ДИРЕКТИВА 2012/18/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 4 юли 2012 година
относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества, за изменение и последваща отмяна на Директива 96/82/ЕО на Съвета
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 96/82/ЕО на Съвета от 9 декември 1996 г. относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества (3) установява правила за предотвратяването на големи аварии, които могат да бъдат причинени от определени промишлени дейности, и за ограничаването на последствията от тях за човека и за околната среда.
(2)
Големите аварии често имат тежки последствия, както е известно от случаи като Seveso, Bhopal, Schweizerhalle, Enschede, Toulouse и Buncefield. Освен това, въздействието може да засегне територии отвъд националните граници. Това подчертава необходимостта от осигуряване на предприемането на подходящи предпазни действия за осигуряване на високо ниво на защита в целия Съюз за гражданите, обществата и околната среда. Следователно е необходимо да се гарантира, че съществуващото високо ниво на защита най-малко ще се запази или ще се повиши.
(3)
Директива 96/82/ЕО изигра важна роля за намаляването на вероятността и последствията от такива аварии, като доведе до по-добро ниво на защита в Съюза. При преразглеждане на посочената директива стана ясно, че броят на големите аварии е останал стабилен. Въпреки че като цяло действащите разпоредби са подходящи за целта, необходими са известни промени, за да се засили още повече нивото на защита, особено по отношение на предотвратяването на големи аварии. Същевременно установената от Директива 96/82/ЕО система следва да бъде адаптирана към промените в системата на Съюза за класификация на вещества и смеси, обхванати от посочената директива. Освен това някои други разпоредби следва да бъдат изяснени и актуализирани.
(4)
Поради това е уместно Директива 96/82/ЕО да бъде заменена, за да се осигури поддържане и по-нататъшно подобряване на съществуващото ниво на защита чрез подобряване на ефикасността и ефективността на разпоредбите и, където е възможно - чрез намаляване на ненужната административна тежест посредством рационализиране или опростяване, при условие че не се застрашават безопасността и защитата на околната среда и човешкото здраве. В същото време новите разпоредби следва да са ясни, последователни и лесни за разбиране, за да се спомогне подобряването на прилагането и контрола, като същевременно нивото на защита на човешкото здраве и околната среда остане най-малко същото или се подобри. Комисията следва да си сътрудничи с държавите членки в областта на практическото прилагане на настоящата директива. Това сътрудничество следва да обхваща, inter alia, областта на самокласификацията на вещества и смеси. Когато е целесъобразно, заинтересовани лица, като представители на промишлеността, работници и неправителствени организации, които насърчават защитата на човешкото здраве или опазването на околната среда, следва да участват в прилагането на настоящата директива.
(5)
Конвенцията на Икономическата комисия за Европа на Обединените нации за трансграничните последствия от промишлените аварии, която бе одобрена от името на Съюза с Решение 98/685/ЕО на Съвета от 23 март 1998 г. относно сключването на Конвенцията за трансграничните последствия от промишлените аварии (4), предвижда мерки относно предотвратяването на, готовността за и реагирането при промишлени аварии, които могат да причинят трансгранични последствия, както и относно международното сътрудничество в тази област. Директива 96/82/ЕО въвежда Конвенцията в рамките на законодателството на Съюза.
(6)
Големите аварии могат да имат трансгранични последствия, а екологичната и икономическата цена на авариите се понася не само от засегнатото предприятие, но и от съответните държави членки. По тази причина е необходимо да се разработят и приложат мерки за безопасност и намаляване на риска с оглед предотвратяване на възможни аварии, намаляване на риска от възникване на аварии и свеждане до минимум на въздействието им, в случай че такива възникнат, като по този начин се създаде възможност за гарантиране на високо ниво на защита в целия Съюз.
(7)
Разпоредбите на настоящата директива се прилагат, без да се накърняват разпоредбите на правото на Съюза относно здравословните и безопасни условия на труд и работната среда, и по-специално без да се накърнява Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (5).
(8)
Някои промишлени дейности следва да се изключат от обхвата на настоящата директива, при условие че са предмет на друго законодателство на равнището на Съюза или на национално равнище, което осигурява равностойно ниво на защита. Комисията следва да продължи да проверява дали в действащата регулаторна рамка няма значителни пропуски, по-специално по отношение на нови и възникващи рискове от други дейности, както и от определени опасни вещества, и ако е подходящо, да представи законодателно предложение за преодоляване на тези пропуски.
(9)
В приложение I към Директива 96/82/ЕО са посочени опасните вещества, попадащи в нейния обхват, inter alia чрез позоваване на някои разпоредби от Директива 67/548/ЕИО на Съвета от 27 юни 1967 г. за сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно класификацията, опаковането и етикетирането на опасни вещества (6), както и Директива 1999/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 май 1999 г. за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно класифицирането, опаковането и етикетирането на опасни препарати (7). Директиви 67/548/ЕИО и 1999/45/ЕО бяха заменени с Регламент (ЕО) № 1272/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно класифицирането, етикетирането и опаковането на вещества и смеси (8), с който бе въведена в Съюза Глобалната хармонизирана система за класифициране и етикетиране на химикали, която е възприета на международно равнище, в рамките на структурата на Организацията на обединените нации (ООН). С посочения регламент бяха въведени нови класове и категории на опасност, които само частично съответстват на тези, използвани съгласно посочените отменени директиви. Въпреки това някои вещества или смеси не следва да се класифицират по тази система поради липса на критерии в тази рамка. Поради това приложение I към Директива 96/82/ЕО следва да бъде изменено с цел съгласуването му с посочения регламент, като в същото време се запази съществуващото ниво или допълнително се повиши нивото на защита, предвидено в посочената директива.
(10)
За целите на класифицирането на подобрения биогаз следва да се взема предвид всяко разработване на стандарти в рамките на Европейския комитет по стандартизация (CEN).
(11)
Възможно е да възникнат нежелани последствия от съгласуването с Регламент (ЕО) № 1272/2008 и с последващи адаптирания към този регламент, имащи отношение към класификацията на вещества и смеси. Въз основа на критерии, включени в настоящата директива, Комисията следва да оцени дали са налице опасни вещества, които не представляват значителна опасност за авария, независимо от тяхната класификация като опасни вещества, и ако е подходящо, да внесе законодателно предложение за изключване на съответното опасно вещество от обхвата на настоящата директива. Оценката следва да започне бързо, особено след промяната на класификацията на дадено вещество или смес, за да се избегнат ненужните тежести за операторите и компетентните органи в държавите членки. Изключения от обхвата на настоящата директива не следва да възпират държавите членки да запазват или въвеждат по-строги мерки за защита.
(12)
Операторите следва да имат общо задължение да вземат всички необходими мерки за предотвратяване на големи аварии, за облекчаване на последствията от тях и за предприемане на мерки по възстановяване. Когато в предприятията съществуват опасни вещества над определени количества, операторът следва да предостави на компетентния орган достатъчно информация, която да му позволи да идентифицира предприятието, съществуващите опасни вещества и потенциалните опасности. Операторът също следва да изготви и когато това се изисква от националното право, да изпрати до компетентния орган политика за предотвратяване на големи аварии (ППГА), установяваща цялостния подход и мерки на оператора за контролиране на опасностите от големи аварии, включително подходящи системи за управление на безопасността. Когато операторите установяват и оценяват опасности от големи аварии, следва да се обърне внимание и на опасните вещества, които могат да се образуват по време на големи аварии в дадено предприятие.
(13)
Обикновено Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (9) се прилага при екологични щети, причинени от големи аварии.
(14)
За намаляване на риска от „ефекти на доминото“, когато дадени предприятия са разположени по определен начин или толкова близо едно до друго, че вероятността от големи аварии се увеличава или последствията от тях се засилват, операторите следва да си сътрудничат за обмена на подходяща информация и за информирането на обществеността, включително информиране на съседни предприятия, които могат да бъдат засегнати.
(15)
За да покаже, че всичко необходимо е било направено за предотвратяване на големи аварии и за подготовка на аварийни планове и мерки за справяне с тях, операторът следва, в случая на предприятия, в които има опасни вещества в значителни количества, да предостави на компетентния орган информация под формата на доклад за безопасност. Този доклад следва да съдържа подробности за предприятието, за съществуващите опасни вещества, за инсталацията или складови съоръжения, за възможните сценарии за големи аварии и за анализа на риска, за мерките за предотвратяване и интервенция и за наличните системи на управление, с цел предотвратяване и намаляване на риска от големи аварии и осигуряване на възможност да се предприемат необходимите стъпки за ограничаване на последствията от тях. Рискът от големи аварии би могъл да се увеличи поради вероятността от природни бедствия, свързани с разположението на предприятието. Това следва да бъде разгледано по време на подготовката на сценарии за големи аварии.
(16)
С оглед готовността за извънредни ситуации при предприятия, където има опасни вещества в значителни количества, е необходимо да се създадат вътрешни и външни аварийни планове и да се създадат процедури за осигуряване на необходимите проверка и преразглеждане по отношение на тези планове, както и на тяхното прилагане в случай на голяма авария или вероятност за такава. Трябва да се провеждат консултации с персонала на предприятието относно вътрешния авариен план и заинтересованата общественост следва да има възможност да предостави мнението си относно външния авариен план. Възможно е отдаването на подизпълнител да окаже въздействие върху безопасността на предприятието. Държавите членки следва да изискват от операторите да вземат това предвид, когато съставят ППГА, доклад за безопасност или вътрешен авариен план.
(17)
Когато разглеждат избора на подходящи оперативни методи, включително методите за мониторинг и контрол, операторите следва да вземат предвид достъпната информация относно най-добрите практики.
(18)
За да се осигури по-голяма защита на жилищни райони, значително използвани обществени места и околната среда, включително райони от особен природозащитен интерес или с по-голяма уязвимост, е необходимо политиките за използването на земята или останалите съответни политики, прилагани в държавите членки, да гарантират подходящи разстояния между такива райони и предприятия, пораждащи такива опасности, а когато става дума за изградени вече предприятия, при необходимост да се прилагат допълнителни технически мерки, така че рискът за хората или околната среда да се поддържа на приемливо ниво. При вземането на решения следва да се има предвид достатъчно информация за рисковете и технически консултации по отношение на тези рискове. Когато е възможно, с цел намаляване на административната тежест, особено за малките и средните предприятия, процедурите и мерките следва да се интегрират с такива съгласно друго релевантно законодателство на Съюза.
(19)
Следва да бъдат подобрени нивото и качеството на информацията за обществеността, за да се насърчи достъпът до информация за околната среда съгласно Конвенцията на Икономическата комисия към Организацията на обединените нации за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда (Орхуската конвенция), която бе одобрена от името на Съюза с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 г. за сключване от името на Европейската общност на Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси (10). По-специално лицата, които е възможно да бъдат засегнати от големи аварии, следва да получават достатъчно информация, която да им позволи да предприемат правилни действия в такъв случай. Държавите членки следва да предоставят информация за това къде може да се открие информация относно правата на лицата, засегнати от големи аварии. Информацията, която се предоставя на обществеността, следва да бъде формулирана по ясен и разбираем начин. В допълнение към активното предоставяне на информация, без да се налага обществеността да отправя искане за това и без да се изключват други форми на разпространение, тази информация също следва да е постоянно налична по електронен път и да се поддържа актуална. В същото време следва да има подходящи мерки за защита на поверителността поради опасенията (наред с други съображения), свързани със сигурността.
(20)
Начинът на управление на информацията следва да е в съответствие с инициативата за Обща информационна система за околната среда (SEIS), въведена със съобщение на Комисията от 1 февруари 2008 г., озаглавено „За Обща информационна система за околната среда (SEIS)“. Той също следва да е в съответствие с Директива 2007/2/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 март 2007 г. за създаване на инфраструктура за пространствена информация в Европейската общност (INSPIRE) (11) и нейните правила за прилагане, насочени към даване на възможност за споделяне на пространствена информация за околната среда между организации от публичния сектор и към допълнително улесняване на достъпа на обществеността до пространствена информация из целия Съюз. Информацията следва да се съхранява в публично достъпна база данни на равнището на Съюза, което ще улесни също мониторинга и докладването на изпълнението.
(21)
В съответствие с Орхуската конвенция е необходимо заинтересованата общественост да участва реално във вземането на решения, за да има възможност да изрази становището и опасенията си, които може да са от значение за тези решения, а органът за вземане на решения да взема предвид тези становища и опасения, като по този начин да се постигне по-голяма отчетност и прозрачност на процеса на вземане на решения и да се допринесе за обществената осведоменост по въпросите, свързани с околната среда, и за обществена подкрепа за взетите решения.
(22)
За да се осигури вземането на адекватни мерки за реагиране при голяма авария, операторът следва незабавно да информира компетентния орган и да предаде необходимата му информация, за да може да оцени въздействието на аварията върху човешкото здраве и околната среда.
(23)
Местните органи са заинтересовани от предотвратяването на големи аварии и облекчаването на последствията от тях и могат да изиграят важна роля. Това следва да се взема предвид от държавите членки при прилагането на настоящата директива.
(24)
За да се улесни обменът на информация и да се предотвратят бъдещи аварии от сходно естество, държавите членки следва да изпращат информация на Комисията относно големите аварии, настъпили на тяхна територия, така че Комисията да може да анализира произтичащите опасности и да въведе система за разпространението на съответната информация, най-вече относно големите аварии и извлечените поуки от тях. Този обмен на информация следва да обхваща също и „квазиаварии“, които държавите членки считат, че са от особен технически интерес за предотвратяването на големи аварии и ограничаването на последствията от тях. Държавите членки и Комисията следва да се стремят информацията, съдържаща се в информационните системи, създадени с цел обмен на информация за сериозни аварии, да бъде пълна.
(25)
Държавите членки следва да определят компетентните органи, отговорни за осигуряване на спазването от страна на операторите на техните задължения. Компетентните органи и Комисията следва да си сътрудничат в дейности в подкрепа на прилагането на изискванията, като разработване на подходящи указания и обмен на най-добри практики. С цел намаляване на административната тежест, когато е възможно, задълженията за предоставяне на информация следва да се интегрират с такива съгласно друго приложимо законодателство на Съюза.
(26)
Държавите членки следва да осигурят предприемане от компетентните органи на необходимите мерки в случай на несъответствия с настоящата директива. С цел осигуряване на ефективно прилагане и контрол следва да има система за инспекции, включително програма за редовни периодични инспекции и извънредни инспекции. Когато е възможно, инспекциите следва да се координират с такива съгласно друго законодателство на Съюза, включително Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) (12), когато е целесъобразно. Държавите членки следва да гарантират, че разполагат с достатъчен брой персонал, притежаващ уменията и квалификациите, необходими за ефективното осъществяване на инспекциите. Компетентните органи следва да оказват подходящо съдействие посредством инструменти и механизми за обмен на опит и консолидиране на знания, включително на равнището на Съюза.
(27)
За да се вземе под внимание техническото развитие, правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз трябва да бъде делегирано на Комисията във връзка с измененията на приложения от II до VI с оглед адаптирането им спрямо техническия прогрес. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготвянето и съставянето на делегирани актове Комисията следва да осигури едновременно, своевременно и подходящо предаване на съответните документи на Европейския парламент и на Съвета.
(28)
За да се осигурят еднакви условия за прилагане на настоящата директива, на Комисията следва да се предоставят изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (13).
(29)
Държавите членки следва да установят правила относно санкциите, приложими при нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и да осигурят тяхното привеждане в изпълнение. Тези санкции следва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи.
(30)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно да осигури високо ниво на защита на човешкото здраве и околната среда, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки и поради това могат да бъдат постигнати по-добре на равнище на Съюза, Съюзът има право да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(31)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи (14) държавите членки са се задължили уведомяването за мерките им за транспониране в обосновани случаи да бъде придружавано от един или повече документи, в които се обяснява връзката между елементите на директивата и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано.
(32)
Директива 96/82/ЕО следователно следва да се измени и впоследствие да се отмени,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Настоящата директива има за цел предотвратяването на големи аварии, които включват опасни вещества, и ограничаването на последствията от тях за човека и за околната среда, с оглед осигуряване на високо ниво на защита в целия Съюз по един последователен и ефективен начин.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за предприятия, определени в член 3, параграф 1.
2. Настоящата директива не се прилага за:
а)
военни предприятия, инсталации или складови съоръжения;
б)
опасности, дължащи се на йонизираща радиация, породена от вещества;
в)
превоза на опасни вещества и пряко свързаното с него междинно временно складиране по време на превоз по пътища, железопътни линии, вътрешни водни пътища, море или въздух извън предприятията, обхванати от настоящата директива, включително товарене, разтоварване и превоз до или от друго превозно средство на докове, кейове или разпределителни станции;
г)
превоза на опасни вещества по тръбопроводи, включително съответните помпени/компресорни станции извън предприятията, обхванати от настоящата директива;
д)
експлоатацията, по-специално проучванията, извличането и обработката, на минералите в мините и кариерите, включително чрез сондажни отвори;
е)
проучване и експлоатация в морски райони на минерали, включително въглеводороди;
ж)
съхраняването на газ в подземни депа в морето, включващо както депа изключително за съхранение, така и депа, където се извършват и проучване и експлоатация на минерали, включително въглеводороди;
з)
депа за отпадъци, включително подземно съхраняване на отпадъци.
Без да се засягат букви д) и з) от първа алинея, подземните депа за съхранение на газ на брега в геоложки формации, водоеми, солни каверни и изоставени мини и химическа и термична обработка и складиране, свързани с тези операции, които включват опасни вещества, както и действащи съоръжения за обезвреждане на промишлени и миннодобивни отпадъци, включително хвостохранилища или шламохранилища, съдържащи опасни вещества, са включени в обхвата на настоящата директива.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„предприятие“ означава целият район под контрола на оператора, в който има опасни вещества в една или повече инсталации, включително и общи или свързани инфраструктура или дейности; предприятията са с нисък или висок рисков потенциал;
2.
„предприятие с нисък рисков потенциал“ означава предприятие, в което има опасни вещества в количества, равни или надвишаващи количествата, посочени в приложение I, част 1, колона 2 или част 2, колона 2, но по-малки от количествата, посочени в приложение I, част 1, колона 3 или част 2, колона 3, когато е приложимо, като се използва правилото за сумиране, посочено в бележка 4 от приложение I;
3.
„предприятие с висок рисков потенциал“ означава предприятие, в което има опасни вещества в количества, равни или надвишаващи количествата, посочени в приложение I, част 1, колона 3 или част 2, колона 3, когато е приложимо, като се използва правилото за сумиране, посочено в бележка 4 от приложение I;
4.
„съседно предприятие“ означава предприятие, което е разположено в такава близост до друго предприятие, която увеличава опасността или последствията от голяма авария;
5.
„ново предприятие“ означава:
а)
предприятие, което влиза в експлоатация или е построено на или след 1 юни 2015 г.; или
б)
действаща площадка, която попада в обхвата на настоящата директива, или предприятие с нисък рисков потенциал, което към или след 1 юни 2015 г. поради изменения на инсталациите или дейностите, довели до промяна на неговия списък на опасни вещества, се превръща в предприятие с висок рисков потенциал или обратно;
6.
„съществуващо предприятие“ означава предприятие, което към 31 май 2015 г. попада в обхвата на Директива 96/82/ЕО и от 1 юни 2015 г. попада в обхвата на настоящата директива без изменение на класификацията му като предприятие с нисък рисков потенциал или предприятие с висок рисков потенциал;
7.
„друго предприятие“ означава действаща площадка, която попада в обхвата на настоящата директива, или предприятие с нисък рисков потенциал, което се превръща в предприятие с висок рисков потенциал или обратно, към или след 1 юни 2015 г. по причини, различни от посочените в точка 5;
8.
„инсталация“ означава техническа единица в рамките на предприятието, независимо на или под земното ниво, в която се произвеждат, използват, обработват или складират опасни вещества; тя включва цялото оборудване, структури, тръбопроводи, машини, инструменти, частни железопътни коловози, докове, кейове за разтоварване, които обслужват инсталацията, пристани, складове или подобни структури, плаващи или не, необходими за работата на тази инсталация;
9.
„оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице, което експлоатира или осъществява контрол върху дадено предприятие или инсталация, или в случаите, когато това се предвижда от националното законодателство, такова лице, на което е предоставена решаваща икономическа власт или власт за вземане на решения върху техническата експлоатация на предприятието или инсталацията;
10.
„опасно вещество“ означава вещество или смес, обхванати в част 1 или изброени в част 2 от приложение I, включително във форма на суровина, продукт, страничен продукт, остатък или междинен продукт;
11.
„смес“ означава смес или разтвор, състоящи се от две или повече вещества;
12.
„наличие на опасни вещества“ означава действителното или предполагаемо наличие на опасни вещества в предприятието или на опасни вещества, за които с основание може да се предположи, че ще се образуват при загубата на контрол върху процесите, включително дейностите по складиране в някоя от инсталациите в предприятието, в количества, равни или надвишаващи праговите количества от част 1 или част 2 от приложение I;
13.
„голяма авария“ означава възникване на събитие, като голяма емисия, пожар или експлозия, което възниква в резултат на неконтролируеми събития в хода на дейностите в дадено предприятие, обхванато от настоящата директива, и води до сериозна опасност за човешкото здраве или за околната среда, която опасност е непосредствена или забавена във времето, вътре или извън предприятието, и включва едно или повече опасни вещества;
14.
„опасност“ означава вътрешно свойство на опасни вещества или физическа ситуация с възможности за нанасяне на вреда на човешкото здраве или на околната среда;
15.
„риск“ означава възможност за специфичен ефект в рамките на специфичен период или при определени обстоятелства;
16.
„складиране“ означава наличие на определено количество опасни вещества за целите на съхранението, оставяне на отговорно пазене или държане на склад;
17.
„общественост“ означава едно или повече физически или юридически лица и, в съответствие с националното право или практика, техните сдружения, организации или групи;
18.
„засегнатата общественост“ означава обществеността, засегната или която е вероятно да бъде засегната от, или която се интересува от вземането на решения за околната среда по силата на член 15, параграф 1 от настоящата директива; за целите на настоящото определение неправителствените организации, които подкрепят опазването на околната среда и отговарят на всички изисквания на националното право, се считат за заинтересовани;
19.
„инспекция“ означава всички действия, включително посещения на място, проверки на вътрешни мерки, системи и доклади и последващи документи, както и всички необходими последващи действия, предприемани от (или от името на) компетентния орган с цел проверка и насърчаване на съгласуваността на предприятията с изискванията на настоящата директива.
Член 4
Оценка на опасността от големи аварии от определено опасно вещество
1. При необходимост или при всяко уведомление от страна на държава членка Комисията оценява в съответствие с параграф 2 дали на практика е невъзможно определено опасно вещество, обхванато от част 1 или изброено в част 2 от приложение I, да емитира материя или енергия, която би могла да причини голяма авария както при нормални, така и при извънредни обстоятелства, които могат разумно да бъдат предвидени. Оценката взема предвид информацията, посочена в параграф 3, и се основава на едно или повече от следните свойства:
а)
физичната форма на опасното вещество при нормална преработка или оперативни условия или при непланирана загуба на съдържимо;
б)
присъщите свойства на опасното вещество, по-конкретно свързаните с неговото разпространение при сценарий за големи аварии, като молекулна маса и налягане на наситени водни пари;
в)
максимална концентрация на веществата в случай на смеси.
За целите на първа алинея изолацията и общото опаковане на опасното вещество също следва, когато е целесъобразно, да се вземат предвид, включително по-специално когато са обхванати от специално законодателство на Съюза.
2. Ако дадена държава членка сметне, че опасно вещество не представлява опасност от голяма авария в съответствие с параграф 1, тя уведомява Комисията, като предоставя и удостоверителна документация, включително информацията, посочена в параграф 3.
3. За целите на параграфи 1 и 2 необходимата информация за оценка на свойствата на опасното вещество, които представляват физична опасност, опасност за здравето и опасност за околната среда, включва:
а)
изчерпателен списък от свойства, необходими за оценка на потенциала на опасното вещество да причинява физична вреда, вреда за здравето или околната среда;
б)
физически и химически свойства (например молекулна маса, налягане на наситените водни пари, присъща токсичност, точка на кипене, реактивоспособност, вискозитет, разтворимост и други релевантни свойства);
в)
физични свойства и опасни за здравето свойства (например реактивност, запалимост, токсичност съвместно с допълнителни фактори, като начин на атакуване на тялото, застрашаващо живота увреждане и дълготрайни ефекти и други релевантни свойства);
г)
свойства, опасни за околната среда (например екотоксичност, продължителност, биологично натрупване, потенциал за разпространение на голямо разстояние в околната среда и други релевантни свойства);
д)
когато е достъпна, класификация на Съюза за веществото или сместа;
е)
информация относно специфични за веществото условия за експлоатация (например температура, налягане и други релевантни условия), при които се съхранява и използва съответното опасно вещество и/или може да се появи в случай на предвидими необичайни операции или произшествия, като например пожар.
4. Вследствие на посочената в параграф 1 оценка Комисията представя, ако е необходимо, законодателно предложение на Европейския парламент и на Съвета с цел да изключи съответното опасно вещество от обхвата на настоящата директива.
Член 5
Общи задължения на оператора
1. Държавите членки трябва да осигурят задължение на оператора да взема всички необходими мерки за предотвратяване на големи аварии и да ограничава последствията от тях за човешкото здраве и за околната среда.
2. Държавите членки трябва да осигурят изискване към оператора да доказва пред компетентния орган, посочен в член 6, по всяко време, особено за целите на инспекциите и контрола, посочени в член 20, че е взел всички необходими мерки, установени в настоящата директива.
Член 6
Компетентен орган
1. Без да се засягат отговорностите на оператора, държавите членки създават или назначават компетентния орган или органи, отговорни за изпълнението на задълженията, постановени в настоящата директива („компетентния орган“), и ако е необходимо, органи, които да помагат на компетентния орган на техническо ниво. Държавите членки, които създават или назначават повече от един компетентен орган, гарантират цялостното координиране на процедурите за изпълнение на техните задължения.
2. Компетентните органи и Комисията си сътрудничат в дейности в подкрепа на изпълнението на настоящата директива, като включват заинтересованите лица, когато е целесъобразно.
3. Държавите членки осигуряват приемане от страна на компетентните органи за целите по настоящата директива на еквивалентна информация, предавана от операторите в съответствие с други релевантни законодателни актове на Съюза, която съответства на някое от изискванията по настоящата директива. В такива случаи компетентните органи осигуряват спазването на изискванията по настоящата директива.
Член 7
Уведомяване
1. Държавите членки трябва да изискват от оператора да изпрати на компетентния орган уведомление, съдържащо следната информация:
а)
името и/или търговското наименование на оператора и пълния адрес на въпросното предприятие;
б)
седалището на оператора и пълния му адрес;
в)
името и длъжността на лицето, което отговоря за предприятието, ако е различно от това в буква а);
г)
достатъчно информация, за да се установят опасните вещества и категорията на съответните вещества или на тези, за които има вероятност да се установят;
д)
количеството и физичната форма на опасните вещества или на съответните вещества;
е)
дейността или предполаганата дейност на инсталацията или съоръжението за складиране;
ж)
непосредствената околна среда на предприятието и фактори, които могат да причинят голяма авария или да влошат последствията от нея, включително, когато е достъпна, информация за съседни предприятия, както и за обекти, които не попадат в обхвата на настоящата директива, райони и строежи, които биха могли да бъдат източник на или да увеличат риска или последствията от голяма авария и от ефекта на доминото.
2. Уведомлението или негова актуализация се изпраща до компетентния орган в следните срокове:
а)
за новите предприятия, в разумен срок преди началото на строежа или експлоатацията или преди изменения, водещи до промяна в списъка на опасни вещества;
б)
за всички останали случаи, една година от датата, на която настоящата директива започва да се прилага за въпросното предприятие.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат, ако операторът вече е изпратил уведомление до компетентния орган съгласно изискванията на националното законодателство преди 1 юни 2015 г. и информацията, съдържаща се там, е в съответствие с параграф 1 и е останала непроменена.
4. Операторът уведомява предварително компетентния орган за следните случаи:
а)
значително увеличаване или намаляване на количеството или значителна промяна в естеството или физичната форма на наличното опасно вещество, както е посочено в уведомлението, предоставено от оператора съгласно параграф 1, или всяка значителна промяна в процесите на употребата му;
б)
изменение на предприятие или на инсталация, което би могло да има значителни последствия върху опасностите от големи аварии;
в)
окончателното закриване на инсталацията или извеждането ѝ от експлоатация; или
г)
промени в информацията, посочена в параграф 1, буква а), б) или в).
Член 8
Политика за предотвратяване на големи аварии
1. Държавите членки изискват от оператора да състави документ в писмен вид, в който да изложи политиката си за предотвратяване на големи аварии (ППГА) и да осигури правилното ѝ изпълнение. ППГА има за цел осигуряване на високо ниво на опазване на човешкото здраве и околната среда. Политиката е пропорционална на опасностите от големи аварии. Тя включва целите на оператора като цяло и принципите на действие, ролята и отговорността на управлението, както и ангажимента за постоянно подобряване на контрола над опасностите от голяма авария и осигуряване на високо ниво на защита.
2. ППГА се съставя и когато това се изисква от националното право, се изпраща до компетентния орган в следните срокове:
а)
за новите предприятия, в разумен срок преди началото на строежа или експлоатацията или преди изменения, водещи до промяна в списъка на опасни вещества;
б)
за всички останали случаи, една година от датата, на която настоящата директива започва да се прилага за въпросното предприятие.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат, ако операторът вече е съставил ППГА и когато това се изисква от националното законодателство, я е изпратил до компетентния орган преди 1 юни 2015 г., и информацията, съдържаща се там, е в съответствие с параграф 1 и е останала непроменена.
4. Без да се засяга член 11, операторът периодично преразглежда и когато е необходимо, обновява ППГА най-малко веднъж на всеки пет години. Когато това се изисква от националното право, обновената ППГА се изпраща до компетентния орган незабавно.
5. ППГА се прилага чрез подходящи средства, структури и безопасна система за управление, в съответствие с приложение III, пропорционално на опасността от големи аварии и сложността на организацията на дейностите на предприятието. За предприятията с нисък рисков потенциал задължението за прилагане на ППГА може да бъде изпълнено чрез други подходящи средства, структури и системи на управление, пропорционални на опасността от големи аварии, като се вземат предвид принципите, изложени в приложение III.
Член 9
Ефект на доминото
1. Държавите членки трябва да гарантират, че компетентният орган, като използва получената в съответствие с членове 7 и 10 информация от операторите, или вследствие на искане за допълнителна информация от компетентния орган, или чрез инспекции съгласно член 20, е длъжен да идентифицира всички предприятия с нисък или висок рисков потенциал или групи от такива предприятия, където опасността или последствията от големи аварии могат да се увеличат поради географското положение и близостта на такива предприятия, както и инвентара им от опасни вещества.
2. Когато компетентният орган разполага с допълнителна информация към предоставената от оператора съгласно член 7, параграф 1, буква ж), той предоставя информацията на съответния оператор, ако е необходимо за прилагането на настоящия член.
3. Държавите членки трябва да осигурят следните задължения на операторите на предприятията, определени в съответствие с параграф 1:
а)
да обменят подходящата информация, за да се даде възможност на тези предприятия да вземат предвид естеството и обхвата на цялата опасност от голяма авария в своите ППГА, системи за управление на безопасността, доклади за безопасност и вътрешни аварийни планове, когато е целесъобразно;
б)
да си сътрудничат при информирането на обществеността и съседните обекти, които не попадат в обхвата на настоящата директива, и при предоставянето на информация на компетентния орган за подготовката на външни аварийни планове.
Член 10
Доклад за безопасност
1. Държавите членки изискват от оператора на предприятие с висок рисков потенциал да представя доклад за безопасност с цел:
а)
да покаже, че ППГА и съответната система за управление на безопасността, необходима за прилагането на ППГА, са въведени в действие в съответствие с информацията, изложена в приложение III;
б)
да покаже, че опасностите от големи аварии и възможните сценарии за големи аварии са идентифицирани и че са взети необходимите мерки за предотвратяване на такива аварии и за ограничаване на последствията от тях за човешкото здраве и за околната среда;
в)
да покаже, че е предвидена достатъчна безопасност и сигурност в модела, конструкцията, действието и поддръжката на всяка инсталация, съоръжение за складиране, оборудване и инфраструктура, свързана с действието му, които имат връзка с опасностите от големи аварии вътре в предприятието;
г)
да покаже, че са изготвени вътрешни аварийни планове и да доставя информация за съставяне на външен авариен план;
д)
да предоставя достатъчно информация на компетентния орган, за да му даде възможност да взема решения по отношение на ситуирането на нови дейности или строежи около съществуващите предприятия.
2. Докладът за безопасност трябва да съдържа най-малко данните и информацията, посочени в приложение II. В него се посочват организациите, участвали в изготвянето на доклада.
3. Докладът за безопасност се изпраща до компетентния орган в следните срокове:
а)
за новите предприятия, в разумен срок преди началото на строежа или експлоатацията или преди изменения, водещи до промяна в списъка на опасни вещества;
б)
за съществуващи предприятия с висок рисков потенциал, 1 юни 2016 г.;
в)
за други предприятия, в срок две години от датата, от която настоящата директива започва да се прилага за въпросното предприятие.
4. Параграфи 1, 2 и 3 не се прилагат, ако операторът вече е изпратил доклад за безопасност до компетентния орган съгласно изискванията на националното законодателство преди 1 юни 2015 г. и информацията, съдържаща се там, е в съответствие с параграфи 1 и 2 и е останала непроменена. За да се съобрази с параграфи 1 и 2, операторът внася всички изменени части от доклада за безопасност във формата, одобрена от компетентния орган, в сроковете, посочени в параграф 3.
5. Без да се засягат разпоредбите на член 11, операторът периодично преразглежда и когато е необходимо, обновява уведомлението най-малко веднъж на всеки пет години.
Операторът също преразглежда и ако е необходимо, обновява доклада за безопасност след голяма авария в неговото предприятие и по всяко друго време по инициатива на оператора или по молба на компетентния орган, когато това е оправдано поради нови факти или нови технологични знания относно въпросите за безопасност, включително знания, произтичащи от анализа на аварии или, доколкото е възможно, „квазиаварии“, както и от развитие на познанията относно оценяването на опасностите.
Обновеният доклад за безопасност или обновени части от него се изпращат до компетентния орган незабавно.
6. Преди операторът да започне строежа или експлоатацията или в случаите, посочени в параграф 3, букви б) и в) и параграф 5 от настоящия член, компетентният орган в разумен срок от получаването на доклада съобщава изводите си от прегледа на доклада за безопасност на оператора и когато е целесъобразно, в съответствие с член 19, забранява въвеждането в експлоатация или продължителното експлоатиране на въпросното предприятие.
Член 11
Изменения на инсталация, на предприятие или на складово съоръжение
В случай на изменение на инсталация, на предприятие, на складово съоръжение или на процес, или на естеството или физичната форма, или количеството на опасните вещества, което би могло да има значителни последствия за опасностите от големи аварии или може да доведе до превръщането на предприятие с нисък рисков потенциал в предприятие с висок рисков потенциал или обратно, държавите членки трябва да осигуряват операторът да преразгледа и където е необходимо, да актуализира уведомлението, ППГА, системите за управление на безопасността и докладите за безопасност и да информира компетентния орган за подробностите на посочената актуализация преди съответното изменение.
Член 12
Аварийни планове
1. Държавите членки осигуряват за всички предприятия с висок рисков потенциал следните задължения:
а)
операторът да състави вътрешен авариен план относно мерките, които ще се вземат вътре в предприятието;
б)
операторът да предостави на компетентния орган необходимата информация, за да му даде възможност да състави външни аварийни планове;
в)
определените за тази цел от държавите членки органи да съставят външен авариен план относно мерките, които се вземат извън предприятието, в срок две години от получаването от оператора на необходимата информация съгласно буква б).
2. Операторите спазват задълженията, установени в параграф 1, букви а) и б), в следните срокове:
а)
за новите предприятия, в разумен срок преди началото на експлоатацията или преди изменения, водещи до промяна в списъка на опасни вещества;
б)
за съществуващи предприятия с висок рисков потенциал, до 1 юни 2016 г., освен ако вътрешният авариен план е изготвен съгласно изискванията на националното законодателство преди тази дата и информацията, съдържаща се в него, както и информацията, посочена в параграф 1, буква б), е в съответствие с настоящия член и е останала непроменена;
в)
за други предприятия, в срок от две години от датата, на която настоящата директива започва да се прилага за въпросното предприятие.
3. Аварийните планове се изготвят със следните цели:
а)
да се ограничават и контролират произшествията, така че да се сведе до минимум въздействието и да се ограничи вредата за човешкото здраве, за околната среда и за имуществото;
б)
да се прилагат необходими мерки за защита на човешкото здраве и на околната среда от въздействието на големи аварии;
в)
да се съобщава необходимата информация на обществеността и на засегнатите служби или органи в района;
г)
да се осигури възстановяване и почистване на околната среда след голяма авария.
Аварийните планове съдържат информацията, посочена в приложение IV.
4. Държавите членки трябва да гарантират, че вътрешните аварийни планове, предвидени в настоящата директива, се изготвят след обсъждане с персонала, който работи в предприятието, включително със съответния персонал, който работи по дългосрочни договори за подизпълнителство.
5. Държавите членки гарантират, че на засегнатата общественост е предоставена навременна възможност да изрази мнението си относно външните аварийни планове, когато те биват изготвяни или съществено изменяни.
6. Държавите членки трябва да осигурят, че вътрешните и външните аварийни планове се преразглеждат, проверяват и когато е необходимо, актуализират, съответно от операторите и определените органи, на подходящи интервали от време, но не по-дълги от три години. Преразглеждането отчита промените, които са настъпили във въпросните предприятия или в рамките на въпросните спасителни служби, новите технически познания, както и познанията относно реагирането при големи аварии.
По отношение на външните аварийни планове държавите членки трябва да отчитат необходимостта да улесняват активното сътрудничество на гражданската защита при големи аварии.
7. Държавите членки трябва да осигурят задължение за незабавно изпълнение на аварийните планове от оператора и ако е необходимо, от компетентния орган, определен за тази цел, когато настъпи голяма авария или когато настъпи неконтролируемо събитие, което по своето естество е разумно да се допусне, че би довело до голяма авария.
8. Компетентният орган може да реши, като обоснове решението си, с оглед на информацията, съдържаща се в доклада за безопасност, да не се прилага изискването по параграф 1 за представяне на външен авариен план.
Член 13
Планиране на използването на земята
1. Държавите членки осигуряват, че целите за предотвратяване на големи аварии и ограничаването на последствията от такива аварии за човешкото здраве и околната среда се вземат предвид в техните политики по отношение на използването на земята или други свързани с това политики. Те изпълняват тези цели чрез контрол върху:
а)
местоположението на новите предприятия;
б)
изменения в предприятия, обхванати от член 11;
в)
нови строежи, включително изграждане на транспортни пътища, обществени места и жилищни райони в околностите на предприятия, където ситуирането или новите строежи могат да бъдат източник или да увеличат риска или последствията от голяма авария.
2. Държавите членки гарантират, че политиката им по отношение на използването на земята или друга подобна политика и процедурите за прилагане на тази политика отчитат необходимостта в дългосрочен план:
а)
да поддържат безопасно отстояние между предприятията, обхванати от настоящата директива, и жилищни райони, обществени сгради и площи, зони за отдих и, доколкото е възможно, големи транспортни пътища;
б)
да опазват райони от особен природозащитен интерес или с по-голяма уязвимост в околностите на предприятия, когато е целесъобразно, чрез поддържане на безопасно отстояние или други подходящи мерки;
в)
в случая на съществуващи предприятия, да предприемат допълнителни технически мерки в съответствие с член 5, така че да не се увеличава рискът за човешкото здраве и околната среда.
3. Държавите членки осигуряват от страна на всички компетентни органи, както и органите по планирането, отговорни за решенията в тази област, въвеждане на подходящи процедури за консултации с цел улесняване прилагането на политиките, формулирани съгласно параграф 1. Процедурите са предназначени да осигурят наличието на достатъчно информация от операторите относно рисковете, произтичащи от предприятието, и на техническо становище по тези рискове, било за всеки отделен случай, или на обща основа, при вземането на решения.
Държавите членки осигуряват задължение на операторите на предприятия с нисък рисков потенциал да предоставят, при искане от страна на компетентния орган, достатъчно информация относно рисковете, произтичащи от предприятието, необходима за целите на планиране на използването на земята.
4. Изискванията на параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат, без да се накърняват разпоредбите на Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (15), Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 г. относно оценката на последствията на някои планове и програми върху околната среда (16) и друго съответно законодателство на Съюза. Държавите членки могат да уредят координирани или съвместни процедури с цел изпълняване на изискванията на настоящия член и изискванията на посоченото законодателство, inter alia, за избягване на дублиране на оценка или консултации.
Член 14
Информация за обществеността
1. Държавите членки осигуряват информацията, посочена в приложение V, да е постоянно достъпна за обществеността, включително електронно. Информацията се актуализира, когато е необходимо, включително в случай на изменения, обхванати от член 11.
2. За предприятия с висок рисков потенциал държавите членки също осигуряват:
а)
всички лица, които има вероятност да бъдат засегнати от голяма авария, да получават редовно и в най-подходящата форма, без да се налага да я изискват, ясна и разбираема информация относно мерките за сигурност и за съответното поведение в случай на голяма авария;
б)
докладът за безопасност да бъде предоставян на обществеността при поискване при условията на член 22, параграф 3; когато се прилага член 22, параграф 3, се предоставя изменен доклад, например под формата на нетехническо резюме, което включва като минимум обща информация относно опасностите от големи аварии и относно потенциалните последствия за човешкото здраве и околната среда в случай на голяма авария;
в)
списъкът с опасните вещества да се предоставя на обществеността при поискване съгласно член 22, параграф 3.
Информацията, която трябва да бъде предоставена съгласно първа алинея, буква а), включва като мимимум информацията, посочена в приложение V. Тази информация също така се предоставя на всички обществени сгради и площи, включително училища и болници, и на всички съседни предприятия в случая на предприятия, попадащи в обхвата на член 9. Държавите членки гарантират, че информацията се предоставя поне на всеки пет години и се преразглежда периодично, и когато е необходимо, се актуализира, включително в случай на изменения, обхванати от член 11.
3. По отношение на вероятността от голяма авария с трансгранично въздействие, произтичаща от предприятие с висок рисков потенциал, държавите членки предоставят достатъчно информация на потенциално засегнатите държави членки, за да могат всички съответни разпоредби, съдържащи се в членове 12, 13 и в настоящия член, да се приложат, когато е възможно, от потенциално засегнатите държави членки.
4. Когато заинтересованата държава членка реши, че предприятие в близост до територията на друга държава членка не е в състояние да създаде опасност от голяма авария отвъд нейните граници за целите на член 12, параграф 8 и следователно няма нужда да представя външен авариен план съгласно член 12, параграф 1, тя уведомява другата държава членка за обоснованото си решение.
Член 15
Обществено обсъждане и участие на обществеността в процеса на вземане на решения
1. Държавите членки осигуряват навременна възможност на заинтересованата общественост да даде своето становище по конкретни индивидуални проекти, свързани със:
а)
планиране на нови предприятия в съответствие с член 13;
б)
значителни изменения на предприятия съгласно член 11, когато такива изменения са предмет на задълженията, предвидени в член 13;
в)
нови строежи около предприятия, където ситуирането или новите строежи могат да увеличат риска или последствията от голяма авария, в съответствие с член 13.
2. По отношение на посочените в параграф 1 конкретни индивидуални проекти обществеността се информира чрез публично разгласяване или други подходящи средства, включително електронни медии, ако има такива, по следните въпроси на ранен етап от процедурата по вземане на решение или най-късно веднага след като може разумно да се очаква информацията да бъде предоставена:
а)
предмета на конкретния проект;
б)
ако случаят е такъв - факта, че проектът е предмет на национална или трансгранична оценка на въздействието върху околната среда или на консултации между държавите членки в съответствие с член 14, параграф 3;
в)
данни за компетентните органи, отговорни за вземането на решение, от които може да бъде получена съответната информация и до които могат да бъдат отправени коментари или въпроси, и данни за графика за предаване на коментари или въпроси;
г)
същността на вероятните решения или на проекторешението, ако има такова;
д)
посочване на времето и мястото или средствата, чрез които съответната информация ще се предостави;
е)
подробни данни за организирането на участие на обществеността и на обществено обсъждане съгласно параграф 7 от настоящия член.
3. По отношение на посочените в параграф 1 конкретни индивидуални проекти държавите членки гарантират, че в подходящи срокове на заинтересованата общественост се предоставя следното:
а)
в съответствие с националното законодателство, основните доклади и становища, предадени на компетентния орган по времето, когато заинтересованата общественост е била информирана съгласно параграф 2;
б)
в съответствие с разпоредбите на Директива 2003/4/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. за достъпа на обществеността до информация по околната среда (17), информация, различна от посочената в параграф 2 от настоящия член, която се отнася до решението в съответствие с член 8 и която се предоставя, след като заинтересованата общественост е била информирана в съответствие с посочения параграф.
4. Държавите членки осигуряват на заинтересованата общественост възможност да представи коментари и мнения пред компетентния орган преди вземане на решение относно посочен в параграф 1 конкретен индивидуален проект, както и надлежно отчитане при вземането на решение на резултатите от проведените обсъждания по параграф 1.
5. Държавите членки гарантират, че когато се вземат съответните решения, компетентният орган предоставя на обществеността:
а)
съдържанието на решението и основанията, на които се базира, включително евентуални последващи актуализации;
б)
резултатите от консултациите, проведени преди вземане на решението, и обяснение за начина, по който те са взети предвид в това решение.
6. Когато се съставят общи планове или програми, засягащи въпроси, посочени в параграф 1, буква а) или в), държавите членки гарантират, че на обществеността е предоставена навременна и действителна възможност да участват в подготовката и изменението или преразглеждането им, като използват процедурите, установени в член 2, параграф 2 от Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда (18).
Държавите членки определят обществеността, която има право да участва за целите на настоящия параграф, включително релевантните неправителствени организации, отговарящи на всички релевантни изисквания, предвидени от националното законодателство, като изискванията за насърчаване на опазването на околната среда.
Настоящият параграф не се прилага за планове и програми, за които се осъществява предвидената от Директива 2001/42/ЕО процедура на участие.
7. Подробните условия за информиране на обществеността и обсъждания със заинтересованата общественост се определят от държавите членки.
Предоставят се разумни срокове за различните фази, които позволяват достатъчно време за информиране на обществеността, и за да може заинтересованата общественост да се подготви и да участва ефективно при вземането на решения по околната среда, предмет на разпоредбите на настоящия член.
Член 16
Информация, която се предоставя от оператора, и действия, които се предприемат след голяма авария
Държавите членки трябва да осигурят изискване към оператора да извърши следните действия веднага щом това стане възможно след голяма авария, като съответно използва най-подходящите средства:
а)
да информира компетентния орган;
б)
да предостави на компетентния органследната информация веднага след като стане налична:
i)
условията на аварията;
ii)
включените опасни вещества;
iii)
наличните данни за оценяване на въздействието на аварията върху човешкото здраве и имущество;
iv)
предприетите спешни мерки;
в)
да информира компетентния орган за предвидените стъпки за:
i)
смекчаване на средносрочното и дългосрочното въздействие на аварията;
ii)
предотвратяване на повторна такава авария;
г)
да актуализира предоставената информация, ако по-нататъшното разследване разкрие допълнителни факти, които изменят тази информация или направените изводи.
Член 17
Действия на компетентния орган след голяма авария
След голяма авария държавите членки изискват от компетентния орган да:
а)
осигури вземането на всички спешни, средносрочни и дългосрочни мерки, които могат да се окажат необходими;
б)
събира чрез инспектиране, разследване или други подходящи средства необходимата информация за пълния анализ на техническите, организационните и управленските аспекти на всяка авария;
в)
предприеме подходящи действия за гарантиране операторът да вземе необходимите предпазни мерки;
г)
прави препоръки за бъдещи превантивни мерки; и
д)
да информира лицата, които могат да бъдат засегнати от състояла се авария, и когато е приложимо, относно мерките, предприети за смекчаване на последствията.
Член 18
Информация, която следва да бъде предоставена от държавите членки след голяма авария
1. За целите на предотвратяване и ограничаване на последствията от големи аварии държавите членки информират Комисията за големи аварии, отговарящи на критериите от приложение VI, които са настъпили на тяхна територия. Те предоставят следните подробни данни:
а)
държавата членка, наименованието и адреса на органа, отговарящ за доклада;
б)
датата, часа и мястото на аварията, включително и пълното наименование на оператора и адреса на засегнатото предприятие;
в)
кратко описание на обстоятелствата на аварията, включително и съответните опасни вещества и непосредственото им въздействие върху човешкото здраве и околната среда;
г)
кратко описание на взетите спешни мерки и непосредствените предохранителни мерки, необходими за предотвратяване на повторна авария;
д)
резултатите от техните анализи и препоръки.
2. Посочената в параграф 1 от настоящия член информация се предоставя при първа възможност и най-късно една година след датата на аварията, като се използва базата данни, посочена в член 21, параграф 4. Когато в указания срок е възможно да бъде предоставена единствено предварителна информация съгласно параграф 1, буква д), за да бъде включена в базата данни, информацията се актуализира веднага щом са достъпни резултатите от допълнителни анализи и препоръки.
Докладването от държавите членки на информацията, посочена в параграф 1, буква д), може да се забави, за да се даде възможност да приключат съдебните процедури, ако такова докладване би могло да се отрази на самите процедури.
3. За целите на предоставянето от държавите членки на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, се съставя формуляр под формата на актове за изпълнение. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата за разглеждане, посочена в член 27, параграф 2.
4. Държавите членки информират Комисията за наименованието и адреса на всеки орган, който е възможно да има съответна информация за големи аварии и който е в състояние да консултира компетентните органи на другите държави членки, които трябва да се намесят в случай на такава авария.
Член 19
Забрана за използване
1. Държавите членки забраняват използването или пускането в експлоатация на всяко предприятие, инсталация или складово съоръжение или част от такива, където мерките, взети от оператора за предотвратяването или намаляването на големи аварии, са напълно недостатъчни. За тази цел държавите членки, наред с другото, вземат предвид сериозните пропуски при предприемането на необходимите действия, определени в инспекционния доклад.
Държавите членки могат да забранят използването или пускането в експлоатация на всяко предприятие, инсталация или складово съоръжение или част от такива, ако операторът не е представил уведомление, доклади или друга информация, изисквана според настоящата директива в посочените срокове.
2. Държавите членки осигуряват на операторите възможност за обжалване на заповедта за забрана, издадена от даден компетентен орган съгласно параграф 1, пред съответен орган, определен от националното право и процедури.
Член 20
Инспекции
1. Държавите членки трябва да осигурят организиране от страна на компетентните органи на система за инспекции.
2. Инспекциите трябва да са подходящи за вида на въпросното предприятие. Те не трябва да зависят от получаването на доклада за безопасност или от друг представен доклад. Тези инспекции трябва да са достатъчни за планирано и систематично проверяване на използваните в предприятието системи, независимо дали системите са от техническо, организационно или управленско естество, за да се гарантира по-специално, че:
а)
операторът може да покаже, че е взел подходящите мерки, във връзка с разните дейности на предприятието, за предотвратяване на големи аварии;
б)
операторът може да покаже, че е осигурил подходящи средства за ограничаване на последствията от големи аварии в обекта и извън обекта;
в)
данните и информацията от доклада за безопасност или всеки друг предоставен доклад адекватно отразяват условията в предприятието;
г)
на обществеността е била предоставена информацията съгласно член 14.
3. Държавите членки трябва да осигурят обхващането на всички предприятия в инспекционен план на национално, регионално или местно равнище и съответно редовно преразглеждане и, където е целесъобразно, актуализиране на този план.
Всеки инспекционен план включва следните въпроси:
а)
обща оценка на съответните проблеми във връзка с безопасността;
б)
географския район, обхванат в инспекционния план;
в)
списък на предприятията, обхванати в плана;
г)
списък на групите от предприятия, при които са възможни „ефекти на доминото“, съгласно член 9;
д)
списък на предприятия, при които определени външни рискове или източници на опасност биха могли да увеличат риска или последствията от голяма авария;
е)
процедури за редовни инспекции, включително програмите за такива инспекции, съгласно параграф 4;
ж)
процедури за извънредни инспекции съгласно параграф 6;
з)
разпоредби за сътрудничеството между различните инспекционни органи.
4. Въз основа на инспекционните планове, предвидени в параграф 3, компетентният орган редовно изготвя програми за редовни инспекции за всички предприятия, включващи честотата на посещенията на място за различните видове предприятия.
Периодът между две последователни посещения на място не надвишава една година за предприятия с висок рисков потенциал и три години за предприятия с нисък рисков потенциал, освен ако компетентният орган не е разработил програма за инспекции, основана на системно оценяване на опасностите от големи аварии в съответните предприятия.
5. Системната оценка на опасностите за засегнатите предприятия се основава най-малкото на следните критерии:
а)
потенциалното въздействие на съответните предприятия върху човешкото здраве и околната среда;
б)
данните за спазването на изискванията на настоящата директива.
В случаите, при които това е уместно, се вземат предвид също съответни констатации от инспекции, проведени в изпълнение на други законодателни актове на Съюза.
6. За проучване на сериозни жалби, тежки аварии и „квазиаварии“, произшествия и случаи на неизпълнение на изискванията се провеждат във възможно най-кратки срокове извънредни инспекции.
7. В рамките на четири месеца след всяка инспекция на място компетентният орган съобщава на оператора заключенията от инспекцията и всичките набелязани необходими действия. Компетентният орган осигурява операторът да предприеме всичките тези необходими действия в разумен срок от получаването на съобщението.
8. Ако при дадена инспекция е констатиран важен случай на неспазване на настоящата директива, в рамките на шест месеца се извършва допълнителна инспекция.
9. Когато е възможно, инспекциите се координират с инспекции съгласно други законодателни актове на Съюза и се съчетават, когато това е уместно.
10. Държавите членки насърчават компетентните органи да предоставят механизми и инструменти за обмен на опит и консолидиране на знания и да участват в такива механизми на равнище на Съюза, когато е приложимо.
11. Държавите членки трябва да осигурят предоставяне от страна на операторите на компетентните органи на цялото необходимо съдействие, за да може тези органи да извършват евентуални инспекции и да събират всякаква информация, необходима за изпълнението на техните задължения за целите на настоящата директива, по-специално за да се даде възможност на органите да оценят изцяло вероятността от голяма авария и да определят размера на възможното увеличаване на вероятността или усложняване на обстоятелствата при голяма авария, да се позволи подготовката на външен авариен план, както и да се вземат предвид веществата, които поради физичната си форма, конкретни условия или местоположение могат да пораждат необходимост от допълнително разглеждане.
Член 21
Информационна система и обмен
1. Държавите членки и Комисията обменят информация за придобития опит по отношение на предотвратяването на големи аварии и ограничаването на последствията от тях. Тази информация се отнася по-специално до функционирането на мерките, предвидени в настоящата директива.
2. До 30 септември 2019 г. и на всеки четири години след това държавите членки изпращат на Комисията доклад за прилагането на настоящата директива.
3. За предприятия, обхванати от настоящата директива, държавите членки предоставят на Комисията поне следната информация:
а)
името или търговското наименование на оператора и пълния адрес на въпросното предприятие;
б)
дейността или дейностите на предприятието.
Комисията създава и поддържа актуална база данни, съдържаща информацията, доставена от държавите членки. Достъпът до базата данни е ограничен до лица, които имат разрешение за това от Комисията или компетентните органи на държавите членки.
4. Комисията създава и поддържа на разположение на държавите членки база данни, съдържаща по-специално подробности за големи аварии, които са възникнали на територията на държавите членки, с цел:
а)
бързо разпространяване на информацията, предоставена от държавите членки съгласно член 18, параграфи 1 и 2, между всички компетентни органи;
б)
изпращане до компетентните органи на анализ за причините за големи аварии и поуките, взети от тях;
в)
предоставяне на информация на компетентните органи за превантивните мерки;
г)
снабдяване с информация за организациите, които са в състояние да дадат препоръки или подходяща информация за появата, предотвратяването и ограничаване на последствията от големи аварии.
5. Комисията приема до 1 януари 2015 г. актове за изпълнение, за да определи форматите за съобщаване на информацията, посочена в параграфи 2 и 3 от настоящия член, от държавите членки и съответните бази данни, посочени в параграфи 3 и 4. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата за разглеждане, посочена в член 27, параграф 2.
6. Базите данни, посочени в параграф 4, съдържат най-малко:
а)
информацията, доставена от държавите членки в съответствие с член 18, параграфи 1 и 2;
б)
анализ на причините за авариите;
в)
извлечените поуки във връзка с авариите;
г)
превантивните мерки, необходими за предотвратяване на нови аварии.
7. Комисията публикува неповерителната част от данните.
Член 22
Достъп до информация и поверителност
1. Държавите членки осигуряват, в интерес на прозрачността, изискване към компетентния орган да предоставя всякаква информация, притежавана съгласно настоящата директива, на всяко физическо или юридическо лице, което я поиска в съответствие с Директива 2003/4/ЕО.
2. Оповестяването на всяка информация, изискана съгласно настоящата директива, включително съгласно член 14, може да бъде отказано или ограничено от компетентния орган, ако са изпълнени условията, посочени в член 4 от Директива 2003/4/ЕО.
3. Оповестяването на пълната информация, посочена в член 14, параграф 2, букви б) и в), притежавана от компетентния орган, може да бъде отказано от този компетентен орган, без да се засяга параграф 2 от настоящия член, ако операторът е поискал определени части от доклада за безопасността или списъка на опасните вещества да не се разкриват поради причините, предвидени в член 4 от Директива 2003/4/ЕО.
Компетентният орган може също да реши поради тези причини определени части от доклада или списъка да не се разкриват. В такива случаи и след одобрение от този компетентен орган операторът предоставя на компетентния орган изменен доклад или списък, в който тези части не са включени.
Член 23
Достъп до правосъдие
Държавите членки гарантират, че:
а)
всеки заявител, изискващ информация съгласно член 14, параграф 2, буква б) или в) или член 22, параграф 1 от настоящата директива, има възможност да изисква преразглеждане в съответствие с член 6 от Директива 2003/4/ЕО на действията или бездействията на компетентен орган във връзка с такова искане;
б)
членовете на заинтересованата общественост, в съответствие със съответната национална правна система, имат достъп до процедурите за преразглеждане, установени в член 11 от Директива 2011/92/ЕС, за случаите, предмет на член 15, параграф 1 от настоящата директива.
Член 24
Насоки
Комисията може да изготвя насоки относно безопасното отстояние и ефектите на доминото.
Член 25
Изменение на приложенията
Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 26 с цел адаптиране на приложения II-VI към техническия прогрес. Това адаптиране не води до съществени промени в задълженията на държавите членки и операторите, установени в настоящата директива.
Член 26
Упражняване на делегирането на правомощия
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на условията, установени в настоящия член.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочени в член 25, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 13 август 2012 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия най-късно девет месеца преди края на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от четири месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 25, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 25, влиза в сила, единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок два месеца от нотифицирането на акта на Европейския парламент и на Съвета или ако преди изтичането на този срок както Европейският парламент, така и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по искане на Европейския парламент или на Съвета.
Член 27
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитета, създаден с Директива 96/82/ЕО. Той е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 28
Санкции
Държавите членки определят санкции, приложими при нарушения на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива. Така предвидените санкции трябва да са ефективни, съразмерни и възпиращи. Държавите членки нотифицират Комисията за тези разпоредби до 1 юни 2015 г., както и за всяко последващо изменение, свързано с тях, във възможно най-кратък срок.
Член 29
Докладване и преглед
1. До 30 септември 2020 г. и на всеки четири години след това, въз основа на информацията, предоставяна от държавите членки в съответствие с член 18 и член 21, параграф 2, и на информацията, съдържаща се в базите данни, посочени в член 21, параграфи 3 и 4, и като има предвид прилагането на член 4, Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно прилагането и ефективното действие на настоящата директива, включително информация относно големите аварии, настъпили на територията на Съюза, и относно тяхното потенциално въздействие върху прилагането на настоящата директива. Комисията включва в първия от тези доклади оценка на необходимостта от изменение на обхвата на настоящата директива. В случаите, когато това е целесъобразно, всеки доклад може да се придружава от законодателно предложение.
2. В контекста на съответното законодателство на Съюза Комисията може да проучи необходимостта от разглеждане на въпроса за финансовите отговорности на оператора във връзка с големи аварии, включително застрахователни въпроси.
Член 30
Изменение на Директива 96/82/ЕО
В Директива 96/82/ЕО думите „г) тежки горива“ се добавят към заглавието „Нефтопродукти“ в част I от приложение I.
Член 31
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с тази директива в срок до 31 май 2015 г. Те прилагат тези мерки до 1 юни 2015 г.
Независимо от първа алинея държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с член 30 от настоящата директива в срок до 14 февруари 2014 г. Те прилагат тези мерки от 15 февруари 2014 г.
Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите членки приемат такива разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 32
Отмяна
1. Директива 96/82/ЕО се отменя, считано от 1 юни 2015 г.
2. Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение VII.
Член 33
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 34
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 4 юли 2012 година.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2012/18/ES
(2012. gada 4. jūlijs)
par lielu ar bīstamām vielām saistītu avāriju risku pārvaldību, ar kuru groza un vēlāk atceļ Padomes Direktīvu 96/82/EK
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 192. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Padomes Direktīva 96/82/EK (1996. gada 9. decembris) par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (3), paredz noteikumus attiecībā uz dažu rūpniecisku darbību izraisītu lielu avāriju novēršanu un to seku ierobežošanu uz cilvēku veselību un vidi.
(2)
Lielām avārijām, kādas notika, piemēram, Seveso, Bhopālā, Šveicerhallē, Enshedē, Tulūzā un Bansfīldā, bieži ir nopietnas sekas. Turklāt to ietekme var sniegties pāri valstu robežām. Tas apstiprina vajadzību nodrošināt atbilstīgus preventīvus pasākumus, kas visā Savienībā nodrošinātu augstu aizsardzības līmeni iedzīvotājiem, kopienām un videi Tādēļ ir jāsaglabā vismaz pašreizējais augstais aizsardzības līmenis vai tas jāpaaugstina.
(3)
Direktīva 96/82/EK ir mazinājusi šādu avāriju iespējamību un to sekas, radot labāku aizsardzības līmeni visā Savienībā. Direktīvas pārskatīšana apstiprināja to, ka lielas avārijas joprojām notiek tikpat bieži. Lai gan esošie noteikumi atbilst mērķim, ir vajadzīgas dažas izmaiņas, lai turpmāk stiprinātu aizsardzības līmeni, jo īpaši attiecībā uz lielu avāriju riska novēršanu. Vienlaikus ar Direktīvu 96/82/EK izveidotā sistēma būtu jāpielāgo Savienības vielu un maisījumu klasifikācijas sistēmas izmaiņām, uz ko minētā direktīva atsaucas. Turklāt būtu jāprecizē un jāatjaunina vairāki citi noteikumi.
(4)
Tāpēc ir lietderīgi aizstāt Direktīvu 96/82/EK, lai nodrošinātu esošā augstā aizsardzības līmeņa saglabāšanu un uzlabošanu, izstrādājot vēl efektīvākus un racionālākus noteikumus, kā arī, ja iespējams, ar racionalizāciju vai vienkāršošanu samazinot nevajadzīgu administratīvo slogu, bet paredzot, ka šādi pasākumi neietekmē drošību un vides un cilvēku veselības aizsardzību. Tajā pašā laikā, lai veicinātu jauno noteikumu īstenošanu un izpildāmību, ir jānodrošina, ka tie ir skaidri, saskaņoti un viegli saprotami, bet cilvēku veselības un vides aizsardzības līmenis tiek saglabāts tāds pats vai paaugstināts. Komisijai, praktiski ieviešot šo direktīvu, būtu jāsadarbojas ar dalībvalstīm. Īstenojot minēto sadarbību, inter alia, būtu jārisina vielu un maisījumu pašklasifikācijas jautājums. Šīs direktīvas ieviešanā attiecīgā gadījumā būtu jāiesaista ieinteresētās aprindas, piemēram, nozares pārstāvji, darba ņēmēji un nevalstiskās organizācijas, kas veicina cilvēku veselības un vides aizsardzību.
(5)
ANO Eiropas Ekonomikas komisijas Konvencijā par rūpniecības negadījumu pārrobežu ietekmi, ko Savienības vārdā apstiprināja ar Padomes Lēmumu 98/685/EK (1998. gada 23. marts) par Konvencijas noslēgšanu par ražošanas negadījumiem ar pārrobežu ietekmi (4), ir paredzēti pasākumi, kas vajadzīgi, lai novērstu rūpniecības avārijas, būtu gatavībā un varētu rīkoties, ja notiek rūpniecības avārijas, kurām var būt pārrobežu sekas, kā arī starptautiski sadarbotos šajā jomā. Ar Direktīvu 96/82/EK minētā konvencija ir iekļauta Savienības tiesību aktos.
(6)
Lielas avārijas var radīt sekas aiz valstu robežām, un ekoloģiskās un ekonomiskās izmaksas nākas uzņemties ne tikai avārijas skartajam uzņēmumam, bet arī attiecīgajām dalībvalstīm. Tāpēc ir jāievieš un jāpiemēro drošības un riska mazināšanas pasākumi, lai izvairītos no iespējamām avārijām, samazinātu avāriju rašanās risku un gadījumā, ja tās notiktu, mazinātu to iespējamās sekas, tādējādi ļaujot nodrošināt augstu aizsardzības līmeni visā Savienībā.
(7)
Šīs direktīvas noteikumi būtu jāpiemēro, neskarot Savienības tiesību aktus par veselību un drošību darbavietās, kā arī darba vidi, un jo īpaši neskarot Padomes Direktīvu 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par tādu pasākumu ieviešanu, kas veicina darbinieku drošības un veselības uzlabošanu darbavietās (5).
(8)
Šīs direktīvas darbības jomā nevajadzētu iekļaut dažas rūpnieciskas darbības, ja uz tām attiecas citi Savienības vai valstu līmeņa tiesību akti, kas paredz līdzvērtīgu drošības līmeni. Komisijai būtu jāturpina izvērtēt, vai esošajos reglamentējošajos noteikumos nav būtisku nepilnību, jo īpaši saistībā ar jauniem un potenciāliem riskiem, ko rada citas darbības, kā arī konkrētas bīstamas vielas, un vajadzības gadījumā jāiesniedz tiesību akta priekšlikums, lai novērstu šīs nepilnības.
(9)
Direktīvas 96/82/EK I pielikumā ir iekļautas bīstamās vielas, uz kurām attiecas tās darbības joma, inter alia, atsaucoties uz Padomes Direktīvu 67/548/EK (1967. gada 27. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (6), kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/45/EK (1999. gada 31. maijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu jautājumos, kas attiecas uz bīstamu preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (7). Direktīva 67/548/EEK un Direktīva 1999/45/EK ir aizstātas ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1272/2008 (2008. gada 16. decembris) par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu (8), ar kuru Savienībā īsteno Ķīmisko vielu un maisījumu klasifikācijas Globālo harmonizēto sistēmu, kas Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) struktūrā ir pieņemta starptautiski. Ar minēto regulu ievieš jaunas bīstamības klases un kategorijas, kuras tikai daļēji atbilst tām, kas paredzētas minētajās atceltajās direktīvās. Dažas vielas vai maisījumi tomēr nav klasificētas atbilstīgo šai sistēmai, jo šim nolūkam trūkst kritēriju. Tādēļ Direktīvas 96/82/EK I pielikums ir jāgroza, lai to pielīdzinātu minētajai regulai, vienlaikus saglabājot vai palielinot minētajā direktīvā noteikto aizsardzības līmeni.
(10)
Lai klasificētu attīrītu biogāzi, būtu jāņem vērā jebkādas Eiropas Standartizācijas komitejas (CEN) veiktās izmaiņas standartos.
(11)
Var rasties nevēlamas sekas, ko var radīt pielīdzināšana Regulai (EK) Nr. 1272/2008 un turpmākie pielāgojumi minētajai regulai, kas ietekmē vielu un maisījumu klasifikāciju. Pamatojoties uz šajā direktīvā iekļautajiem kritērijiem, Komisijai būtu jāizvērtē, vai pastāv bīstamas vielas, kas ir klasificētas kā bīstamas vielas, bet nerada lielu avāriju risku, un vajadzības gadījumā jāiesniedz likumdošanas priekšlikums, lai attiecīgo bīstamo vielu izslēgtu no šīs direktīvas darbības jomas. Novērtēšana būtu jāsāk ātri, jo īpaši pēc vielas vai maisījuma klasifikācijas maiņas, lai izvairītos no lieka sloga radīšanas operatoriem un kompetentajām iestādēm dalībvalstīs. Vielas neiekļaušanu šīs direktīvas darbības jomā nevajadzētu uzskatīt par šķērsli dalībvalstīm saglabāt vai noteikt stingrākus aizsargpasākumus.
(12)
Operatoriem vajadzētu būt vispārējam pienākumam veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu lielas avārijas, kā arī mazinātu un likvidētu to sekas. Ja uzņēmumos atrodas bīstamas vielas lielākos daudzumos par noteiktajiem, operatoram būtu jāsniedz kompetentajai iestādei pietiekama informācija, kas tai ļautu identificēt attiecīgo uzņēmumu, tajā esošās bīstamās vielas un potenciālās briesmas. Operatoram būtu jāsagatavo un, ja tas paredzēts valsts tiesību aktos, jānosūta kompetentajai iestādei arī lielu avāriju novēršanas politika (MAPP), kurā būtu noteikta operatora vispārējā nostāja un pasākumi, tostarp atbilstošas drošības vadības sistēmas lielu avāriju risku pārvaldībai. Konstatējot un novērtējot lielu avāriju risku, operatoriem būtu jāņem vērā arī bīstamās vielas, kas var rasties, ja uzņēmumā notiek nopietna avārija.
(13)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/35/EK (2004. gada 21. aprīlis) par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (9) parasti attiecas uz lielas avārijas rezultātā radītu kaitējumu videi.
(14)
Lai mazinātu domino efekta risku gadījumos, kad uzņēmumu izvietojuma dēļ vai tādēļ, ka tie ir cieši blakus, palielinās lielu avāriju iespējamība vai šo avāriju sekas ir smagākas, operatoriem būtu jāsadarbojas attiecīgas informācijas apmaiņas nolūkā un sabiedrības informēšanā, tostarp to blakus esošo uzņēmumu informēšanā, kurus var skart ietekme.
(15)
Lai apliecinātu, ka ir darīts viss nepieciešamais lielu avāriju novēršanai, un lai izstrādātu avārijas rīcības plānus un reaģēšanas pasākumus, tādu uzņēmumu operatoriem, kuros atrodas bīstamas vielas lielos daudzumos, būtu jāsniedz attiecīgajai kompetentajai iestādei informācija drošības pārskatu veidā. Minētajā drošības pārskatā vajadzētu būt sīkai informācijai par uzņēmumu, bīstamajām vielām, objektiem vai glabātavām, kas tajā atrodas, par lielu avāriju iespējamajiem scenārijiem un risku analīzi, novēršanas un intervences pasākumiem un pieejamajām vadības sistēmām, kas ļautu novērst un mazināt lielu avāriju risku un veikt to seku mazināšanai vajadzīgos pasākumus. Lielas avārijas risku var pastiprināt dabas katastrofu iespējamība uzņēmuma atrašanās vietā. Tas būtu jāņem vērā, izstrādājot rīcības scenāriju lielu avāriju gadījumiem.
(16)
Lai sagatavotos ārkārtējām situācijām, uzņēmumiem, kuros bīstamās vielas atrodas ievērojamos daudzumos, ir jāizstrādā ārējie un iekšējie avārijas rīcības plāni, kā arī procedūras, kā nodrošināt tādu plānu pārbaudi, vajadzības gadījumā pārskatīšanu un to īstenošanu, ja notiek liela avārija vai rodas tās iespējamība. Izstrādājot iekšējos avārijas rīcības plānus, būtu jākonsultējas ar uzņēmuma personālu, bet, izstrādājot ārējos operatīvās rīcības plānus, ieinteresētajai sabiedrības daļai būtu jādod iespēja izteikt par to savu viedokli. Apakšuzņēmuma līgumu slēgšana var ietekmēt uzņēmuma drošību. Dalībvalstīm būtu jāpieprasa, lai operatori to ņem vērā, izstrādājot MAPP, drošības pārskatu vai iekšējo avārijas rīcības plānu.
(17)
Apsverot piemērotas rīcības, tostarp uzraudzības un kontroles, metodes izvēli, operatoriem būtu jāņem vērā pieejamā informācija par paraugpraksi.
(18)
Lai nodrošinātu lielāku aizsardzību dzīvojamajiem rajoniem, sabiedriski plaši izmantotām vietām un videi, tostarp teritorijām, kuru daba ir īpaši interesanta vai aizsargājama, dalībvalstīm, izstrādājot zemes izmantošanas un/vai citu attiecīgu politiku, jācenšas nodrošināt, ka starp minētajām vietām vai teritorijām un bīstamiem uzņēmumiem tiek saglabāts pietiekams attālums, kā arī attiecībā uz jau uzceltiem uzņēmumiem vajadzības gadījumā tiek īstenoti papildu tehniski pasākumi tā, lai cilvēkiem vai videi radītais risks tiek saglabāts pieņemamā līmenī. Pieņemot lēmumus, būtu jāņem vērā pietiekama informācija par riskiem un tehniskas konsultācijas par šiem riskiem. Lai samazinātu administratīvo slogu, ja iespējams, jo īpaši attiecībā uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, šīs procedūras un pasākumi būtu jāiekļauj procedūrās, kas paredzētas citos attiecīgās jomas Savienības tiesību aktos.
(19)
Lai veicinātu piekļuvi informācijai par vidi saskaņā ar ANO Eiropas Ekonomikas komisijas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā (Orhūsas konvenciju) un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Savienības vārdā apstiprināja ar Padomes Lēmumu 2005/370/EK (2005. gada 17. februāris) par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (10), būtu jāuzlabo sabiedrībai sniedzamās informācijas līmenis un kvalitāte. Konkrēti, personām, kuras varētu skart lielas avārijas, jāsniedz pietiekama informācija par to, kā pareizi rīkoties tādos gadījumos. Dalībvalstīm būtu jāinformē par to, kur atrast informāciju par to cilvēku tiesībām, kuri cietuši lielu avāriju dēļ. Informācijai, ko sniedz sabiedrībai, vajadzētu būt izklāstītai skaidri un saprotami. Papildus aktīvai informācijas nodrošināšanai bez attiecīga pieprasījuma iesniegšanas un neizslēdzot citus informācijas izplatīšanas veidus, atjauninātai informācijai vajadzētu būt pastāvīgi pieejamai elektroniski. Lai, cita starpā, risinātu ar drošību saistītus jautājumus, vienlaikus būtu jāparedz atbilstoši konfidencialitātes aizsargpasākumi.
(20)
Informācijas pārvaldības veidam būtu jāatbilst Kopīgai vides informācijas sistēmai (SEIS) - iniciatīvai, kas ieviesta ar Komisijas 2008. gada 1. februāra paziņojumu “Ceļā uz kopīgu vides informācijas sistēmu (SEIS)”. Tam būtu jāatbilst arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2007/2/EK (2007. gada 14. marts), ar ko izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas Kopienā (INSPIRE) (11), kā arī tās īstenošanas noteikumiem, kuru mērķis ir radīt iespējas nodrošināt kopīgu telpisko informāciju vides jomā visām valsts sektora organizācijām, kā arī veicināt labāku sabiedrības piekļuvi telpiskajai informācijai visā Savienībā. Informācija Savienības līmenī būtu jāglabā publiski pieejamā datubāzē, kas veicinātu arī īstenošanas uzraudzību un ziņojumu sniegšanu.
(21)
Ņemot vērā Orhūsas konvencijas noteikumus, ir vajadzīga efektīva sabiedrības līdzdalība lēmumu pieņemšanā, lai dotu iespēju ieinteresētajai sabiedrības daļai izteikt un lēmumu pieņēmējam ņemt vērā viedokļus un bažas, kas var būt saistītas ar minētajiem lēmumiem, tādējādi palielinot atbildību un lēmumu pieņemšanas procesa pārredzamību un sekmējot sabiedrības informētību vides jautājumos un atbalstu pieņemtajiem lēmumiem.
(22)
Lai nodrošinātu, ka, notiekot lielai avārijai, tiek veikti atbilstoši operatīvās reaģēšanas pasākumi, operatoram par avāriju būtu nekavējoties jāziņo kompetentajai iestādei un jāsniedz visa informācija, kas tai vajadzīga, lai novērtētu avārijas ietekmi uz cilvēku veselību un vidi.
(23)
Vietējās iestādes ir ieinteresētas lielu avāriju novēršanā un to seku mazināšanā, un tām var būt nozīmīga loma šajā jautājumā. Dalībvalstīm, īstenojot šo direktīvu, tas būtu jāņem vērā.
(24)
Lai veicinātu informācijas apmaiņu un novērstu līdzīgu avāriju turpmāku atkārtošanos, dalībvalstīm būtu jānosūta Komisijai informācija par to teritorijā notikušajām lielajām avārijām, lai Komisija varētu analizēt to bīstamību un nodrošināt sistēmu informācijas izplatīšanai, jo īpaši attiecībā uz lielām avārijām un tajās gūto pieredzi. Šai informācijas apmaiņai būtu jāaptver arī ziņas par avārijas situācijām, kurās gūto tehnisko pieredzi dalībvalstis uzskata par īpaši noderīgu citu lielu avāriju novēršanai un to seku mazināšanai. Dalībvalstīm un Komisijai būtu jācenšas nodrošināt, lai informatīvajās sistēmās, kuras izveidotas informācijas apmaiņai par lielām avārijām, tiktu iekļauta pilnīga informācija.
(25)
Dalībvalstīm būtu jāizraugās kompetentās iestādes, kas nodrošina, lai operatori izpildītu savus pienākumus. Kompetentajām iestādēm un Komisijai būtu jāsadarbojas, lai veiktu tādas darbības īstenošanas atbalstam kā, piemēram, attiecīgu norādījumu izstrāde un informācijas apmaiņa par paraugpraksi. Lai neradītu nevajadzīgu administratīvo slogu, nepieciešamības gadījumā informēšanas pienākumi būtu jāiekļauj pienākumos, kas noteikti ar citiem attiecīgiem Savienības tiesību aktiem.
(26)
Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka kompetentās iestādes veic vajadzīgos pasākumus gadījumos, kad netiek ievērotas šajā direktīvā noteiktās prasības. Lai nodrošinātu efektīvu īstenošanu un izpildi, būtu jāizveido inspekciju sistēma, kas ietver plānotu regulāru inspekciju programmu un pēkšņas negaidītas inspekcijas. Kad vien iespējams, inspekcijas būtu jāsaskaņo ar citos Savienības tiesību aktos paredzētajām pārbaudēm, tostarp attiecīgos gadījumos ar pārbaudēm, kas paredzētas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2010/75/ES (2010. gada 24. novembris) par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) (12). Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ir pieejams pietiekams skaits darbinieku, kuriem ir attiecīgās prasmes un kvalifikācijas šo inspekciju efektīvai veikšanai. Kompetentajām iestādēm būtu jāsniedz atbilstošs atbalsts, izmantojot attiecīgus, arī Savienības līmeņa, pieredzes apmaiņas un zināšanu konsolidācijas instrumentus un mehānismus.
(27)
Lai ņemtu vērā tehnikas attīstību, Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu attiecībā uz grozījumu izdarīšanu šīs direktīvas II līdz VI pielikumā, lai tos pielāgotu tehnikas attīstība. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(28)
Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs direktīvas īstenošanai, būtu jāpiešķir īstenošanas pilnvaras Komisijai. Minētās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (13).
(29)
Dalībvalstīm būtu jāpieņem noteikumi par sankcijām, kas piemērojamas valsts noteikumu, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, pārkāpumiem, un jānodrošina to īstenošana. Šīm sankcijām vajadzētu būt iedarbīgām, samērīgām un atturošām.
(30)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi - proti, nodrošināt cilvēku veselības un vides augsta līmeņa aizsardzību - nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai.
(31)
Saskaņā ar Dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošajiem dokumentiem (14), dalībvalstis ir apņēmušās, paziņojot savus transponēšanas pasākumus, pamatotos gadījumos pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un atbilstīgajām daļām valsts pieņemtos transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota.
(32)
Šā iemesla dēļ būtu jāgroza un vēlāk jāatceļ Direktīva 96/82/EK,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
1. pants
Priekšmets
Šī direktīva paredz noteikumus, kuru mērķis ir novērst lielas avārijas, kurās iesaistītas bīstamas vielas, kā arī mazināt šādu avāriju seku ietekmi uz cilvēkiem un vidi tā, lai visā Savienībā konsekventi un efektīvi nodrošinātu augstu aizsardzības līmeni.
2. pants
Darbības joma
1. Šī direktīva attiecas uz uzņēmumiem, kas definēti 3. panta 1. punktā.
2. Šī direktīva neattiecas uz:
a)
militāriem uzņēmumiem, objektiem vai glabātavām;
b)
vielu radītā jonizējošā starojuma bīstamību;
c)
bīstamo vielu pārvadājumiem un ar tiem tieši saistītu pagaidu glabāšanu uz autoceļu, dzelzceļa, iekšzemes ūdensceļu, jūras vai gaisa satiksmes transporta līdzekļiem ārpus uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, arī iekraušanu un izkraušanu vai transportēšanu uz citiem transportlīdzekļiem vai no tiem dokos, piestātnēs vai šķirotavās;
d)
bīstamo vielu transportu pa cauruļvadiem, arī uz sūkņu stacijām, kas atrodas ārpus uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva;
e)
derīgo izrakteņu ieguvi, proti, izpēti, ieguvi un pārstrādi raktuvēs un karjeros, tostarp urbumos;
f)
derīgo izrakteņu, tostarp ogļūdeņražu, izpēti un ieguvi atklātā jūrā;
g)
gāzes glabāšanu pazemes krātuvēs atklātā jūrā gan tam paredzētās glabāšanas krātuvēs, gan vietās, kur notiek arī derīgo izrakteņu, tai tostarp ogļūdeņražu, izpēte un ieguve;
h)
atkritumu poligoniem, arī atkritumu pazemes glabātavām.
Neskarot šā punkta pirmās daļas e) un h) apakšpunktu, šīs direktīvas darbības jomā iekļauj gāzes glabāšanu pazemes krātuvēs dabiskos slāņos, ūdens nesējslāņos, sāls iegulu dobumos un neizmantotās šahtās, bīstamo vielu ķīmiskās un termiskās pārstrādes operācijas un ar šīm operācijām saistīto glabāšanu, kā arī pārstrādes atkritumu uzglabāšanas objektus, tostarp pārstrādes atkritumu dīķus vai krātuves, kurās ir bīstamas vielas.
3. pants
Definīcijas
Šajā direktīvā izmanto šādas definīcijas:
1)
“uzņēmums” ir visa operatora pārziņā esošā teritorija, kuras vienā vai vairākos objektos atrodas bīstamās vielas, tostarp kopīgas vai saistītas infrastruktūras vai darbības; uzņēmumi ir vai nu zemāka līmeņa uzņēmumi, vai augstāka līmeņa uzņēmumi;
2)
“zemāka līmeņa uzņēmums” ir uzņēmums, kurā bīstamās vielas ir I pielikuma 1. daļas tabulas 2. ailē vai 2. daļas tabulas 2. ailē norādītajā daudzumā vai to pārsniedz, bet ir ne vairāk par I pielikuma 1. daļas tabulas 3. ailē vai 2. daļas tabulas 3. ailē norādīto daudzumu, attiecīgos gadījumos piemērojot I pielikuma 4. piezīmē minēto saskaitīšanas noteikumu;
3)
“augstāka līmeņa uzņēmums” ir uzņēmums, kurā bīstamās vielas atrodas I pielikuma 1. daļas tabulas 3. ailē vai 2. daļas tabulas 3. ailē norādītajā daudzumā vai to pārsniedz, attiecīgos gadījumos piemērojot I pielikuma 4. piezīmē minēto saskaitīšanas noteikumu;
4)
“blakusesošs uzņēmums” ir uzņēmums, kas atrodas tik tuvu citam uzņēmumam, ka paaugstina lielas avārijas riska vai tās seku līmeni;
5)
“jauns uzņēmums” ir:
a)
uzņēmums, kas sāk darbību vai tiek uzbūvēts 2015. gada 1. jūnijā vai pēc minētās dienas; vai
b)
darbības vieta, kas ir šīs direktīvas darbības jomā, vai zemāka līmeņa uzņēmums, kas kļūst par augstāka līmeņa uzņēmumu, vai otrādi 2015. gada 1. jūnijā vai vēlāk saistībā ar to, ka tiek pārveidoti tā objekti vai mainītas darbības un šo izmaiņu dēļ mainās uzņēmuma bīstamo vielu krājumu saraksts;
6)
“esošs uzņēmums” ir uzņēmums, uz kuru 2015. gada 31. maijā attiecas Direktīvas 96/82/EK darbības joma un uz kuru, sākot no 2015. gada 1. jūnija, attiecas šīs direktīvas darbības joma, ja netiek mainīta tā zemāka līmeņa uzņēmuma vai augstāka līmeņa uzņēmuma klasifikācija;
7)
“cits uzņēmums” ir darbības vieta, kas ietilpst šīs direktīvas darbības jomā, vai zemāka līmeņa uzņēmums, kas kļūst par augstāka līmeņa uzņēmumu, vai otrādi 2015. gada 1. jūnijā vai vēlāk tādu iemeslu dēļ, kas nav minēti 5. punktā;
8)
“objekts” ir uzņēmuma tehniska vienība, kura atrodas virszemē vai pazemē un kurā ražo, lieto, apstrādā vai glabā bīstamās vielas; tas ietver visas iekārtas, būves, cauruļvadus, mašīnas, darbarīkus, privātus dzelzceļu atzarus, dokus, izkraušanas piestātnes objektu apkalpošanai, molus, noliktavas vai līdzīgas būves, arī peldošas vai citādas, kas vajadzīgas šā objekta ekspluatācijai;
9)
“operators” ir fiziska vai juridiska persona, kas veic objekta vai uzņēmuma ekspluatāciju vai nodrošina tā kontroli, vai gadījumos, kad to paredz valstu tiesību akti, persona, kurai deleģētas noteicošas ekonomiskas vai lēmumu pieņemšanas pilnvaras attiecībā uz uzņēmuma vai objekta tehnisko ekspluatāciju;
10)
“bīstamā viela” ir I pielikuma 1. daļā minēta vai 2. daļā uzskaitīta viela vai maisījums, tostarp izejvielu, produktu, blakusproduktu, ražošanas atkritumu vai starpproduktu formā;
11)
“maisījums” ir maisījums vai šķīdums, kas sastāv no divām vai vairākām vielām;
12)
“bīstamo vielu klātbūtne” ir bīstamo vielu faktiska vai paredzama klātbūtne uzņēmumā vai tādu bīstamu vielu klātbūtne, kas atbilstīgi pamatotiem pieņēmumiem var veidoties, ja kāda uzņēmumā esoša objekta procesi, tostarp glabāšanas darbības, kļūst nekontrolējami, un šo vielu daudzums ir vienāds vai lielāks par I pielikuma 1. daļā vai 2. daļā norādītajiem kritiskajiem daudzumiem;
13)
“liela avārija” ir notikums, ko izraisa nekontrolējamas norises tādu uzņēmumu ekspluatācijas laikā, uz kuriem attiecas šī direktīva, piemēram, liela apjoma emisija, ugunsgrēks vai eksplozija, kas nekavējoties vai pēc kāda laika pašā uzņēmumā, vai ārpus tā nopietni apdraud cilvēku veselību vai vidi un kas saistīts ar vienu vai vairākām bīstamajām vielām;
14)
“bīstamība” ir tāda bīstamajai vielai vai reālajai situācijai raksturīga īpašība, kuras dēļ var tikt nodarīts kaitējums cilvēku veselībai vai videi;
15)
“risks” ir konkrētas ietekmes iespējamība noteiktā laikā vai noteiktos apstākļos;
16)
“glabāšana” ir kāda bīstamu vielu daudzuma klātbūtne, šīs vielas glabājot noliktavās, droši deponējot vai turot krājumos;
17)
“sabiedrība” ir viena vai vairākas fiziskas vai juridiskas personas, kā arī to apvienības, organizācijas vai grupas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem vai praksi;
18)
“ieinteresētā sabiedrības daļa” ir tā sabiedrības daļa, kuru ietekmē vai var ietekmēt ar vidi saistītu lēmumu pieņemšana saskaņā ar 15. panta 1. punktu vai kura ir ieinteresēta tādu lēmumu pieņemšanā; saskaņā ar šo definīciju par ieinteresētām uzskata nevalstiskas vides aizsardzības organizācijas, kuras atbilst visām attiecīgajām valsts tiesību aktos noteiktajām prasībām;
19)
“inspekcija” ir visas darbības, tostarp objektu apmeklējumi, iekšējo pasākumu, sistēmu, pārskatu un paveiktā darba kontroles dokumentu pārbaudes un pēcpasākumi, ko veic kompetentā iestāde tās vārdā, lai pārbaudītu un veicinātu uzņēmumu atbilstību šīs direktīvas prasībām.
4. pants
Ar noteiktu bīstamu vielu saistītas lielas avārijas risku novērtēšana
1. Komisija attiecīgā gadījumā vai jebkurā gadījumā, pamatojoties uz dalībvalsts paziņojumu, saskaņā ar 2. punktu novērtē, vai I pielikuma 1. vai 2. daļā iekļautai noteiktai bīstamai vielai ir praktiski neiespējami radīt vielas vai enerģijas noplūdi, kas varētu izraisīt lielu avāriju gan normālos, gan ārkārtas apstākļos, kurus var pamatoti paredzēt. Šajā novērtēšanā ņem vērā 3. punktā minēto informāciju, un tās pamatā ir viens vai vairāki no turpmāk minētajiem rādītājiem:
a)
bīstamās vielas agregātstāvoklis normālos apstrādes vai pārvietošanas apstākļos vai aizsargiepakojuma neplānotas zaudēšanas gadījumā;
b)
bīstamās vielas raksturīgās īpašības, jo īpaši tās, kas saistītas ar izplatīšanos lielas avārijas gadījumā, piemēram, molekulmasa un piesātināta tvaika spiediens;
c)
vielu maksimālā koncentrācija maisījumos.
Šā punkta pirmās daļas nolūkā attiecīgos gadījumos būtu jāņem vērā arī bīstamās vielas aizsargiepakojums un vispārējais iepakojums, tostarp īpaši tad, ja uz iepakojumu attiecas konkrēti Savienības tiesību akti.
2. Ja dalībvalsts uzskata, ka bīstama viela nevar radīt lielu avāriju bīstamību saskaņā ar 1. punktu, attiecīgā dalībvalsts par to informē Komisiju, sniedzot attiecīgu pamatojumu, tostarp 3. punktā minēto informāciju.
3. Šā panta 1. un 2. punkta vajadzībām informācijā, kas nepieciešama, lai novērtētu attiecīgās bīstamās vielas bīstamību veselībai, fizikālo bīstamību un bīstamību videi, iekļauj šādas ziņas:
a)
tādu īpašību izsmeļošu sarakstu, kas nepieciešamas, lai novērtētu fizisko, veselības vai vides kaitējumu, ko bīstamā viela varētu radīt;
b)
fizikālās un ķīmiskās īpašības (piemēram, molekulmasu, piesātināta tvaika spiedienu, raksturīgo toksiskumu, viršanas temperatūru, reaktivitāti, viskozitāti, šķīdību un citas atbilstīgas īpašības);
c)
īpašības, kas raksturo bīstamību veselībai un fizikālo bīstamību (piemēram, reaktivitāti, uzliesmojamību, toksiskumu kopā ar tādiem papildu faktoriem kā veids, kādā ķermenim tiek nodarīts kaitējums, bojā gājušo skaits cietušo cilvēku vidū, ilgtermiņa sekas un citas atbilstīgas īpašības);
d)
īpašības, kas raksturo bīstamību videi (piemēram, ekotoksiskumu, noturību, bioakumulāciju, iespējamu plašu pārvietošanos vidē un citas atbilstīgas īpašības);
e)
vielas vai maisījuma Savienības klasifikāciju, ja tāda ir;
f)
informāciju par specifiskiem darbības apstākļiem (piemēram, temperatūru, spiedienu un citiem attiecīgiem apstākļiem), kuros attiecīgā bīstamā viela tiek glabāta, izmantota un/vai var būt klātesoša paredzamas ārkārtas darbības gadījumā vai tādā avārijas gadījumā kā ugunsgrēks.
4. Pēc 1. punktā minētās novērtēšanas Komisija attiecīgā gadījumā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei tiesību akta priekšlikumu, lai attiecīgo bīstamo vielu izslēgtu no šīs direktīvas darbības jomas.
5. pants
Operatora vispārīgi pienākumi
1. Dalībvalstis nodrošina, ka operatora pienākums ir veikt visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu lielas avārijas un mazinātu to sekas attiecībā uz cilvēku veselību un vidi.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka operatoram ir pienākums jebkurā laikā pierādīt 6. pantā minētajai kompetentajai iestādei, jo īpaši 20. pantā minēto inspekciju un kontroles pasākumu nolūkā, ka tas veicis visus šajā direktīvā noteiktos vajadzīgos pasākumus.
6. pants
Kompetentā iestāde
1. Neskarot operatora atbildību, dalībvalstis izveido vai norīko vienu vai vairākas kompetentās iestādes, kas ir atbildīgas par šajā direktīvā paredzēto pienākumu veikšanu (“kompetentā iestāde”), un, vajadzības gadījumā, struktūras, kuras tehniskos jautājumos palīdz kompetentajai iestādei. Dalībvalstis, kas izveido vai norīko vairākas kompetentās iestādes, nodrošina šo iestāžu pienākumu izpildes procedūru pilnīgu koordināciju.
2. Kompetentās iestādes un Komisija sadarbojas, veicot pasākumus šīs direktīvas īstenošanas atbalstam, attiecīgos gadījumos iesaistot ieinteresētās aprindas.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka šīs direktīvas nolūkā kompetentās iestādes no operatoriem pieņem ekvivalentu informāciju, kuru sniedz saskaņā ar citiem atbilstīgiem Savienības tiesību aktiem un kura atbilst šīs direktīvas prasībām. Šādos gadījumos kompetentās iestādes nodrošina šīs direktīvas prasību ievērošanu.
7. pants
Paziņošana
1. Dalībvalstis pieprasa, lai operators nosūtītu kompetentajai iestādei paziņojumu ar šādu informāciju:
a)
operatora vārds un uzvārds vai nosaukums un/vai komercnosaukums un attiecīgā uzņēmuma pilna adrese;
b)
operatora reģistrētā uzņēmējdarbības vieta un tās pilna adrese;
c)
ja atšķiras no a) apakšpunktā minētā, par uzņēmumu atbildīgās personas vārds, uzvārds un ieņemamais amats;
d)
informācija, kas ir pietiekama, lai identificētu bīstamās vielas un vielu kategoriju, kas atrodas vai varētu atrasties uzņēmumā;
e)
vienas vai vairāku attiecīgo bīstamo vielu daudzums un agregātstāvoklis;
f)
objekta vai glabātavas esošā vai plānotā darbība;
g)
uzņēmuma tiešā vide, kā arī faktori, kas varētu izraisīt lielas avārijas vai padarīt smagākas to sekas, tostarp izsmeļoša informācija, ja tāda ir pieejama, par blakusesošajiem uzņēmumiem, par citām teritorijām, uz ko neattiecas šī direktīva, par zonām un norisēm, kas varētu radīt vai palielināt lielas avārijas risku vai padarīt smagākas tās sekas, un par šādas avārijas domino efektiem.
2. Paziņojumus vai to atjauninātas versijas kompetentajai iestādei nosūta šādos termiņos:
a)
par jauniem uzņēmumiem - pietiekami savlaicīgi pirms būvdarbu vai darbības sākšanas, vai pirms pārveides, kuras rezultātā mainās bīstamo vielu krājumu saraksts;
b)
visos citos gadījumos - vienu gadu pēc dienas, kad attiecīgajam uzņēmumam tiek piemērota šī direktīva.
3. Šā panta 1. un 2. punktu nepiemēro tad, ja operators kompetentajai iestādei saskaņā ar valsts tiesību aktu prasībām pirms 2015. gada 1. jūnija jau ir nosūtījis paziņojumu un ja tajā iekļautā informācija atbilst 1. punktā noteiktajām prasībām un nav mainījusies.
4. Operators iepriekš informē kompetento iestādi par turpmāk norādīto:
a)
tās klātesošās bīstamās vielas daudzuma, kura norādīta paziņojumā, ko operators iesniedzis atbilstīgi 1. punktam, vērā ņemamu palielināšanu vai samazināšanu, vai būtiskām izmaiņām vielas īpašībās vai agregātstāvoklī, vai būtiskām izmaiņām bīstamās vielas izmantošanas procesos;
b)
uzņēmuma vai objekta pārveidojumiem, kas var būtiski palielināt lielu avāriju bīstamību;
c)
uzņēmuma slēgšanu vai tā ekspluatācijas pārtraukšanu; vai
d)
šā panta 1. punkta a), b) vai c) apakšpunktā minētās informācijas izmaiņām.
8. pants
Lielu avāriju novēršanas politika
1. Dalībvalstis pieprasa operatoram rakstiski izstrādāt dokumentu, kurā aprakstīta lielu avāriju novēršanas politika (“MAPP”), un nodrošināt šīs politikas pienācīgu īstenošanu. Ar MAPP nodrošina cilvēku veselības un vides augsta līmeņa aizsardzību. Tai jābūt samērīgai ar lielu avāriju bīstamību. Tajā ietver operatora vispārējos mērķus un darbības principus, vadības uzdevumus un atbildību, kā arī apņemšanos nepārtraukti uzlabot lielu avāriju bīstamības kontroli un nodrošināt augstu aizsardzības līmeni.
2. MAPP izstrādā un, ja tas tiek paredzēts valsts tiesību aktos, nosūta kompetentajai iestādei šādos termiņos:
a)
par jauniem uzņēmumiem - pietiekami savlaicīgi pirms būvdarbu vai darbības sākšanas, vai pirms pārveides, kuras rezultātā mainās bīstamo vielu krājumu saraksts;
b)
visos citos gadījumos - vienu gadu pēc dienas, kad attiecīgajam uzņēmumam tiek piemērota šī direktīva.
3. Šā panta 1. un 2. punktu nepiemēro tad, ja operators pirms 2015. gada 1. jūnija jau ir izstrādājis MAPP un atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktu prasībām nosūtījis to kompetentajai iestādei un ja tajā iekļautā informācija atbilst 1. punktā noteiktajām prasībām un nav mainījusies.
4. Neskarot 11. pantu, operators MAPP vismaz reizi piecos gados pārskata un vajadzības gadījumā atjaunina. Atjaunināto MAPP operators nekavējoties nosūta kompetentajai iestādei, ja tā paredzēts valsts tiesību aktos.
5. MAPP tiek īstenota, izmantojot atbilstošus līdzekļus, struktūras un drošības pārvaldības sistēmas saskaņā ar III pielikumu un atbilstīgi lielu avāriju bīstamības līmenim un uzņēmuma organizatoriskās struktūras vai darbības sarežģītībai. Zemāka līmeņa uzņēmumi pienākumu īstenot MAPP var pildīt, izmantojot citus atbilstošus līdzekļus, struktūras un pārvaldības sistēmas atbilstīgi lielu avāriju bīstamības līmenim, ņemot vērā III pielikumā izklāstītos principus.
9. pants
Domino efekts
1. Dalībvalstis nodrošina, ka to kompetentā iestāde, izmantojot informāciju, ko tās saskaņā ar 7. un 10. pantu vai pēc kompetentās iestādes pieprasījuma par papildu informācijas sniegšanu saņēmušas no operatoriem, vai ieguvušas inspekcijās saskaņā ar 20. pantu, identificē visus zemāka un augstāka līmeņa uzņēmumus vai uzņēmumu grupas, kurās lielu avāriju risks vai sekas var būt paaugstinātas šādu uzņēmumu ģeogrāfiskā novietojuma vai tuvuma dēļ, vai tajos esošo bīstamo vielu krājumu dēļ.
2. Ja līdztekus informācijai, ko operators sniedzis saskaņā ar 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu, kompetentās iestādes rīcībā ir papildu informācija, tā šo informāciju dara pieejamu šim operatoram, ja tas ir nepieciešams šā panta piemērošanai.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka saskaņā ar 1. punktu identificēto uzņēmumu operatori:
a)
apmainās ar vajadzīgo informāciju tā, lai šādi uzņēmumi savā MAPP, drošības pārvaldības sistēmās, drošības pārskatos un iekšējos avārijas rīcības plānos pēc vajadzības varētu ņemt vērā lielas avārijas vispārīgas bīstamības raksturu un apjomu;
b)
sadarbojas sabiedrības un to blakusesošo ražotņu informēšanā, uz kurām šī direktīva neattiecas, un informācija sniegšanā par ārējo avārijas rīcības plānu izstrādāšanu atbildīgajai iestādei.
10. pants
Drošības pārskats
1. Dalībvalstis augstāka līmeņa uzņēmumu operatoriem pieprasa iesniegt drošības pārskatu šādiem mērķiem:
a)
lai parādītu, ka atbilstīgi III pielikumā noteiktajai informācijai darbojas MAPP un tās īstenošanai vajadzīgā drošības pārvaldības sistēma;
b)
lai parādītu, ka ir apzināta lielu avāriju bīstamība un lielu avāriju iespējamie scenāriji un veikti pasākumi, kas vajadzīgi, lai šādas avārijas novērstu un mazinātu to seku ietekmi uz cilvēku veselību un vidi;
c)
lai parādītu, ka tādu objektu, glabātavu, iekārtu un objekta ekspluatācijai vajadzīgo infrastruktūru projektēšanā, būvniecībā, ekspluatācijā un uzturēšanā, kas uzņēmumā saistīti ar lielu avāriju bīstamību, ir ņemta vērā pietiekama drošība un izturība;
d)
lai parādītu, ka ir izstrādāti iekšējie avārijas rīcības plāni, un sniegtu informāciju, kas vajadzīga ārējo avārijas rīcības plānu izstrādāšanai;
e)
lai kompetentajai iestādei sniegtu pietiekamu informāciju lēmumu pieņemšanai par jaunām darbībām vai norisēm esošo uzņēmumu apkārtnē.
2. Drošības pārskatā ietver vismaz datus un informāciju, kas minēta II pielikumā. Tajā norāda attiecīgās organizācijas, kas piedalās pārskata sagatavošanā.
3. Drošības pārskatu kompetentajai iestādei nosūta šādos termiņos:
a)
par jauniem uzņēmumiem - pietiekami savlaicīgi pirms būvdarbu vai darbības sākšanas, vai pirms pārveides, kuras rezultātā mainās bīstamo vielu krājumu saraksts;
b)
par esošiem augstāka līmeņa uzņēmumiem - 2016. gada 1. jūnijā;
c)
par citiem uzņēmumiem - divus gadus no dienas, kad attiecīgajam uzņēmumam tiek piemērota šī direktīva.
4. Šā panta 1., 2. un 3. punktu nepiemēro, ja operators kompetentajai iestādei saskaņā ar valsts tiesību aktu prasībām pirms 2015. gada 1. jūnija jau ir nosūtījis drošības pārskatu un ja tajā iekļautā informācija atbilst šā panta 1. un 2. punktā noteiktajām prasībām un nav mainījusies. Lai izpildītu 1. un 2. punkta prasības, operators formātā, kam piekritusi kompetentā iestāde, iesniedz jebkādas grozītās drošības pārskata daļas, ievērojot 3. punktā minētos termiņus.
5. Neskarot 11. pantu, operators drošības pārskatu vismaz reizi piecos gados pārskata un vajadzības gadījumā to atjaunina.
Operators arī pārskata un vajadzības gadījumā atjaunina drošības pārskatu pēc lielas avārijas tā uzņēmumā un jebkurā laikā pēc operatora ierosinājuma vai kompetentās iestādes pieprasījuma, ja ir kļuvuši zināmi jauni fakti vai jāņem vērā jaunas tehniskās zināšanas drošības jautājumos, tostarp zināšanas, kas iegūtas, analizējot avārijas vai iespēju robežās avārijas situācijas, kā arī jaunas zināšanas, kas attiecas uz bīstamības novērtēšanu.
Atjaunināto drošības pārskatu vai tā atjauninātās daļas nekavējoties nosūta kompetentajai iestādei.
6. Pirms operators sāk būvdarbus vai uzņēmuma darbību, kā arī gadījumos, kas minēti šā panta 3. punkta b) un c) apakšpunktā un 5. punktā, kompetentā iestāde pietiekamā laikā pēc pārskata saņemšanas paziņo operatoram par drošības pārskata izskatīšanas secinājumiem un, attiecīgā gadījumā, saskaņā ar 19. pantu aizliedz attiecīgā uzņēmuma darbības sākšanu vai turpmāku darbību.
11. pants
Objektu, uzņēmumu vai glabātavu pārveidošana
Pārveidojot objektus, uzņēmumus, glabātavas vai tajos izmantotos procesus vai notiekot izmaiņām bīstamo vielu īpašībās, agregātstāvoklī vai daudzumos, ja tas varētu būtiski ietekmēt lielu avāriju bīstamību vai ja tā dēļ zemāka līmeņa uzņēmums varētu kļūt par augstāka līmeņa uzņēmumu vai otrādi, dalībvalstis nodrošina, ka operators pārskata un vajadzības gadījumā atjaunina paziņojumu, MAPP, drošības pārvaldības sistēmu un drošības pārskatu un pirms šādiem pārveidojumiem par attiecīgajām izmaiņām detalizēti informē par šo atjauninājumu kompetento iestādi.
12. pants
Avārijas rīcības plāni
1. Dalībvalstis nodrošina, ka visiem augstākā līmeņa uzņēmumiem:
a)
operators izstrādā iekšēju avārijas rīcības plānu, kurā norādīti uzņēmumā veicamie pasākumi;
b)
operators sniedz kompetentajai iestādei informāciju, kas tai vajadzīga, lai izstrādātu ārējo avārijas rīcības plānu;
c)
iestādes, ko attiecīgajam mērķim norīkojušas dalībvalstis, divos gados pēc nepieciešamās informācijas saņemšanas no operatora, kā noteikts b) apakšpunktā, izstrādā ārējos avārijas rīcības plānus, kuros norādīti ārpus uzņēmuma veicamie pasākumi.
2. Operatori 1. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktos pienākumus izpilda šādos termiņos:
a)
par jauniem uzņēmumiem - pieņemamā laikposmā pirms to darbības sākšanas, vai pirms pārveides, kuras rezultātā mainās bīstamo vielu krājumu saraksts;
b)
par esošiem augstāka līmeņa uzņēmumiem - līdz 2016. gada 1. jūnijam, izņemot gadījumus, kad pirms minētās dienas iekšējais avārijas rīcības plāns ir sagatavots atbilstoši valsts tiesību aktiem, un ja tajā ietvertā informācija un informācija, kas minēta 1. punkta b) apakšpunktā, atbilst šim pantam un nav mainījusies;
c)
par citiem uzņēmumiem - divus gadus no dienas, kad attiecīgajam uzņēmumam tiek piemērota šī direktīva.
3. Avārijas rīcības plānus izstrādā šādiem mērķiem:
a)
incidentu ierobežošanai un novēršanai tā, lai mazinātu to ietekmi un kaitējumu cilvēku veselībai, videi un īpašumam;
b)
lai īstenotu nepieciešamos pasākumus cilvēku veselības un vides aizsardzībai pret lielu avāriju ietekmi;
c)
lai sniegtu vajadzīgo informāciju sabiedrībai un attiecīgajiem dienestiem vai iestādēm teritorijā;
d)
vides atjaunošanai un attīrīšanai pēc lielām avārijām.
Avārijas rīcības plānos iekļauj IV pielikumā norādīto informāciju.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka šajā direktīvā paredzēto iekšējo avārijas rīcības plānu izstrādāšana notiek, apspriežoties ar uzņēmumā strādājošo personālu, tostarp ar personālu, kas strādā saskaņā ar ilgtermiņa apakšlīgumiem.
5. Dalībvalstis nodrošina, ka ieinteresētajai sabiedrības daļai agrīnā stadijā tiek dota iespēja izteikt savu viedokli par ārējiem avārijas rīcības plāniem, kad tādi tiek izstrādāti vai būtiski pārveidoti.
6. Dalībvalstis nodrošina, ka operatori vai attiecīgi izraudzītās iestādes ne retāk kā reizi trīs gados pārskata, pārbauda un vajadzības gadījumā atjaunina iekšējos un ārējos avārijas rīcības plānus. Pārskatīšanā ņem vērā attiecīgajos uzņēmumos vai attiecīgajos avārijas dienestos notiekošās pārmaiņas, jaunas tehniskās zināšanas un zināšanas par operatīvo rīcību lielu avāriju gadījumos.
Attiecībā uz ārējiem avārijas rīcības plāniem dalībvalstis ņem vērā, ka jāveicina ciešāka sadarbība civilās aizsardzības pasākumu jomā lielu avāriju gadījumos.
7. Dalībvalstis nodrošina, ka operatori un, vajadzības gadījumā, šim mērķim norīkota kompetentā iestāde nekavējoties īsteno avārijas rīcības plānus, notiekot lielai avārijai vai rodoties tādai nekontrolējamai situācijai, kas sava rakstura dēļ varētu izraisīt lielu avāriju.
8. Kompetentā iestāde, savu lēmumu pamatojot un ņemot vērā drošības pārskatā iekļauto informāciju, var izlemt nepiemērot 1. punktā minēto prasību par ārējā avārijas rīcības plāna izstrādāšanu.
13. pants
Zemes izmantošanas plānošana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka, izstrādājot zemes izmantošanas vai citu attiecīgu politiku, tiek ņemti vērā mērķi attiecībā uz lielu avāriju novēršanu un to seku mazināšanu attiecībā uz cilvēku veselību un vidi. Minētos mērķus dalībvalstis cenšas sasniegt, kontrolējot:
a)
jaunu uzņēmumu izvietošanu;
b)
pārveidojumus uzņēmumos saskaņā ar 11. pantu;
c)
teritorijas attīstīšanu, tostarp transporta ceļus, publiski izmantotas vietas un dzīvojamos rajonus uzņēmumu tuvumā, ja izvietojums vai pati attīstīšana varētu radīt vai palielināt lielu avāriju risku vai to sekas.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka to zemes izmantošanas un citos attiecīgos politikas virzienos un to īstenošanas procedūrās tiek ilgtermiņā ņemta vērā vajadzība:
a)
saglabāt pietiekamus drošības attālumus starp uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, un dzīvojamajiem rajoniem, sabiedriskajām ēkām un vietām, atpūtas zonām un, ciktāl tas iespējams, galvenajiem transporta ceļiem;
b)
aizsargāt īpaši aizsargājamas vai jutīgas dabas teritorijas uzņēmumu apkārtnē, attiecīgos gadījumos nosakot atbilstošus drošības attālumus vai citus atbilstošus pasākumus;
c)
esošos uzņēmumos veikt papildu tehniskus pasākumus saskaņā ar 5. pantu tā, lai nepalielinātos riski cilvēku veselībai un videi.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka visas kompetentās iestādes un plānošanas iestādes, kas attiecīgajā teritorijā atbild par lēmumu pieņemšanu, ievieš piemērotas apspriešanas procedūras, lai veicinātu atbilstoši 1. punktam izstrādāto politikas virzienu īstenošanu. Šīs procedūras jāizstrādā tā, lai nodrošinātu, ka operatori sniedz pietiekamu informāciju par riskiem, ko rada attiecīgais uzņēmums, un lēmumu pieņemšanai būtu pieejamas tehniskās konsultācijas par šiem riskiem katrā konkrētajā gadījumā vai pēc vispārīgiem principiem.
Dalībvalstis nodrošina, ka zemāka līmeņa uzņēmumu operatori pēc kompetentās iestādes pieprasījuma sniedz pietiekamu informāciju par riskiem, ko rada attiecīgais uzņēmums, un ir vajadzīga zemes izmantošanas plānošanas vajadzībām.
4. Šā panta 1., 2. un 3. punkta prasības piemēro neatkarīgi no noteikumiem, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (15), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (16) un citos atbilstīgos Savienības tiesību aktos. Ja iespējams un ir lietderīgi, dalībvalstis var paredzēt saskaņotas vai kopējas procedūras, lai pildītu šajā pantā un minētajos tiesību aktos norādītās prasības ar mērķi, inter alia, novērst novērtēšanas vai apspriešanas dublēšanos.
14. pants
Sabiedrības informēšana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka sabiedrībai ir pastāvīgi pieejama V pielikumā minētā informācija, arī elektroniski. Informāciju vajadzības gadījumā atjaunina, tostarp 11. pantā minētās pārveidošanas gadījumā.
2. Attiecībā uz augstāka līmeņa uzņēmumiem dalībvalstis arī nodrošina, ka:
a)
visas personas, kuras varētu skart liela avārija, regulāri un vispiemērotākajā veidā bez īpaša pieprasījuma saņem skaidru un saprotamu informāciju par drošības pasākumiem un atbilstošu rīcību avārijas gadījumā;
b)
ievērojot 22. panta 3. punktu, drošības pārskats sabiedrībai ir pieejams pēc pieprasījuma; gadījumos, uz kuriem attiecas 23. panta 3. punkts, tam jābūt pieejamam, piemēram, kopsavilkuma veidā, kas nesatur tehniskus datus un kurā ir vismaz vispārīga informācija par lielu avāriju bīstamību un to iespējamo ietekmi uz cilvēku veselību un vidi;
c)
ievērojot 22. panta 3. punktu, bīstamo vielu krājumu saraksts sabiedrībai ir pieejams pēc pieprasījuma.
Informācijā, kas jāsniedz saskaņā ar šā punkta pirmās daļas a) apakšpunktu, iekļaujama vismaz V pielikumā minētā informācija. Šī informācija ir jānodrošina arī visām sabiedriska izmantojuma ēkām un teritorijām, tostarp skolām un slimnīcām, un par uzņēmumiem, uz kuriem attiecas 9. pants, visiem tiem blakusesošajiem uzņēmumiem. Dalībvalstis nodrošina, ka informācija tiek sniegta vismaz reizi piecos gados, periodiski pārskatīta un vajadzības gadījumā atjaunināta, tostarp 11. pantā minētās pārveidošanas gadījumā.
3. Ievērojot iespējamību, ka kādā augstāka līmeņa uzņēmumā varētu notikt liela avārija ar pārrobežu ietekmi, dalībvalstis sniedz pietiekamu informāciju potenciāli apdraudētajām dalībvalstīm tā, lai potenciāli apdraudētās dalībvalstis attiecīgos gadījumos varētu piemērot visus 12., 13. un šā panta attiecīgos noteikumus.
4. Ja attiecīgā dalībvalsts saskaņā ar 12. panta 8. punktu ir pieņēmusi lēmumu, ka kāds uzņēmums, kas atrodas tuvu kādas citas dalībvalsts teritorijai, nerada lielu avāriju risku ārpus tā, un tādēļ attiecībā uz to nav jāizstrādā ārējais avārijas rīcības plāns saskaņā ar 12. panta 1. punktu, tad minētā dalībvalsts par savu pamatoto lēmumu informē otru dalībvalsti.
15. pants
Sabiedriska apspriešana un līdzdalība lēmumu pieņemšanā
1. Dalībvalstis nodrošina, ka attiecīgajai sabiedrībai tiek agrīnā stadijā dota iespēja izteikt viedokli par konkrētiem projektiem, kas saistīti ar:
a)
jaunu uzņēmumu plānošanu, kā paredzēts 13. pantā;
b)
uzņēmumu būtisku pārveidošanu saskaņā ar 11. pantu, ja uz šādiem pārveidojumiem attiecas 13. pantā paredzētie pienākumi;
c)
teritorijas attīstīšanu uzņēmumu tuvumā, ja to atrašanās vieta vai norises varētu palielināt lielu avāriju risku vai to sekas, kā paredzēts 13. pantā.
2. Attiecībā uz 1. punktā minētajiem konkrētajiem atsevišķajiem projektiem sabiedrību ar publisku paziņojumu vai citā piemērotā veidā, arī izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, ja tie ir pieejami, lēmuma pieņemšanas agrīnā posmā vai vēlākais, tiklīdz pamatoti iespējams šādu informāciju sniegt, informē par šādiem jautājumiem:
a)
konkrētā projekta tematu;
b)
atbilstīgā gadījumā par to, ka attiecībā uz projektu jāveic valsts vai pārrobežu ietekmes uz vidi novērtējums vai dalībvalstu konsultācijas saskaņā ar 14. panta 3. punktu;
c)
sīkāka informācija par kompetento iestādi, kas atbild par lēmuma pieņemšanu un kurā var saņemt attiecīgu informāciju, un kurai var iesniegt atsauksmes vai jautājumus, kā arī atsauksmju vai jautājumu iesniegšanas termiņš;
d)
par iespējamo lēmumu būtību, vai gadījumos, kad tas ir tikai viens lēmums, par lēmuma projektu;
e)
norādi par laiku un vietu vai veidu, kā pieejama attiecīgā informācija;
f)
par noteikumiem sabiedrības informēšanai un sabiedrisko apspriešanu saskaņā ar šā panta 7. punktu.
3. Attiecībā uz 1. punktā minētajiem konkrētajiem atsevišķajiem projektiem dalībvalstis nodrošina, ka pieņemamā termiņā ieinteresētajai sabiedrības daļai ir pieejami:
a)
būtiskākie ziņojumi un ieteikumi, kuri saskaņā ar valsts tiesību aktiem kompetentajai iestādei ir izdoti laikā, kad ieinteresētā sabiedrības daļa tika informēta atbilstīgi 2. punktam;
b)
saskaņā ar noteikumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/4/EK (2003. gada 28. janvāris) par vides informācijas pieejamību sabiedrībai (17) - cita šā panta 2. punktā neminēta informācija, kas attiecas uz konkrēto lēmumu un kas kļūst pieejama tikai pēc ieinteresētās sabiedrības daļas informēšanas saskaņā ar minēto punktu.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka ieinteresētā sabiedrības daļa ir tiesīga kompetentajai iestādei izteikt piezīmes un viedokļus, pirms tiek pieņemts lēmums par 1. punktā minētajiem konkrētajiem projektiem, un ka, pieņemot lēmumu, pienācīgi tiek ievēroti saskaņā ar 1. punktu rīkotās apspriešanas rezultāti.
5. Dalībvalstis nodrošina, ka pēc attiecīgā lēmuma pieņemšanas kompetentā iestāde dara sabiedrībai pieejamu:
a)
lēmuma saturu un tā pieņemšanas pamatojumu, arī tā turpmāki atjauninājumi;
b)
pirms attiecīgā lēmuma pieņemšanas rīkotās apspriešanas rezultātus un paskaidrojumu par to, kā tie ir ņemti vērā minētajā lēmumā.
6. Ja tiek izstrādāti vispārēji plāni vai programmas saistībā ar 1. punkta a) vai c) apakšpunktā minētajiem jautājumiem, dalībvalstis nodrošina, ka sabiedrībai agrīnā posmā tiek dotas iespējas efektīvi piedalīties to sagatavošanā un pārveidošanā vai pārskatīšanā, izmantojot procedūras, kas noteiktas 2. panta 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/35/EK (2003. gada 26. maijs), ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē (18).
Dalībvalstis apzina sabiedrības daļas, kas ir tiesīgas piedalīties, kā paredzēts šajā punktā, ietverot attiecīgas nevalstiskās organizācijas, kas izpilda visas atbilstīgās valsts tiesību aktu prasības, piemēram, tās, kas darbojas vides aizsardzības jomā.
Šis punkts neattiecas uz plāniem un programmām, saistībā ar kurām sabiedrības līdzdalība tiek īstenota saskaņā ar Direktīvu 2001/42/EK.
7. Dalībvalstis paredz sīki izstrādātus noteikumus par sabiedrības informēšanu un par sabiedrisko apspriešanu ar ieinteresēto sabiedrības daļu.
Dažādajos lēmumu pieņemšanas posmos jāparedz pieņemami termiņi, dodot pietiekamu laiku sabiedrības informēšanai un ļaujot ieinteresētajai sabiedrības daļai sagatavoties un efektīvi piedalīties ar vidi saistītu lēmumu pieņemšanā saskaņā ar šo pantu.
16. pants
Informācija, ko operators sniedz, un darbības, ko operators veic, pēc lielas avārijas
Dalībvalstis nodrošina to, ka pēc lielas avārijas, tiklīdz iespējams, operatoram ar piemērotiem līdzekļiem:
a)
jāinformē kompetentā iestāde;
b)
jāsniedz kompetentajai iestādei šāda informācija, tiklīdz tā ir pieejama:
i)
avārijas apstākļi;
ii)
iesaistītās bīstamās vielas;
iii)
dati, kas pieejami, lai novērtētu avārijas ietekmi uz cilvēku veselību, vidi un īpašumu;
iv)
veiktie operatīvie pasākumi;
c)
jāinformē kompetentā iestāde par plānotiem pasākumiem:
i)
avārijas ietekmes mazināšanai vidējā termiņā un ilgtermiņā;
ii)
šādas avārijas iespējamas atkārtošanās novēršanai;
d)
jāatjaunina sniegtā informācija, ja turpmākā izmeklēšanā atklājas papildu fakti, kas maina attiecīgo informāciju vai izdarītos secinājumus.
17. pants
Darbības, ko pēc lielas avārijas veic kompetentā iestāde
Dalībvalstis pieprasa, lai pēc lielas avārijas kompetentā iestāde:
a)
nodrošinātu, ka tiek veikti visi vajadzīgie neatliekamie, vidēja termiņa un ilgtermiņa pasākumi;
b)
veicot inspekcijas, izmeklēšanu, vai citiem piemērotiem līdzekļiem vāktu informāciju, kas vajadzīga attiecīgās avārijas tehnisko, organizatorisko un vadības aspektu pilnīgai analīzei;
c)
attiecīgi rīkotos, lai nodrošinātu to, ka operators veic visus vajadzīgos pasākumus seku likvidēšanai;
d)
sniegtu ieteikumus attiecībā uz turpmākiem aizsargpasākumiem; un
e)
informētu personas, kuras notikusī avārija varētu būt skārusi, par šo avāriju un attiecīgā gadījumā par pasākumiem, kas veikti tās seku novēršanai.
18. pants
Informācija, ko pēc lielas avārijas sniedz dalībvalstis
1. Lai novērstu lielas avārijas un mazinātu to sekas, dalībvalstis par to teritorijā notikušām lielām avārijām, kas atbilst VI pielikuma kritērijiem, informē Komisiju. Dalībvalstis sniedz Komisijai šādas ziņas:
a)
attiecīgā dalībvalsts un par ziņojumu atbildīgās iestādes nosaukums un adrese;
b)
avārijas diena, laiks un vieta, tostarp operatora pilns vārds un uzvārds vai nosaukums un attiecīgā uzņēmuma adrese;
c)
avārijas apstākļu īss apraksts, tostarp iesaistītās bīstamās vielas un tūlītējā ietekme uz cilvēku veselību un vidi;
d)
īss apraksts par veiktajiem operatīvajiem pasākumiem un neatliekamiem drošības pasākumiem, kas vajadzīgi, lai novērstu atkārtošanos;
e)
dalībvalstu veiktās analīzes rezultāti un ieteikumi.
2. Šā panta 1. punktā minēto informāciju sniedz iespējami drīz un, vēlākais, viena gada laikā pēc avārijas, izmantojot 21. panta 4. punktā minēto datubāzi. Ja attiecībā uz 1. punkta e) apakšpunktā prasīto informāciju šajā termiņā iekļaušanai datubāzē var sniegt tikai pagaidu ziņas, informāciju atjaunina, tiklīdz ir pieejami turpmākas analīzes rezultāti un ieteikumi.
Dalībvalstis 1. punkta e) apakšpunktā minētās informācijas paziņošanu var atlikt, ja tas vajadzīgs tiesvedības pabeigšanai gadījumos, kad ziņošana varētu tiesvedību ietekmēt.
3. Lai dalībvalstis varētu sniegt šā panta 1. punktā minēto informāciju, ar īstenošanas aktiem izstrādā ziņojuma veidlapu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 27 panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
4. Dalībvalstis paziņo Komisijai visu to struktūru nosaukumus un adreses, kuru rīcībā varētu būt būtiska informācija par lielām avārijām un kuras varētu konsultēt citu dalībvalstu kompetentās iestādes, kurām jāiesaistās, notiekot šādai avārijai.
19. pants
Izmantošanas aizliegums
1. Dalībvalstis aizliedz izmantot vai nodot ekspluatācijā uzņēmumus, objektus vai glabātavas, kā arī to daļas, ja pasākumi, kurus vadītājs veicis lielu avāriju novēršanai un to seku mazināšanai, ir ar nopietniem trūkumiem. Šajā nolūkā dalībvalsts, inter alia, ņem vērā nopietnus pārkāpumus, kad netiek veiktas inspekcijas ziņojumā norādītās nepieciešamās darbības.
Dalībvalstis var aizliegt uzņēmumu, objektu, glabātavu vai to daļu ekspluatāciju vai nodošanu ekspluatācijā, ja operators laikus nav iesniedzis šajā direktīvā norādītos paziņojumus, pārskatus vai citu informāciju.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka operatori kompetentās iestādes aizliegumus, kas izdoti saskaņā ar 1. punktu, var pārsūdzēt attiecīgā struktūrā, kas noteikta valsts tiesību aktos un procedūrās.
20. pants
Inspekcijas
1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes izveido inspekciju sistēmu.
2. Inspekcijām jābūt attiecīgā uzņēmuma veidam atbilstošām. Tās nedrīkst būt atkarīgas no drošības pārskata vai citu pārskatu iesniegšanas. Tām jābūt pietiekamām uzņēmumā ieviesto tehnisko, organizatorisko vai pārvaldības sistēmu plānotām un sistemātiskām pārbaudēm ar mērķi jo īpaši nodrošināt, ka:
a)
operators var parādīt, ka tas attiecībā uz uzņēmumā veicamajām darbībām veicis atbilstošus pasākumus, lai novērstu lielas avārijas;
b)
operators var parādīt, ka tas nodrošinājis atbilstošus līdzekļus lielu avāriju seku mazināšanai uzņēmumā un ārpus tā;
c)
drošības pārskatā vai citos iesniegtos pārskatos iekļautie dati un informācija pietiekami atspoguļo apstākļus uzņēmumā;
d)
sabiedrībai ir sniegta informācija atbilstoši 14. pantam.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka valsts, reģionāla vai vietēja mēroga inspekcijas plānos tiek iekļauti visi uzņēmumi un ka šos plānus regulāri pārskata un vajadzības gadījumā atjaunina.
Katrā inspekcijas plānā iekļauj:
a)
attiecīgo drošības jautājumu vispārīgu novērtējumu;
b)
inspekcijas plānā iekļauto ģeogrāfisko apgabalu;
c)
uzņēmumu sarakstu, uz ko attiecas konkrētais plāns;
d)
uzņēmumu grupu sarakstu, kuri var būt domino efekta cēlonis saskaņā ar 9.pantu;
e)
uzņēmumu sarakstu, kuros konkrēti ārējie riski vai bīstamības avoti varētu palielināt lielas avārijas risku vai tās sekas;
f)
plānoto inspekciju procedūras, tostarp šādu inspekciju programmas saskaņā ar 4. punktu;
g)
ārpuskārtas inspekciju procedūras saskaņā ar 6. punktu;
h)
noteikumu par sadarbību starp dažādām inspekcijas iestādēm.
4. Pamatojoties uz 3. punktā paredzētajiem inspekciju plāniem, kompetentā iestāde regulāri izstrādā plānoto inspekciju programmas visiem uzņēmumiem, nosakot arī dažādu veidu uzņēmumu apmeklējumu biežumu.
Konkrēta uzņēmuma divu secīgu apmeklējumu periodiskums augstāka līmeņa uzņēmumiem nedrīkst pārsniegt vienu gadu un zemāka līmeņa uzņēmumiem attiecīgi trīs gadus, izņemot gadījumus, kad kompetentā iestāde ir sagatavojusi inspekciju programmu, ņemot vērā attiecīgo uzņēmumu sistemātisku lielas avārijas bīstamības novērtējumu.
5. Attiecīgo uzņēmumu sistemātiska bīstamības novērtējuma pamatā jābūt vismaz šādiem kritērijiem:
a)
konkrēto uzņēmumu iespējamā ietekme uz cilvēku veselību un vidi;
b)
dokumenti, kas apliecina atbilstību šīs direktīvas prasībām.
Attiecīgos gadījumos ņem vērā arī saskaņā ar citiem Savienības tiesību aktiem veiktajās pārbaudēs konstatēto.
6. Lai iespējami drīzāk izmeklētu nopietnas sūdzības, lielas avārijas vai avārijas situācijas, incidentus vai neatbilstības gadījumus, veic ārkārtas inspekcijas.
7. Kompetentā iestāde četros mēnešos pēc katras inspekcijas operatoram dara zināmus secinājumus par inspekciju un identificētās nepieciešamās darbības. Kompetentā iestāde nodrošina, ka operators pietiekami īsā laikā pēc paziņojuma saņemšanas veic visas nepieciešamās darbības.
8. Ja inspekcijā identificēta būtiska neatbilstība šīs direktīvas prasībām, sešos mēnešos veic papildu inspekciju.
9. Inspekcijas pēc iespējas koordinē un vajadzības gadījumā apvieno ar pārbaudēm, ko veic saskaņā ar citiem Savienības tiesību aktiem.
10. Dalībvalstis rosina kompetentās iestādes nodrošināt mehānismus un instrumentus pieredzes apmaiņai un zināšanu apvienošanai un attiecīgos gadījumos piedalīties šādos mehānismos Savienības līmenī.
11. Dalībvalstis nodrošina, ka operatori kompetentajām iestādēm sniedz visu vajadzīgo palīdzību, lai šīs iestādes varētu veikt inspekcijas un savākt visu vajadzīgo informāciju savu uzdevumu izpildei šīs direktīvas nolūkā, jo īpaši, lai iestādes varētu pilnībā novērtēt lielu avāriju iespējamību un noteikt iespējamo lielu avāriju varbūtības vai to smaguma palielināšanos, lai sagatavotu ārējo avārijas rīcības plānu un ņemtu vērā vielas, attiecībā uz kurām to agregātstāvokļa, īpašu apstākļu vai atrašanās vietas dēļ var būt vajadzīgi papildu apsvērumi.
21. pants
Informācijas sistēma un apmaiņa
1. Dalībvalstis un Komisija, pamatojoties uz gūto pieredzi, apmainās ar informāciju par lielu avāriju novēršanu un to seku mazināšanu. Jo īpaši apmainās ar tādu informāciju, kas attiecas uz šajā direktīvā paredzēto pasākumu darbību.
2. Dalībvalstis līdz 2019. gada 30. septembrim un pēc tam reizi četros gados sniedz Komisijai pārskatu par šīs direktīvas īstenošanu.
3. Dalībvalstis sniedz Komisijai vismaz šādu informāciju par uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva:
a)
operatora vārds un uzvārds vai nosaukums vai komercnosaukums un attiecīgā uzņēmuma pilna adrese;
b)
uzņēmuma darbības joma vai jomas.
Komisija izveido un atjaunina datubāzi, kas satur dalībvalstu sniegtās ziņas. Šī datubāze ir pieejama tikai personām, ko pilnvarojusi Komisija vai dalībvalstu kompetentās iestādes.
4. Komisija izveido un nodod dalībvalstu rīcībā datubāzi, kurā jo īpaši sniegtas ziņas par dalībvalstu teritorijās notikušajām lielām avārijām, lai:
a)
visu kompetento iestāžu starpā ātri izplatītu informāciju, ko dalībvalstis sniegušas saskaņā ar 18. panta 1. un 2. punktu;
b)
nodotu kompetentajām iestādēm lielu avāriju cēloņu analīzi un no tām gūto pieredzi;
c)
sniegtu kompetentajām iestādēm informāciju par preventīvajiem pasākumiem;
d)
nodrošinātu informāciju par organizācijām, kas spēj sniegt konsultācijas vai būtisku informāciju attiecībā uz lielu avāriju izraisīšanos, novēršanu un seku mazināšanu.
5. Komisija līdz 2015. gada 1. janvārim pieņem īstenošanas aktus, lai noteiktu, kādā veidā no dalībvalstīm un attiecīgajām datubāzēm, kas minētas 3. un 4. punktā, tiek sniegta šā panta 2. un 3. punktā minētā informācija. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta 27. panta 2. punktā.
6. Šā panta 4. punktā minētajās datubāzēs iekļauj vismaz:
a)
informāciju, ko dalībvalstis sniegušas saskaņā ar 18. panta 1. un 2. punktam;
b)
avāriju cēloņu analīzi;
c)
no avārijām gūto pieredzi;
d)
avāriju atkārtošanās novēršanai nepieciešamos preventīvos pasākumus.
7. Komisija dara sabiedrībai pieejamus nekonfidenciālos datus.
22. pants
Informācijas pieejamība un konfidencialitāte
1. Lai panāktu pārredzamību, dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde informāciju, kas ir tās rīcībā, atbilstoši šai direktīvai dara pieejamu jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, kas to pieprasa saskaņā ar Direktīvu 2003/4/EK.
2. Kompetentā iestāde var noraidīt vai ierobežot informācijas izpaušanu, kas pieprasīta atbilstīgi šai direktīvai, tostarp tās 14. pantam, ja tiek izpildīti nosacījumi, kas paredzēti Direktīvas 2003/4/EK 4. pantā.
3. Kompetentā iestāde var atteikties izpaust pilnīgu 14. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā minēto informāciju, kas ir tās rīcībā, neskarot šīs direktīvas 21. panta 2. punktu, ja operators ir lūdzis neizpaust noteiktas drošības pārskata daļas vai bīstamo vielu krājumu sarakstu atbilstoši iemesliem, kas norādīti Direktīvas 2003/4/EK 4. pantā.
Kompetentā iestāde to pašu iemeslu dēļ var izlemt, ka noteiktas pārskata vai krājumu saraksta daļas nav atklājamas. Tādos gadījumos pēc minētās kompetentās iestādes atļaujas saņemšanas operators iesniedz tai pārskata vai krājumu saraksta grozīto variantu, kurā attiecīgās daļas nav iekļautas.
23. pants
Iespējas vērsties tiesās
Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
jebkurš pieteikuma iesniedzējs, kurš pieprasa informāciju saskaņā ar šīs direktīvas 14. panta 2. punkta b) vai c) apakšpunktu vai 22. panta 1. punktu, var atbilstīgi Direktīvas 2003/4/EK 6. punktam lūgt izskatīt kompetentās iestādes darbību vai bezdarbību saistībā ar šādu informācijas pieprasījumu;
b)
ieinteresētās sabiedrības daļas pārstāvjiem viņu valsts tiesību sistēmā saistībā ar gadījumiem, uz kuriem attiecas šīs direktīvas 15. panta 1. punkts, ir pieejamas pārskatīšanas procedūras, kas izveidotas ar Direktīvas 2011/92/ES 11. pantu.
24. pants
Norādījumi
Komisija var izstrādāt norādījumus attiecībā uz drošības attālumu un domino efektu.
25. pants
Pielikumu grozījumi
Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 26. pantu, lai II līdz VI pielikumu pielāgotu tehnikas attīstībai. Šādu pielāgojumu dēļ nedrīkst būtiski mainīties šajā direktīvā noteiktie dalībvalstu un operatoru pienākumi.
26. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētus aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2. Pilnvaras pieņemt 25. pantā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz piecu gadu laikposmu no 2012. gada 13. augusta. Komisija sagatavo ziņojumu par pilnvaru deleģēšanu, vēlākais, deviņus mēnešus pirms piecu gadu laikposma beigām. Pilnvaru deleģēšana tiek automātiski pagarināta uz tāda paša ilguma laikposmiem, ja vien Eiropas Parlaments vai Padome neiebilst pret šādu pagarinājumu, vēlākais, četrus mēnešus pirms katra laikposma beigām.
3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 25. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošus deleģētos aktus.
4. Tiklīdz tā pieņem deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5. Saskaņā ar 25. pantu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus, vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
27. pants
Komitejas procedūra
1. Komisijai palīdz komiteja, kas izveidota saskaņā ar Direktīvu 96/82/EK. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
28. pants
Sankcijas
Dalībvalstis nosaka sankcijas par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kurus pieņem saskaņā ar šo direktīvu. Šādām sankcijām ir jābūt iedarbīgām, samērīgām un atturošām. Par šiem noteikumiem dalībvalstis informē Komisiju līdz 2015. gada 1. jūlijam, un tās nekavējoties informē Komisiju par jebkuriem turpmākiem grozījumiem, kas šos noteikumus ietekmē.
29. pants
Ziņojumi un pārskatīšana
1. Komisija līdz 2020. gada 30. septembrim un vēlāk ik pēc četriem gadiem, pamatojoties uz informāciju, ko dalībvalstis sniegušas saskaņā ar 18. pantu un 21. panta 2. punktu, un uz informāciju, kas iekļauta 21. panta 3. un 4. punktā minētajās datubāzēs, un ņemot vērā 4. panta īstenošanu, iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanu un darbības efektivitāti, ietverot tajā arī informāciju par Savienības teritorijā notikušām lielām avārijām un par to, kā šīs lielās avārijas, iespējams, varētu ietekmēt šīs direktīvas ieviešanu. Pirmajā ziņojumā Komisija iekļauj novērtējumu par nepieciešamību grozīt šīs direktīvas darbības jomu. Attiecīgā gadījumā ikvienam ziņojumam var pievienot tiesību akta priekšlikumu.
2. Saistībā ar attiecīgajiem Savienības tiesību aktiem Komisija var pārskatīt nepieciešamību risināt operatora finansiālās atbildības jautājumu lielu avāriju gadījumā, tostarp ar apdrošināšanu saistītus jautājumus.
30. pants
Grozījumi Padomes Direktīvā 96/82/EK
Padomes Direktīvā 96/82/EK I pielikuma 1 daļas kategorijā “Naftas produkti” pievieno tekstu “d) mazuts”.
31. pants
Transponēšana
1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2015. gada 31. maijam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis piemēro šos pasākumus no 2015. gada 1. jūnija.
Atkāpjoties no šā punkta pirmās daļas, dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2014. gada 14. februārim izpildītu šīs direktīvas 30. panta prasības. Dalībvalstis piemēro šos pasākumus no 2014. gada 15. februāra.
Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmus minēto noteikumu tekstus.
Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāmas šādas atsauces.
2. Dalībvalstis dara zināmu Komisijai to valsts tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
32. pants
Atcelšana
1. Direktīvu 96/82/EK atceļ no 2015. gada 1. jūnija.
2. Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu VII pielikumā.
33. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
34. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Strasbūrā, 2012. gada 4. jūlijā