РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 13 юли 2010 година
в съответствие с член 140, параграф 2 от Договора относно приемането на еврото от Естония от 1 януари 2011 г.
(2010/416/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз („Договора“), и по-специално член 140, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид доклада на Европейската комисия,
като взе предвид доклада на Европейската централна банка,
като взе предвид становището на Европейския парламент,
като взе предвид обсъжданията в Европейския съвет,
като взе предвид препоръката на членовете на Съвета, представляващи приелите еврото държави-членки,
като има предвид, че:
(1)
Третият етап от икономическия и паричен съюз („ИПС“) започна на 1 януари 1999 г. С Решение 98/317/ЕО (1) Съветът на заседание в Брюксел на 3 май 1998 г. в състав държавни и правителствени ръководители реши, че Белгия, Германия, Испания, Франция, Ирландия, Италия, Люксембург, Нидерландия, Австрия, Португалия и Финландия са изпълнили необходимите условия за приемане на единната валута от 1 януари 1999 г.
(2)
С Решение 2000/427/ЕО (2) Съветът реши, че Гърция е изпълнила необходимите условия за приемане на единната валута от 1 януари 2001 г. С Решение 2006/495/ЕО (3) Съветът реши, че Словения е изпълнила необходимите условия за приемане на единната валута от 1 януари 2007 г. С решения 2007/503/ЕО (4) и 2007/504/ЕО (5) Съветът реши, че Кипър и Малта са изпълнили необходимите условия за приемане на единната валута от 1 януари 2008 г. С Решение 2008/608/ЕО (6) Съветът реши, че Словакия е изпълнила необходимите условия за приемане на единната валута от 1 януари 2009 г.
(3)
Съгласно параграф 1 от Протокола за някои разпоредби, отнасящи се до Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия, приложен към Договора за създаване на Европейската общност, Обединеното кралство нотифицира Съвета, че не възнамерява да премине към третия етап на ИПС на 1 януари 1999 г. Тази нотификация не е променяна оттогава. В съответствие с параграф 1 от Протокола за някои разпоредби относно Дания, приложен към Договора за създаване на Европейската общност, и в съответствие с решението, взето от държавните и правителствените ръководители в Единбург през декември 1992 г., Дания е уведомила Съвета, че няма да участва в третия етап на ИПС. Дания не е поискала започване на процедурата по член 140, параграф 2 от Договора.
(4)
В съответствие с Решение 98/317/ЕО на Швеция e предоставена дерогация съгласно член 139, параграф 1 от Договора. Съгласно член 4 от Акта за присъединяване от 2003 г. на Чешката република, Естония, Латвия, Литва, Унгария и Полша е предоставена дерогация съгласно член 139, параграф 1 от Договора. Съгласно член 5 от Акта за присъединяване от 2005 г. на България и Румъния е предоставена дерогация съгласно член 139, параграф 1 от Договора.
(5)
Европейската централна банка („ЕЦБ“) бе основана на 1 юли 1998 г. Европейската парична система беше заменена с механизъм на обменните курсове, чието създаване бе одобрено с резолюция на Европейския съвет от 16 юни 1997 г. за установяването на механизъм на обменните курсове на третия етап на икономическия и паричен съюз (7). Процедурите за механизма на обменните курсове на третия етап на икономическия и паричен съюз (МОК II) бяха определени в Споразумението от 16 март 2006 г. между Европейската централна банка и националните централни банки на държавите-членки извън еврозоната за определяне на процедурите за работа на механизма на обменните курсове в третия етап на Икономическия и паричен съюз (8).
(6)
В член 140, параграф 2 от Договора се предвиждат процедурите за отмяна на дерогацията за съответните държави-членки. Най-малко веднъж на всеки две години или по искане на държава-членка с дерогация Комисията и ЕЦБ докладват на Съвета в съответствие с процедурата, предвидена в член 140, параграф 1 от Договора. Последните редовни доклади на Комисията и ЕЦБ за конвергенцията бяха приети през май 2010 г.
(7)
При необходимост националните законодателства на държавите-членки, включително устройствените закони на националните централни банки, се адаптират с цел да се гарантира съвместимост с членове 130 и 131 от Договора и с Устава на Европейската система от централни банки и на Европейската централна банка („Уставът на ЕСЦБ и на ЕЦБ“). В докладите на Комисията и ЕЦБ се дава подробна оценка на съвместимостта на законодателството на Естония с членове 130 и 131 от Договора и с Устава на ЕСЦБ и на ЕЦБ.
(8)
Съгласно член 1 от Протокол № 13 относно критериите за конвергенция („Протоколът“), критерият за ценова стабилност по член 140, параграф 1, първо тире от Договора означава, че в съответната държава-членка е налице устойчивост на цените и средният темп на инфлацията за период от една година преди осъществяването на прегледа на резултатите не превишава с повече от 1,5 процентни пункта темпа на инфлация, която съществува най-много в трите държави-членки с най-добри резултати в областта на ценовата стабилност. За целите на критерия за ценова стабилност инфлацията се измерва с помощта на хармонизираните индекси на потребителските цени (ХИПЦ), определени в Регламент (ЕО) № 2494/95 на Съвета от 23 октомври 1995 г. относно хармонизираните индекси на потребителските цени (9). За да се оцени изпълнението на критерия за ценова стабилност, инфлацията в дадена държава-членка се измерва чрез процентното изменение в средноаритметичната стойност на дванадесет месечни индекса спрямо средноаритметичната стойност на дванадесет месечни индекса от предходния период. В докладите на Комисията и ЕЦБ референтната стойност бе изчислена като непретеглена средноаритметична стойност на темповете на инфлация на трите държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност плюс 1,5 процентни пункта.
За едногодишния период до края на март 2010 г. изчислената референтна стойност за инфлацията е 1,0 %, като трите държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност са Португалия, Естония и Белгия с темп на инфлация съответно - 0,8 %, - 0,7 % и - 0,1 %. При сегашните икономически условия на голям общ спад, при които в голям брой държави се наблюдават отрицателни темпове на инфлация, изглежда целесъобразно от списъка на държавите с най-добри резултати да се изключат държавите, чиято средна инфлация се различава много от средната инфлация в еврозоната (0,3 % през март 2010 г.) - в съответствие с практиката, наложена с доклада за конвергенцията за 2004 г., - тъй като резултатите им са нетипични и отчитането им би се отразило значително върху референтната стойност и следователно върху справедливостта на критерия. За март 2010 г. това означава изключване на Ирландия от списъка - единствената държава, чийто среден темп на инфлация за 12 месеца (- 2,3 % през март 2010 г.) се отклонява много от средния темп в еврозоната и другите държави-членки, главно поради тежкия икономически спад.
(9)
Съгласно член 2 от Протокола, критерият за състоянието на държавния бюджет съгласно член 140, параграф 1, второ тире от Договора означава, че към момента на прегледа на резултатите по отношение на държавата-членка няма действащо решение на Съвета по член 126, параграф 6 от Договора за наличие на прекомерен бюджетен дефицит.
(10)
Съгласно член 3 от Протокола, критерият за участие в механизма на обменните курсове на Европейската парична система, посочен в член 140, параграф 1, трето тире от Договора, означава, че държавата-членка е спазвала нормалните граници на отклонение, предвидени в механизма на обменните курсове на Европейската парична система, без голямо напрежение най-малко през последните две години преди прегледа на резултатите. По-конкретно, държавата-членка не трябва да е извършвала девалвация на двустранния централен курс на своята валута към еврото по своя инициатива за същия период. От 1 януари 1999 г. МОК II установява рамката за оценяване на изпълнението на критерия за обменния курс. При оценяването на изпълнението на този критерий в своите доклади Комисията и ЕЦБ са проучили двегодишния период до 23 април 2010 г.
(11)
Съгласно член 4 от Протокола, критерият за конвергенция на лихвените проценти съгласно член 140, параграф 1, четвърто тире от Договора означава, че за период от една година преди прегледа на резултатите дадена държава-членка трябва да има среден номинален дългосрочен лихвен процент, който не надвишава с повече от два процентни пункта лихвения процент най-много на трите държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност. За целите на критерия за конвергенция на лихвените проценти са използвани сравними лихвени проценти за 10-годишни референтни държавни облигации. Естония, която е една от трите държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност през март 2010 г., няма референтна дългосрочна държавна облигация, нито сходна ценна книга, която може да бъде използвана за изчисляване на референтната стойност. Следователно за да се оцени изпълнението на критерия за лихвените проценти съгласно текста на Протокола (в който се говори за „най-много три държави-членки, имащи най-добри резултати в областта на ценовата стабилност“), в докладите на Комисията и ЕЦБ е използвана референтна стойност, изчислена като непретеглена средноаритметична стойност на номиналните дългосрочни лихвени проценти на двете държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност плюс два процентни пункта. Така референтната стойност за едногодишния период до края на март 2010 г. бе 6,0 %, изчислена въз основа на средноаритметичната стойност на лихвените проценти в Португалия (4,2 %) и Белгия (3,8 %) плюс два процентни пункта.
(12)
Съгласно член 5 от Протокола, използваните при сегашната оценка на изпълнението на критериите за конвергенция данни се осигуряват от Комисията. Комисията осигури данните, необходими за изготвянето на настоящото решение. Бюджетните данни бяха осигурени от Комисията въз основа на данните от докладите на държавите-членки, представени до 1 април 2010 г. в съответствие с Регламент (ЕО) № 479/2009 на Съвета от 25 май 2009 г. за прилагане на Протокола за процедурата при прекомерен дефицит, приложен към Договора за създаване на Европейската общност (10).
(13)
Въз основа на докладите на Комисията и ЕЦБ относно напредъка на Естония при изпълнението на нейните задължения за постигането на ИПС, Комисията направи следните заключения:
а)
законодателството на Естония, включително устройственият закон за националната централна банка, е съвместимо с членове 130 и 131 от Договора и с Устава на ЕСЦБ и на ЕЦБ;
б)
по отношение на изпълнението от страна на Естония на критериите за конвергенция, посочени в четирите тирета на член 140, параграф 1 от Договора:
-
средният темп на инфлация в Естония през годината до края на март 2010 г. е бил - 0,7 %, което е много под референтната стойност и вероятно ще остане под тази стойност през следващите месеци;
-
по отношение на Естония няма действащо решение на Съвета за наличието на прекомерен дефицит, като бюджетният дефицит за 2009 г. е 1,7 % от БВП;
-
Естония участва в МОК II от 28 юни 2004 г.; през двегодишния период до 23 април 2010 г. естонската крона не е изпитвала силен натиск и не се е отклонявала от централния курс по МОК II, откакто участва в механизма;
-
поради много ниското равнище на брутния държавен дълг на Естония няма референтни дългосрочни държавни облигации или подходящи сходни ценни книжа, с чиято помощ да се оцени трайността на конвергенцията при дългосрочните лихвени проценти; макар че във върховия момент на кризата участниците на финансовите пазари повишиха усещането си за риск по отношение на Естония, благодарение на промяната му през разглеждания период и при една по-обща оценка на трайността на конвергенцията, включително доклада за фискалната политика на Естония и сравнително гъвкавата икономика, оценката за изпълнението на критерия за дългосрочния лихвен процент от страна на Естония би била положителна;
в)
предвид на оценката на съвместимостта на законодателството и изпълнението на критериите за конвергенция и с оглед на допълнителните фактори Естония изпълнява необходимите условия за приемане на еврото,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Естония изпълнява необходимите условия за приемане на еврото. Дерогацията за Естония, посочена в член 4 от Акта за присъединяване от 2003 г., се отменя от 1 януари 2011 г.
Член 2
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Член 3
Настоящото решение влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2010 година.
PADOMES LĒMUMS
(2010. gada 13. jūlijs)
saskaņā ar Līguma 140. panta 2. punktu par euro ieviešanu Igaunijā 2011. gada 1. janvārī
(2010/416/ES)
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (“Līgums”) un jo īpaši tā 140. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas ziņojumu,
ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas ziņojumu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,
ņemot vērā Eiropadomes pārrunas,
ņemot vērā to Padomes locekļu ieteikumu, kas pārstāv dalībvalstis, kuru naudas vienība ir euro,
tā kā:
(1)
Ekonomikas un monetārās savienības (“EMS”) trešais posms sākās 1999. gada 1. janvārī. Ar Lēmumu 98/317/EK (1) Padome 1998. gada 3. maijā sanāksmē Briselē, kurā piedalījās valstu vai valdību vadītāji, nolēma, ka Beļģija, Vācija, Spānija, Francija, Īrija, Itālija, Luksemburga, Nīderlande, Austrija, Portugāle un Somija ir izpildījušas nepieciešamos nosacījumus, lai 1999. gada 1. janvārī ieviestu vienoto valūtu.
(2)
Ar Lēmumu 2000/427/EK (2) Padome nolēma, ka Grieķija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2001. gada 1. janvārī ieviestu vienoto valūtu. Ar Lēmumu 2006/495/EK (3) Padome nolēma, ka Slovēnija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2007. gada 1. janvārī ieviestu vienoto valūtu. Ar Lēmumu 2007/503/EK (4) un 2007/504/EK (5) Padome nolēma, ka attiecīgi Kipra un Malta ir izpildījušas nepieciešamos nosacījumus, lai 2008. gada 1. janvārī ieviestu vienoto valūtu. Ar Lēmumu 2008/608/EK (6) Padome nolēma, ka Slovākija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai ieviestu vienoto valūtu 2009. gada 1. janvārī.
(3)
Saskaņā ar 1. punktu Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienotajā Protokolā par dažiem noteikumiem attiecībā uz Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti Apvienotā Karaliste informēja Padomi, ka tā nav iecerējusi 1999. gada 1. janvārī iekļauties EMS trešajā posmā. Šis paziņojums nav mainīts. Saskaņā ar 1. punktu Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienotajā Protokolā par dažiem noteikumiem attiecībā uz Dāniju un saskaņā ar lēmumu, ko valstu vai valdību vadītāji pieņēma Edinburgā 1992. gada decembrī, Dānija ir informējusi Padomi par savu nodomu nepiedalīties EMS trešajā posmā. Dānija nav pieprasījusi, lai tiktu uzsākta Līguma 140. panta 2. punktā minētā procedūra.
(4)
Ar Lēmumu 98/317/EK Zviedrijai ir noteikts izņēmuma statuss atbilstīgi Līguma 139. panta 1. punktam. Saskaņā ar 2003. gada Pievienošanās akta 4. pantu Čehijai, Igaunijai, Latvijai, Lietuvai, Ungārijai un Polijai ir izņēmuma statuss atbilstīgi Līguma 139. panta 1. punktam. Saskaņā ar 2005. gada Pievienošanās akta 5. pantu Bulgārijai un Rumānijai ir izņēmuma statuss atbilstoši Līguma 139. panta 1. punktam.
(5)
Eiropas Centrālā banka (“ECB”) tika nodibināta 1998. gada 1. jūlijā. Eiropas monetārā sistēma tika aizstāta ar valūtas maiņas mehānismu, kura izveide tika saskaņota Eiropadomes 1997. gada 16. jūnija Rezolūcijā par valūtas maiņas mehānisma izveidi ekonomikas un monetārās savienības trešajā posmā (7). Kārtība, kādā ekonomikas un monetārās savienības trešajā posmā īstenojams valūtas kursa mehānisms (ERM II), tika formulēta 2006. gada 16. marta Līgumā starp Eiropas Centrālo banku un ārpus euro zonas dalībvalstu centrālajām bankām, ar ko nosaka ekonomikas un monetārās savienības trešā posma valūtas kursa mehānisma darbības procedūras (8).
(6)
Līguma 140. panta 2. punktā noteikta kārtība, kādā tiek atcelts attiecīgo dalībvalstu izņēmuma statuss. Vismaz reizi divos gados vai arī pēc dalībvalsts ar izņēmuma statusu pieprasījuma Komisija un ECB sniedz ziņojumus Padomei atbilstīgi Līguma 140. panta 1. punktā noteiktajai kārtībai. 2010. gada maijā Komisija un ECB pieņēma jaunākos periodiskos konverģences ziņojumus.
(7)
Dalībvalstu tiesību akti, tostarp valstu centrālo banku statūti, pēc vajadzības jāpielāgo tā, lai tiktu nodrošināta atbilstība Līguma 130. un 131. pantam un Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas statūtiem (“ECBS un ECB statūti”). Komisija un ECB savos ziņojumos sniedz detalizētu novērtējumu par Igaunijas tiesību aktu atbilstību Līguma 130. un 131. pantam un ECBS un ECB statūtiem.
(8)
Saskaņā ar 1. pantu 13. protokolā par konverģences kritērijiem (“protokols”) Līguma 140. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā minētais cenu stabilitātes kritērijs ir tas, ka dalībvalstī ir stabilas cenas un vienā gadā pirms novērtējuma vidējais inflācijas līmenis nepārsniedz 1,5 procentu punktus, to samērojot ar, augstākais, tādu triju dalībvalstu datiem, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Lai izvērtētu atbilstību cenu stabilitātes kritērijam, inflācija tiek mērīta, izmantojot saskaņotus patēriņa cenu indeksus (SPCI), kas ir definēti Padomes Regulā (EK) Nr. 2494/95 (1995. gada 23. oktobris) par saskaņotajiem patēriņa cenu indeksiem (9). Lai izvērtētu cenu stabilitāti, dalībvalsts inflācija tiek vērtēta, skatot izmaiņas 12 mēnešu indeksu vidējā aritmētiskajā attiecībā pret iepriekšējā perioda 12 mēnešu vidējo aritmētisko indeksu, rezultātu izsakot procentos. Komisijas un ECB ziņojumos tika ņemta vērā atsauces vērtība, kuru aprēķināja, triju dalībvalstu ar labākajiem rādītājiem cenu stabilitātes ziņā inflācijas līmeņu vidējā aritmētiskā rezultātam pievienojot 1,5 procentu punktus.
Aprēķinātā inflācijas atsauces vērtība par viena gada periodu, kas noslēdzās 2010. gada martā, ir 1 procents, un trīs dalībvalstis ar labākajiem darbības rādītājiem attiecībā uz cenu stabilitāti ir Portugāle, Igaunija un Beļģija, to inflācijas rādītājs ir attiecīgi - 0,8 procenti, - 0,7 procenti un - 0,1 procents. Pašreizējos ekonomikas apstākļos, kurus raksturo dziļa vispārējā lejupslīde, virknei valstu saskaroties ar negatīviem inflācijas rādītājiem, šķiet pamatoti no dalībvalstīm ar labākajiem rādītajiem izslēgt valstis, kuru vidējais inflācijas līmenis ievērojami atšķiras no euro zonas vidējā rādītāja (0,3 % 2010. gada martā), tādējādi ievērojot 2004. gada konverģences ziņojuma precedentu, tā kā šo valstu rādītāji pēc būtības nevar tikt uzskatīti par labākajiem attiecībā uz cenu stabilitāti un to iekļaušana būtiski ietekmētu atsauces vērtību un attiecīgi arī kritērija godīgumu. 2010. gada martā tādējādi tiek izslēgta Īrija, kas ir vienīgā valsts, kuras 12 mēnešu vidējais inflācijas līmenis (- 2,3 % 2010. gada martā) ievērojami atšķīrās no euro zonas un citu dalībvalstu inflācijas līmeņa, galvenokārt atspoguļojot dziļo ekonomikas lejupslīdi.
(9)
Saskaņā ar protokola 2. pantu valsts budžeta stabilitātes kritērijs, kas minēts Līguma 140. panta 1. punkta otrajā ievilkumā, ir tas, ka novērtējuma brīdī uz dalībvalsti neattiecas atbilstīgi Līguma 126. panta 6. punktam pieņemtais Padomes lēmums par pārmērīgu budžeta deficītu.
(10)
Saskaņā ar protokola 3. pantu kritērijs dalībai Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā, kas minēts Līguma 140. panta 1. punkta trešajā ievilkumā, ir tāds, ka dalībvalsts vismaz divus gadus pirms novērtējuma bez lielām grūtībām ir ievērojusi paredzētās normālās svārstību robežas Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā. Proti, dalībvalsts šajā laikā pēc savas iniciatīvas nav devalvējusi savas valūtas oficiālo maiņas kursu attiecībā pret euro. Kopš 1999. gada 1. janvāraERM II nodrošina shēmu valūtas maiņas kritērija izpildes izvērtēšanai. Vērtējot šā kritērija izpildi savos ziņojumos, Komisija un ECB ir analizējusi divu gadu periodu, kas noslēdzās 2010. gada 23. aprīlī.
(11)
Saskaņā ar protokola 4. pantu procentu likmju konverģences kritērijs, kas minēts Līguma 140. panta 1. punkta ceturtajā ievilkumā, ir tāds, ka dalībvalsts vidējā nominālā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme, kas pirms novērtējuma novērota vienu gadu, pārsniedz ne vairāk kā 2 procentu punktus likmes, augstākais, trijās dalībvalstīs, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Lai izvērtētu procentu likmju konverģenci, salīdzināšanai tika izmantotas 10 gadu valdības standarta obligāciju procentu likmes. Igaunijai, kas bija viena no dalībvalstīm ar labāko darbības rādītāju attiecībā uz cenu stabilitāti 2010. gada martā, nav saskaņotas valdības ilgtermiņa standarta obligācijas vai līdzīga vērtspapīra, ko varētu izmantot atsauces vērtības aprēķināšanai. Tādējādi, lai, ievērojot protokola tekstu (proti, “augstākais trijās dalībvalstīs, kur cenu stabilitāte ir vislielākā”), izvērtētu atbilstību procentu likmju kritērijam, Komisija un ECB savos ziņojumos izmantoja atsauces vērtību, ko aprēķināja, balstoties uz abu pārējo dalībvalstu ar labāko darbības rādītāju attiecībā uz cenu stabilitāti nominālo ilgtermiņa procentu likmju vidējo aritmētisko rādītāju, kam pieskaitīti 2 procentu punkti. Saskaņā ar minēto atsauces vērtība par viena gada periodu, kas noslēdzās 2010. gada martā, bija 6,0 procenti, kas ir Portugāles (4,2 %) un Beļģijas (3,8 %) procentu likmju vidējā vērtība, plus 2 procentu punkti.
(12)
Saskaņā ar protokola 5. pantu datus, kas izmantojami, lai izvērtētu atbilstību konverģences kritērijiem, sniedz Komisija. Komisija nodrošināja datus, kas izmantoti šā lēmuma sagatavošanai. Komisija sagatavoja budžeta datus pēc dalībvalstu ziņojumu iesniegšanas termiņa 2010. gada 1. aprīlī saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 479/2009 (2009. gada 25. maijs) par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienoto Protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (10).
(13)
Ņemot vērā Komisijas un ECB ziņojumus par Igaunijas panākumiem, pildot savas saistības attiecībā uz EMS izveidi, Komisija ir izdarījusi šādus secinājumus:
a)
Igaunijas valsts tiesību akti, tostarp valsts centrālās bankas statūti, atbilst Līguma 130. un 131. pantam un ECBS un ECB statūtiem;
b)
attiecībā uz to, kā Igaunija ir izpildījusi Līguma 140. panta 1. punkta četros ievilkumos minētos konverģences kritērijus:
-
vidējais inflācijas līmenis Igaunijā viena gada periodā līdz 2010. gada martam saglabājās - 0,7 % apmērā, kas ir krietni mazāk par atsauces vērtību, un, visticamāk, tas būs mazāks par atsauces vērtību arī turpmākajos mēnešos,
-
uz Igauniju, kuras budžeta deficīts 2009. gadā bija 1,7 % no IKP, neattiecas Padomes lēmums par pārmērīgu valsts budžeta deficītu,
-
Igaunija piedalās ERM II kopš 2004. gada 28. jūnija; divu gadu periodā, kas noslēdzās 2010. gada 23. aprīlī, Igaunijas krona nav bijusi pakļauta būtiskiem satricinājumiem, un kopš kronas dalības sākuma nav bijušas novirzes no ERM II centrālā kursa,
-
Igaunijas ļoti zemā valsts parāda līmeņa dēļ nav pieejamas valdības ilgtermiņa standarta obligācijas vai citi līdzīgi vērtspapīri, lai novērtētu konverģences ilgtspēju, ko atspoguļo ilgtermiņa procentu likmes. Kaut arī krīzes augstākajā punktā Igaunijas finanšu tirgu sāka uzskatīt par riskantāku, tā attīstība atsauces periodā, kā arī plašāks vērtējums par konverģences ilgtspēju, tai skaitā Igaunijas fiskālās politikas sasniegtie rezultāti un salīdzinoši elastīgā ekonomika, ir pamatā pozitīvam novērtējumam par Igaunijas atbilstību ilgtermiņa procentu likmes kritērijam;
c)
saskaņā ar novērtējumu par atbilstību tiesību aktiem un konverģences kritērijiem, kā arī papildu faktoriem Igaunija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus euro ieviešanai,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Igaunija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus euro ieviešanai. 2003. gada Pievienošanās akta 4. pantā minēto Igaunijas izņēmuma statusu atceļ no 2011. gada 1. janvāra.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
3. pants
Šis lēmums stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Briselē, 2010. gada 13. jūlijā