РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ C 35/08 (ex NN 11/08), отпусната от Франция на публичноправната организация „Institut Français du Pétrole“
(нотифицирано под номер C(2011) 4483)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/26/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (1), и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство (2), и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (3),
като има предвид, че:
1 ПРОЦЕДУРА
(1)
В рамките на официалното разглеждане на дело за държавна помощ C 51/05 относно мерките за помощ, приведени в действие от Франция в полза на Institut Français du Pétrole (Френски институт по петрола, наричан по-нататък „ФИП“) (4), с писмо от 18 юли 2006 г., заведено на 19 юли 2006 г., френските власти информираха службите на Комисията за преобразуването на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., по-рано професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, в публичноправна организация с промишлен и търговски характер (наричана по-нататък „EPIC“). Това преобразуване е видно от два документа, които френските власти приложиха към своето писмо: i) декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г., с който се определя новият статут на публичноправната организация ФИП и ii) член 95 от програмния Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. относно програмата за определяне на насочеността на енергийната политика (за чието изпълнение беше приет горепосочения декрет).
(2)
С писма от 3 август 2007 г. и от 7 май 2008 г. Комисията отправи искания за информация до френските власти, на които последните отговориха с писма съответно на 28 септември 2007 г. и 26 юни 2008 г.
(3)
В рамките на предходно дело на 16 юли 2008 г. Комисията прие решение (наричано по-нататък „решение С 51/2005“), свързано с първата мярка за помощ, приведена в действие от Франция в полза на ФИП (5). В това решение Комисията подчерта, че въпросът за съществуването на допълнителна държавна помощ под формата на евентуална неограничена гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, ще бъде подложен на отделно разследване в рамките на друга процедура.
(4)
Тази втора процедура, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, бе обект на решение на Комисията от 16 юли 2008 г. (6) (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“), прието съгласно член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (7) (наричан по-нататък „процедурния регламент“), по отношение на неограничената гаранция на държавата, чийто потенциален бенефициер е групата ФИП.
(5)
С публикуването на горепосоченото решение за откриване на процедурата в Официален вестник на Европейския съюз на 11 октомври 2008 г. Комисията прикани заинтересованите трети страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(6)
Комисията получи съображенията на Франция с писмо от 14 октомври 2008 г.
(7)
С писмо от 6 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited информираха Комисията за волята на своя клиент да изрази становище си относно въпросната мярка. С оглед на необходимите срокове за превод те поискаха допълнителен срок до 30 ноември 2008 г., за да могат да предадат своите съображения. С писмо от 7 ноември 2008 г. Комисията посочи, че приема това искане и разреши допълнителен срок за отговор на дружество UOP Limited до 30 ноември 2008 г. С писмо от 28 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited представиха становището на своя клиент относно решението за откриване на процедура.
(8)
В същото писмо от 28 ноември 2008 г. адвокатите на дружество UOP Limited поискаха техния клиент да получи разрешение да предостави допълнително становище по време на процедурата. Комисията отговори на това искане с писмо от 17 декември 2008 г., като прие да удължи срока за отговор на дружество UOP Limited до 23 януари 2009 г., като по този начин да позволи представянето на евентуално допълнително становище. Адвокатите на дружество UOP Limited представиха допълнителното становище на своя клиент с писмо от 23 януари 2009 г.
(9)
С писмо от 6 май 2009 г. Комисията предостави на френските власти, тъй като се налагаше поверителна версия на становищата на дружество UOP Limited относно решението за откриванe на процедура. Тя прикани френските власти да ѝ предоставят своето становище най-късно до 8 юни 2009 г. С писмо от 2 юни 2009 г. френските власти поискаха удължаване на този срок до 22 юни 2009 г., тъй като според тях предоставените от третата страна съображения изискват подробен и задълбочен анализ и справка в повече от една министерска служба. Комисията прие удължаването на срока до 22 юни 2009 г. с писмо от 9 юни 2009 г. С писмо от 22 юни 2009 г. френските власти представиха своето мнение относно становищата на UOP Limited.
(10)
С писмо от 29 юли 2009 г. Комисията поиска допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ предоставят отговор до 24 август 2009 г. С писмо от 19 август 2009 г. френските власти поискаха допълнителен срок за отговор до 7 септември 2009 г., който беше разрешен от Комисията с писмо от 20 август 2009 г. С писмо от 8 септември 2009 г. френските власти представиха окончателно поисканите сведения.
(11)
С писмо от 20 ноември 2009 г. Комисията поиска нова допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ отговорят до двадесет дни. С писмо от 14 декември 2009 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 22 януари 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 18 декември 2009 г. С писмо от 13 януари 2010 г. френските власти накрая представиха поисканите сведения.
(12)
Службите на Комисията организираха среща на 20 май 2010 г. в Брюксел, за да обсъдят с френските власти последиците за настоящето дело от приетото от Комисията решение на 26 януари 2010 г. относно държавна помощ № С 56/07 (ex E 15/05), отпусната в полза на La Poste (8) (наричано по-нататък „Решение С 56/2007“). Тъй като La Poste е публичноправно юридическо лице, което тогава е било със статут, приравним на EPIC (9), свързаното с нея дело (наричано по-нататък „делото La Poste“ или „пощенското дело“) е доста сходно с разглежданата мярка, до степен че френските власти приведоха mutatis mutandis същите аргументи в становищата си по двете дела. На 4 юни 2010 г. на Франция беше изпратено писмо със списък с допълнителни въпроси, с което службите на Комисията поискаха от френските власти до отговорят писмено на различните точки, разгледани по време на тази среща. Френските власти предоставиха исканите сведения на 16 юли 2010 г.
(13)
С писмо от 29 септември 2010 г. Комисията поиска от френските власти да ѝ предоставят допълнителна информация, като ги прикани да дадат отговор до двадесет дни. С писмо от 7 октомври 2010 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 26 ноември 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 8 октомври 2010 г. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти накрая предоставиха исканите сведения.
2 ГРУПА ФИП
(14)
Както Комисията посочи в решението за откриване на процедура и в горепосоченото решение С 51/2005 (10), публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция научноизследователска и развойна дейност за проучване на петролни и газови залежи, на технологии за рафиниране и преработка на нефта,
-
функция на обучение на инженери и техници и
-
функция за информация и документация за секторите.
Основните насоки на дейността на организацията са определени в договор за целите, сключван с държавата, за периоди от по пет години.
(15)
Освен това публичноправната организация ФИП осъществява пряк и непряк контрол върху търговски дружества, с които е сключила изключителни споразумения за научноизследователска дейност и за издаване на лицензи. Въз основа на съвкупност от елементи, които са подробно припомнени в съображение 137, Комисията стигна до заключение в горепосоченото решение С 51/2005, че съвкупността от акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat и тяхното дружество майка, публичноправната организация ФИП, представляват икономическа група (наричана по-нататък „група ФИП“) по смисъла на конкурентното право.
(16)
Axens извършва дейност на пазара за катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост и през 2006 г. до датата на промяна на статута на неговото дружество майка, е реализирало консолидиран оборот в размер на 308,45 млн. EUR. Публичноправната организация ФИП и Axens са сключили две изключителни споразумения за рамков лиценз и лиценз на продукти, както и спогодба за промишлени изследвания (11). В замяна дъщерното дружество заплаща на ФИП от една страна лицензионно възнаграждение по договорите, а от друга, възнаграждение […] (13) за достъпа до научноизследователския капацитет на публичноправната организация ФИП.
(17)
Beicip-Franlab е специализирано в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и извършването на изследвания и консултации. През 2006 г. оборотът му възлиза на 42 млн. EUR. През 2003 г. беше сключена е изключителна спогодба за разработка, търговско разпространение и използване за срок от десет години, в която се посочва, че [ФИП предлага на Beicip-Franlab резултатите от своите изследвания] (**) върху алгоритмите, моделите или методиките [в резултат на изследванията на] (**) публичната организация ФИП в областта на проучването на находища и че Beicip-Franlab може да поиска от ФИП да реализира продукти на тази основа. Beicip-Franlab заплаща всички разходи за разработването на продуктите на публичната организация ФИП. Освен това Beicip-Franlab заплаща различни допълнителни суми […] (*) с цел поемане на поддръжката и правата на ползване. През 2005 г. беше подписано допълнително споразумение, с което се изменят начините на заплащане, като в същото време се запазва принципът Beicip-Franlab да поема напълно разходите за разработки.
(18)
Prosernat предлага изследвания и услуги и също така комплекти оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата. През 2006 г. оборотът му възлиза на 49,9 млн. EUR. На 18 август 2003 г. между публичноправната организация ФИП и Prosernat бяха подписани споразумение за рамков лиценз и спогодба за научни изследвания за промишлеността за срок от десет години с обратна сила от 1 януари 2002 г., съгласно които Prosernat разполага с изключителна концесия върху лицензите относно патентите на публичноправната организация ФИП и [ФИП му предлага резултатите от своите] (**) изследвания, проведени […] (*) в областта на технологиите на преработка на газ и извличане на сярата. Prosernat заплаща на дружеството майка лицензионно възнаграждение върху годишния оборот като възнаграждение за лицензa за процесите, както и лицензионно възнаграждение, определено поотделно за оборудването. Възнаграждението на публичната организация ФИП за достъпа на Prosernat до резултатите от научноизследователската работа възлиза на […] (*) % от реализирания от Prosernat общ годишен оборот.
(19)
В съответствие с член 6 от горепосоченото решение С 51/2005 през 2009 г. (14) в изключителните споразумения, в които се определя възнаграждението на публичната организация ФИП, плащано от дъщерните дружества Axens и Prosernat беше включена клауза с цел да се гарантира, че на дружеството майка се изплаща минимално пропорционално възнаграждение, което покрива минимум 25 % от разходите за проучване на осъществимостта, предшестващи промишлените изследвания, 50 % от разходите за промишлени изследвания и, според случая, 75 % от разходите за предконкурентна развойна дейност, осъществявана от публичната организация ФИП в областите на дейност на дъщерните дружества, по смисъла на Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 17 февруари 1996 г. (15) (наричана по-нататък „рамката ИРД от 1996 г.“) (16).
(20)
В съответствие с решението за откриване на процедурата, в рамките на разследването на въпросната мярка изглежда необходимо да се вземе предвид потенциалното въздействие на държавната гаранция, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП върху съвкупността от образувания на групата ФИП (тук се включва и публичноправната организация ФИП и нейните три частноправни дъщерни дружества) (17).
3 ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(21)
До 2006 г. ФИП е бил професионална частноправна организация по смисъла на така наречения Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, поставена под икономическия и финансов контрол на френското правителство.
(22)
В член 95 от рамковия Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. се определят насоките на енергийната политика и се поставя принципът за преобразуване на ФИП в EPIC. Това преобразуване се осъществи на практика след публикуването на декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г. относно статута на публичноправната организация ФИП в Официален вестник на Френската република.
(23)
В качеството си на EPIC на датата на промяна на статута ѝ публичноправната организация ФИП се преобразува в юридическо лице на публичното право (18).
(24)
Правните последици от класифицирането като EPIC са подробно изяснени в част 2 („Описание на мярката“) от горепосоченото решение С 56/2007, както и в част 3.2.1 („Правни последици от статута EPIC на ФИП“) в решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща mutatis mutandis.
4 ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(25)
В решението за откриване на процедурата Комисията първоначално счете, че мярката повдига съмнения по отношение на факта, че режимът, произтичащ от публичното право, предоставен на EPIC, по отношение на обявяването в несъстоятелност наподобява механизъм на неограничена гаранция на държавата, чрез който се изразходват държавни ресурси:
-
производствата за установяване на неплатежоспособност и обявяване в несъстоятелност са неприложими по отношение на EPIC в качеството им на юридически лица на публичното право по силата на общия принцип на неприкосновеност на имуществото на юридическите лица на публичното право, признат от френската съдебна практика от края на 19-и век, и по-специално от Касационния съд (19). За повече подробности Комисията препраща към съображения 38-40 от част 3.2.1.1 от решението за откриване на процедурата (20);
-
в замяна на това EPIC попадат в обхвата на закона от 16 юли 1980 г. и правилата за неговото прилагане. По силата на тези правила държавата изрично се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации, като ѝ се отстъпват важни правомощия като служебното нареждане на плащания и предоставянето на достатъчно ресурси, и се издига като принцип отговорността на държавата като крайна мярка по отношение на дълговете на юридическите лица на публичното право. За повече подробности Комисията препраща към съображения 41-45 от част 3.2.1.2 от решението за откриване на процедурата (21);
-
при евентуално прекратяване на дадено EPIC, общо се прилага принципът на прехвърляне на дълговете към държавата или към друга публична организация (22), така че на всеки кредитор на EPIC се гарантира, че никога няма да загуби вземанията си по отношение на публичноправната организация. За повече подробности Комисията препраща към съображения 46-51 от част 3.2.1.3 на решението за откриване на процедурата (23);
-
EPIC биха могли да разполагат с привилегирован достъп до авансовите бюджетни сметки. За повече подробности Комисията препраща към съображение 52 от част 3.2.1.4 от решението за откриване на процедурата (24).
(26)
Освен това, както е посочено в съображения 65-74 от решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща за повече подробности, предложените от френските власти разяснения на законовите и подзаконовите актове не изглеждат достатъчни, за да разсеят a priori тези съмнения.
(27)
След това Комисията посочи, че не може да се изключи варианта, че от това положение произтича избирателно икономическо предимство, главно чрез считаните за по-благоприятни условия на финансиране, дори и при положение, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не са обект на финансов рейтинг от външна агенция за кредитен рейтинг. Групата ФИП също така е могла да бъде облагодетелствана в отношенията си със своите клиенти и доставчици доколкото последните са смятали, че се ползват от държавна гаранция върху вземанията си. Следователно във фазата на предварителното разследване не може да се изключи варианта, че в случай на доставка или покупка на стоки или услуги, включващи вземане, съответните доставчици или клиенти предоставят на публичноправната организация ФИП по-добри условия, от каквито биха предоставили на предприятие, което не се ползва от държавна гаранция.
(28)
Освен това след приключването на предварителното разследване, въз основа на наличната информация Комисията счете, че неограниченият характер на гаранцията, по-специално във връзка с нейната продължителност, размер и обхват, прави изключително трудно изчисляването на размера на пазарната премия, която публичноправната организация ФИП би трябвало да изплати на държавата за предоставената закрила.
(29)
На последно място Комисията посочи, че има съмнения по отношение на съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар, тъй като prima facie тя не изглежда специално предназначена да улесни развитието на определени дейности или на някои икономически региони.
5 СЪОБРАЖЕНИЯ И ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1 ПЪРВОНАЧАЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(30)
Вследствие на горепосоченото решение за откриване на процедурата френските власти предоставиха своите съображения и предложения на Комисията с писмо от 14 октомври 2008 г. Това писмо допълни съображенията и предложенията, изложени от френските власти в техните предходни писма (25) и обобщени в решението за откриване на процедурата.
(31)
В своите съображения от 14 октомври 2008 г. френските власти в самото начало припомниха, че производството срещу групата ФИП е започнало успоредно с горепосоченото пощенско дело и също така отбелязаха, че се позовават на същите аргументи mutatis mutandis, които са развили по време на разследването по това дело (26). Въпреки тези сходства френските власти все пак изтъкнаха особеностите на публичноправната организация ФИП: става въпрос за научноизследователска структура, която изпълнява три функции от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация), чиито дейности са в по-голямата си част нестопански, което би оправдало публичното финансиране, което ѝ е отпуснато. Освен това те уточниха причините за промяната на статута ѝ в EPIC: хармонизирането на естеството на дейностите и начина на финансиране на ФИП от една страна, и нейния юридически статут от друга страна, оправдава промяната на статута, така че ФИП да се доближи до публичната сфера, като се преустанови статутът на професионална частноправна организация.
(32)
Френските власти оспориха съществуването на държавна помощ, тъй като според тях две от поставените от член 107, параграф 1 от ДФЕС условия не са изпълнени, тъй като от една страна чрез въпросния механизъм не се прехвърлят държавни средства (5.1.1) и от друга страна не се предоставя никакво предимство на публичното образувание ФИП (5.1.2).
5.1.1 ЛИПСА НА ГАРАНЦИЯ, ВМЕНЯЕМА НА ДЪРЖАВАТА И ПРЕДПОЛАГАЩА ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА
(33)
Френските власти твърдят, че от една страна публичноправните организации не получават никаква гаранция поради статута си (A), а от друга страна - аргументите на Комисията в решението за откриване на процедурата са погрешни (Б).
A. Липса на неограничена гаранция на държавата
(34)
Както се посочва в съображения 41-45 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват пет правни основания в подкрепа на своите доводи.
(35)
На първо място, в нито един текст или решение не е заложен принципът, според който държавата по правило гарантира безсрочно дълговете на търговските и промишлени организации на публичното право.
(36)
На второ място, липсата на гаранции е установена в съдебната практика на Държавния съвет, по-специално в решението по дело Société de l'hôtel d'Albe (27), както и в двете решения по делото Campoloro (28).
(37)
На трето място, в устройствения закон от 1 август 2001 г. относно закона за бюджета („LOLF“) се предвижда, че само разпоредба от закона за бюджета може да породи гаранция (29), както изрично потвърди и Държавният съвет в своя годишен доклад от 2006 г. (30) Поради това според експерта, назначен от френските власти във връзка с горепосоченото пощенско дело (31), след пълното влизане в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. не може законосъобразно да бъде предоставена гаранция по подразбиране. Поетите дългове от 1 януари 2005 г. не се ползват от гаранция по подразбиране. По отношение на поетите дългове преди 1 януари 2005 г. експертът счита, че при липсата на съдебно решение не може да се определи дали изтичането на предоставените по подразбиране гаранции преди 1 януари 2005 г., чието отпускане не е било изрично разрешено в закона за бюджета, би могло или не би могло да бъде отхвърлено с основанието за спазване на конституционно защитените права на кредиторите.
(38)
На четвърто място, Франция счита, че ако EPIC са получавали държавна гаранция, при промяната на статута им би било необходимо да се въведат мерки за запазване на правата на кредиторите. Такъв механизъм обаче никога не е бил създаван (32) и френските власти заключават, че a contrario EPIC не се възползват от никаква държавна гаранция.
(39)
На пето място френските власти цитират статия (33) на г-н Labetoulle, бивш председател на отдела за съдебни спорове към Държавния съвет, според когото „в правото няма автоматично предоставяне, ползване и обхват на тази гаранция [държавна гаранция, която пълноправно би се прилагала по отношение на публичноправните държавни организации]“.
Б. Погрешни аргументи на Комисията (34)
(40)
Френските власти считат, че що се отнася до EPIC, плащането на индивидуалните кредити не би могло да бъде гарантирано (a), както не е гарантирана и издръжката за съществуването на публичната организация или нейните задължения (б).
a) Липса на гаранция относно изплащането на индивидуални кредити
(41)
Както е посочено в съображения 46-49 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда гаранция: въз основа на работата по изготвянето на закона, на тълкуването на съдебната практика по делото Campoloro от 10 ноември 1999 г. (35) и от 18 ноември 2005 г. (36) и на научни статии (37) Франция посочва, че според нея в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда задължение за държавата да предоставя собствени ресурси: изразът „ги предоставя“, посочен в член 1, дава единствено правомощие на държавата за „заместване“ на изпълнителния орган на лицето, което тя замества, при упражняване на което „принципно заместващото лице разполага със същите компетенции като заместваното лице“. Следователно в рамките на това заместване държавата би могла да упражнява единствено правомощията на този изпълнителен орган, които не включват възможността да се разполага с държавен бюджет, като отпускането на извънредна субсидия е „извън упражняването на правомощието за заместване“.
(42)
Освен това, както се посочва в съображения 50-53 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че безвиновната отговорност на държавата не може да се търси единствено на основание недостиг на активи. В действителност според френските власти всяка гаранция предполага, че гарантът поема отговорност за действията на обекта на гаранцията. Тъй като отговорността предполага виновно поведение, а в случай на безвиновна отговорност се поемат последиците от собствените действия, не може да става въпрос за гаранция. Според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание, че префектът или надзорният орган не е успял да предприеме мярка, която да даде възможност за изплащане на вземането поради финансовото и имуществено състояние на публичноправната организация. Не би трябвало да става въпрос за правонарушение, тъй като бездействието на префекта или на надзорния орган не може само по себе си да представлява правонарушение. Въпреки това френските власти признават, че при изпълнението на създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура, на представителя на държавата се налага изискването за непрекъснатост на обществената услуга, но считат, че дори и съдията да постанови обезщетяване на кредитора, обезщетението ще доведе същата ситуация за кредитора като ситуацията по общия правен режим, тъй като в последния случай въпросното имущество би било преотстъпено и всички кредитори биха получили полагащата им се сума. С други думи не би имало никакво предимство за кредитора.
б) Липса на гаранция по отношение на издръжката на публичната организация ФИП и на нейните задължения
(43)
Както се посочва в съображения 54-56 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че неприложимостта на производството по оздравяване и ликвидация по общия правен режим към обществените организации не изключва възможността за обявяване на EPIC в несъстоятелност или за започване на производство по нейната несъстоятелност. Те оспорват анализа на Комисията, основан на известието относно държавните помощи под формата на гаранции (38) (наричано по-нататък „известието относно гаранциите“), и считат, че в конкретния случай Комисията не е доказала съществуването на „по-изгодни условия за кредит“, чрез които се изключва възможността от производство за обявяване в несъстоятелност, и не е установила, че публичната организация ФИП не може да изпадне в несъстоятелност, нито че не е възможно да започне производство за неплатежоспособност, тъй като законът от 1985 г. представлява единствено процедурен закон, а обстоятелството, че EPIC не попадат в приложното му поле, не означава, че срещу тях не може ad hoc да започне производството по оздравяване или обявяване в несъстоятелност.
(44)
Освен това, както се посочва в съображения 57-67 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че прилагането на „процедурата“, установена със закона от 16 юли 1980 г., вместо колективната процедура по общия правен режим не предоставя никакво предимство на кредитора. Те оспорват нуждата от спазване на критериите за публичност (39) и равностойност (40), заложени в съображение 81 от решението на Комисията за откриване на процедурата, с цел да се прецени дали прилагането на специфична процедура при неплатежоспособност предоставя предимство на дружеството, обект на тази процедура, в сравнение с обхванатите от търговското право предприятия (41), но те се придържат към тези два критерия при анализа на установената със закона от 16 юли 1980 г. процедура. Що се отнася до критерия за публичност френските власти считат, че агенциите за кредитен рейтинг правилно посочват процедурата като приложима в случай на неплатежоспособност на EPIC, докато по отношение на критерия за равностойност те разграничават два случая в зависимост от това дали се прилага изискване за непрекъснатост на обществена услуга, като същевременно отбелязват, че поради финансовото положение на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества няма вероятност за недостиг на активи на групата ФИП, чиито налични средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) към края на 2007 г. възлизаха на около пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR):
а)
При липса на изискване за обществена услуга или при недостиг на активи на публичноправната организация прилагането на установената в закона от 1980 г. процедура не би поставило кредиторите в по-благоприятно положение, отколкото ако се приложи процедурата по общия правен режим: те биха получили същата сума като кредиторите на юридическо лице по търговското право, а именно сумата, получена в резултат на продажбата на активите, и не биха имали възможност за обжалване в края на процедурата (42), тъй като според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи. Различават се само два аспекта:
-
липсата на обслужване на кредиторите като цяло: за разлика от процедурата по частното право, при която вземанията се разглеждат в своята цялост и кредиторите се удовлетворяват по низходящ ред на привилегированост и пропорционално на наличните суми, създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура се различава по това, че само действията на кредитора му позволяват да запази правата си. Логиката на закона от 16 юли 1980 г. е „първи дошъл - първи обслужен“;
-
държавният представител е този, който под контрола на административния съдия (контрол за грубо правонарушение, както е установено от Държавния съвет в горепосоченото решение по делото Campoloro), поема функцията, еквивалентна на функцията на ликвидатор и синдик.
б)
Ако трябва да се осигури непрекъснатост на обществената услуга, френските власти допускат, че при упражняване на своите правомощия съгласно закона от 16 юли 1980 г. представителят на държавата би могъл да реши да не се преотстъпват определени активи, които са необходими за изпълнението на обществената услуга. Ако това непреотстъпване на определено имущество не се компенсира от държавата, то би се изразило в по-малка продажба на активи и следователно в намаляване на сумите, които кредиторите могат да получат обратно. Според френските власти подобна процедура не предоставя на кредиторите на публичната организация ФИП по-големи права в сравнение с правата, които биха имали по търговското право. Въпреки това френските власти допускат, че при този вариант има риск от позоваване на безвиновната отговорност на държавата: тя би се изразила в обезщетяване на кредиторите до размера на понесената от тях вреда (до продажната стойност на активите, които държавата заделя за осигуряване на непрекъснатост на обществената услуга). Кредиторите биха били потенциално поставени в същото положение както ако се приложи общият правен режим. Френските власти заключават, че с установеното от закона от 16 юли 1980 г. производство не се предоставя никакво предимство спрямо производството по общия правен режим и следователно не е правно обосновано да се приложи пряко тази процедура по отношение на публичноправната организация ФИП.
(45)
Както се посочва в съображение 68 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти подчертават, че посочените от Комисията текстове в решението за откриване на процедурата, особено съображение 82 и по-специално инструкцията за кодификация № 02-060-М95 от 18 юли 2002 г. относно финансовото и счетоводно регулиране на националните търговски и промишлени организации на публичното право и ръководството относно финансовата организация за създаването, преобразуването и разпускането на национални публичноправни организации и групи от обществен интерес от 14 ноември 2006 г., не са валидни и не могат да бъдат приложени по отношение на публичната организация ФИП.
(46)
Що се отнася до рекапитализацията на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, френските власти на първо място считат, че повдигнатият въпрос в съображение 80 от решението за откриване на процедурата не би следвало да се взема предвид за доказването на евентуална държавна гаранция, а по-скоро за определянето на потенциалните последици от подобна гаранция, която евентуално би поставила публичната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в привилегировано положение поради съществуването на по-благоприятни условия за рекапитализация. В съответствие с това те считат, че доводите на Комисията се основават на погрешни идеи:
-
От една страна Комисията допуска грешка в разсъжденията си по отношение на евентуалната подкрепа, която публичната организация ФИП би оказала на своите дъщерни дружества чрез прехвърляне на средства в рамките на групата, тъй като условията, при които дружеството майка, било то и юридическо лице на публичното право, може да подпомага изпаднало в затруднение дъщерно дружество се регламентират от дружественото право (43) и по никакъв начин не са свързани с понятието за дружество по смисъла на конкурентното право.
-
От друга страна френските власти оспорват твърдението, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП и държавната гаранция, която този статут включва, могат при необходимост да ѝ позволят по-лесно да извърши рекапитализация на дъщерните си дружества в сравнение с частноправните дружествата-майки. Според френските власти фактът, че едно дружество понася временно загубите на едно от своите дъщерни дружества, е част от нормалното функциониране на дадена група от дружества, както впрочем е постановил и Съдът на Европейския съюз (44), а намесата на публичен инвеститор, който действа по същите правила, по които действа и частният инвеститор, не съдържа елементи на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (45). Такъв е именно случаят с публичноправната организация ФИП, която разполага с правната възможност (а не задължение) да рекапитализира дъщерно дружество, изпаднало в затруднение, по същите критерии за оценка като всеки разумен инвеститор. На последно място френските власти оспорват твърдението, че дружествата със статут EPIC разполагат с каквато и да е възможност за „директен достъп“ до „бюджетните сметки“. Те уточняват, че бюджетният механизъм на „сметката за финансова помощ“, регламентиран с член 24 от LOLF, предвижда установяването на ограничени кредитни сметки (чиито таван е фиксиран от закона за бюджета), които позволяват на държавата при желание и възможност (по-специално съгласно правото на Европейския съюз) да отпусне средства на различни организации. Според френските власти EPIC нямат „пряк достъп“ до тези сметки.
5.1.2 ЛИПСА НА КАКВОТО И ДА Е БИЛО ПРЕДИМСТВО ЗА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП И ЗА НЕЙНИТЕ ДЪЩЕРНИ ДРУЖЕСТВА
(47)
На първо място френските власти считат, че горепосоченото известие относно гаранциите не позволява да се стигне до заключението за наличие на предимство в конкретния случай, че разширяването на евентуалните предимства, от които ФИП би се ползвала поради своя статут на EPIC, така че да обхванат нейните дъщерни дружества - акционерни дружества, към които е приложим общият правен режим - би било в противоречие с установената от Комисията практика при вземане на решения и че в случая не е приведено доказателство за реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
(48)
Френските власти считат, че Комисията прави погрешно тълкуване на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите, в което се „(…) приема за помощ под формата на гаранции по-благоприятните условия на финансиране, получени от предприятия, чиято правна форма изключва процедура на ликвидация или несъстоятелност или предвижда изрична държавна гаранция или покритие на загубите от държавата“:
-
На първо място френските власти оспорват твърдението, че в качеството си на EPIC публичноправната организация ФИП притежава правен статут, изключващ всякаква възможност за процедура на ликвидация или несъстоятелност или други производства при неплатежоспособност; Комисията в никакъв случай не е доказала това, а е само предоставила доказателство, че този статут не позволява прилагането на една конкретна процедура (в настоящия случай това е процедурата, установена със закона от 25 януари 1985 г.);
-
На второ място френските власти отричат автоматичното пораждане на връзка между правната и законоустановена невъзможност ФИП да бъде обект на процедура на ликвидация или несъстоятелност и ползването на по-изгодни условия за финансиране на пазарите; Комисията е тази, която при прилагането на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите трябва да докаже предварително съществуването на по-изгодни условия за кредитиране, за да приеме, че едно предприятие, чийто правен статут изключва възможността за производство по несъстоятелност или неплатежоспособност, се ползва от помощ под формата на гаранция.
(49)
Освен това в решението за откриване на процедурата Комисията не е спазила своята практика при вземане на решения при разследването за потенциални предимства за дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и за съществуването на неограничена гаранция за EPIC. Комисията е разсъждавала по начин, който е в противоречие с разсъжденията ѝ при създаването на La Banque Postale (46): макар последната подобно на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП да е била акционерно дружество, изцяло притежавано от организация със статут, приравним на EPIC, Комисията е счела (и то отделно от поетите от Франция ангажименти в този случай), че правният статут на акционерно дружество от общия правен ред сам по себе си позволява да се изключи възможността за наличие на каквато и да е било неограничена гаранция за дъщерното дружество. Според френските власти от същото разсъждение би трябвало да се заключи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, които също имат статут на акционерни дружества по общия правен ред, не се ползват с неограничена гаранция, евентуално отпусната поради статута EPIC.
(50)
На последно място Комисията не е доказала съществуването на реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, като в решението за откриване на процедурата се е позовала на условия за финансиране, „считани“ за по-благоприятни, без да представи надлежно доказателство. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз от Комисията в конкретния случай се изисква да докаже, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП ѝ е позволил в действителност да получи по-благоприятни условия за финансиране (47). В допълнение към това френските власти са предоставили редица сведения по време на производството, които демонстрират, че от статута EPIC на публичноправната организация ФИП не е произтичало и че не е било възможно да произтече каквото и да е било финансово предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и че по-специално преобразуването на публичноправната организация ФИП се е осъществило при спазване на общия принцип за непрекъснатост на обществената услуга, по-специално по отношение на нейната дейност, организация, счетоводен и финансов режим (ресурси и счетоводни и финансови правила) и фискален режим.
(51)
Френските власти считат, че посочените предходни елементи свидетелстват, че:
-
Финансовото положение на публичноправната организация ФИП е добро, което обезсмисля въпроса за евентуална ликвидация и следователно за намеса на държавата като последна инстанция.
-
Финансовата ситуация на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества в краткосрочен план е различна за всеки от тези субекти и е резултат от конкретни преговори, проведени intuitu personae с техните банки.
-
Правоотношенията между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и техните доставчици и клиенти не биха породили привилегировани условия, произтичащи от очакването на тези доставчици и клиенти за държавна гаранция;
(52)
Френските власти заключават, че:
-
Направеният от Комисията анализ в решението за откриване на процедурата може да се оспори: публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не се ползват с каквато и да е била държавна гаранция;
-
Комисията не е доказала наличието на предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, което произтича от статута EPIC на ФИП;
-
Следователно Комисията не е доказала наличието на държавна помощ в полза на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
5.2 ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(53)
Независимо от това, за да разсеят всякакво съмнение от страна на Комисията, френските власти посочиха, че ако Комисията се съгласи да приключи процедурата с решение за липса на помощ съгласно член 7, параграф 2 от процедурния регламент, те имат готовност да осъществят следните мерки:
-
изясняване на декрета за прилагане на закона от 16 юли 1980 г.;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите за финансиране на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП.
5.2.1 ИЗЯСНЯВАНЕ НА ДЕКРЕТА ЗА ПРИЛАГАНЕ НА ЗАКОНА ОТ 16 ЮЛИ 1980 Г.
(54)
Както се посочва в съображения 94-96 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти предлагат да се изясни тълкуването на закона от 16 юли 1980 г., като се внесе изменение на член 3-1, четвърта алинея от декрета за прилагането (48). Според тях предлаганото изменение има за цел да разсее всякакво съмнение по отношение на израза „ги предоставя“ при уреждането на правомощието за надзор, предоставено на префекта или на надзорния орган, като занапред последните ще бъдат длъжни да намерят необходимите ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или на организацията (49). Според френските власти това предложение изключва възможността при упражняване на надзорните си правомощия представителят на държавата да може да увеличи ресурсите на съответната местна власт или публичноправна организация чрез държавна субсидия или вливане на държавни ресурси.
5.2.2 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, КОИТО ВКЛЮЧВАТ ЗАДЪЛЖАВАНЕ
(55)
Както се посочва в съображения 97-100 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти оспорват становището на Комисията (50), че може да се търси отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това френските власти представят предложение, основано на изключението за поетия риск (срв. решения на Държавния съвет по делата Sille (51) и Meunier (52)), като по аналогия на своето предложение по пощенското дело предлагат официално да потвърдят пред кредиторите на публичноправната организация ФИП, че вземането им не се ползва с държавна гаранция и че в случай на неплатежоспособност държавата не следва да поеме финансовите задължения на предприятието за плащане на вземането. Следователно потенциално заинтересованите лица, изпаднали напълно съзнателно в такова положение, не биха имали право на обезщетение. Ето защо френските власти поемат съвместен ангажимент с публичноправната организация ФИП да включват за всяка операция следната забележка в договора за финансиране (за всеки обхванат от договора инструмент):
„Емитирането на средства/програмата/заемът не се ползват с никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга“.
(56)
Както се посочва в съображение 101 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти взеха предвид съмненията, изразени от Комисията в съображение 71 от решението за откриване на процедурата, което гласи, че от една страна изключването на приет риск е правило, установено в съдебната практика, което може да претърпи развитие, и че от друга страна подобно правило се основава на инструменти от вторичното законодателство, които могат да не се вземат предвид при възникване на конфликт, и на последно място че предложението на френските власти не покрива всички възможни случаи, тъй като вземанията могат да бъдат не само финансови, но също така от търговско или от друго естество.
(57)
Както се посочва в съображения 102-104 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, след като припомниха своето принципно противопоставяне на позицията на Комисията по отношение на търсенето на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи на публичноправната организация ФИП, френските власти предоставиха допълнителни аргументи, за да отговорят на тези съмнения:
а)
Френските власти смятат, че първото възражение на Комисията на практика означава, че дори в националното законодателство на дадена държава-членка да не се предвижда такава разпоредба, рискът от обрат в съдебната практика, т.е. от промяна в националното законодателство, сам по себе си би бил достатъчен за създаване на държавна гаранция. Комисията не трябва да обосновава потенциална мярка за помощ с евентуална промяна в правото, което в настоящия случай е малко вероятно, тъй като изключването на приет риск представлява общ принцип на публичното право, потвърден многократно в съдебната практика, който никога не е бил оспорван и е бил широко обсъждан.
б)
Що се отнася до второто възражение френските власти признават, че законът и регламентът имат превес над договора и че една спорна клауза винаги може да се анулира. Въпреки това те считат, че това възражение не се обосновава с текст от по-висше равнище, че то не е подкрепено с доказателства и следователно няма юридическа сила;
в)
На последно място, що се отнася до третото възражение френските власти считат, че то се основава единствено на предположение за евентуално вярване или очакване от страна на доставчиците за държавна гаранция върху тяхното вземане, което само по себе си не е достатъчно да обоснове наличието на предимство, като вместо това твърдението трябва да се подкрепи с доказателство, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в действителност са се ползвали с подобно икономическо предимство.
(58)
Въпреки това, както се посочва в съображение 106 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват, че са готови да разширят предложението си за вписване на бележка за липса на гаранция към всички договори, които включват задължаване, така че да се предотврати всяка възможност за търсене на безвиновна отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП.
5.2.3 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ ЗА ФИНАНСИРАНЕ НА ДЪЩЕРНИТЕ ДРУЖЕСТВА AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(59)
Освен това с цел допълване на предложения инструмент френските власти отправят допълнително предложение до Комисията, подобно на предложението, отправено при създаването на Banque Postale, което представлява ангажимент, свързан с условията за отпускане на заеми на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) на пазара, при извършването на всяка операция в договора за финансиране да се отбелязва писмено (за всеки обхванат от договора инструмент), че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“.
(60)
Както се посочва в съображения 107-110 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че двете предложени мерки за изясняване (които са разгледани подробно в съображения 55 и 59) поясняват правата на кредиторите на публичноправната организация ФИП, така че Франция не следва да се счита съгласно изложеното от Комисията в съображение 87 от решението за откриване на процедурата за „отговорна за породените очаквания на кредиторите на публичноправната организация ФИП по отношение на съществуването на гаранция“ или пък че умишлено поддържа „неясно правно положение“, което „предоставя предимство на публичноправната организация ФИП и може да включва изразходването на държавни средства“.
5.3 ДОПЪЛНИТЕЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(61)
В писмата си от 16 юли 2010 г. и от 26 ноември 2010 г. френските власти предоставиха допълнителни съображения, които според тях свидетелстват за липсата на държавна помощ за публичноправната организация ФИП.
(62)
На първо място, като припомнят делото France Télécom (53), френските власти подчертават в писмото си от 16 юли 2010 г., че Съдът на Европейския съюз е потвърдил задължението на Комисията да докаже съществуването на реално предимство с оглед установи съществуването на държавна помощ. Те считат, че в конкретния случай неограничената гаранция, която според Комисията произтича от статута на публичноправната организация ФИП, в действителност не ѝ предоставя никакво икономическо предимство. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти уточняват, че според тях доказателствената тежест се носи от Комисията. По този въпрос те припомнят установените в съдебната практика на Европейския съюз изисквания в областта на доказването и мотивирането, по-специално от Първоинстанционния съд по горепосоченото дело France Télécom и от Съда на Европейския съюз по дело Krantz (54) и наскоро в Deutsche Post AG (55). Френските власти считат, че представеният от Комисията анализ в конкретния случай се основава „в по-голяма степен на хипотези, отколкото на анализ in concreto“.
(63)
Освен това френските власти считат, че Комисията е на мнение, че публичноправната организация ФИП би могла да се ползва от предимство на три равнища: i) на равнище отношения с банкови и финансови институции, ii) на равнище отношения с доставчиците и iii) на равнище връзки с трети промишлени партньори, които прибягват до изследователски услуги.
(64)
Що се отнася до връзките на публичноправната организация ФИП с финансовите и банковите институции, френските власти считат, че досега публичноправната организация ФИП не се е облагодетелствала от каквото и да е било предимство от своя статут EPIC. Те предоставят на Комисията доводи, свидетелстващи, че: i) в дългосрочен план публичноправната организация ФИП няма никакви задължения за 2005, 2006 и 2007 г. (56), както и за 2008 и 2009 г., ii) в средносрочен план публичноправната организация ФИП със сигурност ежегодно е провеждала преговори за кредитни линии, разкрити в различни банкови институции, но е получавала лихви, сравними с пазарните, и във всеки случай никога не е използвала тези кредитни линии и на последно място iii) в краткосрочен план задлъжняването на публичноправната организация ФИП е било почти нулево или нулево за въпросния период.
(65)
Що се отнася до отношенията с доставчиците френските власти считат, че в качеството ѝ на възлагащ орган, публичноправната организация ФИП е подчинена на условията за публичност и конкуренция от наредба № 2005-649 от 6 юни 2005 г. (57) и че следователно не може да се ползва с каквото и да е предимство. В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти отново изтъкват този анализ и уточняват, че подлагането на поръчките на публичноправната организация ФИП на тръжна процедура съгласно Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (58) според тях представлява достатъчна гаранция за избягване на нарушения на конкуренцията на пазара. Според Франция, поставяйки в състояние на конкуренция своите доставчици съгласно задълженията, произтичащи от правото на Европейския съюз, публичноправната организация ФИП не би могла да бъде обвинена, че извлича неправомерна полза, най-малкото заради липсата на каквото и да е специфично доказателство. Те подчертават, че достъпът до електронните системи за покупко-продажба е бил улеснен именно с цел ефективност на обществената поръчка, като в съображение 13 от Директива 2004/18/ЕО се посочва например, че „Тази техника за покупки дава на възлагащия орган […] особено голям избор от оференти […] и следователно да гарантира оптимално изразходване на обществените средства в резултат на широка конкуренция“. В тази връзка те посочват доклад (59) на Комисията, в който се заключава за положителното въздействие на правната уредба относно обществените поръчки върху понижаването на цените, което се представя като „социална полза“, в резултат на по-справедлива конкуренция между оферентите. Поради това, ако „припише“ тези икономиии на статута EPIC на публичноправната организация ФИП, позицията на Комисията би била в разрез с духа на директивата, съгласно която процедурите за подбор са основната движеща сила за по-добра конкурентоспособност и водят до понижаване на цените на обществените поръчки.
(66)
На последно място, що се отнася до отношенията на публичноправната организация ФИП с нейните клиенти, Франция уточнява, че съответните договорни дейности за научни изследвания обхващат съответните услуги на публичноправната организация ФИП, поискани от клиент, трета страна или дъщерно дружество, по въпроси от сферата на компетентност на публичноправната организация ФИП, като те не водят до стратегически интереси на публичноправната организация ФИП по отношение на правото на собственост върху постигнатите резултати, възможно е да разширяват познанията и компетенциите на публичноправната организация по отношение на изпълнението на програми за научноизследователска и развойна дейност, които тя осъществява, и не попадат в обхвата на изключителната сфера на дейност на дъщерните дружества. Френските власти отбелязват, че за предоставянето на научноизследователските услуги, от които тези клиенти се възползват, се разчита на специфично оборудване и експертен опит.
(67)
В тази връзка Франция заявява, че дори публичноправната организация ФИП да извлича полза от своя статут EPIC при извършването на своите икономически дейности, това предимство не би имало никакво съществено въздействие върху пазара. По-специално то не би могло да наруши конкуренцията, нито да засегне търговията между държавите-членки. По отношение на периода след промяната на статута на публичноправната организация ФИП (която бе извършена през юли 2006 г.) френските власти все пак признават, че публичноправната организация ФИП евентуално е могла да се възползва от облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение, което обаче все пак представлява незначителна сума въз основа на обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга. Френските власти заключават, че подобен факт не би имал характера на предимство, нещо, което поставя под въпрос самото съществуване на държавна помощ по отношение на публичноправната организация ФИП.
6 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ И МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
6.1 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(68)
В писмото си от 28 ноември 2008 г. дружество UOP Limited обосновава своя правен интерес като трета заинтересована страна по процедурата (60) и след това излага няколко съображения от общ характер и посочва, че според него организацията, която то нарича „ФИП/Axens“, се ползва с държавна гаранция:
-
Групата, съставена от публичноправната организация и нейното дъщерно дружество Axens - „ФИП/Axens“, се възприема безспорно като организация с публичноправен статут на пазара (5.1.1);
-
Отдаването на статут EPIC на „ФИП/Axens“ е позволило и продължава да позволява значително нарушаване на конкуренцията на пазара за технологиите на процеси, в който извършва дейност и дружеството UOP Limited, тъй като този статут създава предимства в отношенията с доставчиците, капиталовложителите и клиентите (5.1.2).
6.1.1 ВЪЗПРИЕМАНЕ НА ГРУПАТА „ФИП/AXENS“ ОТ СТРАНА НА ПАЗАРА
(69)
Според дружеството UOP Limited аргументът на френските власти, съгласно който Axens и останалите дъщерни дружества на ФИП представляват различни икономически организации, е невалиден. Комисията правилно изтъква, че i) публичноправната организация ФИП притежава изцяло Axens; ii) извършването от Axens на ИРД за публичноправната организация ФИП отразява стратегически приоритети на държавата; iii) лица от управата на публичноправната организация ФИП участват в управлението на Axens; iv) Axens има сключен изключителен договор с публичноправната организация ФИП, който е от решаващо значение за икономическата дейност на дъщерното дружество; и v) по-специално е сключено споразумение за правото на първо използване и за осигуряването на персонал.
(70)
Освен изложените в предходното съображение обстоятелства дружеството UOP Limited добавя, че имиджът на ФИП и Axens, който те придават на своите отношения, както и възприемането им от страна на пазара също представляват определящи фактори:
-
ФИП и Axens се представят на пазара като единна икономическа организация „ФИП/Axens“. В интернет сайта на Axens се отбелязва по-специално, че „дружеството от близо петдесет години насам базира своята дейност на успехите на ИРД и промишлени успехи“ (61). Освен това рекламите на технологиите на Axens се позовават на публичноправната организация ФИП. Впрочем, служителите на Axens и на публичноправната организация ФИП понякога са посещавали заедно своите лицензополучатели.
-
В пресата за отрасъла се дава пример за възприемането на „ФИП/Axens“ като единна икономическа организация от страна на пазара. Дружеството UOP Limited по-специално приложи откъси от публикации в пресата, в които се посочват извършваните от „ФИП/Axens“ дейности в областта лицензите на технологични процеси или се посочва предоставянето на такива лицензи от публичноправната организация ФИП чрез посредничеството на нейното дъщерно дружество Axens. Освен това дружеството UOP Limited предостави примери от статии или презентации, в които служители на Axens оставят да се разбере, че публичноправната организация ФИП счита, че Axens извършва „всички съответни дейности на промишления отдел и бившето дружеството Procatalyse.“
6.1.2 ПРЕДИМСТВА, ПРЕДОСТАВЕНИ ОТ СТАТУТА EPIC
(71)
Дружеството UOP Limited посочва, че фактът, че доставчиците и клиентите считат, че Axens разполага с неограничени средства от държавата за финансирането на дейността си, ѝ предоставя значително предимство на пазара. Въпреки че става въпрос само за възприемането от страна на пазара, този елемент ще има по-голяма важност в условията на световната икономическа криза.
(72)
Що се отнася до клиентите, гаранциите, които организацията „ФИП/Axens“ би предоставила, биха имали особено голямо значение на пазара, където клиентите ще вземат под внимание дългосрочните икономически съображения преди да изберат дадена технология. Като дава пример за „ароматни комплексни съединения“, дружеството UOP Limited обяснява по същество, че преди да се приложат подобни технологии клиентите трябва да инвестират значителни средства за проектирането и изграждането на производствени съоръжения, за които са необходими много години работа. Успехът на тези промишлени комплекси обаче би бил свързан с ефективността на използваните технологии, за които клиентите биха изисквали в общия случай да получат гаранция (62) от търговеца на процесите. В случай че не бъде постигнато изискваното ниво на ефективност те няма да се поколебаят да потърсят отговорност от лицензиара и да поискат спазването на строги задължения за компенсации. Поради това платежоспособността на лицензиара в дългосрочен план е важен елемент при избора на купувачите, не само заради спазването на договорните задължения, но и заради възможностите за ИРД, които са гаранции за бъдещи подобрения на ефективността на придобития процес. Поради това организацията „ФИП/Axens“, която пазарът възприема като зависима от държавата, разполага с предимство в сравнение със своите конкуренти, тъй като купувачите нямат конкретно основание за съмнение за нейното оцеляване в дългосрочен план.
(73)
Що се отнася до доставчиците, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ може да предлага преференциални условия в сравнение със своите конкуренти; по този въпрос то се позовава на подписаните съвместни договори от ФИП и Axens, посочени в решението за откриване на процедурата.
(74)
Що се отнася до финансовите пазари, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ се ползва с преференциални условия и лихвени проценти на капиталовите пазари поради ролята на държавата като гарант от последна инстанция. Освен това в контекста на финансова криза присъствието на държавата и сигурността, която тя представлява за инвеститорите, позволява привличането на частни капитали в условията на недостиг на средства. Конкурентните предприятия нямат достъп до такова финансиране или биха могли да получат такова финансиране единствено при не толкова добри икономически условия. Според дружеството UOP Limited последиците от финансовата и икономическата криза засилват още повече потенциала на мярката за нарушаване на конкуренцията.
(75)
В писмото си от 23 януари 2009 г. дружеството UOP Limited препраща към своите предходни съображения, както и към съображенията, предоставени в рамките на процедурата относно горепосоченото решение C 51/2005. То счита, че тази информация предоставя достатъчно факти, доказващи значението на платежоспособността на договарящите се страни по отношение на съответния пазар на лицензии за процеси. То отново посочва аргумента, според който клиентите на организацията „ФИП/Axens“ биха предположили, че се намират в търговско отношение с държавна организация, за чиято дългосрочна жизнеспособност няма никакъв риск. На последно място дружеството UOP Limited приканва Комисията да анализира споразуменията, сключени между Axens и неговите клиенти, като посочва, че е убедено, че те не съдържат никаква разпоредба, чрез която може да се ограничи отговорността на равнището на Axens.
6.2 МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪОБРАЖЕНИЯТА НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(76)
В писмото си от 22 юни 2009 г. френските власти считат, че съображенията на дружество UOP Limited са „основани върху грешни, дори напълно неверни твърдения и в никакъв случай не се базират на факти, които доказват съществуването на държавна помощ за публичноправната организация ФИП или Axens“.
(77)
По същество френските власти приемат за неуместно формулираното твърдение, според което пазарът възприема „ФИП/Axens“ като публичноправна организация, която се възползва от предимства по отношение на клиенти, доставчици и финансови пазари, и отхвърлят твърдението, че организацията „ФИП/Axens“ представлява държавен орган, който е без проблеми за дългосрочната си жизнеспособност.
(78)
Френските власти развиват два аргумента:
-
На първо място организацията „ФИП/Axens“ не е държавен орган, разполагащ с неограничени ресурси; освен това нищо не доказва, че тази организация се възприема като такава на пазара (6.2.1).
-
На второ място на Axens не се предоставя никакво предимство на пазара със статута EPIC на публичноправната организация ФИП (6.2.2).
6.2.1 „ФИП/AXENS“ НЕ Е ДЪРЖАВЕН ОРГАН, РАЗПОЛАГАЩ С НЕОГРАНИЧЕНИ РЕСУРСИ
(79)
За разлика от това, което UOP Limited твърди, според френските власти доставчиците и клиентите на организацията „ФИП/Axens“ не възприемат това предприятие като „държавен орган“, ползващ се с неограничени ресурси.
(80)
На първо място френските власти препращат към правния анализ, който предоставиха на Комисията, както и към своите предходни съображения, които според тях доказват, че със статута EPIC на публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се предоставя никаква гаранция от държавата.
(81)
На второ място френските власти отбелязват, че дружеството UOP Limited се позовава на „предполагаемо вярване в неограничена гаранция на държавата в полза на ФИП/Axens“, каквото не съществува в правото и което само по себе си не е достатъчно да се обоснове наличие на държавна помощ.
(82)
На трето място, дори и да се предположи, че публичноправната организация ФИП се ползва с държавна гаранция, което френските власти оспорват, би било погрешно да се счита, че подобна гаранция се отнася и към дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП поради това, че последната и нейните дъщерни дружества образуват икономическа група по смисъла на конкурентното право. Всъщност според Франция, в качеството си на организации на частното право, подчинени на дружественото право, дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и в частност Axens не са обхванати от такава гаранция, тъй като предложената от дружеството UOP Limited теория за „автоматично разширяване“ на гаранциите в дадена група е в разрез с принципа за автономия на дружествата. Понятието за група, което може да има значение в конкурентното право, не се признава в дружественото право, а отпускането на гаранции в дадена група се подчинява на строги формални и материални изисквания. Именно такъв е случаят с публичноправната организация ФИП, която предоставя разрешение от Управителния съвет по силата на член 7 от нейния устав. Освен това френските власти считат, че Комисията е отчела този въпрос, тъй като е заключила, че „правният статут на Banque Postale (юридическо лице на частното право) сам по себе си е достатъчен, за да се изключи наличието на неограничена гаранция за Banque Postale (63)“.
6.2.2 AXENS НЕ СЕ ПОЛЗВА С НИКАКВО ПРЕДИМСТВО НА ПАЗАРА ПОРАДИ СТАТУТА EPIC НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(83)
Френските власти считат, че представеният от UOP Limited аргумент, според който пазарът е споделял вярването, че организацията „ФИП/Axens“ е държавна организация с неограничени ресурси и възползваща се от предимства както по отношение на клиентите, така и по отношение на доставчиците и кредиторите, не се базира на „нито едно сериозно основание“ и освен това „неоспоримо се опровергава от фактите“.
(84)
Френските власти предоставиха служебно известие на дирекцията по правни въпроси и споразумения (AJA) на Axens, озаглавена „Принципи на правна сигурност на Axens“ (64), в която се уточняват отношенията, които поддържат ФИП и Axens. Тези отношения се уреждат изрично от общото правило, според което Axens не иска гаранция от дружеството майка по каквато и да е причина. Френските власти уточниха, че по отношение на това правило за липса на гаранция не е възможна никаква дерогация. Освен това този принцип се припомня in extenso в документа със следните думи: „ФИП не обезпечава действията или бездействията на Axens“. Френските власти уточниха, че това правило се прилага по отношение на всеки договор или проект, който Axens може да сключи или да осъществи с клиентите, доставчиците или на финансовите пазари.
6.2.2.1 Относно отношенията на Axens с неговите клиенти
(85)
Според Франция дружеството UOP Limited прави неоснователно заключение за значението на държавната гаранция върху дългосрочното финансово положение на Axens, по-специално по отношение на договорните гаранции и задълженията за поддръжка, предвидени по принцип в лицензионните споразумения (65), и не обосновава причините, поради които е „убедено, че Комисията няма да открие никаква разпоредба за ограничаване отговорността на равнището на Axens“.
(86)
В това отношение френските власти уточниха, че описаната в съображение 84 разпоредба (според която дъщерното дружество не прави никакво искане за гаранция от дружеството майка) се прилага и по отношение на всяка гаранция, за която Axens би водило преговори или би сключило с клиент. Френските власти подкрепиха аргумента си с примера за „ароматните комплексни съединения“, посочен от дружеството UOP Limited в неговите съображения. Френските власти уточниха, че по принцип Axens избира да ограничи своята отговорност до определена част от размера на лицензионното възнаграждение […] (*). Поради това тази политика на ограничение на гаранциите, която представлява един от принципите за правна сигурност на Axens, ясно се различава от практиките на други предприятия, работещи в тази сфера, които според френските власти са склонни да отпускат неограничени гаранции в определени случаи.
(87)
На последно място френските власти припомнят, че задълженията за поддръжка/ремонт, приложими в случай на бедствие, не задействат финансово покритие от публичноправната организация ФИП:
а)
в случай на неизпълнение на задълженията на Axens предложеният от неговите застрахователи размер на средствата чрез различните застрахователни линии на своята световна програма би бил много по-висок от тавана на отговорност, който Axens е договорил със своите лицензополучатели;
б)
капацитетът за незабавно или бързо мобилизиране на средства на Axens, по-специално поради неговата ниска задлъжнялост, също е много важен;
в)
в споразуменията, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens изрично се ограничава отговорността на публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на Axens по даден лиценз до непременно ограничен размер, поради обвързаност с получаваното от публичноправната организация ФИП лицензионно възнаграждение;
г)
застрахователят, който е сключил договор за гражданска отговорност с Axens, би отхвърлил изрично всеки иск, насочен срещу публичноправната организация ФИП, независимо от основанието.
(88)
Френските власти заключават, че позицията на дружеството UOP Limited относно съществуването на предполагаемите предимства, които Axens получава на пазара за лицензиране на процеси, е погрешна, по-специално дотолкова доколкото Axens не е преставал да води политика за ограничаване на гаранциите за отговорност, предоставяни на своите клиенти.
(89)
В писмото си от 8 септември 2009 г. френските власти уточниха, че ограничаването на отговорността по отношение на клиентите е предвидена едновременно в споразумението за рамков лиценз (66) и в споразумението за лиценз на продукти (67), сключени между публичноправната организация ФИП и Axens и влезли в сила на 1 януари 2001 г. В тези два договора се предвижда, че ако Axens може да докаже, че неспазването на задълженията е поради предоставените услуги от публичноправната организация ФИП, финансовата отговорност на последната ще се ограничи до процент (68) от реално получените от публичноправната организация ФИП суми за лицензионни възнаграждения pro rata на продажбата, която е довела до подаване на жалба (при лиценз на продукт), и до съоръжението, предмет на подлиценз или до продажбата, осъществена в рамките на подлиценз, довела до подаване на жалба (при рамков лиценз). С други думи отговорността на публичноправната организация ФИП не може да надхвърли 100 % от получените суми. Освен това в рамковия лиценз се предвижда, че Axens адаптира отпуснатите финансови гаранции на получателите на подлицензи в областта на техническата ефективност на процесите. Следователно публичноправната организация ФИП не носи отговорност за техническите гаранции, които Axens отпуска на своите клиенти.
(90)
Освен това е редно да се уточни, че в лицензионните договори между Axens и клиентите му симетрично се предвижда, че финансовата отговорност на Axens обикновено е ограничена до […] (*) % от лицензионните възнаграждения, изплащани за всяко съоръжение, обект на жалба. Ако поради търговски съображения отпусната от Axens гаранция на негов клиент се окаже по-висока от тази, която му е предоставена от публичноправната организация ФИП, отговорността на ФИП е изцяло независима от тази на Axens. Същият принцип се прилага по отношение на всеки лиценз, който публичноправната организация ФИП дава на трети организации, различни от дъщерните ѝ дружества.
(91)
На последно място френските власти добавиха, че водещият принцип за публичноправната организация ФИП е ограничаване на отговорността спрямо клиентите ѝ (дъщерни дружества или организации извън групата), когато предоставя услуги за сметка на последните (проучвания, изследвания по поръчка, изпитвания и т.н.). В такъв случай поетата от публичноправната организация ФИП отговорност се състои в задължение за коригиране на извършената дейност, докато във финансов план принципът е, че отговорността се ограничава до […] (*) % от реално изплатеното възнаграждение с таван, който вероятно може да стигне […] (*) % в зависимост от случая. По този начин, ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение.
6.2.2.2 Относно отношенията между Axens и неговите доставчици и относно условията за финансиране на финансовите пазари
(92)
Френските власти отвърлят всяка истинност на твърдението на дружеството UOP Limited, според което чрез предполагаемата вяра в наличието на неограничени финансови ресурси в полза на Axens то получава преференциални условия както от страна на неговите доставчици, така и от страна на финансовите пазари. Според Франция дружеството UOP Limited не е предоставило никакво доказателство в подкрепа на това твърдение.
(93)
Френските власти считат, че описаното в съображение 84 правило, съгласно което дъщерното дружество не отправя никакви искания за гаранция от дружеството майка, е достатъчно за опровергаване на формулираното от дружеството UOP Limited предположение.
(94)
Освен това, що се отнася до условията, при които Axens, Beicip-Franlab и Prosernat могат да получат заем на финансовите пазари, френските власти припомнят, че те са готови да се ангажират пред Комисията да се посочва писмено във всеки договор за финансиране и за всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция за финансиране не се ползва с никаква пряка или непряка гаранция от каквото и да е естество от страна на държавата“ (69).
7 ОЦЕНКА
7.1 НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(95)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС предвижда: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(96)
В конкретния случай за установяването на наличие на държавна помощ е редно най-напред да се провери дали в рамките на мярката, с която Франция предоставя статут EPIC на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., се използват държавни средства (7.1.1) за предоставяне на неограничена държавна гаранция, покриваща икономически дейности (7.1.2). Обхватът на настоящото решение (7.1.3) ще бъде определен от размера на покритието от държавна гаранция и естеството на обезпечените дейности, а след това ще бъде проучено дали чрез въпросната мярка се предоставя избирателно предимство за групата ФИП (7.1.4), което може да засегне търговията между държавите-членки (7.1.5).
7.1.1 ИЗПОЛЗВАНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА ПОД ФОРМАТА НА НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(97)
С оглед на нейната особена структура на икономическа група по смисъла на конкурентното право, необходимо е да се проучи потенциалното въздействие на неограничената гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, върху съвкупността от организации на групата ФИП, т.е. върху самата публичноправна организация и нейните дъщерни дружества в два отделни етапа:
-
Що се отнася до публичноправната организация ФИП, въздействието на неограничената гаранция произтича пряко от статута EPIC: всъщност в качеството си на юридическо лице на публичното право публичноправната организация ФИП не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на изпаднали в затруднение предприятия. С оглед на тази особеност дружеството майка на групата ФИП би могло да извършва пряко своите икономически дейности при по-благоприятни условия за разлика от други оператори на пазара, които не се ползват от подобна закрила (7.1.1.1).
-
Прякото участие на публичноправната организация и съответно на държавата изглежда невъзможно по отношение на извършваната дейност пряко от частноправните дъщерни дружества на групата ФИП, които сами по себе си са изцяло подчинени на общия правен режим по отношение на обявяването в несъстоятелност. Следователно е подходящо да се проучи дали при евентуален недостиг на активи на дадено дъщерно дружество кредиторите на Axens, Prosernat и Beicip-Franlab биха могли да се възползват от непряка помощ на основание евентуална отговорност на дружеството майка по отношение на неговите дъщерни дружества, която би била равнозначна на гаранционен механизъм (7.1.1.2).
7.1.1.1 Покритие на публичноправната организация ФИП с неограничена държавна гаранция, породена от статута EPIC
(98)
В горепосоченото решение C 56/2007 Комисията заключи (70), че присъщите характеристики на статута на публичноправната организация La Poste (71), и по-специално наличието на гаранция за плащането на индивидуалните вземания и продължаването на съществуването и/или задълженията на La Poste означават, че държавата играе ролята на гарант от последна инстанция по отношение на осъществяваните икономически дейности от публичноправната организация.
(99)
В конкретния случай Комисията счита, че използваните в горепосоченото решение C 56/2007 аргументи в основата си са приложими към статута EPIC на публичноправната организация ФИП и че последната също се намира в особено правно положение както по отношение на плащането на вземанията на кредиторите си, така и по отношение на продължаването на нейното съществуване в случай на неплатежоспособност. По този начин за нуждите на настоящия анализ Комисията ще препраща към изложените аргументи в част 4.1 („Определяне на вида на помощта“) от горепосоченото решение C 56/2007.
A. Гаранция за плащане на индивидуални вземания
(100)
Най-напред е уместно да се провери твърдението на френските власти, че съществуването на гаранция на държавата в полза на EPIC се изключва от законодателството или съдебната практика (а), преди да се докаже, че, ако публичноправната организация ФИП се окаже в ситуация на неплатежоспособност, нейните кредитори биха се ползвали от по-благоприятна процедура в сравнение с кредиторите на предприятията, по отношение на които се прилага общият правен режим.
a) Отхвърляне на съображенията на френските власти
(101)
Противно на това, което твърдят френските власти, Комисията е в състояние да заключи, че френското право допуска съществуването на гаранции по подразбиране и по-специално съществуването на държавна гаранция поради статут на публичноправна организация. Комисията отхвърля съображенията на френските власти на следните основания:
(102)
На първо място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 120-121 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти заявяват, че в нито един текст или решение не е заложен принципът държавата да гарантира дълговете на EPIC. За разлика от това твърдение Комисията счита, че не съществува текст или решение, в които изрично да се постановява или изключва държавна гаранция в полза на търговските и промишлени организации на публичното право и че тази липса не изключва наличието на гаранцията по подразбиране.
(103)
На второ място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 122-124 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти считат, че съдебната практика се е произнесла по въпроса за липсата на гаранции, по-специално в решенията по делото Société de l’hôtel d’Albe (72) и по делото Campoloro (73). Що се отнася до първото дело, както това е подчертано от експерта на Комисията в пощенското дело, решението по делото Société de l'hôtel d'Albe не се отнася до точното положение, което е способно да задейства гаранцията (74). Що се отнася до второто дело (75), противно на френските власти Комисията счита, че режимът на отговорност на държавата при следването на процедурата за събиране на дълговете на публичноправните организации има характеристики на гаранционен механизъм.
(104)
На трето място Комисията счита, че представеният от френските власти аргумент по пощенското дело, според което поетите от EPIC дългове от влизането в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. насам не могат да се ползват с гаранция по подразбиране, не може да бъде приет:
а)
Комисията подчертава, че промяната на статута на публичноправната организация ФИП е настъпила на 7 юли 2006 г., т.е. след влизането в сила на LOLF. При тези условия не е необходимо да се проучват предоставените от експерта на френските власти аргументи по пощенското дело за евентуалните поети дългове по договори преди 1 януари 2005 г. дори и френските власти да препращат mutatis mutandis към тях в своите бележки. Всъщност поетите преди 1 януари 2005 г. дългове от публичноправната организация ФИП са били извършени от професионална организация по смисъла на въпросния Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси (тоест извършени са от юридическо лице на частното право) и поради това, към момента на тяхното поемане (76) е било невъзможно да бъдат покрити от неограничената държавна гаранция в резултат от предоставения статут EPIC.
б)
Въпреки това Комисията отбелязва, както посочва нейният експерт по пощенското дело и както вече е обяснила в съображение 130 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че приложното поле на задължението да се включат в закона за бюджета държавните гаранции, се ограничава до „предоставянето“ на такива гаранции; че поради това предоставянето на гаранция обхваща случаите, в които чрез явно изразена воля държавата решава да предостави гаранция на дадена организация или за дадена дейност; че приложното поле на задължението за вписване на гаранциите в закона за бюджета не обхваща гаранциите, произтичащи от статут или от задължение съгласно съдебната практика, които се считат за подразбиращи се и автоматични; че тази втора категория не е резултат от решение на държавата, а от факта, че държавата се намира във вече съществуваща правна рамка, в която гаранцията е само последица (77).
в)
Комисията стига до същото заключение като заключението в съображение 131 от горепосоченото решение C 56/2007, към което тя препраща mutatis mutandis, че аргументът на френските власти, основан на LOLF, не е убедителен, и че фактът, че в нито един закон за бюджета не е уточнено, че държавата предлага своята гаранция в полза на публичноправната организация ФИП поради статута ѝ, не изключва съществуването на гаранция по подразбиране; че във всеки случай, Комисията не е обвързана от определението на мярката като гаранция във френското право, нито пък с факта, че става въпрос за гаранция, попадаща в приложното поле на LOLF; че единственото уместно определяне на мярката е определяне съгласно правото на Европейския съюз; че в правото на ЕС се признава съществуването на гаранция по подразбиране, когато държава-членка по закон е длъжна да изплати дълг на друго лице в случай на неизпълнение на задълженията на последното (78).
(105)
На четвърто място Комисията отхвърля аргумента на френските власти, че в случай на наличие на държавна гаранция в полза на EPIC ще трябва да се въвеждат мерки за гаранции при всяко създаване на нов EPIC (включително чрез промяна на статута), така че да се защитят правата на кредиторите, възникнали преди това преобразуване и обратното (modus tollens), тъй като подобен механизъм никога не е бил въвеждан (79) и не би имало каквато и да е било гаранция в полза на публичноправната организация ФИП:
а)
Както посочва експертът на Комисията по пощенското дело и както се припомня в съображение 133 от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че подобно твърдение може да е следствие от твърде разширителното тълкуване на конституционната защита на правото на собственост.
б)
Комисията държи да уточни, както вече направи в съображение 134 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че и съгласно правото на собственост не се изисква да се предвиди мярка за гарантиране правата на кредиторите при преобразуване на търговска EPIC в дружество, което подлежи на производствата по оздравяване и съдебна ликвидация, и че липсата на такива мерки не означава липса на гаранция по подразбиране.
в)
Комисията добавя, както е обяснено в съображения 135-136 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, че фактът, че френските власти са решили да предоставят изрична гаранция на La Poste (80), когато през 1990 г. е получила статут, приравним на този на EPIC, не доказва липсата на гаранция по подразбиране в нейна полза.
(106)
На последно място Комисията препраща към частта на настоящото решение относно търсенето на отговорност на държавата и към раздел 4.1.1 A б) 3) от горепосоченото решение C 56/2007 по отношение на цитираната от френските власти (81) статия на г-н Labetoulle, както и към анализа му на съдебната практика по делото Campoloro (82).
(107)
За разлика от твърдението на френските власти, че подобна гаранция според тях се изключва от правните текстове, Комисията отбелязва, че съществуването на гаранции по подразбиране, свързани със статута на публичноправна организация, се потвърждава от обяснителна бележка на Държавния съвет, представена през 1995 г. по делото Crédit Lyonnais, в която наличието на гаранцията по подразбиране се обосновава единствено въз основа на публичноправния характер на организацията (83).
(108)
Както се обяснява в съображения 142-145 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията не споделя тълкуването на френските власти, според което това становище не следва да се прилага по отношение на публичноправната организация ФИП. По-специално тя подчертава, че това становище не препраща нито към задачите, нито нито към наличието или отсъствието на експерт счетоводител в публичноправната организация. В допълнение френските власти не обясняват защо според тях това становище е приложимо само по отношение на публичноправните организации с експерт счетоводител. Освен това Комисията отхвърля съображенията на френските власти, според които становището не следва да се прилага, тъй като предхожда LOLF и противоречи на последващата съдебна практика на Държавния съвет, като Комисията е припомнила в съображение 104 както и в горепосоченото решение C 56/2007, че LOLF не възпрепятства съществуването на държавна гаранция по подразбиране в полза на публичноправната организация ФИП.
(109)
На последно място, както се посочва в съображения 146 и 147 от горепосоченото решение C 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията взема под внимание обяснителната бележка на министъра на икономиката, финансите и промишлеността от 22 юли 2003 г. относно „Рекапитулация на инструментите за гаранция по подразбиране или изрична гаранция, предоставена от държавата“, чрез която се потвърждава съществуването на гаранции по подразбиране, произтичащи от административен или законодателен акт, който „води до и съдържа финансови последици за държавата“. Тази обяснителна бележка показва, че държавната гаранция може да произтича от различни правни актове (84) и припомня, че създаването на публичноправна организация може да доведе до задействане на държавна гаранция по подразбиране в полза на кредиторите на тази организация (85).
б) Кредиторът на публичноправната организация ФИП е сигурен, че вземането му ще бъде изплатено.
(110)
По примера на предоставеното доказателство в раздел 4.1.1 A б) от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията възнамерява да докаже, че в случай на преустановяване на плащанията на публичноправната организация ФИП, кредиторите ѝ биха били в по-благоприятно положение в сравнение с кредиторите на предприятие, по отношение на което се прилагат разпоредбите на търговското право.
(111)
На първо място, що се отнася до публичноправните организации, традиционните ограничения при уреждането на дълг на частноправна организация не са приложими. Въз основа на по-подробно описаните доводи в съображения 150-154 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията заключава по този първи въпрос, че:
-
за разлика от кредиторите на предприятия, подчинени на търговското право, кредиторите на публичноправната организация ФИП (като се има предвид, че последната не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на предприятия в затруднение) не рискуват вземането им да бъде загубено изцяло или отчасти при възбуждане на съдебно производство за ликвидация;
-
правосубектността на публичноправната организация ФИП не е пречка за съществуването на държавна гаранция;
-
при липсата на изрично ограничение за отговорността на държавата по отношение на публичноправната организация ФИП, кредиторите на последната могат законно да се позоват на принципа, съгласно който държавата поема дълговете на публичноправната организация ФИП, въпреки че последната е юридическо лице.
(112)
На второ място, в случай на погасяване на дълговете на публичноправните организации, постановено със съдебно решение, процедурата, установена със закона от 16 юли 1980 г. (и различни текстове за прилагането му (86)) е по-благоприятна за кредиторите на публичноправната организация ФИП в сравнение със съдебните процедури по общия правен режим, поради причините, подробно обяснени в съображения 113-117, дотолкова доколкото няма вероятност тя да доведе до загубване на вземането, което имат срещу публичноправната организация ФИП.
(113)
В съответствие с посочения анализ в съображения 157-161 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията отбелязва най-напред, че съгласно закона от 1980 г. (87) и мерките за прилагането му (88) държавата се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации и получава важни правомощия: служебно нареждане за погасяване и за заделяне на достатъчно ресурси.
(114)
По примера на изложените мнения в съображения 162-168 от решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че специфичната процедура, определена в закона от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му, е всъщност процедура за погасяване на дълговете, а не производството по ликвидация и че дългът не престава да съществува след като бъде приложена, докато след приключването на производството по ликвидация по общия правен режим съдебното решение за прекратяване поради недостиг на активите без санкция носи забрана за кредиторите да подновят иска си. Комисията също така отбелязва, че тъй като законът от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му предвиждат отлагането на нареждането за погасяване във времето и никъде не предвиждат преустановяване на плащанията, те позволяват на кредиторите да предполагат, че необходимите ресурси за плащане на вземането, което имат срещу публичноправната организация, са налични или че ще бъдат налични винаги. Тези два елемента ги водят до извода, че недостигът на ликвидни средства е или само временен, или се покрива според случая от държавата. В противовес няма производство за ликвидация, което да предвижда възможността да се търси отговорност от трето лице за дълговете на неплатежоспособно лице, освен разбира се, когато става въпрос за гарант.
(115)
В съответствие с анализа, развит в съображения 170-180 от решение C 56/2007, към който препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че текстовете на френското право разрешават и дори насърчават държавата да предоставя субсидии на публичноправните организации вместо обичайните банкови кредити при недостиг на ликвидни средства, субсидии, които могат да представляват „допълнителните ресурси“, посочени в закона от 16 юли 1980 г. Тя също така счита, че кредиторите познават тези текстове, така че те с право считат, че надзорният орган ще бъде в състояние да намери необходимите ресурси за уреждане на вземането им. Следователно Комисията счита, че е малко вероятно да се осъществи вариант, при който кредиторът да не получи своето вземане след прилагане на процедурите, установени в закона от 16 юли 1980 г.
(116)
Въпреки това за разлика от своите заключения във връзка с La Poste в горепосоченото решение C 56/2007, Комисията счита, че в настоящия случай собствените ресурси, които могат да бъдат използвани от публичноправната организация ФИП, са сравнително големи, дотолкова доколкото, както френските власти обясниха в съображение 44, наличните средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) в края на 2007 г. са възлизали на пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR). По този начин Комисията признава, че при сегашното състояние на финансите на ФИП поне в близко бъдеще изглежда малко вероятно ФИПлипса на собствени ресурси да доведе до невъзможност за публичноправната организация ФИП да се справи със задълженията си и държавната намеса да се окаже необходима.
(117)
Дори подобно положение на недостиг на активи на публичноправната организация ФИП да изглежда малко вероятно понастоящем, това не остава невъзможно в по-дългосрочен план. При подобни условия невъзможността за мобилизиране на ресурсите чрез преотстъпване на имущество води до използването на другите механизми за гаранция (авансови плащания, търсене на отговорност от държавата и др.). Освен това въвеждането на режим за защита на имуществото от законодателния орган би могло да доведе до търсене на безвиновната отговорност на държавата при евентуална неизрядност от страна на публичноправната организация ФИП (89). По тази точка Комисията взема предвид аргумента на френските власти (90), съгласно който, ако държавата определи даден актив, принадлежащ на публичноправна организация ФИП, като „крайно необходим“ за упражняването на функцията ѝ за предоставяне на обществена услуга и следователно се противопостави на неговото преотстъпване, тя няма да бъде длъжна да компенсира чрез гаранционни механизми. Въпреки това Комисията отбелязва, че френските власти са признали (дори и да оспорват, че публичноправната организация ФИП може да извлече полза от това), че изискването за непрекъснатост на обществената услуга се налага на представителя на държавата при изпълнението на установената в закона от 16 юли 1980 г. процедура (91). Комисията също така счита, че подобно решение на публичната власт да не предприема преотстъпване на активи на основание запазване на обществената услуга може да бъде основание за търсене на безвиновна отговорност на държавата поради нарушаване на принципа на равенство пред публичните финансови задължения.
(118)
На трето място, поради вече изложените основания в съображения 185-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че в малко вероятния случай, при който установената в закона от 1980 г. процедура няма да позволи изплащане на вземането на кредитора, средствата, които остават на кредитора да търси отговорностт на държавата, имат характеристиките на гаранционен механизъм.
(119)
Въпреки че френските власти считат, че по принцип не може да се търси отговорност на държавата, независимо дали става въпрос за виновна или безвиновна отговорност (92), те признават, че ако съществува изискване за непрекъснатост на обществената услуга и това изискване е задължително за представителя на държавата при изпълнението на определената в закона от 1980 г. процедура, е възможно съдията да се произнесе в полза на обезщетяване на кредитора. Въпреки това в този случай френските власти считат, че кредиторът не би се ползвал от никакво предимство, тъй като неговото обезщетяване би било сравнимо с това, което би получил, ако се приложи общият правен режим. По този въпрос Комисията изтъква някои особености на специалния правен режим, установен със закона от 1980 г.: при действието на общия правен режим на съдебна ликвидация, кредиторите (и по-специално тези, чиито кредит не е обезпечен) в общия случай не успяват да получат вземането си в пълния му размер и най-често дълговете на предприятие в ликвидация не се плащат от трети страни.
(120)
Френските власти също така възразяват срещу възприемането на възможностите за обезщетяване на кредиторите чрез търсенето на отговорност на държавата като форма на гаранция. При все това Комисията счита, че търсенето на (виновна или безвиновна) отговорност на държавата при изпълнението на процедурата по погасяване на дългове на публичноправните субекти, посочена в закона от 16 юли 1980 г., е равностойно на гаранционен механизъм от гледна точка на правото на Европейския съюз, тъй като това гарантира на кредиторите плащането на вземанията им, като задължава държавата да ги изплати при неизпълнение от страна на публичната организация ФИП. Нещо повече, в съдебната практика на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) по делото Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro c/ France (93) (наричано по-нататък „делото Campoloro“) се признава съществуването на автоматична гаранция.
(121)
На последно място подобно на предоставеното доказателство в съображения 181-184 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че предложението на френските власти, целящо да се поясни декретът за прилагането на закона от 1980 г. не е достатъчно, за да се изключи възможността за предоставяне на ресурси чрез вливане на държавни ресурси.
а)
Френските власти предложиха декретът за прилагането на закона от 1980 г. да се измени по следния начин: „Когато поканата за доброволно изпълнение не бъде изпълнена до изтичането на тези срокове, представителят на държавата или надзорния орган вписва разхода в бюджета на неизрядната местна власт или публичноправна организация. При необходимост той заделя нужните ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или организацията или чрез намаляване на бюджетните кредити, предвидени за други разходи, които все още не са изразходвани, или чрез увеличаване на ресурсите“ (измененията са подчертани).
б)
Въпреки това Комисията изтъква, както направи и в съображение 67 от решението за откриване на процедурата, че нито настоящата формулировка, нито изменената версия на текстовете според предложението на френските власти не изключват възможността за предоставяне на ресурси чрез увеличаване на ресурсите, което предварително е станало възможно със субсидия или вливане на държавни ресурси.
(122)
Поради вече изложените основания в съображения 204-211 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията в допълнение счита, че решението на ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro доказва, че търсенето на отговорност на френската държава в този случай означава гаранция по подразбиране за дълга на публичните органи и не е свързано с условие за вреда.
а)
Комисията отбелязва по-специално, че ЕСПЧ е отхвърлил аргументите на френските власти, които се опитват да се обосноват (94) от една страна с липсата на правопораждащ факт, който да бъде вменен на държавата, и от друга страна с липсата на държавна гаранция по отношение на правосубектните публични органи и че е приел противоположните аргументи на ищците (95).
б)
Комисията отбелязва, че ЕСПЧ в крайна сметка е постановил, че е налице нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „Конвенцията“, по-специално с мотива, че: „Уместно е тези съдебни решения да бъдат изпълнени, като съдът припомня, че държавна власт не трябва да изтъква липсата на ресурси, за да не погаси задължение, основано на съдебно решение […]“. Нещо повече, ЕСПЧ е постановил, че е налице нарушение на член 1 от протокол № 1 към Конвенцията, тъй като правото на собственост на ищците е нарушено поради специална и прекомерна тежест, свързана с неизплащането на сумите, които е трябвало да получат (96). Като взе предвид горепосоченото, ЕСПЧ вменява на държавата пълния размер на дълга на общините длъжници (97).
в)
Комисията счита, че от тази съдебна практика произтичат три важни елемента:
-
ако се издаде съдебно решение в полза на ищците, чрез което се признава тяхното вземане, отговорността на държавата играе ролята на гаранция (98) по подразбиране, дотолкова доколкото от една страна френската държава е осъдена да плати целия размер на дълга на публичноправното юридическо лице (99) и от друга страна не се прави разграничение между това, което може да се дължи на неплатежоспособност на местната власт длъжник и евентуалното неизпълнение на задължения от страна на държавата (ЕСПЧ въобще не търси правопораждащ факт, който да бъде приписан на държавата, а се придържа само към състоянието на неплатежоспособност на длъжника);
-
тази отговорност обаче обхваща дълговете на публичните власти, които са юридическо лице. Съществуването на юридическо лице и на собствено имущество изрично се изтъква от френското правителство, за да се противопостави на търсенето на отговорност на френската държава, но ЕСПЧ е отхвърлил този аргумент;
-
приложното поле на държавната гаранция се разширява, така че да обхване публичните власти, които я използват. Следователно гаранцията е неразривно свързана с публичноправния статут на длъжника.
г)
Освен това Комисията констатира, че решението, прието от ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro, не е изолирано и произтича от добре утвърдена тенденция в съдебната практика, по-специално в решенията Artico/Италия (100) и Bourdov/Русия (101).
(123)
Поради вече изложените основания в съображения 212-220 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че формулираните от френските власти съображения не опровергават показаното. Вследствие на горепосоченото, по примера на заключението, което направи по пощенското дело в съображение 222 от горепосоченото решение C 56/2007 и в решението за откриване на процедурата, Комисията заключава въз основа на горепосоченото, че при настоящото положение във френското право даден кредитор на публичноправната организация ФИП, чието задължение не е погасено по процедурите от закона от 16 юли 1980 г., може да получи пълния размер на неизплатеното му вземане, като потърси отговорност на държавата на последна инстанция, за разлика от ситуацията при производство по ликвидация по общия правен режим, където удовлетворяването на кредитора е ограничено от стойността на наличните активи. В резултат от горепосоченото Комисията счита, че отговорността на държавата се разглежда като гаранция, че тя не подлежи на никакво ограничение от който и да е текст във френското право и че тя е неразривно свързана със публичноправния статут на организацията длъжник.
(124)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 223-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията взема предвид френското предложение за включване на клауза във всички договори на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване, така че да се ограничи рискът от търсене на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това тя счита, че подобна правна рамка би била нестабилна и че биха съществували съмнения по отношение на нейната трайност, дотолкова доколкото изключението за приетия риск е правило, установено от съдебната практика, което може да продължи да се развива. Вследствие, Комисията счита, че подобно предложение е само по себе си недостатъчно, тъй като не обхваща всички възможни случаи: то не позволява да се изключи вариантът от задействане на държавната гаранция за всякакъв вид отговорност (по-специално извъндоговорната и наказателната отговорност). Освен това е невъзможно в даден договор да се включи клауза, според която държавата не носи отговорност за задълженията на публичноправната организация ФИП по отношение на длъжниците, тъй като чрез различни юридически механизми публичноправната организация ФИП може например по-специално да се окаже длъжник по отношение на трети лица, ако придобие друга организация (102), която дължи плащания на трети лица, които не могат да бъдат непосредствено идентифицирани. В крайна сметка, що се отнася до индивидуалните вземания на трети лица, Комисията счита, че общата гаранция може да се „премахне“ само чрез текст с общ обхват, в който се посочва, че държавата не е гарант на публичноправната организация ФИП и който е приложим при всяко положение и за всички трети лица. В допълнение, дори да се приеме, че френските предложения биха блокирали всяка възможност даден кредитор на публичноправната организация ФИП да търси отговорност на държавата, за да получи своето вземане (случай, който според Комисията, не е проверен), тези предложения не позволяват да се установи ясно какво би се станало в случай на неплатежоспособност (103) на публичноправната организация ФИП.
(125)
На четвърто място, дори и да не бъде удовлетворен, кредиторът на дадена публичноправна организация може да приведе възникване на права при легитимна грешка, която е допуснал при възникване на вземането и поради която е предполагал, че то ще му бъде изплатено.
(126)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 227, 228 (алинеи 1-3) и 229 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че теорията за привидността (104) позволява да се потвърди, че кредиторите на публичноправната организация ФИП имат основание да считат, въз основа на съвкупност от съвпадащи признаци, че подобна гаранция действително съществува (и това е така, дори и да се предполага, quod non, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП не може по право да ѝпредостави неограничена гаранция от френската държава). Основните признаци по отношение на теорията на привидността от една страна са свързани с това, че различни текстове (законът от 1980 г. и мерките за прилагането му) или официални документи (бюджетни документи) дават право на кредитора да счита, че държавата би поела задълженията на EPIC в случай на недостиг на финансови ресурси или че кредиторът може да търси отговорност от нея, и от друга страна, че липсата на изясняване от страна на френските власти на състоянието на правото в тази област след делото Campoloro и на първите процедури, започнати от Комисията относно статута EPIC, също подхранва доверието на кредиторите по отношение на съществуването на такава гаранция, и на последно място, че липсата на яснота за последиците от преустановяване на плащанията от страна на дадено EPIC също спомага активно в тази посока.
(127)
В конкретния случай, Комисията държи да добави, че преди 7 юли 2006 г. евентуалните кредитори на публичноправната организация ФИП, са се намирали в търговски правоотношения с професионална организация по смисъла на акта с наименование Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, юридическо лице на частното право, за което не са имали никакво основание да считат, че то може да бъде обхваната от каквато и да е била държавна гаранция. Поради това прилагането на теорията за привидността при необходимост може да бъде единствено уместно по отношение на вземанията, възникнали след промяната на статута на публичноправната организация ФИП.
(128)
По примера на заключенията на своя експерт по пощенското дело Комисията заключава по отношение на възникналите вземания след 7 юли 2006 г., че дори при изложената от френските власти хипотеза, в която кредиторът погрешно е счел, че държавата е задължена да гарантира дълговете на публичноправните организации и в частност на публичноправната организация ФИП, неговата грешка би била легитимна от гледна точка на горепосочените аргументи и би могло да има възникване на права от това. Ако при извънредни обстоятелства кредиторът не може да получи вземането си, той все пак разполага с гаранцията, че то по никакъв начин не може да бъде загубено.
Б. Гаранция за продължаване на съществуването на публичноправната организация ФИП и/или на нейните задължения
(129)
Поради вече изложените основания в съображения 230-250 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че дори кредиторът на EPIC да не успее да получи вземането си в разумен срок и след използването на описаните процедури в предходния раздел, той все пак остава сигурен, че вземането няма да бъде загубено, за разлика от положението, в което се намира кредитор на организация на частното право в производство по ликвидация, за когото въобще не е сигурно изплащането на вземането му.
(130)
Комисията подчертава, че не съществува прекратяване/закриване на публичноправна организация по желание на публичната власт, при което се преустановяват правата и задълженията ѝ: всъщност при закриване с решение на публична власт, макар и това да не е предвидено никъде, практиката и някои основни принципи на административното право по-скоро доказват, че правата и задълженията на публичноправни организации, които се закриват, се поемат от друг субект, а ако няма такъв - от държавата. С други думи задълженията на публичноправните организации се прехвърлят на друго юридическо лице, което не може да не ги приеме, така че всеки кредитор е сигурен, че правото, произтичащо от неговото вземане, може да бъде предявено срещу друга организация и че вземането му няма да бъде загубено.
(131)
Комисията препраща за подробности към представения анализ в съображения 233-250 от горепосоченото решение C 56/2007, който се основава върху проучването на експерта по пощенското дело по отношение на вътрешните промени, засягащи публичноправните организации, и в който се разграничават три причини за закриване на публичноправните организации (105): изтичане на срока на публичноправната организация, преустановяване на нуждата от функцията ѝ и най-често срещания случай - прехвърлянето на функцията ѝ, което задължително означава прехвърляне на правата и задълженията.
а)
Въз основа на тази експертна оценка е възможно да се счете на първо място, че ако не съществува общ правен режим, чрез който да се организира закриването на публичноправните организации, практиката показва, че правният текст винаги урежда правата и задълженията на закритата организация да бъдат прехвърлени или на държавата, или на субекта, който поема нейната функция (106).
б)
На второ място, като цяло става въпрос за прехвърляне на „правата и задълженията“ (като терминът „задължения“ със сигурност включва дълговете), понякога прехвърляне на „имущество“ (107) (формулировка, която също включва дълговете). Единственият намерен пример за пълно закриване на публичноправна организация съдържа при всички положения прехвърляне на самите „дългове“ на други публичноправни организации (108).
в)
На трето място, дори когато се преустановява нуждата от функцията, на практика правата и задълженията на публичноправната организация се поемат от друга организация.
г)
На четвърто и последно място, описаната в проучването практика съответства на инструкцията за кодификация № 02-060-M95 от 18 юли 2002 г. и Ръководството за финансовата организация на учредяването, преобразуването и закриването на горепосочените национални публичноправни организации (109), а именно че правата и задълженията на прекратена EPIC преминават или към държавата, или към юридическото лице, което ще поеме функцията на организацията.
(132)
В крайна сметка, в съответствие с мнението на своя експерт Комисията заключава, че задълженията на публичноправните организации на практика винаги се прехвърлят на друго юридическо лице на публичното право при закриване на публичноправната организация, която е изпълнявала функцията. По този начин кредиторите на публичноправните организации, каквато е публичноправната организация ФИП, са сигурни, че неизплатените им вземания няма да престанат да съществуват.
B. Заключение относно съществуването на държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП
(133)
Въз основа на представените елементи за доказване на съществуването на гаранция за плащане на индивидуалните вземания и за запазването на съществуването на задълженията на публичноправната организация ФИП Комисията заключава, че от промяната на статута на публичноправната организация ФИП, настъпила на 7 юли 2006 г.:
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП не са изправени пред обичайните ограничения в частното право и в публичното право, които могат да възникнат при цялостното уреждане на вземането;
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП могат да използват за събиране на вземанията си специфични процедури, които разрешават на държавата да принуди организацията-длъжник да изплати дълга;
-
френското право никъде не дава основание на кредиторите на публичноправната организация ФИП да предполагат, че тя може да се изправи пред окончателна ситуация на недостиг на финансови средства;
-
при недостиг на финансови средства бюджетните документи дават основание да се предполага, че държавата може да отпусне извънредна субсидия на организациите от публичния сектор, каквато е и публичноправната организация ФИП;
-
ако горепосочените процедури не позволяват на кредитора да бъде удовлетворен, той може да потърси отговорност от държавата за цялостно изплащане на вземането му;
-
ако предвидените по-горе мерки трябва да бъдат отложени във времето, кредиторът е сигурен, че вземането му няма да бъде загубено, дори и публичноправната организация ФИП да претърпи радикална промяна.
(134)
Тези особености са неразривно свързани със статута на публичноправна организация на ФИП и означават, че държавата играе роля на гарант от последна инстанция. Следователно с основание може да се заключи, че поради статута си EPIC ФИП се ползва с неограничена държавна гаранция от френската държава.
(135)
Неограничената държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП води до прехвърляне на държавни ресурси по смисъла на точка 2.1 от горепосоченото известие относно гаранциите. Всъщност публичноправната организация ФИП не плаща никаква премия за тази гаранция. По този начин едновременно е налице полза за предприятието и изтичане на ресурси от държавата, тъй като държавата се отказва от премията, с каквато обикновено са придружени гаранциите. Освен това гаранцията поражда риск от потенциално бъдещо заделяне на ресурси от държавата, която може да се окаже длъжна да погаси дълговете на публичноправната организация ФИП (110).
(136)
На последно място, неограничената държавна гаранция по отношение на ФИП може да бъде вменена на държавата, тъй като произтича от комбинирането на публичноправния статут на ФИП, на принципи на националното право и на два законодателни акта, а именно закона от 25 януари 1985 г., превърнал се в търговски кодекс, и закона от 16 юли 1980 г., както и мерките за прилагането му.
7.1.1.2 Липса на покритие на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП от неограничената гаранция
(137)
Както Комисията посочи в своето решение по горепосочения случай C 51/2005 (111), в решението за откриване на процедурата относно настоящия случай и в част 2 („Групата ФИП“), от гледна точка на конкурентното право публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat образуват икономическа група: всъщност публичноправната организация ФИП притежава пряко 100 % от капитала на Axens и 100 % от капитала на Beicip-Franlab и непряко 100 % от капитала на Prosernat, осъществява контрол върху своите дъщерни дружества чрез наличието на свои кадри в органите, които вземат решенията на дъщерните дружества; произнася се по-специално по отношение на стратегическото насочване и фундаменталните решения за бъдещето на дъщерните дружества и е обвързана чрез изключителни споразумения за трансфер на крайно необходими технологии за осъществяването на икономическата дейност на дъщерните дружества (споразумения, които пораждат реципрочни права на първи отказ (112)), както и чрез договори за предоставяне на помещения и персонал, така че икономическата интеграция между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat е достатъчно силна, за да се достигне до подобно заключение. Освен това трябва да се проучи точният обхват на държавната гаранция, за да се провери дали в случай на неизпълнение на задължения на частноправно дъщерно дружество на публичноправната организация ФИП могат да се използват държавни ресурси за обезщетяване на неговите кредитори (с други думи дали икономическите дейности на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са или не са покрити от неограничена държавна гаранция).
(138)
В своите становища дружеството UOP Limited не се произнася по този въпрос. Аргументацията му се основава на начина, по който участниците на пазара възприемат субекта „ФИП/Axens“, който според него предоставя предимство на групата ФИП както по отношение на доставчиците, така и по отношение на клиентите и капиталовложителите. Тази гледна точка е разгледана в част 7.1.4 от настоящото решение, посветена на проучването на предимствата, които групата ФИП получава от мярката.
(139)
На свой ред, както се посочва в съображение 47, френските власти оспорват наличието на държавна гаранция в полза на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, по-специално поради статута им на акционерни дружества по общия правен режим.
(140)
По примера, с който се доказва наличието на неограничена гаранция в полза на публичноправната организация ФИП, представено в част 7.1.1.1, Комисията последователно ще проучи дали кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП се ползват с гаранция по отношение на изплащането на техните индивидуални вземания (A) или гаранция за запазване на задълженията на тези дъщерни дружества (Б) в случай на недостиг на активи.
A. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП нямат никаква гаранция по отношение на изплащането на своите индивидуални вземания
(141)
Дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП имат статут на акционерни дружества. Като юридически лица на частното право (за разлика от контролиращия ги акционер, който е публичноправна организация), те попадат изцяло в приложното поле на съдебните производства за оздравяване и ликвидация по общия правен режим (113) във Франция.
(142)
Преди да се проучи дали може да се търси отговорност на контролиращия акционер - публичноправната организация ФИП - по отношение на дъщерните дружества (б), уместно е да се изложи производството за съдебна ликвидация по общия правен режим, приложим към тези частноправни дъщерни дружества в случай на прекратяване на плащанията (а).
a) Производството за съдебна ликвидация по общия правен режим
(143)
Ако се предположи, че едно акционерно дружество от дъщерните дружества от групата ФИП се окаже в ситуация на прекратяване на плащанията (с други думи ако вече не е в състояние да удовлетвори задълженията си с наличните активи) и оздравяването изглежда очевидно невъзможно (114), процедурата по общото право (115) би довела до съдебна ликвидация на дружеството. При необходимост длъжникът ще отправи искане за започване на процедура (116) най-късно до четиридесет и пет дни след прекратяването на плащанията (освен ако последният е отправил искане за постигане на споразумение). Подобно производство за съдебна ликвидация е предназначено да сложи край на дейността на предприятието или за реализиране на собствеността му чрез глобална или частична цесия на правата и имуществото му (117). В решението, чрез което се открива производството за съдебна ликвидация (118), съдът ще посочи съдия по ликвидацията и ще назначи ликвидатор, синдик или друго лице, избрано поради компетенциите му тази област. В рамките на един месец след назначаването си, ликвидаторът ще изготви доклад относно положението на предприятието и след това ще се заеме с операциите по ликвидация и с проверката (119) на дълга (120). Средствата, получени от ликвидацията, ще бъдат разпределени между кредиторите в зависимост от тяхната категория (привилегировани и обезпечени с недвижимости кредитори, кредитори, ползващи се със специални обезпечения върху движимо имущество, необезпечени, т.е. непривилегировани кредитори, пропорционално на техните вземания).
(144)
Когато не съществуват повече пасиви и ликвидаторът разполага с необходимите суми за удовлетворяване на кредиторите или когато продължаването на производството за съдебна ликвидация е невъзможно поради недостиг на активи, съдът се произнася за закриване на производството по съдебната ликвидация (121). След закриване на производството по отношение на длъжника се прилага принципът за неподновяване на производството. С други думи, съдебното решение за закриване на производството за съдебна ликвидация поради недостиг на активи не дава възможност на кредиторите да започнат производство срещу длъжника освен ако (122) вземането произтича от наказателна присъда или от правата, свързани с личността на кредитора.
б) Липса на гаранционен механизъм в полза на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(145)
Както посочи експертът на Комисията по пощенското дело, при някои търговски дружества, по-специално при акционерните дружества и дружествата с ограничена отговорност, съдружниците обикновено нямат задължение да изплащат задълженията на организацията, в която участват, извън първоначалното си участие. Като акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП попадат точно в тази категория. По този начин в групата ФИП, както във всяка друга група на дружества, в случай на неизпълнение на задълженията на дъщерно дружество, учредено под формата на дружество, при което отговорността е ограничена (в настоящия случай - акционерно дружество), при липса на обезпечения, поръчителства, гаранции, писма за намерение или гаранционни писма (123), които изрично биха я ангажирали, отговорността на дружеството майка е ограничена до размера на участието (както е за всеки друг обикновен акционер).
(146)
С оглед принадлежността на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества към една и съща икономическа група по смисъла на конкурентното право е уместно да се провери дали съгласно френското дружествено право може автоматично да се търси отговорност от публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на тези частноправни дъщерни дружества, въз основа на отношенията на икономическа зависимост, в които дъщерните дружества са поставени спрямо тяхното дружество майка, и следователно дали могат да се използват държавни средства, тъй като държавата осигурява основното финансиране на ФИП и е отпуснала на публичноправната организация неограничена гаранция по подразбиране.
(147)
В края на настоящото задълбочено изследване Комисията е в състояние да заключи, че съгласно френското гражданско и търговско право в случай на неизпълнение на задълженията на едно от дъщерните дружества, по принцип не може да се търси отговорност на неговия контролиращ акционер, освен ако се докаже наличието на виновно поведение на контролиращия акционер при управлението на неговото дъщерно дружество (i). Предприетите неотдавна, но впоследствие изоставени проекти за реформа на Гражданския кодекс, които целяха да разширят именно принципа за отговорност за вреди, причинени от друго лице, в случай на зависимост между дружество майка и дъщерни дружества от една група, потвърждават a contrario, че подобен принцип за настоящия момент не съществува във френското право (ii).
i) Липса на обща отговорност на акционера във връзка с неговото дъщерно дружество
(148)
Съгласно доктрината (124) една организация в група не би могла сама по себе си да бъде източник на каскадна отговорност. Френското право се придържа към принципа на лична отговорност, заложен в член 1382 от Гражданския кодекс (125). Поради това единствено правонарушение в резултат на виновно поведение на дружеството майка би довело до осигуряване на достъп до неговата собственост.
(149)
В самото начало, доколкото в конкретния случай дружеството майка от групата ФИП е юридическо лице на публичното право (публичноправната организация ФИП), този въпрос води до допълнително затруднение: уместно е всъщност да се запитаме предварително кой съд от френската съдебна система (административен или с обща компетентност) би бил компетентен при необходимост да потърси евентуална отговорност на юридическо лице на публичното право, упражняващо контрол върху юридическо лице на частното право, по отношение на което е започнало производство за съдебна ликвидация.
(150)
Комисията отбелязва, че по отношение на делата за търсене на отговорност поради недостиг на активи (126) Арбитражният съд дълго време е считал, че съдът с обща компетентност е компетентен, когато публичноправното юридическо лице е ръководител по право (127), а административният съд, когато публичноправното юридическо лице е фактически ръководител (128). Въпреки това в настоящия случай изглежда, че разпределението на подсъдността между административния съд и съда с обща компетентност се основава занапред върху естеството на предоставяните услуги: публична административна служба или дейност с промишлен и търговски характер.
а)
Когато става въпрос за публична административна служба, предходната съдебна практика, основаваща се върху фактическото и управлението по право, изглежда, че е изоставена от френския Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) (129) след решението му Département de la Dordogne (130): Съдът се е произнесъл в полза на компетентността на административния съд, тъй като става въпрос за публична административна служба, независимо дали публичноправното юридическо лице да е фактически или по право ръководител на частноправно юридическо лице, което изпълнява функция за предоставяне на обществена услуга. След като припомни, в съответствие със съдебното решение по делото Blanco (131), че „отговорността, която може да се търси от държавата и другите юридически лица на публичното право поради вреди, причинени от техните публични административни служби, се подчинява на определения в публичното право ред“ (подчертаването е добавено) и че няма друга възможност, освен ако законът изрично не я предвижда, Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) отсъди, че от закона от 25 януари 1985 г. за оздравяване и съдебна ликвидация на предприятията (понастоящем кодифициран в членове L. 624-3 и следващи от Търговския кодекс) не произтича, че „законодателят е предвидил чрез дерогация от принципите, уреждащи отговорността на публичноправните юридически лица, подвеждането под гражданска отговорност на държавата или на други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на публична административна служба, да попада в сферата на компетентност на съдилищата с обща компетентност“. (подчертаването е добавено).
б)
Обратно, когато става въпрос за дейност с промишлен или търговски характер съдилищата с обща компетентност са ясно оправомощени да подвеждат под гражданска отговорност юридическо лице на публичното право, което упражнява контрол върху частноправно юридическо лице, намиращо се в процедура по ликвидация. В решението по дело Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) по-специално счете, че „ако търсенето на гражданска отговорност от държавата или други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на административна служба попада в компетенцията на административните съдилища, то търсенето на отговорност попада в компетенцията на съдилищата с обща компетентност, когато се търси отговорност на държавата или на юридическо лице на публичното право на основание извършването на дейност с промишлен и търговски характер, без да е необходимо да се разграничи дали съответната публична власт е действала в качеството си на фактически ръководител или ръководител по право“ (подчертаването е добавено). За да достигне до това заключение по въпросното дело, Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits)е отхвърлил твърдението, че извършваните от едно акционерно дружество с управителен и надзорен съвет дейности (la SEM Olympique d'Alès en Cévennes) имат характер на публична административна служба, въз основа на две съображения: от една страна предметът на дейност (133) и начинът на финансирането му (134) от друга страна.
(151)
Що се отнася по-специално до акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, частноправни дъщерни дружества, върху които публичноправната организация ФИП упражнява контрол, от наличната по преписката информация, по-специално тази, която се припомня в съображение 159, е видно, че техният предмет на дейност има не административна, а икономическа насоченост (135). Освен това основните средства на тези предприятия са с произход от оперативни приходи, които техните икономически дейности генерират, а не от публично финансиране. Накрая, уместно е да се отбележи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са учредени като търговски дружества по инициатива на юридическо лице на частното право (136) (а не от публичноправно юридическо лице, тъй като трансформацията на публичноправната организация ФИП в EPIC настъпи едва на 7 юли 2006 г.). Освен това промишленият и търговски характер на дейностите на Axens, Beicip-Franlab и Prosernat изглежда неоспорим и в случай на съдебна ликвидация съдилищата с обща компетентност без никакво съмнение са компетентни да разгледат евентуален иск за подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП.
(152)
При тези условия е уместно да се проверят условията за подвеждане под отговорност на контролиращия акционер в съответствие със съдебната практика на Касационния съд. Впрочем, за да се разшири производството за съдебна ликвидация, открито срещу определено юридическо лице (дъщерното дружество) към друго юридическо лице (дружеството майка), условията, които трябва да са изпълнени, са много строги. В случай на неизрядно дъщерно дружество пострадалите от неговите действия лица са задължени да докажат виновното поведение на дружеството майка, за да получат обезщетение, по-специално отричането от дружеството майка на качеството юридическо лице на нейното дъщерно дружество (α) и виновното управление на контролираното дружество (β).
α) Отричане на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество от дружеството майка
(153)
Съдебната практика на Касационния съд затвърди възможността да се разшири отговорността на дружеството майка към действията на неговите дъщерни дружества в два изключителни случая (137): от една страна, когато имуществото на дъщерните дружества се смесва с това на дружеството майка (т.нар. хипотеза на „смесване на имущество“) и от друга страна, когато дъщерните дружества са фиктивни юридически лица (т.нар. хипотеза на „фиктивност на юридическото лице“).
(154)
Що се отнася до „смесване на имуществата“ (138), с това понятие се обозначава обикновено положението, при което счетоводствата на двете различни юридически лица са такива, че не може да се определи към кое от се отнася тях даден актив или пасив. Въпреки това за доказването на съществуването на подобно смесване на имуществата наличието на връзки, били те и тесни, между дружествата от групата, не е достатъчно. По същия начин едни и същи съдружници или управители, дори и едно и също седалище (139) на юридическите лица, не позволява само по себе си да се установи смесване на имущества. Официализирането на взаимоотношенията във групата чрез сключени от дружеството майка и неговите дъщерни дружества спогодби най-често е достатъчно, за да се отстрани всяка възможност за смесване на имуществата (140).
(155)
По две скорошни дела - Metaleurop (141) и AOL Liberté (142) Касационният съд изглежда е засилили своя контрол по отношение на условията за разширяване на производството спрямо дружеството майка на една група. Интеграцията на дружествата в групата, дори и в голяма степен, не води задължително до обединяване на имуществата. В съответствие с доктрината (143)„нито спогодбите за административно обслужване и обмяна на средства между две юридически лица, нито размяната на персонал, нито авансовите плащания на дружеството майка, нито ръководната роля на дружеството майка в управлението на дъщерното дружество имат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, което да оправдае смесване на имуществата“. Следователно изглежда изключително трудно да се търси отговорност от дружеството майка по отношение на действията на едно от неговите дъщерни дружества на основание смесване на техните имущества (144), тъй като изискуемото от Касационния съд равнище за доказване на отговорността е изключително високо.
(156)
В конкретния случай се налага изводът, че Комисията е установила вече, че „[…] тъй като публичноправната организация ФИП и съответните дъщерни дружества са отделни юридически лица, тяхното счетоводство е отделно“ (145). Освен това подписаните спогодби между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, по-специално изключителните споразумения за трансфер на технологии или предоставянето на персонал, (146) нямат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, чрез който би се оправдало обединяване на имуществата по смисъла на съдебната практика на Касационния съд, тъй като всяка предоставена услуга се осчетоводява изрично в съответните баланси на всяко юридическо лице от групата ФИП, както се установява в част 7.1.4 и 7.3.
(157)
Що се отнася до „фиктивността на юридическото лице“, необходимо е да се установи липсата на елементи от дружествения договор на дъщерното дружество (affectio societatis), за да се докаже, че то не осъществява реална дейност. Касационният съд (147) счита, че е налице фиктивно дружество, когато юридическото лице, срещу което е открито производство, съществува единствено привидно, без да развива различна дейност (148) от този, който контролира предприятието - физическо или юридическо лице.
(158)
Въз основа на налична публична информация (149) Комисията отбелязва също така, че публичноправната организация ФИП и Axens, Beicip-Franlab и Prosernat нямат един и същ адрес, нито едни и същи места на дейност:
а)
Публичноправната организация ФИП е регистрирана в Търговския регистър (наричан по-нататък „ТР“) в Нантер под номер B 775 729 155, а нейното седалище е разположено в Рьой-Малмезон (150). Публичноправната организация ФИП разполага с две учреждения, разположени във Франция, съответно в Solaize (151) и Pau (152).
б)
Axens е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 599 815 073, а неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (153) от този на дружеството майка. Местата му на дейност са също така разположени на различни места от тези на дружеството майка, най-често извън Франция: в Съединените щати в Хюстън (Тексас), в Принстън (Ню Джърси), в Савана (Джорджия) и в Калвърт сити (Кентъки); в Канада в Броквил (Онтарио); в Китай, Пекин; в Япония, Токио, в Индия в Ню Делхи, в Бахрейн и в Русия в Москва;
в)
Beicip-Franlab е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 679 804 047 и неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (154) от този на неговото дружество майка и на Axens. То притежава дъщерни дружества и офиси в много страни по света, по-специално в Бахрейн, Абу Даби, в Либия в Триполи, в Малайзия в Куала Лумпур, в Съединените щати в Хюстън, Тексас, в Мексико във Вилаермоса, в Бразилия в Рио де Жанейро и в Русия в Москва.
г)
Prosernat регистрирано в ТР в Нантер под номер B 315 251 330 и неговото седалище е разположено в Puteaux (155). Дружеството посочва (156), че присъства в двадесет страни по света, по-специално в Южна Америка (Аржентина, Бразилия, Венецуела), в Европа (Великобритания, Италия, Норвегия), в Северна Африка (Алжир, Египет), в страните от Персийския залив (Саудитска Арабия, Обединените арабски емирства, Кувейт, Оман, Катар), в Иран, в Русия, в Общността на независимите държави, както и в Югоизточна Азия.
(159)
Освен това, в конкретния случай, икономическите дейности, упражнявани от всяко от дъщерните дружества, са реални, така че те не могат да бъдат квалифицирани разумно като фиктивни, и при все това, че Касационният съд проявява голяма взискателност при определянето на дадено юридическо лице като „фиктивно“ (157).
а)
Дружеството Axens, учредено през 2001 г., действително извършва икономическа дейност на пазара на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, за която работят повече от 600 души и благодарение на която то реализира годишно 300 млн. EUR оборот.
б)
Дружеството Beicip-Franlab, учредено през 1967 г., извършва реална дейност в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и провеждането на проучвания и консултации. За извършването на тази дейност работят повече от 100 служители и годишно се реализира оборот от повече от 40 млн. EUR.
в)
Дружеството Prosernat, придобито през 2001 г., развива дейност в сферата на проучванията и услугите, както и в оборудването, предназначено за преработка на газ и извличане на сярата. За осъществяването на тази дейност в предприятието работят 70 души и оборотът, който се реализира, е около 50 млн. EUR.
(160)
От горепосоченото следва, че извън случая на вина при управлението, който ще бъде разгледан в съображения 161-164, изключително ограничените случаи на фиктивност на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество или на смесването на имуществата на дъщерното дружество и дружеството майка, предвидени от съдебната практика за търсене на отговорност от дружеството майка във връзка с нейните дъщерни дружества, в конкретния случай ясно не са изпълнени. Следователно Комисията счита, че няма достатъчно условия за автоматично подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП в случай на ликвидация на нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat.
β) Отговорност за виновно управление на дъщерното дружество от дружеството майка
(161)
Отговорност от дружеството майка традиционно може да се търси за виновно упражняване на контрола върху дъщерното дружество (158). Когато първото е направило грешки по отношение на контрола, който то трябва да упражнява върху управлението на неговите дъщерни дружества „по-специално относно групи от дружества, съдебната практика разрешава търсенето на отговорност от дружеството майка“ (159). Доктрината възприема, че за виновно управление на дружеството майка, което е действало като фактически или по право ръководител на дъщерното дружество в затруднение, може да се търси отговорност (160) в случай на ликвидация. Всъщност може да се търси отговорност от дружеството майка в качеството му на съдружник на дъщерното дружество (161), ако може да му бъде вменена вина относно произхода на затрудненията, в които е изпаднало контролираното дружество (162).
(162)
Следователно в общия правен режим се предвижда отговорност на ръководителите към тяхното дружество, съдружници или кредитори (163). При наличието на група от дружества кредиторите на едно от дъщерните дружества, което е преустановило плащанията си, ще се опитат да докажат, че дружеството майка е притежавало качеството на ръководител - фактически или по право (164) - на дъщерното дружество. Следователно виновната отговорност на едно дружество майка по отношение на неговото дъщерно дружество е по-специално установена от правото за колективните процедури (165) и по-точно в рамките на предявяването на иск за търсене на отговорност за недостиг на активи (166), при условие че това дружество е действало като ръководител (167) на своето дъщерно дружество. Въпреки това, за да се търси виновна отговорност от дружеството майка, следва да се приведе доказателство за съществуването на вина и най-вече на причинна връзка между вината и понесената вреда вследствие на поведението на дъщерното дружество (168).
(163)
Във всички случаи от горепосоченото следва, че подобни търсения на отговорност не представляват в никакъв случай гаранционни искове, тъй като се основават винаги върху виновната отговорност на дружеството майка. Също така от подобни искове не би могло да се установи общ принцип на отговорност на дружеството майка във връзка с неговите дъщерни дружества, който би отрекъл принципа за ограничаване на отговорността на акционера до първоначалното му участие в акционерните дружества, извън хипотезите, при които тези акционерни дружества биха били фиктивни юридически лица или биха имали смесване на имущесвото с дружеството майка, хипотези, които могат да бъдат отхвърлени в конкретния случай.
(164)
В крайна сметка от съдебната практика на Касационния съд следва, че прибягването до принципа на виновна отговорност на дружеството майка при управлението на дъщерното дружество не наподобява в никакъв случай механизъм, който е равнозначен на гаранционен режим.
ii) Последните проекти за реформа на отговорността за вреди, причинени от другиго
(165)
При настоящото състояние на правото изглежда, в съответствие с заключенията на един неотдавнашен парламентарен информационен доклад (169), че „решенията, изведени от съдебната практика, подчертават препятствието, което юридическата правосубектност представлява в рамките на налагането на отговорността“ (170). (подчертаването е добавено).
(166)
На този етап това препятствие изглежда толкова непреодолимо, че неотдавна във Франция се породи дебат за реформа на Гражданския кодекс, която би разширила отговорността за вреди, причинени от другиго, към положения на икономическа зависимост (171) (по-специално за правоотношенията, в които се намират дъщерните дружества от една група спрямо тяхното дружество майка). Някои сдружения на потребителите (172), споменати в горепосочения парламентарен доклад, изглежда по-специално са обезпокоени, че чрез техниката на „учредяване на дъщерни дружества“ позволява, в случай на последващ спор, на някои субекти да използват правната разделеност на дружествата от групата, когато се търси отговорността на едно дъщерно дружество, когато при представянето на търговски оферти се изтъква имиджът на група от напълно интегрирани дружества, които предлагат съвкупност от услуги.
(167)
В член 1355 от предварителния проект Catala (173) неотдавна беше предложено да се създаде ново основание за търсене на отговорност за вреди, причинени от другиго, което би поставило под въпрос принципа за юридическа автономност на дъщерните дружества:
„Член 1355
Пълна е отговорността за вреди, причинени от тези, на които се определя начина на живот или чиято дейност се организира, ръководи или контролира в собствен интерес […]“
(168)
Предоставените от съставителите на този предварителен проект съображения изясняват предложените в текста нововъведения относно извъндоговорната отговорност за вреди, причинени от другиго. С приемането на текста би се добавило като допълнително основание „фактът, че е налице ръководене и организиране на дейността на другиго в собствен интерес на този, който упражнява този контрол“ (174), което би изменило коренно настоящото състояние на правото с оглед на това, че отговорността занапред би била строга: отговорността не би била „подчинена на доказването на вина на ръководителя, а на факт, въз основа на който би било възможно да се търси личната отговорност на прекия правонарушител, при условие, че той не е действал под чужд контрол“ (175).
(169)
В алинея 2 от член 1360 от предварителния проект този принцип се намалява в случая на отговорност на дружеството майка в една група от дружества по отношение на нейните дъщерни дружества:
„Член 1360
[…] По същия начин отговорност се носи от този, който упражнява контрол върху икономическата или стопанската дейност на професионална организация, намираща се в положение на зависимост, въпреки че действа за своя собствена сметка, когато увреденото лице докаже, че вредоносното събитие е във връзка с упражнявания контрол. Това по-специално е приложимо за дружествата майки за нанесените от техните дъщерни дружества вреди или за възложителите на концесии, за нанесените от техните концесионери вреди. (подчертаването е добавено)“.
(170)
От горепосоченото следва, че a contrario, при настоящото състояние на френското право подвеждането под отговорност на дружеството майка във връзка с неговото дъщерно дружество предполага ясно, както по-горе се посочва, да се докаже вината на първото за положението на второто.
(171)
Що се отнася до предвидимото развитие на френското законодателство, Комисията отчита факта, че започната по този въпрос реформа изглежда е изоставена. Всъщност в рамките на горепосочения парламентарен доклад работната група на законодателната комисия се обяви срещу „утвърждаването на съществуването на безвиновна отговорност в следствие на състояние на икономическа зависимост“ (Препоръка № 19). Реформа в този смисъл впрочем не изглежда вече да е на дневен ред: по-специално тя не е включена в проектозакон № 657 за реформа на гражданската отговорност (176), представен по време на редовната сесия 2009-2010 г. (заведен в деловодството на Сената на 9 юли 2010 г.).
(172)
В заключение, в противовес на отговорността на държавата при неизпълнение от страна на нейните публичноправни организации, която има характеристиките на гаранционен механизъм (по-специално) във връзка с нейния автоматичен характер, в настоящото състояние на френското право не съществува автоматично и по подразбиране търсене на отговорност от дружествата майки за действията на техните частноправни дъщерни дружества, намиращи се в режим на съдебна ликвидация.
Б. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е гаранция по отношение на запазването на съществуването на тези дъщерни дружества и/или запазването на задължения им
(173)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че, ако в качеството им на акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП бъдат заличени след приключването на процедурата по ликвидация, техните права и задължения биха се заличили заедно с тях. При такива обстоятелства техният контролиращ акционер - публичноправната организация ФИП - би разполагал със сигурност с възможността да влее предварително капитали (177), за да се избегне тяхното заличаване и ликвидация. Подобно вливане на средства би подлежало на използване зазапазването на вземанията на трети лица по отношение на дъщерните дружества.
(174)
Въпреки това тогава би ставало въпрос за стратегически избор на публичноправната организация, а не за законово задължение, което автоматично би ѝ било наложено. Освен това за подобен избор би се приложило правото, регулиращо държавните помощи: в хипотезата, при която тази намеса с финансови средства не се оправдава от поведението на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тя би останала подчинена на предварителния контрол (и съгласие) на Европейската комисия след уведомление от френските власти.
(175)
По този начин Комисията е в състояние да заключи, че при процедура по ликвидация кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е сигурност по отношение на изплащането на техните вземания.
В. Заключение за липсата на държавна гаранция, покриваща частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(176)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че за разлика от кредиторите на публичноправната организация ФИП, кредиторите на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП не разполагат с гаранция нито за изплащането на техните индивидуални вземания, нито за запазване на съществуването на тези акционерни дружества в случай на ликвидация. От това следва, че тези частноправни дъщерни дружества не се покриват от неограничена гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва във връзка със статута си. Комисията основава своя анализ на факта, че кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП:
-
продължават да подлежат на производствата за оздравяване и ликвидация на предприятията по общия правен режим;
-
при настоящото състояние на френското право не могат автоматично да подведат под отговорност контролиращия акционер на дъщерните дружества - публичноправната организация ФИП (и оттам, френската държава) във връзка с действията на тези дъщерни дружества; всъщност те трябва да докажат предварително, че поведението на публичноправната организация е виновно, което изключва, че подобно търсене на отговорност е автоматично и поради това може да се приравни към гаранционен механизъм.
(177)
Комисията подчертава, че е приела подобни решения за други случаи, за които тя е счела, че едно акционерно дружество, притежавано на 100 % от публичноправна организация или от самата държава, не се покрива от неограничена държавна гаранция, от която неговият акционер се ползва. Що се отнася до акционерните дружества, които държавата притежава пряко, Комисията е счела още през 2003 г. по делото EDF (178), че преобразуването на EPIC в акционерно дружество по общия правен режим и следователно прилагането към него на общия правен режим за несъстоятелността има за последица премахването на гаранцията, от която предприятието се е ползвало до този момент. Неотдавна тази теза се потвърди, когато самата La Poste бе преобразувана в акционерно дружество (179), притежавано на 100 % от държавата. Що се отнася до акционерните дружества, притежавани на 100 % от публичноправни организации, Комисията призна в горепосоченото решение относно учредяването на La Banque Postale, че юридическият статут на такова дъщерно акционерно дружество, притежавано изцяло от публичноправна организация (в случая от La Poste, която по това време е имала публичноправен статут, приравним на EPIC) би позволил сам по себе си да се изключи наличието на неограничена гаранция на ниво La Banque Postale (180).
7.1.2 СТОПАНСКА СЪЩНОСТ НА ДЕЙНОСТИТЕ, ИЗВЪРШВАНИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, ПОКРИТИ С НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(178)
Както Комисията посочи в предходните си решения относно публичноправната организация ФИП (181), по силата на разпоредбите на устава си публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция за научноизследователска и развойна дейност в областите на проучвания на нефтени и газови залежи, технологии на рафиниране и преработка на нефта;
-
функция за обучение на инженери и техници;
-
функция за информация и документация за секторите.
(179)
Френските власти, както е посочено в съображение 31, считат, че публичноправната организация ФИП е научноизследователска организация, която изпълнява тройна функция от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация).
(180)
Комисията счита също, че спрямо функциите, които са ѝ поверени, публичноправната организация ФИП може да се определи като „научноизследователска организация“ по смисъла на точка 2.2 от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации (182) (наричано по-нататък „рамката за НИРИ“): нейната основна цел е да осъществява фундаментални научни изследвания (183), индустриални научни изследвания (184) или експериментално развитие (185) и да разпространява резултатите от тях посредством обучение, публикуване или трансфер на технологии.
(181)
В съответствие със съдебната практика на Съда (186) публичното финансиране на осъществяваните от научноизследователска организация дейности (включително и тяхното покритие от неограничена държавна гаранция) може (187) да има за последица отпускането на държавна гаранция, доколкото въпросната организация упражнява икономическа дейност, т.е. дейност, която се състои в предлагането на стоки или услуги на даден пазар (188) независимо от нейния правен статут или начин на финансиране.
(182)
По-специално, що се отнася до стопанската (или нестопанската) същност на осъществяваните от научноизследователските организации дейности, Комисията уточни по време на практиката си по взимане на решения (189) това, което тя счита за уместно за едната или другата категория.
(183)
Що се отнася до основните дейности на научноизследователските организации Комисията счита, че те представляват по принцип дейности с нестопански характер, по-специално:
-
обучение за по-големи и по-квалифицирани човешки ресурси;
-
провеждане на независими ИРД за повече знания и по-добро разбиране, включително съвместни ИРД;
-
разпространение на научноизследователските резултати.
(184)
Освен това Комисията счита, че дейностите по трансфер на технологии (отдаване на лицензи, създаване на производни продукти и други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация), са нестопански, ако тези дейности са от „вътрешен характер“ (190) и всички приходи от тези дейности се реинвестират в основните дейности на научноизследователската организация.
(185)
За сметка на това Комисията счита, че извършваните научни изследвания по договор с индустриални предприятия, наемът на научноизследователска инфраструктура и консултантската дейност (191) попадат в сферата на стопанската дейност.
(186)
В конкретния случай неограничената държавна гаранция, предоставена на публичноправната организация ФИП поради нейния статут EPIC, покрива едновременно нестопански дейности (което само по себе си не представлява проблем по отношение на правото в областта държавната помощ) и нейните стопански дейности, които са два вида.
(187)
Що се отнася до първия вид стопански дейности, въпреки че считат, както е посочено в съображение 31, че дейностите, които публичноправната организация ФИП извършва, са в по-голямата си част нестопански, френските власти признаха в писмата си от 13 януари и 16 юли 2010 г., че извън изключителното поле на дейност на нейните дъщерни дружества, публичноправната организация ФИП осъществява предоставяне на услуги, които се състоят основно в отдаване под наем на оборудване и помещения, предоставяне на персонал, предоставяне на юридически услуги в полза на дъщерните дружества, както и извършване на научни изследвания въз основа на договори за сметка на трети лица или за сметка на нейните дъщерни дружества. Както се посочва в съображение 185, подобни дейности имат стопански характер по смисъла, който Комисията обичайно влага в това.
(188)
Що се отнася до втория вид стопански дейности - дейностите по трансфер на технологии, даването на лицензи, създаването на производни продукти или други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация, представляват по принцип, както е припомнено в съображение 184, нестопански дейности, ако те се осъществяват в самата организацията и ако приходите, които те генерират, се инвестират изцяло в научни изследвания в публичния сектор. В конкретния случай въпреки това, както Комисията заключи в горепосоченото решение C 51/2005, много от специфичните връзки, които публичноправната организация ФИП и някои от нейните частноправни дъщерни дружества поддържат, са такива, че „[…] някои дейности на публичноправната организация ФИП произхождат от областта на нестопанската му дейност, доколкото те дават възможност за ползване с търговска цел от неговите дъщерни дружества“ (192). Всъщност Комисията заключи, че съответните дъщерни дружества не могат да се разглеждат като оператори, които са независими от своето дружество майка, дотолкова доколкото дейността им се интегрира в стратегията за развитие на публичноправната организация ФИП, доколкото последната упражнява контрол, който е не само юридически, но и de facto, доколкото сключените изключителни споразумения свидетелстват за голяма икономическа интеграция и доколкото публичноправната организация ФИП и засегнатите дъщерни дружества имат общ имидж пред операторите от съответните сектори. Дейностите по трансфер на технологии, по-специално тези, резултат от промишлени изследвания, (193) между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat трябва следователно да бъдат определени като стопански дейности по смисъла на конкурентното право.
7.1.3 ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(189)
От част 7.1.1 следва, че единствено осъществяваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности се покриват от държавна гаранция, за разлика от извършваните от нейните частноправни дъщерни дружества дейности, които не попадат в обхвата на гаранцията.
(190)
Освен това измежду извършаваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности, единствено покритието от държавна гаранция на тези, които са от стопанско естество, евентуално представлява държавна помощ, ако останалите условия, предвидени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, също са изпълнени.
(191)
На последно място, от част 7.1.2 следва, че тези стопански дейности се ограничават от една страна до научноизследователската дейност, осъществявана по договор от публичноправната организация ФИП, и от друга страна до дейностите по трансфер на технологии в изключителните области на дейност на дъщерните дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab, както и до дейностите по отдаване под наем на инфраструктура, предоставяне на персонал и юридически услуги.
7.1.4 НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ПРЕДИМСТВО ЗА ГРУПАТА ФИП
(192)
За да анализира евентуалните предимства, които групата ФИП би могла да получи от неограничената държавна гаранция, предоставена на нейното дружество майка - публичноправната организация ФИП във връзка с нейния статут EPIC, Комисията ще използва двустепенна методология при своя анализ: първоначално тя ще проучи евентуалните предимства, възникнали на равнище дружество майка (7.1.4.1), преди да анализира тези, които потенциално се прехвърлят на нейните дъщерни дружества (7.1.4.2).
7.1.4.1 Възникнали предимства на равнището на публичноправната организация ФИП
(193)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, съгласно точка 2.1.3 от горепосоченото известие относно гаранциите, Комисията посочи, че счита, че публичноправната организация ФИП би могла да извлече предимство от своя статут EPIC главно чрез по-благоприятните условия за финансиране (194) на капиталовите пазари, предимство, което е резултат от неприложимостта на производството за оздравяване и съдебна ликвидация съгласно общото право спрямо юридически лица на публичното право. Освен това в случай на неизпълнение от страна на публичноправната организация, Комисията отбеляза, че държавната гаранция се отнася за всички дългове на публичноправната организация ФИП, които, както се посочва в съображение 71 от решението за откриване, „могат да бъдат не само финансови, но също така търговски и даже от друго естество“, по-специално вземанията на доставчиците (чиито фактури евентуалноне са били платени) или на клиентите (за които услугите евентуално не са били извършени).
(194)
След приключване на задълбоченото проучване на въпросната мярка, Комисията счита също така, че е уместно да се анализира съществуването на евентуално предимство за публичноправната организация ФИП на ниво отношенията ѝ с банковите и финансовите институции (A), доставчиците (Б) и клиентите ѝ (В).
A. Липса на предимство на ниво отношения с банковите и финансовите институции
(195)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, въпреки че Комисията признава, че публичноправната организация ФИП не е обект на финансов рейтинг от външна агенция за финансов рейтинг (195), тя отчита, че отпуснатото на публичноправната организация ФИП финансиране задължително е обект на оценка от страна на кредиторите за риска от неизпълнение (196). Считайки, че публичноправната организация ФИП „прибягва до кредитния пазар, за да финансира своите задължения“, тя посочва, че не може да изключи на етапа на предварителното проучване, че публичноправната организация ФИП може да се ползва от икономическо предимство, свързано с вземането предвид при оценката на финансовите пазари на ролята, която държавата изпълнява като кредитор от последна инстанция по отношение на дълговете на публичноправната организация ФИП.
(196)
След края на задълбоченото проучване Комисията отчита предадените от Франция елементи, посочени в съображение 64 отг, които са обобщени в таблица 1, поместена в настоящото съображение (в която съкращението „K EUR“ означава „хил. EUR“).
Таблица 1
Задължения на публичноправната организация ФИП за периода 2005-2010 г.
Образувание:
IFP
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
Заеми и задължения към кредитни институцииt (197)
Срок на падеж до една година (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Срок на падеж след повече от една година
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197) г.
(1) от които текущи банкови заеми и кредитни банкови салда
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Лихвени проценти на заемите и натрупани дългове към кредитни институции:
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010 г.
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Заеми в средносрочен и дългосрочен план
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Банкови заеми и кредитни линии Краткосрочен план
[Банка№ 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Банка № 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
От тези данни следва, че, що се отнася до падежите след повече от една година, публичноправната организация ФИП не е прибягвала до заем от кредитни институции от промяната на статута си насам, т.е. за периода 2006-2009 г., за който има данни. За същия период след промяната на статута, публичноправната организация ФИП е прибягнала само един път до заем, през 2009 г., чийто падеж е до една година и с незначителен размер от […] (*) ЕUR. Освен това се налага изводът, че прилаганият от [Банка № 3] лихвен процент (**) (EONIA + […] (*) %) е с […] (*) процентни пункта по-висок (при равни други условия), отколкото договорения лихвен процент от публичноправната организация ФИП през 2005 г. с [Банка № 1] (**) (EONIA + […] (*) %), когато ФИП е била все още юридическо лице на частното право и следователно все още не е била покрита от държавна гаранция, от която се възползва понастоящем поради статута си на публичноправна организация.
(198)
Що се отнася по-специално до 2010 година френските власти уточниха, че публичноправната организация ФИП е получила четири предложения за кредитни линии от […] (*) EUR, чиито годишни лихвени проценти варират между EONIA + […] (*) към [Банка № 4] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR) и EONIA + […] (*) % към [Банка № 3] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е.[…] (*) EUR) или към [Банка № 1] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR). Публичноправната организация ФИП също така получава друго „спот“ предложение от [Банка № 3] (**) (в зависимост от избрания срок на теглене), за лихвен процент, равен на EURIBOR + […] (*) %. Комисията отчита факта, че тези лихвени проценти са еквивалентни на тези, които публичноправната организация ФИП е договаряла преди промяната на статута си през 2006 г., когато все още е била юридическо лице на частното право, което не е било покрито от държавна гаранция.
(199)
С оглед на гореизложеното Комисията признава, че за периода между промяната на статута ѝ и 2010 г. публичноправната организация ФИП не е извлякла реално икономическо предимство от своя статут EPIC при отношенията си с банковите и финансовите институции. С други думи изглежда, че потенциалното предимство, което предприятието е можело да извлече от неограничената гаранция под формата на по-благоприятен лихвен процент по заем, отколкото при пазарни условия, не е могло да се реализира през същия този период.
(200)
Подобно заключение важи единствено за минали периоди, тъй като Комисията не може да предполага бъдещото поведение на пазарните оператори, нито развитието на тяхното възприемане на влиянието на държавната гаранция върху риска от неизпълнение от страна на публичноправната организация ФИП. Също така в рамките на годишните доклади, които френските власти ще бъдат приканени да представят на Комисията за в бъдеще, ще бъде уместно френските власти да предоставят информация за нивата и условията на задлъжнялост на публичноправната организация ФИП, и да докажат, че тези заеми са съобразени с пазарните условия, или да добавят брутния еквивалент на съответната помощ при оценката на максималните размери на последиците от гаранцията в съответствие с методология, аналогична на тази, описана в Таблица 6, поместена в съображение 300.
(201)
На последно място Комисията отчита предложението на френските власти, с което се цели включването за всяка операция в договора за финансиране (за всеки инструмент обхванат от договор), на следната писмена бележка:
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква, пряка или косвена, гаранция, от страна на държавата. При изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
(202)
В този контекст, това задължение, комбинирано с останалите задължения на Франция, дори ако то само по себе си не позволява да се реши въпросът за наличието на гаранция, ще позволи, при необходимост, да се приложи изключението за поетия риск и значително да се ограничат евентуалните негативни последици от гаранцията.
Б. Предимство на ниво отношения с доставчиците
(203)
По отношение на доставчиците, противно на това, което френските власти посочват (вж. съображение 65), не е достатъчно публичноправната организация ФИП да е обвързана чрез правото на Европейския съюз или националното право със задължение за провеждане на търг, за да се избегне всяко предимство, произтичащо от нейния статут EPIC: в рамките на организираните обществени поръчки всеки кандидат-доставчик може да предвиди невъзможността за несъстоятелност на публичноправната организация ФИП, когато той отговаря на покана за подаване на оферти. Уместно е също така по отношение на обществените поръчки да се разграничи понижаването на цените, свързано с повишаването на ефикасността, което е възможно поради конкуренцията между оферентите в рамките на покана за подаване на оферти - това представлява, както Комисията посочи в цитирания от френските власти доклад, истинска „социална полза“ - а понижаването на цените, което произтича от по-благоприятната оценка от ФИПдоговарящите се на риска от неизпълнение на едно юридическо лице, за което те знаят, че е защитено от риск от съдебна ликвидация поради статута си на публичноправна организация. Тези два фактора, макар че и двата целят понижаването на цените на обществените поръчки, са различни по своята същност, така че няма възможност Комисията да отдаде последиците от втория фактор на тези от първия.
(204)
За да се оцени понижаването на цените, произтичащо от по-благоприятната оценка на риска от неизпълнение, Комисията възнамерява да се позове на цената на покритието на съответния риск. Всъщност при липсата на държавна гаранция един доставчик на публичноправната организация ФИП, който желае да се ползва от подобна гаранция (т.е. да се защити изцяло срещу риска от неизпълнение на своя възложител), би могъл да прибегне до услугите на една специализирана кредитна или застрахователна организация. По-специално подобно поемане на риска от неизпълнение се предлага обичайно от специализираните във факторинга (199) дружества.
(205)
Комисията отбелязва, че заплащането на подобна услуга за факторинг се състои от два елемента:
а)
Такса за финансиране (или дължими лихви), изчислена prorata temporis за покриването на предвиденото финансиране на договорения за доставчика аванс и която е по-специално функция от лихвения процент в сила към момента на цесията на вземанията.
б)
Самата такса за факторинг, варираща (200) между 0,7 % и 2,5 % от поверения оборот със среден лихвен процент от 1,5 %, изчислена върху размера на прехвърлените вземания за изплащане на услугите по управление на счетоводството, за погасяване и гаранция за добро изпълнение.
(206)
В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти посочиха, че според тях съображенията на Комисията относно ролята на факторинга се основават на една непълна оценка на основанията, поради които едно предприятие може да прибегне до този вид услуга. Френските власти със сигурност признават, че дружествата за факторинг могат да осигурят три услуги: авансови парични плащания, за погасяване и за обезпечаване на вземанията, но уточняват, че те могат да предложат тези услуги в пакет или разделно. Въз основа на едно изследване, осъществено през 2009 г. от Banque de France (201), те добавят, че измежду тези различни услуги, делегираното управление (т.е. операция по финансиране без погасяване на вземанията) би станало преобладаващо при факторинговото предложение, така че прибягването до факторинг би се ограничило все по-често до обикновена финансова операция за доставчика. Комисията отчита тази бележка.
(207)
Освен това френските власти съобщиха размера на осъществените от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг (202) от 2004 г. насам (изплащане на средствата, необходими за двата вида дейност: стопански и нестопански):
Таблица 2
Прибягване до факторинг за доставчиците на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г.
Година
Брой на съответните доставчици
Плащания за факторинг
(в EUR)
Брой на съответните фактури
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
За целия период
(2004-2010 г.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Френските власти установяват, че от промяната на статута ѝ през 2006 г., осъществяваните от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг са се увеличили. Оттук те заключават, че това развитие би оборило обосновката на Комисията относно възприемането на риска от неизпълнение на EPIC от трети лица. Те считат, че ако публичноправната организация ФИП се беше ползвала след 2006 г. от гаранция от държавата за своя риск от неизпълнение, прибягването до услугите за факторинг щеше да се извършва по-рядко след тази дата и дори щеше изцяло да изчезне.
(209)
Доколкото, както самите френските власти посочват в съображение 206, прибягването до факторинг е все повече свързано с нуждата от средства в аванс (нарастване на услугата за делегирано управление) и все по-малко свързано с поемането на риска от неплащане (намаляване на услугата по погасяване, финансиране и гарантиране) и доколкото, в счетоводството на публичноправната организация ФИП не е възможно да се разграничи прибягването на неговите доставчици до факторинг по видове услуги, Комисията счита, в противовес на това, че установеното от публичноправната организация ФИП развитие не дава основание да се обезсили нейната обосновка и още по-малко да се докаже, че доставчиците на публичноправната организация ФИП са установили повишаване на риска от неизпълнение на последната след промяната на статута ѝ.
(210)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна стойност на размера на премията, която е необходима за обезпечаването на доставчиците за риска от неизпълнение на публичноправната организация ФИП, ако тя не се ползва вече от държавна гаранция. Въпреки това Комисията отбелязва, че доколкото таксата за факторинг, посочена в съображение 205.б.), в действителност покрива три различни услуги (погасяване, финансиране и гаранция срещу риск от неплащане), посоченият максимален размер от 2,5 % от обезпечения оборот представлява във всички случаи увеличение на премията, което би било необходимо, за да се обезпечи единствено риска от неизпълнение.
(211)
Във всички случаи френските власти си запазват възможността да представят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с доставчиците. Базирана на една икономическа експертиза, обсъждана от всички страни в рамките на разследването, тази методология може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да се използва от Франция за изпълнение на задълженията за предоставяне на информация, определени в разпоредбите на настоящото решение.
(212)
Що се отнася до въпросните суми френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че цената за придобиване на тези стоки и услуги участва пряко в оценъчната ставка за персонала, участващ в съответните дейности по придобиване на тези стоки и услуги (204). Освен това, що се отнася до дейностите по осчетоводяване на командированите служители и тези на щат, те не водят до никакъв специфичен разход, тъй като съвкупността от понесените разходи е вече интегрирана в структурните разходи на организацията.
(213)
На последно място, що се отнася до стоките и услугите, придобити единствено с цел осъществяване на стопански дейности, годишният среден размер на тези доставки представлява според френските власти само малка част (205) от средния годишен оборот, който публичноправната организация ФИП реализира. За научните изследвания по договор, въз основа на събраната от публичноправната организация ФИП информация посредством системата ѝ за аналитично счетоводство, средният годишен размер на доставките, които публичноправната организация ФИП е получила, за предоставянето на своите услуги в периода 2006-2009 година, възлиза на […] (*) EUR годишно.
(214)
Комисията счита, че за упражняване на своята стопанска дейност публичноправната организация ФИП се е ползвала от реално икономическо предимство, състоящо се в понижаване на практикуваните от неговите доставчици цени и произтичащо от една по-благоприятна оценка от последните на риска от неизпълнение на предприятието. Без да е в състояние да определи ясно точния размер на това предимство, Комисията счита, че при всички положение то не може да надвиши сума от порядъка на […] (*) EUR годишно (206), средно за разглеждания период (2006-2009 г.).
(215)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите доставчици, е избирателно доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразделно свързана със статута на публичноправната организация ФИП.
B. Предимство на ниво отношения с клиентите
(216)
Що се отнася до научноизследователските услуги, които публичноправната организация ФИП предоставя, Комисията отчита съображенията на дружеството UOP Limited, когато то посочва, че в областта на лицензиране на технологии, област, която по своето естество е рискова, приобретателите са особено чувствителни по отношение на гаранциите, които техните доставчици са в състояние да им предоставят относно обезпечаване както на договорната, така и на извъндоговорната отговорност.
(217)
Въпреки това що се отнася до извъндоговорната отговорност френските власти уточниха в писмото си от 13 януари 2010 г., че юридическите лица на частното право и публичноправните организации подлежат без разлика във Франция на общия правен режим (член 1382 от Гражданския кодекс, който по-специално се отнася до режима на виновната отговорност (207)). Те добавиха, че дейностите на публичноправната организация ФИП притежават особени характеристики по отношение на това, че те включват използването на лабораторни инструменти и на запалими, взривни и отровни продукти, които са потенциални източници на голям „промишлен“ риск (208) по смисъла, който застрахователите обичайно влагат в този термин. Вследствие на това, публичноправната организация ФИП е сключила различни застрахователни договори за обезпечаване не само на класическите рискове (гражданска отговорност), но също така и на специфични рискове като рисковете, свързани с йонизиращи източници, или също така рискове, свързани с повреждане на машините в близост до петролни кладенци. Що се отнася до покритието на нейната гражданската отговорност, застрахователният договор на публичноправната организация ФИП покрива четири риска: отговорност за разработване на нефтени находища, отговорност след доставка, професионална отговорност и екологичните щети.
(218)
От горепосоченото следва, че публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се е освободила от своята извъндоговорна отговорност по отношение на държавата, приемайки риска от задействане на гаранцията, от която тя се ползва поради статута си EPIC в случай на възникване на произшествие, дори напротив, тя е сключила необходимите застрахователни договори за покритие на този риск при пазарни условия.
(219)
Що се отнася до договорната отговорност, от предоставената от френските власти информация в отговор на съображенията на дружеството UOP Limited, по-специално на включените в съображение 91, следва, че в областта на предоставянето на услуги отговорността на публичноправната организация ФИП спрямо клиентите ѝ (независимо дали става въпрос за нейните собствени дъщерни дружества или трети лица) „се ограничава до […] (*) % от реално полученото възнаграждение с таван, който евентуално може да стигне […] (*) % според случая“, по такъв начин, че ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение. Освен това Комисията отчита забележката на френските власти, които установяват, че във връзка с принципа на ненатрупване на отговорностите, една страна по договор не може да се позове на извъндоговорна отговорност, за да търси обезщетение за нанесените вреди по силата на договорното правоотношение (209).
(220)
Остава обаче фактът, че, като се има предвид предоставената от държавата на публичноправната организация ФИП гаранция, нейните клиенти са сигурни, че тя никога няма да изпадне в положение на съдебна ликвидация и следователно винаги ще бъде в състояние да изпълнява своите договорни задължения или ако евентуално тя не направи това, клиентите ѝ ще бъдат сигурни, че ще получат обезщетение за това неизпълнение.
(221)
Следвайки обосновката, която изложи в съображение 204 и следващи, касаещи отношенията с доставчиците, Комисията счита, че при липсата на държавна гаранция един клиент, който би имал желание да се ползва от същото ниво на защита, би бил принуден да договори с финансов посредник (например банкова институция или застрахователна компания) гаранция за добро изпълнение (на английски език „performance bond“), за да бъде сигурен за развитието на договора, с който е обвързан с публичноправната организация ФИП. Целта на подобна закрила би била да се гарантира на този клиент парична компенсация при нанесени вреди във връзка с неизпълнение (изцяло или частично) на договора.
(222)
По тази точка Комисията отчита, че Франция признава, с някои резерви, и по начина, по който това е посочено в съображение 66, че „единствената предполагаема последица за публичноправната организация ФИП, която би могла да се установи, се състои в облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение“. Френските власти следователно заключават, без допълнителни уточнения, че въз основа на „обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга, изглежда че резултатът от подобно облекчение представлява незначителна сума“.
(223)
Комисията преди всичко счита, че при определянето на стойността на гаранцията за добро изпълнение участват редица фактори, по-специално видът на договора и покритата стойност, използваният персонал, финансовото положение, рискът от неизпълнение и история на исковете срещу предприятието, чиято услуга е покрита, както и други чисто финансови елементи като възнагражденията или комисионните на посредниците. Въз основа на публично достъпната информация (210) Комисията счита, че прилаганият процент варира обикновено между 1 % и 5 % от покрития от гаранцията оборот.
(224)
Таксуването на покриването от специализираните посредници се основава на статистически методи, евентуално съобразени с вида риск, така че не е възможно да се установи a priori фиксиран процент за гаранцията за добро изпълнение. Крайната цена на гаранцията зависи in fine от предвидимия размер на евентуалните загуби и вероятността те да се настъпят. Следователно, докато гаранция за „отлично качество“ може да се предлага в някои сектори (например в секторите на общественото благоустройство и строителство или международната търговия), не изглежда възможно да се покрива нещо повече от „най-доброто усилие“, когато става въпрос за научноизследователски услуги, извършвани въз основа на договори, тъй като по своята същност ИРД е рискова област, в която приобретателят на дейности за научни изследвания няма никаква сигурност по отношение на факта дали те ще доведат или не до реални резултати. По този въпрос Комисията отбелязва, че гарантираната чрез договори стойност за клиентите на публичноправната организация ФИП, включително и нейните дъщерни дружества, се ограничава до цената на предоставяните научни изследвания.
(225)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна оценка на размера на премията, която би била необходима за гарантирането на клиентите (включително и дъщерните дружества) на „най-добро усилие“ на публичноправната организация ФИП при предоставянето на научноизследователски услуги. Запитани по този въпрос френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че те също така не разполагат с данни по отношение на изискваните от пазара нива на премиите за покриване на специфичните рискове в областта на ИРД. Въпреки това Комисията счита, че премията, която ще се изисква от пазара за покриване на подобен риск (ограничен до „най-добри усилия“ в научноизследователска дейност и следователно по-малък от риска, който съпровожда „отличното качество“ при един договор) би трябвало логично да бъде по-нисък от максималните стойности, посочени в съображение 223. Също така Комисията счита, че максималният процент от 5 % от получения оборот от покритата с гаранция услуга представлява във всички случаи увеличаване на премията, която е необходима за покриването на подобен риск.
(226)
Що се отнася до размера на стопанските дейности, които могат да бъдат покрити от подобна гаранция, Комисията припомня, че тези дейности са два вида: от една страна, дейности по отдаване под наем на инфраструктурни обекти, предоставяне на изследователски персонал и юридически услуги, както и научноизследователски дейности по договори, осъществявани от публичноправната организация ФИП (както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества), и от друга страна, дейности по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и Prosernat. Всъщност за извършваните от публичноправната организация ФИП дейности в изключителната сфера на дейност на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab (211) Комисията вече установи, че те се финансират изцяло от получените приходи от пазара на консултантски услуги по експлоатацията на нефтени находища и от договори за разработване на софтуер за нефтодобивната промишленост. В посоченото по-горе решение C 51/2005 Комисията установи липсата на вътрешногрупови прехвърляния на публично финансиране от публичноправната организация ФИП към нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, като търговските отношения между двете юридически лица се осъществяват при нормални пазарни условия. Тъй като възнагражденията, заплащани от Beicip-Franlab на публичноправната организация ФИП, покриват „в голяма степен“ (212) стойността на дейностите, извършвани от последната в изключителната област на нейното дъщерно дружество, Комисията е в състояние да заключи, че практикуваното таксуване е такова, че Beicip-Franlab би поело, каквото и да се случи, евентуалното допълнително въздействие на държавната гаранция върху разходите по изследователска дейност, поети от публичноправната организация ФИП. При тези условия покритието с държавна гаранция на търговските отношения между дъщерното дружество и нейното дружество майка по своята същност не може да предостави конкурентно предимство на дейностите, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на научни изследвания на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab. Следователно тяхното евентуално покритие с държавна гаранция не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(227)
Що се отнася до дейностите от първия вид, извършвани от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества, френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г. размера на стопанските дейности, осъществени от публичноправната организация ФИП в периода 2006-2009 г. От тази информация следва, че годишният среден размер на научноизследователските услуги е от порядъка на […] (*) EUR, от които […] (*) EUR за сметка на трети лица и […] (*) EUR за сметка на дъщерните дружества.
(228)
Френските власти освен това предоставиха данни относно предоставените административни услуги от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества през същия период. От тази информация следва, че от 2006 г. насам годишният среден размер, фактуриран от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества, е от порядъка на […] (*) EUR за командированите служители и […] (*) EUR за разходите по разполагане (213).
(229)
Що се отнася до дейностите от втория вид, а именно дейностите по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat, уместно е най-напред да се посочи, че в решение C 51/2005 вече се съдържаха сумите на дейностите за 2006 г:
а)
В изключителната област на Axens публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
б)
В изключителната област на Prosernat публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания на техническата осъществимост и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
в)
Следователно публичноправната организация ФИП реализира общо 56,4 млн. EUR от научноизследователски услуги в изключителните области на нейните дъщерни дружества (от които 7,4 млн. EUR за проучвания за техническа осъществимост и 49,0 млн. EUR за промишлени изследвания), докато размерът на собствените средства е само […] (*) EUR, така че Комисията прецени, че тези научноизследователски дейности са били субсидирани с публични средства със сумата от 11,3 млн. EUR (т.е. интензитет на помощта (214) от 20 %).
(230)
Що се отнася до следващите години, съгласно член 5, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005 до датата на изтичане на изключителните споразумения Франция е задължена да „представи на Комисията подробен годишен доклад за проектите, водени от ФИП в изключителните области на Axens и Prosernat“. Информацията, която тези годишни доклади съдържат, позволява да се изчисли точно годишния размер на научноизследователските услуги, осъществени от публичноправната организация ФИП за сметка и в изключителната област на нейните дъщерни дружества.
(231)
Понастоящем Франция е предоставила на Комисията годишните доклади за 2007, 2008 и 2009 година. Като се имат предвид необходимите за обработка на счетоводните данни срокове, докладът за 2010 г. ще бъде предоставен в течение на 2011 г.
(232)
В изключителната област на дейност на Axens тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 3, която е поместена в настоящето съображение (в хил. EUR).
Таблица 3
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Axens за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Следователно научноизследователските услуги, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Axens, са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., която е сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 г. ([…] (*) EUR).
(234)
В изключителните области на Prosernat тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 4, която е поместена в настоящото съображение (в хил. EUR).
Таблица 4
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Prosernat за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Изследователските услуги, предоставени от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Prosernat, следователно са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 година ([…] (*) EUR).
(236)
Въз основа на гореизложеното Комисията счита, че за упражняването на своите стопански дейности публичноправната организация ФИП се е ползвала от действително икономическо предимство, състоящо се в липсата на изплащане на премия, съответстваща на гаранция за добро изпълнение, най-малкото за най-доброто усилие, което тя е могла да предложи на своите клиенти по отношение на научноизследователските дейности, включително и на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat в тяхните изключителни области. Като отчита спецификата на покрития риск и без да е по-специално в състояние да определи количествено стойност точния размер на това предимство, Комисията счита при всички положения, че той не може да надвиши, услуга по услуга, година по година, сумите, поместени в Таблица 5, която се съдържа в настоящото съображение (в която символът „EUR“ означава „EUR“, а символът „M EUR“ - „млн. EUR“):
Таблица 5
Максимални стойности на икономическото предимство, от което публичноправната организация ФИП се ползва в отношенията си със своите клиенти във връзка с неограничената гаранция за периода 2006- 2009 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Научноизследователски услуги (извън изключителните области на дъщерните дружества)
Оборот
(в M EUR)
Максимум (215)
(зпремия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
За сметка на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
За сметка на трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Административни услуги
Фактуриране за командирования персонал
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Фактуриране на разходите по разполагане
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Услуги в изключителната област на Axens
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Услуги в изключителната област на Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Общо за дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Общо за трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
При всички положения френските власти си запазват възможността да обявят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с нейните клиенти. Основана на икономическа експертиза, разисквана от всички страни в рамките на разследването, тази методология ще може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да бъде използвана от Франция за изпълнението на нейните задължения за информация, посочени в разпоредбите на настоящето решение.
(238)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите клиенти, е избирателно, доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразривно свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП.
7.1.4.2 Предимства, прехвърлени на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП
(239)
Що се отнася до дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, в решението за откриване Комисията посочи, че не може да изключи в рамките на предварителното разследване, че „всяко предимство, което би могло да произтече от качеството EPIC на публичноправната организация ФИП, по-специално като по-благоприятните условия за заем, би могло също така да се приложи и към трите дъщерни дружества“ (216).
(240)
В края на настоящето задълбочено проучване, поради причините, изброени в част 7.1.1.2, като се отчита липсата във френското право на обща отговорност на акционера във връзка с неговите дъщерни дружества в групите от дружества, няма причина да се счита, че публичноправната организация ФИП и следователно френската държава могат да бъдат отговорни за изплащането на вземанията на трети лица по отношение на стопанските дейности на Axens и Prosernat, в частност при хипотезата, при която тези последните биха били предмет на съдебна ликвидация.
(241)
Въпреки това е уместно да се отбележи, че въпреки че в горепосоченото решение N 531/2005 е счела, както е припомнено в съображение 177, че в качеството си на акционерно дружество La Banque Postale продължава да подлежи на общия правен режим в областта на оздравяването и съдебната ликвидация и следователно не се ползва, за своя собствена сметка, от неограничена държавна гаранция, Комисията също така е разглеждала въпроса за евентуално прехвърляне към дъщерното дружество на последиците от държавна гаранция, отпусната на нейния единствен акционер (217).
(242)
По-конкретно Комисията е счела (218), че организацията на функциониране на групата води до извода за взаимно проникване между акционера (La Poste) и дъщерното дружество (La Banque Postale), което се дължи на комбинирания ефект на: i) използването от дъщерното дружество на материални и човешки ресурси, осигурени от нейното дружество майка, и ii) възнаграждение за тези ресурси въз основа на разходите, извършени от дружеството майка, така че в случай на икономическо предимство, при което се понижават цените на La Poste, изплатеното възнаграждение от La Banque Postale на нейното дружество майка ще намалее съответно, водейки до прехвърляне (най-малкото частично) на това икономическо предимство към дъщерното дружество.
(243)
По същия начин в горепосоченото решение C 51/2005 Комисията е счела, че съществува известна порьозност, по-специално в избора на таксуване, практикуван от публичноправната организация ФИП за услугите, предоставяни на Axens и Prosernat в тяхната изключителна област, така че междугруповите търговски отношения не биха се подчинявали на пазарната логика, а откриват обратно възможността за кръстосано субсидиране на стопанските дейности на дъщерните дружества с публичните средства, предоставени на дружеството майка. Както е посочено в съображение 226, Комисията освен това заключи, че отношенията между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Prosernat (219) се осъществяват при нормални пазарни условия.
(244)
В горепосоченото дело относно La Banque Postale, Комисията е счела за необходимо френските власти да поемат ангажименти, чрез които се позволява установяването на механизъм, който да неутрализира на ниво дъщерното дружество евентуално съществуващите предимства за дружеството майка. Що се отнася до условията за финансиране това задължение представлява „за всяка операция да се отбележи писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент), че съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата. Проспектът за емитиране на всяка операция ще трябва да направи обществено достояние тази договорна разпоредба.“ (220)
(245)
В конкретния случай френските власти са поели задължението по отношение на условията за заем на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) да отбелязват писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент) при всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално нуждата от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“
(246)
Що се отнася до използването на човешки и материални ресурси от дъщерните дружества, предоставени от дружеството майка, както Комисията посочи това в горепосоченото решение C 51/2005 „ако има субсидиране на стопанските дейности, то произтича от равнището на възнагражденията, заплащани от съответните дъщерни дружества на дружеството майка и се отразява в счетоводството на ФИП“. (221) Впрочем при проучването на счетоводството на публичноправната организация ФИП единствените ценови елементи, които не бяха взети предвид от Комисията, за 2006 г. в горепосоченото решение C 51/2005, и за следващите години в годишните доклади, предоставени от френските власти, са тези, които се отнасят до покритието, като неограничена гаранция, на предоставените от публичноправната организация ФИП услуги на нейните дъщерни дружества. Премията, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение или поне на най-доброто усилие, не е платена на държавата и не е могла също така да бъде калкулирана в предоставените на дъщерните дружества услуги.
(247)
Следователно има основание да се счита, че икономическото предимство, възникнало за публичноправната организация от законовата гаранция, е било прехвърлено към нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat.
(248)
По отношение на съвместно подписаните договори от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab с общите доставчици, които Комисията посочи в решението за откриване и които дружеството UOP Limited също посочи в своите становища, както е посочено в съображение 73, тяхното съществуване със сигурност е било потвърдено от френските власти, но последните уточниха, че те се отнасят основно за областта на транспорта (въздушен и железопътен) за служебни придвижвания на персонал от отделните дружества. Комисията счита, че ако дъщерните дружества са могли да се ползват от по-благоприятни условия за покупка, предоставени на групата ФИП, което не е установено със сигурност по отношение на въпросните доставки, това би се основавало по-скоро на политика за отстъпка за количество, евентуално въведена от тези доставчици при групови покупки, отколкото да е евентуална последица от гаранцията. Във всички случаи дори и да се предположи, че представеният анализ в част 7.1.4.1, буква Б за публичноправната организация може да бъде приложен и за дъщерните дружества по отношение на получените заедно с публичноправната организация доставки и че тези дъщерни дружества се ползват от подобен механизъм на прехвърляне на предимството, от което се ползва публичноправната организация ФИП във връзка с гаранцията, като получават по-евтино тези услуги, сумите, за които става въпрос биха били толкова незначителни, че Комисията се съмнява, че те могат да имат характера на истинско икономическо предимство.
(249)
Следователно в съответствие със заключението в горепосоченото решение C 51/2005 единствените дейности, за които може да е налице предимство от покриването с държавна гаранция, отпусната на дружеството майка, от научноизследователските дейности, извършвани в изключителната област на дейност на дъщерните дружества, се ограничават до „принос на [публичноправната организация ФИП] в областите на дейност на Axens и Prosernat“ (222). По-конкретно, що се отнася до прехвърлените на Axens и на Prosernat предимства, без да бъде напълно в състояние да изрази количествено точния размер на това предимство, като отчита спецификата на покрития риск, Комисията счита, че при всички положения той не може да превиши, услуга по услуга, година по година, сумите, съдържащи се в Таблица 5, поместена в съображение 236.
(250)
Комисията счита, че подобно икономическо предимство, прехвърлено от публичноправната организация ФИП на нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat, е избирателно, доколкото конкурентите на последните нямат достъп до технологиите и материалните и човешки ресурси на публичноправната организация ФИП при такива благоприятни условия.
7.1.5 НАРУШЕНИЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(251)
Проучваната мярка може до доведе до намаляване на оперативните разходи на публичноправната организация ФИП за услугите, които тя предоставя на трети лица (научни изследвания по договор) и до намаляване на оперативните разходи на Axens и на Prosernat за услугите, които те получават от своето дружество майка (научни изследвания в тяхната изключителна област, научни изследвания по договор, предоставяне на персонал и оборудване, предоставяне на административни услуги), което има за последица да облагодетелства групата ФИП и да наруши конкуренцията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(252)
Тъй като пазарите, на които групата ФИП осъществява дейност, по-специално този за научни изследвания по договор, що се отнася пряко до публичноправната организация ФИП, пазарите на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, що се отнася до дъщерното дружество Axens и проучвания, услуги и оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата, що се отнася до дъщерното дружество Prosernat, са широко отворени за търговия вътре в Европейския съюз, подобна мярка може да има неблагоприятни последици за конкурентните предприятия, които развиват или желаят да развият подобни стопански дейности на съответните пазари.
(253)
При тези условия наличието на неограничена държавна гаранция в полза на публичноправната организация ФИП може да наруши конкуренцията и да засегне търговията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.1.6 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪЩНОСТТА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(254)
Законовата гаранция от страна на държавата в полза на публичноправната организация ФИП следователно води до прехвърляне на държавни средства, приписано на държавата, и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и търговията между държавите-членки, като облагодетелства групата ФИП.
(255)
Комисията заключава, че тази гаранция представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.2 НЕПРАВОМЕРНОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(256)
Преди промяната на статута ѝ ФИП беше юридическо лице на частното право, учредено под формата на професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси. По този повод ФИП подлежеше на производствата по общия правен режим в областта на съдебното оздравяване и ликвидация и не се ползваше от държавна гаранция, дължаща се на статута EPIC.
(257)
С декрет от дата 6 юли 2006 г., приет в допълнение на Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г., ФИП придобива статут EPIC на 7 юли 2006 г. Следователно въпросната мярка трябва да бъде определена като нова помощ по смисъла на член 1, точка в) от процедурния регламент.
(258)
В съответствие с член 2, точка 1 от процедурния регламент държавите членки имат задължение да уведомят своевременно „за всички планове за предоставяне на нова помощ“. Доколкото промяната на статута на публичноправната организация не е била официално обявена от Франция, а само отбелязана инцидентно в рамките на друга процедура и тъй като ефективното прилагане на мярката не е било подложено на условие за предварителното одобрение на Комисията, въпросната държавна помощ е била приведена в действие от френското правителство при нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(259)
Следователно Комисията счита, че тази мярка представлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от процедурния правилник.
7.3 СЪВМЕСТИМОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
7.3.1 ПОМОЩ В ОБЛАСТТА НА НАУЧНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ ПО ДОГОВОР И ПРЕДОСТАВЯНЕТО НА УСЛУГИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(260)
Предоставянето на услуги се състои в отдаването под наем на инфраструктура за научни изследвания, предоставяне на персонал и на юридически услуги (за сметка на дъщерните дружества).
(261)
Предоставянето на научни изследвания по договор представлява като цяло за публичноправната организация ФИП оказване на помощ на даден клиент (трето лице или дъщерно дружество (223)), който желае да извърши научниизследвания, които позволяват да се разбере или овладее по-добре дадено научно или техническо явление (224). Искането може да бъде повече или по-малко конкретно и да остави на публичноправната организация ФИП по-тясно или по-широко поле за действие, като се започне от простото спазване на техническо задание, строго дефинирано от клиента, и се стигне до предоставяне на цялостна научноизследователска услуга, която включва и препоръки. […] (*) За всяко искане публичноправната организация ФИП изготвя технико-икономическо предложение, съпроводено от договорни условия за изпълнението, което става предмет на преговори с клиента. Френските власти доизясниха предоставянето на научни изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП в нейните три сфери на компетентност (CREP, CRRP, CRME).
(262)
На ниво CREP чрез услугите по-специално се цели утвърждаването и/или подобряването на развитите методологии, технологии и софтуер от научноизследователския център. Освен това, за да осъществи някои от своите услуги, CREP предоставя на своите промишлени партньори оборудване и изчислителни алгоритми, които са собственост на публичноправната организация ФИП, или тясно специализирани експертни становища, които не са на разположение в рамките на дадена търговска услуга, предоставена от частен оператор. Тези услуги могат да се класифицират в зависимост от следните категории:
а)
Услуги, свързани със специфично оборудване, което няма еквивалент или неговите еквиваленти са много малко в света (225);
б)
Тълкуване на случай, при който е необходимо използването на софтуер, разработен от публичноправната организация ФИП, който все още не е пуснат на пазара или чието използване в тази конкретен контекст изисква специфично експертно становище, за което се използват компетенциите на публичноправната организация ФИП (226);
в)
Използване на специален експертен опит на публичноправната организация ФИП (227);
г)
Използване на експертен опит по време на дадена разработка за валидиране на компетентността и на разработваните технологиите и методики (228).
(263)
На ниво CRRP научните изследвания по договор се състояха например в помощ за внедряването от чуждестранен университет (229) на дейности от специфичната компетентност на ФИП в областта на катализаторите, в дейностите относно „[…] (*) (230)“, за да се проучат явленията […] (*) или в проучване (231) на […] (*).
(264)
На ниво CRME научните изследвания по договор за сметка на автомобилните конструктори например се състояха в […] (*) от […] (*), от […] (*) и методика (232) на публичноправната организация ФИП, в проучване […] (*) (233) въз основа на научните изследвания на публичноправната организация ФИП […] (*) или изпитвания на […] (*) за […] (*), които публичноправната организация ФИП разработи (234).
(265)
От това описание следва, че научните изследвания по договор, извършвани от публичноправната организация ФИП за сметка на трети лица, имат за цел или провеждането на предходни на научноизследователската дейност проучвания за техническата осъществимост, или придобиването на нови познания и умения в сферите на компетентност на института, или използването на познанията и технологиите, разработени от публичноправната организация ФИП за получаването на нови продукти, процеси или услуги.
(266)
Френските власти предоставиха оценка на дейностите за научни изследвания по договор и на предоставените услуги за сметка на трети лица от публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г. От предоставената информация следва, че изследователските услуги представляват годишно около[0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП (т.е. […] (*) EUR за услуги, като бюджетът е бил около 300 млн.EUR), така че тази стопанска дейност може да бъде определена като остатъчна сред дейностите на публичноправната организация.
7.3.1.1 Хипотеза на прехвърляне на държавната помощ към трети юридически лица или дъщерните дружества
(267)
В съответствие с точка 3.1.2 от рамката за НИРИ, когато изследователска организация с нестопанска цел упражнява по изключение стопански дейности като отдаване под наем на съоръжения, предоставяне на услуги в полза на предприятия или изпълнението на научноизследователски договори, държавното финансиране на тези стопански дейности означава обикновено държавна помощ. Все пак, ако е възможно да се докаже, че държавното финансиране е прехвърлено изцяло върху крайния бенефициер и че посредникът не е извлякъл никакво предимство от това, може да бъде счетено, че последният не се е ползвал от държавна помощ.
(268)
В конкретния случай, доколкото научноизследователска организация, каквато е публичноправната организация ФИП, ползваща се от неограничена държавна гаранция, упражнява дейности за научни изследвания по договор, е уместно да се счита, че тя се ползва от държавна помощ, освен ако се докаже, че чрез продажната цена на тези услуги е било осъществено прехвърляне на цялата държавна помощ върху нейните клиенти.
(269)
Тарифирането на научните изследвания по договор на публичноправната организация ФИП е установено въз основа на тяхната пълна себестойност (235), към която се прилага марж, чийто процент варира спрямо резултата от преговорите с клиента, посочени в съображение 261. Като се отчете това, единственият ценови елемент, който изглежда, че не е взет предвид от публичноправната организация съответства точно на премията за покритие на гаранцията за добро изпълнение (или най-доброто усилие) на публичноправната организация ФИП.
(270)
Що се отнася до осъществените от публичноправната организация ФИП научни изследвания по договор за сметка на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, Комисията счита, че икономическото предимство, което произтича от гаранцията, може или да остане на равнището на публичноправната организация ФИП и при необходимост да бъде използвано по друг начин, или като се вземат под внимание връзките, които обединяват дъщерните дружества с тяхното дружество майка, да бъде прехвърлено на дъщерните дружества посредством тарифирането:
а)
в първия случай съвместимостта на помощта е описана в настоящата част.
б)
във втория случай Комисията препраща към анализа на съвместимостта, представен в част 7.3.2, който поради съображения за предпазливост ще включва сумите от значение при оценката на предимството, потенциално прехвърлено върху дъщерните дружества.
(271)
По същия начин, що се отнася до клиентите трети лица, ако може да се установи, че сума, съответстваща на този допълнителен разход, систематично е прехвърляна на трети лица чрез прилаганото тарифиране, тогава подробно проучване на прехвърлената помощ би било много вероятно да доведе до суми de minimis (236). В действителност от предоставената от френските власти информация следва, че по-голямата част от фактурираните услуги генерират оборот по-малък от […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритието на риска от неизпълнение от […] (*) EUR), а най-големият договор е само за […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритие на риска от неизпълнение от […] (*) EUR).
(272)
При все това не може да бъде изключено, че маржът, практикуван от публичноправната организация ФИП не е позволявал винаги да се прехвърли изцяло размерът на помощта върху клиента на научни изследвания по договор. В подобен случай неплащането на държавата на премията за гаранция за покритието на договорите за научни изследвания по договор, изпълнявани за трети лица би представлявало допълнително държавно финансиране, предоставено на публичноправната организация от държавата.
(273)
Съответните публични средства биха могли следователно да бъдат използвани за три цели:
а)
или за финансиране на нестопанските дейности на публичноправната организация, което не представлява държавна помощ.
б)
или за финансирането на други дейности за научни изследвания по договор за сметка на трети лица или дъщерни дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.1.2.
в)
или за финансирането на извършвани от публичноправната организация научни изследвания в изключителната област на дейност на нейните дъщерни дружества, което следователно би могло да се прибави към стойността на държавна помощ, вече прехвърлена на дъщерните дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.2.
7.3.1.2 Съвместимост на държавна гаранция, отпусната на научноизследователска организация за извършване на научни изследвания по договор и на допълнителни услуги към нейната основна дейност, състояща се в извършване на независими научни изследвания в публичния сектор
(274)
Преди да проучи особеностите на конкретния случай Комисията възнамерява да препотвърди принципното положение, което тя възприе при вземането на решения, според което една неограничена държавна гаранция, покриваща стопански дейности, представлява по принцип несъвместима държавна помощ (237). Като цяло Комисията счита, че неограничените гаранции в един икономически сектор, отворен за конкуренцията, са несъвместими с ДФЕС, по-специално тъй като с подобна гаранция държавата поема съвкупността от рискове, съпровождащи дадена стопанска дейност, без предприятието бенефициер да понесе цената на това покритие, и това води до появата на морален риск, който кара предприятието бенефициер, защитено от всякаква заплаха от несъстоятелност, да увеличи поемания риск, в сравнение със ситуацията, при която то би понесло изцяло отрицателните последици от своите действия. По силата на принципа на пропорционалност подобни неограничени гаранции най-често не могат да бъдат оправдани от икономически функции от общ интерес, доколкото се оказва невъзможно, в случая на неограничена гаранция, да се провери, че размерът на помощта не превишава нетните разходи за осигуряването на обществената услуга (238).
(275)
В конкретния случай е редно да се отчете, че френското законодателство е възложило на публичноправната организация ФИП задължения за обществена услуга, които се състоят в тройна функция за научноизследователска дейност, обучение и документация, които противно на услугите от общ икономически (239) интерес, не попадат в полето на стопанските дейности по смисъла на правото на Съюза. Покритието от държавна законова гаранция на нестопанските дейности не включва следователно никакво отпускане на държавна помощ. Впрочем основната дейност на публичноправната организация ФИП е нестопанска. Следователно влиянието на гаранцията, от която тя се ползва, се съсредоточава главно в нестопанските ѝ дейности, и не засяга допълнителните услуги за научни изследвания по договор и услугите, които извършва само по изключение.
(276)
Обратно, когато подобна гаранция покрива стопанските дейности на научноизследователските организации, например научни изследвания по договор или предоставянето на услуги, без да бъде обект на тарифиране на пазарна цена, чрез нея на научноизследователската организация се отпуска държавна помощ, която, както е обяснено по-горе, може да се прибави към публичното финансиране на нейните нестопански дейности от общ интерес (независими научни изследвания в публичния сектор) или към финансирането на нейните други външни стопански дейности и предоставяне на услуги или, на последно място, към финансирането на дейностите по трансфер на технологии към Axens и Prosernat (240).
(277)
За първите два случая при все това се налага изводът, че въпреки a priori неограничения характер на държавната гаранция по изключение е възможно да се приеме a posteriori за периода 2006-2009 г. максимума на брутния еквивалент на помощта като последица от тази гаранция (неизплатената премия за риска на държавата), чрез която се увеличиха (още повече, че бе запазена на равнището на публичноправната организация ФИП) публичните средства, изплатени вече от държавата на ФИП за покриването на нетните разходи за дейността ѝ в областта на независимите научни изследвания в публичния сектор и научните изследвания по договор или предоставянето на услуги.
(278)
По този въпрос Комисията държи да подчертае, че научните изследвания по договор и предоставянето на услуги, покрити от държавната гаранция, се ограничават при все това до „допълнителни“ към основната дейност дейности по независими научни изследвания в публичния сектор, т.е. стопански дейности, които:
а)
не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на научноизследователската организация;
б)
се предоставят при нормални пазарни условия и по-специално на пазарна цена или при липса на пазарна цена, на цена, която отразява целостта на разходите за тях (извън въздействието на гаранцията), увеличени с разумен марж;
в)
са обект на счетоводство, различно от това на дейностите за независими научни изследвания в публичния сектор, по-специално по отношение на съответните им разходи и финансиране;
г)
са неразривно свързани с основната дейност, състояща се от независими научни изследвания в публичния сектор, така че не е възможно те технически да бъдат отделени, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или поради назначаването на служба на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
(279)
Тези допълнителни дейности могат да се състоят в изпълнението на договори за научни изследвания, предоставянето на експертни становища или технически или научни консултации, които включват при необходимост предоставянето на инфраструктурни обекти, на материално оборудване, на технологии с висока степен на иновация, финансирани или внедрени в рамките на, и необходими за провеждането на независими научни изследвания в публичния сектор, които нямат еквивалент или техните еквиваленти са много малко по света (241) извън предоставяните услуги от една или повече подобни научноизследователски организации, за чието използване се изисква експертното становище или уменията на изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници, назначени главно от научноизследователската организация, за да допринасят за нейните независими научни изследвания в публичния сектор.
(280)
Освен това тези услуги позволяват разпространението на научното познание между научни изследванията в публичния сектор и промишления сектор, като на предприятията клиенти се предлага възможността за достъп до оборудване за провеждане на опити, до технологии и до ноу-хауто на персонала на публичноправната организация ФИП, като на последната се позволява да акумулира натрупания нов опит на основа на резултатите от нейните оригинални разработки - източници за бъдещи подобрения на независимите ѝ научни изследвания в публичния сектор. Тези кръстосани въздействия в областта на научните познания са от взаимна полза за засегнатите различни участници и за Европейския съюз като цяло.
(281)
Както се посочва в съображение 266, предоставянето на научни изследвания по договор и услуги представлява само [0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2009 г., което представлява много малка част.
(282)
Освен това, отнесени към всеки един клиент, фактурираните услуги са най-често в за сума по-ниска от […] (*) EUR, така че максималният размер на помощта продължава да бъде най-често незначителен, от порядъка на […] (*) EUR на договор. Следователно Комисията счита, че въпросната мярка е съразмерна на целта от общ интерес за разпространение на научното познание в Европейския съюз.
(283)
При условие че тези допълнителни дейности продължават да представляват много малка част от използвания от публичноправната организация ФИП бюджет за нейната основна функция за независими научни изследвания в публичния сектор и като се има предвид положителното въздействие на тези допълнителни дейности от гледна точка на целите от общ интерес, Комисията счита, че тяхното покритие от държавната гаранция не може по никакъв начин да засегне условията за търговия до степен, която противоречи на интересите на Съюза по смисъла на член 107, параграф 3, точка в) от ДФЕС.
(284)
В рамките на годишните доклади относно въпросната мярка френските власти ще трябва да докажат, че това условие продължава да бъде изпълнено в бъдеще. При съмнение относно допълнителния характер на научните изследвания по договор или предоставянето на услуги ще бъде уместно Комисията да бъде информирана незабавно и при необходимост да бъде уведомена за евентуалната държавна помощ, като взема под внимание въздействието на държавната гаранция.
(285)
В този контекст Комисията също така отчита предложението на френските власти, с което се цели включването във всеки договор, който по специфичен начин попада в полето на стопанската дейност на публичноправната организация ФИП и следователно в това на нейните дейности по научни изследвания по договор и предоставяне на услуги, клауза за неотговорност на държавата, така че при необходимост да се задейства изключението за поетия риск и по този начин да се ограничат значително евентуалните отрицателни последици от гаранцията.
7.3.2 ПОМОЩ ЗА ГРУПАТА ФИП В ИЗКЛЮЧИТЕЛНИТЕ ОБЛАСТИ НА ДЕЙНОСТ НА AXENS И PROSERNAT
7.3.2.1 Основание за проучване на съвместимостта на помощта
(286)
Когато се отнася до държавна мярка, с която се цели поддържането на ИРД, извършвана от публичноправната организация ФИП, приложимите правила за проучването на съвместимостта, са тези, които се отнасят до държавната помощ за научноизследователска и развойна дейност.
(287)
Доколкото промяната на статута на публичноправната организация настъпи на 7 юли 2006 г., датата на отпускане от държавата на въпросната неограничена гаранция предхожда датата 1 януари 2007 г., на която влезе в сила горепосочената рамка за НИРИ. Също така, що се отнася до проучването на съвместимостта на тази мярка, съгласно известието за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (242), Комисията ще приложи към тази необявена помощ Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 1996 г., която е била в сила към момента на отпускане на помощта.
(288)
При все това, като има предвид факта, че покритието на стопанските дейности на публичноправната организация ФИП от неограничената гаранция, отпусната поради нейния статут EPIC, е предвидено да се увеличи без ограничение във времето, и като се има предвид факта, че както е обяснено в съображение 277, по изключение е възможно да се извърши количествена оценка на максималното въздействие на гаранцията в конкретния случай, Комисията ще проучи също така съвместимостта с вътрешния пазар на покритието от неограничената гаранция на дейностите, които публичноправната организация осъществява в изключителните области на дейност на Axens и на Prosernat въз основа на разпоредбите на рамката за НИРИ от 1 януари 2007 г. - датата на влизането ѝ в сила. При всички положения заключенията от анализа на съвместимостта остават непроменени каквато и рамка да е използвана.
7.3.2.2 Етапи на научноизследователска дейност
(289)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (243) Комисията е счела, че дейностите, осъществени от публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност и в сътрудничество с дъщерните ѝ дружества Axens и Prosernat, попадат действително в полето на ИРД, доколкото при всеки проект са били открити слаби точки по отношение на компонентите, на връзките между тях или на характеристиките на съответните процеси или продукти, като дейностите са били осъществени преди етапа на официално одобрение, от персонал, състоящ се главно от изследователи и технически специалисти, въз основа на методи, базирани на опита, тълкуването и моделирането, а резултатите от тези дейности са били с широк обхват и са били патентовани. Комисията констатира, че дейности от същия вид, осъществявани от други оператори в сектора, обикновено се класифицират като научноизследователска дейност (244). Анализът на новаторските аспекти на провежданата научноизследователската дейност е бил извършен на базата на международно признатите стандарти от Наръчника на Фраскати (245).
(290)
По отношение на 2006 г. Комисията проучи в горепосоченото решение C 51/2005 (246) разработките, осъществени в рамките на споразуменията за научноизследователска дейност, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга. Комисията заключи, че тези разработки представляват от една страна промишлени изследвания и от друга страна - проучвания за техническа осъществимост преди проектите за промишлени изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. Тази класификация на научноизследователската дейност бе разработена на базата на специфични примери и обяснения, предоставени от Наръчника на Фраскати за всяка отделна научноизследователска дейност, проведена от публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга.
(291)
Освен това в рамките на предоставените доклади в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 френските власти класираха проектите, осъществени в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г., като използваха двете горепосочени категории по смисъла на рамката ИРД от 1996 г., или като алтернатива - промишлени изследвания по смисъла на точка 2.2.е) и проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания по смисъла на точка 5.2 от рамката за НИРИ от 2006 г. Тази дейност се състоеше в проучването на нови методи за синтез или тяхното усъвършенстване, в мащаб, който няма отношение към промишленото производство. Те бяха насочени към валидирането на концепции и спадаха към промишлените изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ. Годишни резюмета за всеки отделен проект заедно с годишните доклади бяха предоставени на Комисията в рамките на горепосочената помощ C 51/2005.
(292)
За следващите години Комисията припомня, че в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължението да представи на Комисията годишен доклад, в който се съдържа подробно описание на проектите, осъществени от публичноправната организация ФИП, класифицирани по научноизследователски категории.
7.3.2.3 Допустими разходи
(293)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (247) (за 2006 година) и в годишните доклади (за 2007, 2008 и 2009 г.) разходите за проекти в изключителните области на Axens и на Prosernat са в съответствие с допустимите разходи, определени в приложение II от рамката ИРД от 1996 г., както и с допустимите разходи по смисъла на точка 5.1.4 от рамката за НИРИ.
(294)
Припомня се, че разходите по фактуриране на научноизследователската дейност на публичноправната организация ФИП, на Axens и Prosernat включват разходите, които са пряко свързани с проекти и са за подизпълнители, командировки, застраховки и документация, както и обзавеждане и дребни материали. Те включват също така другите свързани с проектите разходи като разходите за научноизследователски персонал, амортизация за материални и нематериални дълготрайни активи, както и други общи разходи. Тези разходи се заплащат пряко за научноизследователската дейност и са разпределени между различните научноизследователски проекти пропорционално на времето, посветено от научноизследователския персонал на всеки проект. При това, разходите за хоризонтални проекти за научноизследователска и развойна дейност, свързани с методите и оборудването, използвани в другите проекти за научноизследователска и развойна дейност, се начисляват пропорционално на разходите за всеки проекти за научноизследователска и развойна дейност.
(295)
Тези разходи съответстват на следните категории: разходи за консултантски и равностойни на тях услуги, разходи за персонал, разходи за инструменти, материали, земя и сгради, допълнителни общи разходи и други разходи за дейността съгласно категориите допустими разходи от рамката от 1996 г. и рамката за НИРИ.
(296)
Тази информация за в бъдеще ще трябва също да бъде поместена в годишните доклади, предоставяни от френските власти.
7.3.2.4 Интензитет на помощта
(297)
От рамката ИРД от 1996 г. следва, че максималният разрешен интензитет е 75 % за предварителни проучвания за техническа осъществимост на проекти за промишлени изследвания (точка 5.4) и 50 % за проекти на промишлени изследвания (точка 5.3).
(298)
От рамката за НИРИ следва, че интензитетът на помощта, изчислен на базата на допустимите разходи за проекта, не може да надвишава 50 % за промишлени научни изследвания (точка 5.1.2, буква б) и 65 % подготвителни проучвания за промишлени научни изследвания, проведени в големи предприятия (точка 5.2, буква б). Припомня се, че покритите от държавната гаранция дейности се отнасят единствено до промишлените изследвания, а предварителните проучвания за техническа осъществимост, проведени от публичноправната организация ФИП, и допазарната развойна дейност по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. (или посредством експериментално развитие по смисъла на рамката за НИРИ) са изцяло финансирани от Axens и Prosernat със собствени средства от получени на пазара доходи.
(299)
Комисията състави Таблица 6, поместена в съображение 300, въз основа на списъците на проектите, в които описва годишните разходи по проекти и по етапи на научноизследователската дейност, както и въз основа на справката за собствените ресурси на публичноправната организация ФИП.
(300)
При нейното изготвяне Комисията е следвала консервативен подход, включвайки всички разходи, които пряко или непряко са свързани с областите на изключителни дейности на Axens и Prosernat, и изключвайки всички постъпления, различни от тези, заплащани от Axens и Prosernat (248). Комисията от съображения за предпазливост също така посочи в тази таблица всички потенциални последици от неограничената гаранция за малко вероятната хипотеза, при която всички те биха били използвани от публичноправната организация ФИП за финансирането на научноизследователски дейности в изключителните области на Axens и на Prosernat (последици от гаранцията в отношенията с доставчиците и клиентите - не само дъщерните дружества, но също така и трети лица).
Таблица 6
Максимална оценка на общия размер на общото държавно финансиране, осигурено от публичноправната организация ФИП за дейностите, провеждани в изключителните области на Axens и на Prosernat за периода 2006-2009 г.
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Годишни разходи за проучванията за техническа осъществимост (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
7,4
3,5
0,9
0,9
Годишни разходи за промишлени изследвания (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
49,0
45,5
52,8
55,2
Собствени средства (в млн. EUR)
Размер
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Годишна държавна помощ (в млн. EUR)
Размер на държавното финансиране (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с доставчиците ѝ
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с нейните клиенти (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
в изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
извън изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимален размер на държавното финансиране
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
13,1
9,8
11,3
14,7
Интензитет на помощта
(извън максимума на последиците от гаранцията)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Максимум на интензитета на помощта
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Максимален разрешен интензитет (251)
-
разпоредби на рамката ИРД от 1996 г.
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
разпоредби на рамката за НИРИ
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Комисията е проверила спазването на допустимите интензитети по етапи на научноизследователската дейност въз основа на годишните списъци на проектите, провеждани в периода 2006-2009 г., като отчита максималните възможни последици от неограничената гаранция, свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП, включвайки като допълнителен помощен елемент възприетия максимум за премиите за покриването на различните рискове. При всички положения дори и да включи всички евентуални въздействия на гаранцията в отношенията с клиентите и доставчиците, максимума за интензитета на помощта остава много под максималния разрешен интензитет. В заключение Комисията счита, че разрешените интензитети на помощ от рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ са спазени.
(302)
За следващите години Комисията припомня, че, в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължение да представя на Комисията годишен доклад, за да може последната да се увери, че интензитетите на помощ по етапи на научноизследователската дейност и по проекти също така са спазени. Считано от 2010 г. в този доклад ще трябва да се представи групата от проекти, осъществявани в областите на дейност на Axens и на Prosernat, класифицирани по категории научноизследователска дейност, като в него се посочат точно освен разходите за тях по етапи на научноизследователска дейност, и размерът на държавно финансиране и собствените средства, предоставени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, максимума на размера на гаранционната премия, изчислен благодарение на описания в настоящото решение метод, включително и евентуалните последици върху условията на задлъжняване на публичноправната организация ФИП в съответствие с изложената в съображение 200 обосновка.
7.3.2.5 Комбинирана помощ
(303)
Разпоредбите относно комбинираната помощ са спазени, независимо дали става дума за разпоредбите, определени в точка 5.12 от рамката ИРД от 1996 г. или точка 8 от рамката за НИРИ. Комисията всъщност е изчислила размера на общото публично финансиране, независимо от произхода му, включително и максималното въздействие на неограничената гаранция за периода 2006-2009 г.
(304)
Считано от 2010 г. френските власти ще приложат същия метод в годишните доклади, предоставяни на Комисията.
7.3.2.6 Стимулиращ ефект
(305)
Въз основа на Рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ държавните помощи трябва да имат стимулиращ ефект, т.е. да предизвикат промяна в поведението на техния бенефициер, която да го накара да увеличи своите научноизследователски и развойни дейности (и иновативните дейности). Следващите критерии по принцип са достатъчни за доказването на наличие на стимулиращ ефект за проектите, ползващи се от помощи под праговете за задълбочено проучване: увеличаване на размера на проекта, увеличаване на обхвата, увеличаване на ритъма на проекта и увеличаване на общия размер, предоставен за научноизследователска и развойна дейност, и иновации. Ако може да бъде доказана значителен ефект от поне един от тези елементи, Комисията ще счита по принцип, че проектът за помощ има стимулиращ ефект, като взема под внимание нормалното поведение на предприятията от въпросния сектор (252).
(306)
Комисията препраща към посочения анализ в съображения 196-198 от горепосоченото решение C 51/2005 относно стратегическия интерес, контролиран и одобрен от техническите комитети, за научни изследвания, провеждани от публичноправното организация ФИП и нейните дъщерни дружества в областта на сигурността в дългосрочен план на енергийните доставки, по-специално що се отнася до възобновяването и увеличаването на добива на петрол и на газ (увеличаване на степента на успех на проучванията, степента на извличане на залежите, експлоатирането на неконвенционални ресурси и т.н.), разработване на процеси на рафиниране, технологии за преобразуване, разработване на новаторски горива и технологии за ефективни двигатели, разнообразяване на източниците на енергия за производството на горива, редица от тях са сред приоритетите на Европейския съюз по отношение на научноизследователската дейност, енергийната политика и политиката за опазване на околната среда.
(307)
Що се отнася до 2006 г., Комисията отново поддържа своя анализ, изложен в съображение 199 от горепосоченото решение C 51/2005, според който благодарение на публичната помощ, в която се включва неограничената гаранция, публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества са могли да осъществяват добре своята допълнителна научноизследователска дейност, която не би могла да се реализира поради технологични рискове или рискове, свързани с твърде несигурния характер на възвращаемостта на инвестициите.
(308)
Въз основа на годишните доклади, предоставени от френските власти, Комисията установява, че тази логика се е запазила през 2007, 2008 и 2009 г. В тези доклади френските власти посочиха проект по проект стимулиращия ефект, породен благодарение на помощта, по-специално по отношение на обхвата на проекта, неговия ритъм и увеличението на общия размер на сумите, отделени за ИРД.
(309)
Например през 2007 г. в изключителната област на Axens групата ФИП е осъществила по-специално водещите проекти […] (*) (253). […] (*). Без държавната помощ щеше да се получи забавяне от няколко години при пускането на пазара на тези продукти: научноизследователски и развойни проекти щяха да бъдат започнати по-късно, те щяха да се развиват по-бавно и […] (*).
(310)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ е позволила започването на проекта […] (*) относно […] (*), изработване и патентоване на оригиналните процеси на […] (*) (254) […] (*). [Този проект] (**) включваше опасни и трудни операции, за който бяха нужни значителни човешки, технически и финансови инвестиции, които дружество като Prosernat не можеше изцяло само да осъществи. Следователно публичната помощ, отпусната от публичноправната организация ФИП, се оказа крайно необходима. По-специално, единствено публичноправната организация ФИП разполагаше със специализирани екипи, които имаха капацитета да изработят необходимите за развитието на процеса модели и с лабораторно оборудване, приспособено към обработката на опасни за здравето елементи.
(311)
През 2008 г. в изключителната област на Axens, държавната помощ позволи да се преодолеят научните и техническите препятствия при […] (*). Освен това по проекта […] (*) (255) беше постигнат значителен напредък. Държавната помощ позволи на публичноправната организация ФИП да разработи заедно с промишлените партньори процес за […] (*), който ще бъде достъпен на пазара посредством лиценз. Разработките за развитието на процес от този вид включват едновременно […] (*) и […] (*).
(312)
Освен това в изключителната област на Prosernat беше разработен проект […] (*) за улавяне на CO2 от изгорели газове. Улавянето/съхранението на CO2 (256) (CSC) е едно от средствата за намаляване на глобалното затопляне. Като взе предвид състава на изгорелите газове и тяхното ниско налягане, публичноправната организация ФИП установи нови технологични предизвикателства. Prosernat не би била в състояние да разработи този процес със свои средства, като се има предвид несигурността по отношение структурата, обхватът, развитието и нормативната рамка на бъдещия пазар на улавяне на CO2.
(313)
През 2009 г. в изключителната област на Axens може да бъде цитиран за пример проект […] (*) относно процесите […] (*). С него се целеше развитието на […] (*), както и подобрението на някои процеси […] (*). Благодарение на публичните средства беше успешно проучен […] (*), което позволи значително подобряване на […] (*). При проекта […] (*) благодарение на държавното финансиране се достигна до решения, нямащи аналог в съществуващите технологии […] (*). Също така в проекта […] (*) бяха включени катализатори, с което се позволи разнообразяване на предлагането на пазара на […] (*), който е в пълен възход. Без държавната помощ катализаторите щяха да се разработят по много по-постепенен начин, а подобрението на ефективността щеше да бъде по-бавно. В областта на […] (*) с проекта […] (*), който се отнасяше до новаторските катализатори […] (*), се откриха нови пътища на изследване благодарение на държавната помощ, а проектът […] (*), с който се целеше проучването на технологичните граници (по-специално изменението на разходите), за да може да […] (*), успя да разшири обхвата си отвъд съществуващата ефективност.
(314)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ например позволи подновяването и продължаването на научноизследователската и развойна дейност, постепенно измествани от основната дейност, в областта на […] (*). По този начин публичната помощ позволи да не бъдат загубени предходните технически достижения и да се поддържа гама от процеси за […] (*) на пазара. По същия начин проектът […] (*) относно улавянето на CO2 […] (*) беше продължен благодарение на държавната помощ.
(315)
Комисията отбелязва също така, че положителното развитие на индикаторите, за измерване на усилията по отношение на ИРД, положени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, което тя бе установила в съображение 200 от горепосоченото решение C 51/2005, е продължило през периода 2007-2009 г.
Таблица 7
Развитие на индикаторите за измерване на усилията на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г.
Развитие на индикаторите
ФИП/Axens
ФИП/Prosernat
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
Разходи за ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Персонал, участващ в ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Също така Комисията повтаря констатациите, които е обобщила в съображения 201-203 от горепосоченото решение C 51/2005: частта от разходите за ИРД в оборота на групата ФИП е особено голяма, докато последната търпи развитие в среда, регулирана от множество национални предписания, които се променят непрекъснато, по-специално що се отнася до екологичните стандарти и режимите на защита на интелектуалната собственост.
(317)
Както направи това в съображение 204 от горепосоченото решение C 51/2005, Комисията отчита разнообразието и структурата на предлагането, както и функционирането на конкуренцията (257) на пазара на технологиите на рафиниране и приложението им в рафиниращата и нефтохимическата промишленост. По този въпрос тя отбелязва, че някои конкуренти се намират в много по-благоприятна конкурентна позиция от тази на групата ФИП. Дружеството UOP Limited разполага например с процент от световния пазар от порядъка на 57 % по стойност срещу само 7 % за групата ФИП. Също така Комисията счита, че публичната помощ, отпусната за проекти за научноизследователска и развойна дейност, осъществявани от групата ФИП, не може, поради своя характер или своите пропорции, да възпрепятства динамичните стимули на пазара на технологиите на рафиниране. Освен това се налага изводът, че търговските партньори на Европейския съюз, по-специално Съединените американски щати, отделят значителни средства за финансиране на научноизследователската дейност в областта на енергетиката, което позволява осъществяването на проекти за научноизследователска и развойна дейност от конкурентите на групата ФИП. По този начин някои от конкурентите на групата ФИП, по-специално дружеството UOP Limited, са получили значителна държавна помощ (258) или са се ползвали от непряка държавн помощ благодарение на партньорства с научноизследователски институти или университети.
(318)
В заключение Комисията достига до извода, че държавната помощ в полза на групата ФИП в изключителната област на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat е имала стимулиращ ефект за годините 2006, 2007, 2008 и 2009.
(319)
Считано от 2010 г., в годишните доклади, предоставяни от Франция на Комисията до изтичане на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, ще трябва да се доказва стимулиращият ефект на помощта.
(320)
С оглед на всички предходни съображения Комисията заключава, че държавната помощ, отпусната на групата ФИП за дейностите в изключителните области на неговите дъщерни дружества Axens и Prosernat, включително и елементът на помощ, свързан с последиците от неограничената гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва, е в съответствие с разпоредбите на рамката ИРД от 1996 година, както и с рамката за НИРИ, при условие че са спазени съдържащите се в тях изисквания.
7.3.3 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪВМЕСТИМОСТТА НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(321)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е съвместима с вътрешния пазар при положение, че условията, посочени в точки 7.3.1 и 7.3.2, са спазени.
8 НЕУТРАЛНОСТ ПО ОТНОШЕНИЕ НА РЕЖИМА НА СОБСТВЕНОСТ
(322)
Комисията държи да подчертае, че по никакъв начин не поставя под въпрос принадлежността на публичноправната организация ФИП към държавата, нито оспорва статута ѝ на юридическо лице на публичното право като такъв.
(323)
По смисъла на член 345 от ДФЕС Общността е неутрална по отношение на режима на собствеността в държавите-членки и няма разпоредба от Договора, която да препятства държавата да притежава (изцяло или частично) предприятия. Като се има предвид това, правилата на конкуренцията трябва да се прилагат по еднакъв начин към частните предприятия и към държавните предприятия. При прилагането на тези правила нито един вид от тези предприятия не следва да получава изгода или да бъде лишено от такава.
(324)
В настоящия случай гаранцията, от която се ползва публичноправната организация ФИП не е резултат от собствеността, а от правния статут на предприятието. Държавите-членки са свободни да избират правната форма на предприятията, но при избора си трябва да спазват правилата на конкуренцията, заложени в Договора. По-специално само фактът, че държавната гаранция е автоматично свързана с конкретен правен статут, не е пречка същата тази гаранция да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са налице условията, посочени в него (259),
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. С предоставянето от страна на Франция на статут на публичноправна организация с търговски и промишлен характер на ФИП, считано от 7 юли 2006 г., последната получи неограничена държавна гаранция (наричана по-нататък „държавна гаранция“) за всички свои дейности.
2. Покритието с държавна гаранция на нестопанските дейности на публичноправната организация ФИП, по-специално обучение с оглед на повече и по-квалифицирани човешки ресурси, независима научноизследователска и развойна дейност с оглед по-широки познания и по-добро разбиране и разпространение на резултатите от изследванията, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителната спогодба за разработка, търговско разпространение и използване, сключена с дъщерното дружество Beicip-Franlab, не представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
4. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителните спогодби, сключени с нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решението на Комисията от 16 юли 2008 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на групата ФИП (наричано по-нататък „решение C 51/2005“), представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
5. Покритието с държавна гаранция на научните изследвания по договор и услугите, предоставяни от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на дружествата, представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
В случай на изменение на спогодбата между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, посочена в член 1, параграф 3 от настоящото решение, Франция уведомява Комисията за същата тази спогодба, като отчита евентуалното въздействие на държавната гаранция за оценяването на целия евентуален размер на държавното финансиране, освен ако нови договорни условия позволят да се изключи наличието на държавна помощ.
Член 3
Покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 и 5 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, за периода 7 юли 2006 г. - 31 декември 2009 г.
Член 4
Считано от 1 януари 2010 г. и до изтичането на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005, покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, при условие че се спазват условията, предвидени в членове 5 и 6 от настоящото решение.
Член 5
1. Годишният финансов доклад, посочен в член 4, параграф 2 от решение C 51/2005 освен вече споменатите елементи в член 5, параграф 1 от същото решение съдържа и изброените елементи в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член.
2. В годишния финансов доклад се посочва размерът, лихвеният процент и договорните условия на сключените от публичноправната организация ФИП заеми по време на съответния годишен период, както и оценка на брутния еквивалент на помощта на евентуалната лихвена отстъпка, свързана с държавната гаранция, освен ако се докаже, че тези договори за заем са в съответствие с обичайните пазарни условия или чрез сравнение на техните условия с условията, получавани от публичноправната организация ФИП преди промяната на статута ѝ, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
3. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стоките и услугите, получени от публичноправната организация ФИП от доставчиците за осъществяването на икономическите услуги, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, през съответния годишен период, както и максимална оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от по-благоприятната оценка на доставчиците за риска от неизпълнение на задълженията на предприятието. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 2,5 % към размера на реализираните придобивки, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
4. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стопанските дейности, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, осъществени от публичноправната организация ФИП през съответния годишен период, както и максималната оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от неплащането на премия, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение, или поне за най-доброто усилие, предложено на получателите на същите тези икономически услуги. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 5 % върху размера на предоставените услуги, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
Член 6
1. Общият размер на публичните средства, отпуснати за дейностите на публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност на Axens и Prosernat, включително максималното въздействие на държавната гаранция, както е оценено в член 5, параграфи 2, 3 и 4 от настоящото решение, трябва да бъде по-ниско от максималния разрешен интензитет от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации.
2. При надхвърляне на прага, посочен в параграф 1 от настоящия член, излишъкът от помощта при необходимост се изплаща от съответното дъщерно дружество Axens или Prosernat на публичноправната организация ФИП.
Член 7
Считано от 1 януари 2010 г., покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 5, представлява държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар при спазване на условията, предвидени в член 8 от настоящото решение.
Член 8
1. Научните изследвания по договор и услугите, предоставени от публичноправната организация ФИП, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение, трябва да продължат да бъдат допълващи към нейната основна дейност за независими научни изследвания в публичния сектор.
2. С оглед да бъдат счетени за допълващи, научните изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП трябва:
-
да не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на публичноправната организация ФИП;
-
да бъдат тарифирани на пазарна цена или, ако не съществува пазарна цена, на цена, която отразява пълната стойност, увеличена с разумен марж, с изключение на потенциалното въздействие на държавната гаранция;
-
да подлежат на отделно осчетоводяване от дейностите по независими научни изследвания в публичния сектор (счетоводно разделяне на съответните цени и финансиране) и всички доходи, които пораждат, трябва да бъдат инвестирани обратно в основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор;
-
да бъдат неразривно свързани с основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор на публичноправната организация ФИП, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или използването на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
-
да не попадат в приложното поле на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005, при необходимост удължени или изменени съгласно член 3, параграф 2 от решение C 51/2005 и член 12, параграф 2 от настоящото решение;
-
да представляват малка част от бюджета, използван от публичноправната организация ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
3. Всяка година Франция представя на Комисията доклад за научните изследвания по договор и предоставени услуги от публичноправната организация ФИП, в който се уточнява съотношението на сумите, отделени за тях, в бюджета на ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
Член 9
1. Френските власти и публичноправната организация ФИП посочват следната забележка в договора за финансиране на всяка операция (за всеки покрит от договора инструмент):
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
2. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която държавата се освобождава от отговорност, във всеки договор, свързан с предоставянето на научни изследвания по договор или услуги, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение.
3. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която публичноправната организация ФИП и държавата се освобождават от отговорност, във всеки договор, сключен с акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, по който има задължаване.
4. Публичноправната организация ФИП се въздържа от предоставянето на гаранция, авал, обезпечение, писмо за намерение или гаранционно писмо в полза на дъщерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, които биха противоречали на обичайните пазарни условия.
Член 10
Франция уведомява поотделно Комисията за всяка помощ, чийто размер надхвърля праговете, предвидени от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации, като взема под внимание евентуалното въздействие на държавната гаранция.
Член 11
Франция уведомява Комисията, в срок от два месеца след датата на уведомление на настоящото решение, за мерките, които е взела с цел привеждане в съответствие.
Член 12
1. Членове 4, 5 и 6 от настоящото решение се прилагат до изтичане на срока на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005.
2. Когато френските власти уведомяват Комисията за подновяване или изменение на тези изключителни споразумения в съответствие с член 3, параграф 2 от решение C 51/2005, те трябва да вземат под внимание въздействието на държавната гаранция при оценката на общия размер на публичното финансиране.
Член 13
Адресат на настоящото решение е Република Франция.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 29. jūnijs)
par valsts atbalstu C 35/08 (ex NN 11/08), ko Francija piešķīrusi publiskajai organizācijai “Institut Français du Pétrole”
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 4483)
(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/26/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (1) un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (2) un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem pantiem (3),
tā kā:
1 PROCEDŪRA
(1)
Saistībā ar formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta lietā C 51/05 par valsts atbalsta pasākumiem, ko Francija piešķīrusi Institut Français du Pétrole (4), Francijas iestādes 2006. gada 18. jūlija vēstulē, kas reģistrēta 2006. gada 19. jūlijā, informēja Komisijas dienestus, ka publiskā organizācija IFP, kas agrāk bija profesionāla organizācija normatīvā akta - 1943. gada 17. novembra likuma Nr. 43-612 par profesionālo interešu pārvaldi - izpratnē, pārveidota par publisku organizāciju, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem (turpmāk tekstā “EPIC”). Šī pārveide izriet no diviem dokumentiem, kurus Francijas iestādes pievienojušas vēstulei: i) 2006. gada 6. jūlija dekrēta Nr. 2006-797, ar ko nosaka jaunos publiskās organizācijas IFP statūtus, un ii) 2005. gada 13. jūlija likuma Nr. 2005-781 par programmu, ar kuru nosaka enerģētikas politikas virzienus (kura piemērošanai tika pieņemts minētais dekrēts).
(2)
Ar 2007. gada 3. augusta un 2008. gada 7. maija vēstulēm Komisija Francijas iestādēm nosūtīja informācijas pieprasījumus, uz kuriem tās sniedza atbildes attiecīgi 2007. gada 28. septembra un 2008. gada 26. jūnija vēstulēs.
(3)
Saistībā ar kādu agrāku lietu Komisija 2008. gada 16. jūlijā pieņēma lēmumu (turpmāk tekstā “Lēmums C 51/2005”) par pirmo atbalsta pasākumu, ko Francija sniegusi grupai IFP (5). Minētajā lēmumā Komisija uzsvēra, ka jautājums par papildu valsts atbalsta esību iespējamas neierobežotas valsts garantijas veidā, kas izriet no publiskās organizācijas IFP EPIC statusa, būtu jāizmeklē atsevišķi saistībā ar citu procedūru.
(4)
Šī otrā procedūra, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā, par kuru Komisija 2008. gada 16. jūlijā pieņēma lēmumu (6) (turpmāk tekstā “lēmums par procedūras sākšanu”), kas pieņemts atbilstoši Padomes 1999. gada 22. marta Regulai (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (7) (turpmāk tekstā “procedūras regula”) attiecībā uz neierobežotu valsts garantiju, kas, iespējams, piešķirta grupai IFP.
(5)
Komisija 2008. gada 11. oktobrīEiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētājā lēmumā par procedūras sākšanu aicināja trešās ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes par minēto pasākumu.
(6)
Francija savus apsvērumus Komisijai nosūtīja 2008. gada 14. oktobra vēstulē.
(7)
Ar 2008. gada 6. novembra vēstuli, ko Komisija reģistrēja tajā pašā dienā, sabiedrības UOP Limited valdes informēja Komisiju par sava klienta vēlmi paust apsvērumus par attiecīgo pasākumu. Ņemot vērā tulkošanai nepieciešamo laiku, tā lūdza pagarināt termiņu apsvērumu iesniegšanai līdz 2008. gada 30. novembrim. 2008. gada 7. novembra vēstulē Komisija norādīja, ka tā piekrīt šīs prasības pamatojumam un piešķir sabiedrībai UOP Limited atbildes sniegšanai papildu termiņu līdz 2008. gada 30. novembrim. 2008. gada 28. novembra vēstulē, ko Komisija reģistrēja tajā pašā dienā, sabiedrība UOP Limited nosūtīja sava klienta apsvērumus par lēmumu sākt procedūru.
(8)
Ar to pašu 2008. gada 28. novembra vēstuli sabiedrības UOP Limited valdes lūdza atļauju, lai tās klients varētu iesniegt papildu piezīmes procedūras gaitā. 2008. gada 17. decembra vēstulē Komisija pauda piekrišanu pagarināt sabiedrībai UOP Limited atbildes iesniegšanas termiņu līdz 2009. gada 23. janvārim, lai tā varētu iesniegt iespējamos papildu apsvērumus. 2009. gada 23. janvāra vēstulē sabiedrības UOP Limited valdes nosūtīja sava klienta papildu apsvērumus.
(9)
Ar 2009. gada 6. maija vēstuli Komisija nepieciešamajā konfidenciālajā versijā paziņoja Francijas iestādēm visus sabiedrības UOP Limited apsvērumus attiecībā uz lēmumu par procedūras sākšanu. Komisija uzaicināja Francijas iestādes apsvērumus nosūtīt ne vēlāk kā 2009. gada 8. jūnijā. 2009. gada 2. jūnija vēstulē Francijas iestādes lūdza pagarināt šo termiņu līdz 2009. gada 22. jūnijam, jo trešās personas iesniegtie apsvērumi pēc Francijas iestāžu domām bija sīki un padziļināti jāanalizē un tām bija nepieciešama apspriede ar vairākiem ministriju dienestiem. 2009. gada 9. jūnija vēstulē Komisija piešķīra pagarinājumu līdz 2009. gada 22. jūnijam. 2009. gada 22. jūnija vēstulē Francijas iestādes nosūtīja savas piezīmes par sabiedrības UOP Limited apsvērumiem.
(10)
Ar 2009. gada 29. jūlija vēstuli Komisija Francijas iestādēm lūdza papildu informāciju un aicināja tās atbildi iesniegt līdz 2009. gada 24. augustam. 2009. gada 19. augusta vēstulē Francijas iestādes lūdza pagarināt atbildes iesniegšanas termiņu līdz 2009. gada 7. septembrim; Komisija ar 2009. gada 20. augusta vēstuli tām šo pagarinājumu piešķīra. 2009. gada 8. septembra vēstulē Francijas iestādes beidzot iesniedza prasīto informāciju.
(11)
Ar 2009. gada 20. novembra vēstuli Komisija Francijas iestādēm lūdza jaunu papildu informāciju un aicināja tās atbildi sniegt divdesmit dienu laikā. 2009. gada 14. decembra vēstulē Francijas iestādes lūdza pagarināt atbildes iesniegšanas termiņu līdz 2010. gada 22. janvārim; Komisija ar 2009. gada 18. decembra vēstuli tām šo pagarinājumu piešķīra. 2010. gada 13. janvāra vēstulē Francijas iestādes beidzot iesniedza prasīto informāciju.
(12)
Komisijas dienesti 2010. gada 20. maijā Briselē noorganizēja sanāksmi, lai kopā ar Francijas iestādēm apspriestu Komisijas 2010. gada 26. janvāra Lēmuma Nr. C 56/07 (ex E 15/05) par valsts atbalstu, kuru Francija piešķīrusi La Poste (8) (turpmāk tekstā “Lēmums C 56/2007”), ietekmi uz šo lietu. Tā kā La Poste ir publiska struktūra, kurai līdz tam bija statuss, kurš pielīdzināms publiskas organizācijas, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem (EPIC) (9), statusam, lietai saistībā arLa Poste (turpmāk tekstā “lieta La Poste” vai “Pasta lieta”), kas uz to attiecas, ir daudz kopīga ar attiecīgo pasākumu, tā kā Francijas iestādes savos apsvērumos par katru no abām lietām mutatis mutandis izvirzīja tos pašus argumentus. 2010. gada 4. jūnijā Francijai elektroniski tika nosūtīts papildu jautājumu saraksts, jo Komisijas dienesti vēlējās, lai būtu Francijas iestāžu rakstisks dokuments par dažādajiem šajā sanāksmē pārrunātajiem jautājumiem. 2010. gada 16. jūlijā Francijas iestādes paziņoja pieprasīto informāciju.
(13)
Ar 2010. gada 29. septembra vēstuli Komisija lūdza Francijas iestādes iesniegt papildu informāciju un uzaicināja tās atbildi sniegt divdesmit dienu laikā. 2010. gada 7. oktobra vēstulē Francijas iestādes lūdza pagarināt atbildes iesniegšanas termiņu līdz 2010. gada 26. novembrim; 2010. gada 8. oktobra vēstulē Komisija tām piešķīra šo termiņa pagarinājumu. 2010. gada 26. novembra vēstulē Francijas iestādes beidzot iesniedza pieprasīto informāciju.
2 GRUPA IFP
(14)
Kā Komisija norādīja lēmumā par procedūras sākšanu un iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 (10), publiskajai organizācijai IFP ir trīs uzdevumi:
-
pētniecības un attīstības uzdevums naftas un gāzes krājumu izpētes jomā un naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tehnoloģiju jomā,
-
inženieru un tehniskā personāla apmācības uzdevums un
-
nozaru informācijas un dokumentācijas sniegšanas uzdevums.
Mērķu līgumā, kas noslēgts ar valsti, ir noteikti tās darbības galvenie virzieni piecu gadu laikposmiem.
(15)
Turklāt publiskā organizācija IFP tieši vai netieši kontrolē komercsabiedrības, ar kurām tā noslēgusi ekskluzīvus pētniecības un licences līgumus. Pamatojoties uz vairākiem saskaņotiem elementiem, kuru detaļas aprakstītas 137. apsvērumā, Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 pauda viedokli, ka apvienība, ko veido publiskās akciju sabiedrības Axens, Beicip-Franlab un Prosernat, kā arī to mātesuzņēmums - publiskā organizācija IFP, veido vienu saimniecisku grupu (turpmāk tekstā “grupa IFP”) konkurences tiesību izpratnē.
(16)
Axens darbojas katalizatoru un naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tehnoloģiju tirgū un 2006. gadā, kad mātesuzņēmums nomainīja statusu, tā kopējais apgrozījums bija 308,45 miljoni euro. Publisko organizāciju IFP un Axens vieno divi ekskluzīvi līgumi - kopējas licences līgums un produktu licences līgums, kā arī vienošanās par rūpniecisko izpēti (11). Kā atlīdzību par šiem līgumiem meitasuzņēmums mātesuzņēmumam pārskaita, no vienas puses, maksājumus, kas saņemti no licences līgumiem, un, no otas puses, atlīdzību […] (13) par piekļuvi publiskās organizācijas IFP pētniecības resursiem.
(17)
Sabiedrība Beicip-Franlab izstrādā un izplata programmatūras naftas atradņu un naftas ieguves jomā, kā arī veic izpēti un sniedz konsultācijas. 2006. gadā tās apgrozījums bija 42 miljoni euro. Ekskluzīva vienošanās par izstrādi, pārdošanu un izmantošanu, kas noslēgta 2003. gadā uz desmit gadiem, nosaka, ka sabiedrībai Beicip-Franlab [publiskā organizācija IFP piedāvā rezultātus, kas gūti pētījumos] (**) par algoritmiem, modeļiem un metodoloģiju [kurus izstrādājusi] (**) publiskā organizācija IFP naftas atradņu un naftas ieguves jomā, un var pieprasīt IFP, pamatojoties uz šiem rezultātiem, izstrādāt noteiktus produktus. Beicip-Franlab sedz visas izmaksas, kas saistītas ar publiskās organizācijas IFP atbalstīto produktu izstrādi. Turklāt Beicip-Franlab maksā dažādas papildu atlīdzības […] (*), kas paredzētas, lai segtu uzturēšanu un izmantošanas tiesības. 2005. gadā tika parakstīta papildvienošanās, ar ko tika grozīta atlīdzības kārtība, saglabājot principu, ka Beicip-Franlab sedz visas izstrādes izmaksas.
(18)
Sabiedrība Prosernat veic izpēti un sniedz pakalpojumus, kā arī piegādā iekārtu komplektus gāzes attīrīšanas un atsērošanas tehnoloģiju jomā. 2006. gadā tās apgrozījums bija 49,9 miljoni euro. Starp publisko organizāciju IFP un Prosernat2003. gada 18. augustā ar atpakaļejošu spēku no 2002. gada 1. janvāra uz desmit gadiem tika parakstīts kopējās licences līgums un vienošanās par rūpniecisko izpēti, kas paredz, ka Prosernat ir ekskluzīva licences koncesija attiecībā uz publiskās organizācijas IFP patentiem un [IFP piedāvā rezultātus] (**), kas gūti pētījumos […] (*) gāzes attīrīšanas un atsērošanas tehnoloģiju jomā. Atkarībā no gada apgrozījuma Prosernat mātesuzņēmumam maksā atlīdzību par licenci attiecībā uz metodēm, kā arī atlīdzību, ko attiecībā uz iekārtām aprēķina katrā konkrētajā gadījumā atsevišķi. Atlīdzība publiskajai organizācijai IFP, ko Prosernat maksā par piekļuvi izpētes rezultātiem, ir […] (*) % no Prosernat kopējā gada apgrozījuma.
(19)
Atbilstoši iepriekš minētā Lēmuma C 51/2005 6. pantam 2009. gadā ekskluzīvajos līgumos tika iekļauta klauzula (14), kas regulē atlīdzību, ko meitasuzņēmumi Axens un Prosernat maksā publiskajai organizācijai IFP, lai nodrošinātu, ka mātesuzņēmumam maksā minimālo nefiksēto atlīdzību, kas segtu vismaz 25 % no izmaksām, kuras saistītas ar tehniskās iespējamības pētījumiem pirms rūpnieciskās izpētes darbiem, 50 % no rūpnieciskās izpētes izmaksām un vajadzības gadījumā 75 % no izmaksām, kuras saistītas ar pirmskonkurences izstrādes darbībām, ko atbilstoši Kopienas 1996. gada 17. februāra pamatnostādnēm par valsts atbalstu pētniecībai un attīstībai (15) (turpmāk tekstā “1996. gada PA pamatnostādnes”) publiskā organizācija IFP veic jomās, kurās darbojas meitasuzņēmumi (16).
(20)
Atbilstoši lēmumam par procedūras sākšanu saistībā ar minētā pasākuma izmeklēšanu ir jāņem vērā iespējamā valsts garantijas ietekme, kas izriet no publiskās organizācijas IFP EPIC statusa, uz visām grupas IFP struktūrām (ko veido publiskā organizācija IFP un tās trīs meitasuzņēmumi, kas ir privāttiesību subjekti) (17).
3. PASĀKUMA APRAKSTS
(21)
Līdz 2006. gadam publiskā organizācija IFP bija profesionāla organizācija privāttiesību juridiska persona atbilstoši normatīvajam aktam - 1943. gada 17. novembra Likumam Nr. 43-612 par profesionālo interešu pārvadi un atradās Francijas valdības ekonomiskā un finanšu kontrolē.
(22)
Princips par IFP pārveidi par EPIC paredzēts 95. pantā 2005. gada 13. jūlija Likumā Nr. 2005-781 par programmu, ar kuru nosaka enerģētikas politikas virzienus. Šī pārveide stājās spēkā ar 2006. gada 6. jūlija Dekrēta Nr. 2006-797 par publiskās organizācijas IFP statusu publicēšanu Francijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī.
(23)
Kā EPIC publiskā organizācija IFP dienā, kad tika mainīts tās statuss, kļuva par publisko tiesību juridisku personu (18).
(24)
Kvalificēšanas par EPIC tiesiskās sekas sīki izklāstītas iepriekš minētā Lēmuma C 56/2007 2. daļā (“Pasākuma apraksts”), kā arī lēmuma pa procedūras sākšanu 3.2.1. daļā (“IFP EPIC statusa juridiskās sekas”), uz ko Komisija norāda mutatis mutandis.
4. FORMĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS SĀKŠANAS IEMESLI
(25)
Lēmumā par procedūras sākšanu Komisija vispirms uzskatīja, ka pasākums izraisa šaubas par to, vai pārmērīgais parastais tiesiskais regulējums EPIC labā bankrota jautājumā līdzinās neierobežotas valsts garantijas mehānismam, kurā iesaistīti valsts līdzekļi:
-
maksātnespējas un bankrota procedūru nepiemērojamība EPIC kā publisko tiesību juridiskām personām izriet no publisko tiesību juridisko personu īpašuma neaizskaramības vispārīgā principa, ko Francijas judikatūra un jo īpaši Kasācijas tiesa atzinusi kopš 19. gadsimta beigām (19). Sīkākai informācijai Komisija norāda uz lēmuma par procedūras sākšanu 3.2.1.1. sadaļu, kā arī uz 38.-40. apsvērumu (20);
-
1980. gada 16. jūlija likums un tā piemērošanas noteikumi toties ir piemērojami EPIC. Tajos skaidri noteikts, ka valsts ir kompetentā iestāde attiecībā uz publisko iestāžu parādu piedziņu, ar tiem valstij tiek piešķirtas lielas pilnvaras, piemēram, rīkojums administratīvā kārtā un pietiekamu līdzekļu nodrošināšana, un izveidots valsts atbildības pēdējā instancē princips attiecībā uz publisko tiesību juridisko personu parādiem. Sīkākai informācijai Komisija norāda uz lēmuma par procedūras sākšanu 3.2.1.2. sadaļu, kā arī uz 41.-45. apsvērumu (21);
-
ja EPIC tiek likvidēta, parasti piemēro principu, ka tās parādi tiek nodoti valstij vai citai publiskai iestādei (22), lai nodrošinātu, ka neviens EPIC kreditors nezaudē savu prasījumu publiskai iestādei. Sīkākai informācijai Komisija norāda uz lēmuma par procedūras sākšanu 3.2.1.3. sadaļu, kā arī uz 46.-51. apsvērumu (23);
-
EPIC varētu būt priviliģēta piekļuve Valsts kases avansa kontiem. Sīkākai informācijai Komisija norāda uz lēmuma par procedūras sākšanu 3.2.1.4. sadaļu un uz 52. apsvērumu (24).
(26)
Turklāt, kā precizēts lēmuma par procedūras sākšanu 65.-74. apsvērumā, uz kuriem Komisija norāda, lai iegūtu sīkāku informāciju, Francijas iestāžu piedāvātie skaidrojumi attiecībā uz tiesisko un normatīvo aspektu nešķiet pietiekami, lai a priori likvidētu šaubas.
(27)
Turpmāk Komisija norādīja, ka nevar izslēgt, ka šī situācija rada selektīvu ekonomisku priekšrocību, galvenokārt izmantojot par labvēlīgākiem atzītus finansējuma nosacījumus, pat ja publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumu finanses nav novērtējusi ārēja novērtēšanas aģentūra. Grupai IFP varētu būt arī priekšrocības attiecībās ar klientiem un piegādātājiem, ciktāl tie varētu uzskatīt, ka saistībā ar saviem kredītiem viņi var izmantot valsts garantiju. Tāpēc iepriekšējās izmeklēšanas stadijā nevar izslēgt, ka preču vai pakalpojumu piegādes vai iegādes gadījumā, kas nozīmē parādsaistību atlīdzināšanu, attiecīgie piegādātāji vai klienti piešķir publiskajai organizācijai IFP labākus noteikumus kā tos, kurus viņi piešķirtu uzņēmumam, kam nav piešķirta valsts garantija.
(28)
Turklāt, pamatojoties uz informāciju, kas iegūta iepriekšējās izmeklēšanas beigās, Komisija uzskatīja, ka garantijas neierobežotais raksturs, jo īpaši attiecībā uz tās ilgumu, summu un apjomu, ļoti apgrūtināja tirgus prēmijas summas aprēķināšanu, kas publiskajai organizācijai IFP būtu jāmaksā valstij par šī aizsardzības pasākuma piešķiršanu.
(29)
Visbeidzot, Komisija norādīja, ka tai ir šaubas par valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, jo tas it īpaši prima facie neparādījās kā atbalsts, kas veicina noteiktas saimnieciskās darbības vai attīstību tautsaimnieciskajos apgabalos.
5. FRANCIJAS IESTĀŽU APSVĒRUMI UN PRIEKŠLIKUMI
5.1. FRANCIJAS IESTĀŽU SĀKOTNĒJIE APSVĒRUMI
(30)
Saistībā ar lēmumu par procedūras sākšanu 2008. gada 14. oktobra vēstulē Francijas iestādes Komisijai paziņoja savus apsvērumus un priekšlikumus. Šī vēstule papildināja apsvērumus un priekšlikumus Francijas iestāžu iepriekšējās vēstulēs (25), kuri apkopoti lēmumā par procedūras sākšanu.
(31)
Francijas iestādes 2008. gada 14. oktobra apsvērumos vispirms atgādināja, ka procedūra attiecībā uz grupu IFP tika uzsākta vienlaikus ar iepriekš minēto Pasta lietu, un tāpēc norādīja, ka tās mutatis mutandis izvirza tos pašus argumentus, kurus tās izvirzīja šīs lietas izmeklēšanas laikā (26). Neraugoties uz šo līdzību, Francijas iestādes tomēr uzskatīja par nepieciešamu norādīt publiskās organizācijas IFP īpatnības; runa ir par pētniecības struktūru, kurai ir trīskāršs vispārējas nozīmes uzdevums (izpēte, apmācība un dokumentēšana) un kuras darbības lielākoties nav saistītas ar tautsaimniecību, kas attaisno tai piešķirto valsts finansējumu. Turklāt tās precizēja iemeslus, kāpēc tās statuss tika pārveidots par EPIC - IFP darbības veidu un finansējuma modeļa, no vienas puses, un tās juridiskā statusa, no otras puses, saskaņošana varētu attaisnot statusa izmaiņas, lai IFP tuvinātu publiskajai jomai, atsakoties no privāttiesību profesionālas organizācijas veida.
(32)
Francijas iestādes apstrīdēja valsts atbalsta esību tāpēc, ka, pēc to domām, nav izpildīti divi noteikumi no tiem, kas minēti LESD 107. panta 1. punktā, jo konkrētais mehānisms neparedz, no vienas puses, valsts finanšu līdzekļu pārskaitīšanu (5.1.1.) un, no otras puses, nekādu priekšrocību piešķiršanu publiskajai organizācijai IFP (5.1.2.).
5.1.1. VALSTS GARANTIJAS VALSTS RESURSU VEIDĀ NEESĪBA
(33)
Francijas iestādes uzskata, ka, no vienas puses, publiskām organizācijām netiek piešķirta automātiska garantija, pamatojoties uz to statusu (A), un, no otras puses, Komisijas argumentācija lēmumā par procedūras sākšanu ir kļūdaina (B).
A. Neierobežotas valsts garantijas neesība
(34)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 41.-45. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes izvirza piecus apsvērumus savu argumentu pamatošanai.
(35)
Pirmkārt, nevienā tiesību aktā vai lēmumā nav minēts princips, saskaņā ar kuru valsts principā neierobežoti garantētu EPIC parādus
(36)
Otrkārt, Valsts Padomes judikatūrā pausts viedoklis par garantiju neesību, jo īpaši spriedumā lietā Société de l'hôtel d'Albe (27), kā arī divos lēmumos, kas pieņemti lietā Campoloro (28).
(37)
Treškārt, 2001. gada 1. augusta Budžeta noteikumu ietvara likumā (LOLF) ir paredzēts, ka garantiju var noteikt tikai ar finanšu tiesību aktu noteikumu (29), ko Valsts Padome skaidri apstiprināja 2006. gada pārskatā (30). Līdz ar to Francijas iestāžu norīkotais eksperts iepriekš minētajā Pasta lietā (31) uzskata, ka kopš LOLF stāšanās spēkā 2005. gada 1. janvārī nav iespējams likumīgi piešķirt netiešu garantiju. Attiecībā uz parādsaistībām, kuras uzņemtas kopš 2005. gada 1. janvāra, eksperts uzskata, ka, tā kā nav lēmuma par strīdu izskatīšanu, attiecīgi nav iespējams noteikt, vai pirms 2005. gada 1. janvāra piešķirto netiešo garantiju, kuru piešķiršana nebija skaidri paredzēta finanšu tiesību aktos, spēkā esību ir iespējams atcelt, pamatojoties uz kreditoru tiesībām, kas ir aizsargātas konstitūcijā.
(38)
Ceturtkārt, Francija uzskata, ka, ja EPIC būtu pieejama valsts garantija, to statusa mainīšana nozīmētu, ka būtu jānodrošina kreditoru tiesību aizsardzības pasākumi. Tā kā šāds mehānisms nav bijis izstrādāts (32), tā secina, ka a contrario EPIC nav piešķirta nekāda valsts garantija.
(39)
Piektkārt, Francijas iestādes atsaucas uz Valsts Padomes Strīdu izskatīšanas nodaļas bijušā priekšsēdētāja Labetoulle rakstu. (33) Viņš raksta, ka “tiesību akti neparedz automātisku minētās garantijas [valsts garantijas, kas ipso jure piemērojama valsts iestādēm] piešķiršanu, saņemšanu un darbības jomu”.
B. Kļūdainā Komisijas argumentācija (34)
(40)
Francijas iestādes uzskata, ka attiecībā uz EPIC individuālo prasījumu atmaksa netiek garantēta (a), netiek garantēta arī publiskas iestādes darbības vai tās saistību saglabāšana (b).
a) Individuālo prasījumu atmaksa netiek garantēta
(41)
Kā paskaidrots iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 46.-49. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes uzskata, ka 1980. gada 16. jūlija likums nenosaka garantiju; pamatojoties uz likuma sagatavošanas procesu, 1999. gada 10. novembra nolēmumu (35) un 2005. gada 18. novembra nolēmumu (36) Campoloro lietā, kā arī doktrīnas rakstiem (37), Francija norāda, ka tā uzskata, ka 1980. gada 16. jūlija likumā nav paredzēts, ka valstij jāuzņemas saistības par saviem līdzekļiem; 1. pantā lietotais formulējums “y pourvoit” norāda uz “aizstāšanas” pilnvaru, kura “ir balstīta uz principu, ka aizstājējam ir tādi paši uzdevumi kā aizstājamajai personai”. Tāpēc saistībā ar šo aizstāšanu valsts var pildīt tikai šī aizstātā vadošā darbinieka funkcijas, kurās neietilpst iespēja par valsts budžeta līdzekļiem piešķirt ārkārtas dotācijas, jo tas “neietilpst aizstāšanas pilnvaru lokā”.
(42)
Turklāt, kā norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 50.-53. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes apgalvo, ka valsts stingra atbildība, pamatota tikai ar aktīvu nepietiekamību, nav pieņemama. Patiešām, Francijas iestādes uzskata, ka garantija paredz, ka garantijas devējs uzņemas atbalstīt garantēšanas faktu. Tāpēc, ja ir jāuzņemas vaina vai stingras atbildības gadījumā - konkrētas rīcības sekas -, garantija nav piemērojama. Francija uzskata, ka jebkurā gadījumā valsts atbildība nav piemērojama, pamatojoties tikai uz to, ka prefekts vai uzraudzības iestāde nav spējusi veikt nekādus pasākumus prasījuma atmaksai, aizbildinoties ar publiskās iestādes finanšu vai kapitāla situāciju. Vaina jāizslēdz, jo prefekta vai uzraudzības iestādes atturēšanās no savu pilnvaru īstenošanas pati par sevi nenorāda uz vainu. Tomēr Francijas iestādes atzīst, ka 1980. gada 16. jūlija likumā noteiktās procedūras īstenošanai valsts pārstāvja pienākums ir nodrošināt sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktību, taču uzskata, ka pat tādā gadījumā, ja tiesa lemj par atlīdzības izmaksu kreditoram, gala rezultātā kreditors nonāks tādā pašā situācijā, kādā nonāktu, piemērojot vispārējos tiesību aktus, jo otrajā gadījumā attiecīgais īpašums tiek nodots un visi kreditori saņem atbilstīgu summu. Tātad kreditoram tas nedod nekādas priekšrocības.
b) Publiskās organizācijas IFP vai tās saistību saglabāšana netiek garantēta
(43)
Kā norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 54.-56. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes uzskata, ka vispārējos tiesību aktos paredzētās sanācijas un likvidācijas procedūras nepiemērojamība publiskām personām neizslēdz EPIC bankrotēšanas iespēju vai pret to vērstas bankrota procedūras sākšanu. Tās apstrīd Komisijas analīzi, kuras pamatā ir paziņojums par valsts atbalstu garantiju veidā (38) (turpmāk tekstā “Paziņojums par garantijām”), un uzskata, ka šajā gadījumā Komisija nav pierādījusi “labvēlīgāku finansējuma noteikumu” pastāvēšanu, kas attiecināmi uz bankrota procedūras izslēgšanu, un tā nav konstatējusi, ka publiskā organizācija IFP nevar bankrotēt, nedz arī to, ka nav iespējama maksātnespējas procedūra, jo 1985. gada likums ir tikai procedūras likums. Šā likuma nepiemērojamība EPIC nenozīmē, ka EPIC nevar nonākt situācijā, kurā tiek pārtraukti maksājumi, kā arī tajā nav aizliegta sanācijas, likvidācijas vai ad hoc bankrota procedūras piemērošana EPIC.
(44)
Turklāt, kā norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 57.-67. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes apgalvo, ka 1980. gada 16. jūlija likumā noteiktās “procedūras” piemērošana vispārējos tiesību aktos paredzētās maksātnespējas procedūras vietā nerada nekādas priekšrocības kreditoram. Tās apstrīd nepieciešamību ievērot publiskojamības (39) un līdzvērtības (40) kritērijus, kurus Komisija izvirzījusi lēmuma par procedūras sākšanu 81. apsvērumā, lai novērtētu, vai konkrētas procedūras piemērošana maksātnespējas gadījumā dod priekšrocības minētajai procedūrai pakļautajam subjektam salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kuriem ir piemērojamas komerctiesības (41), taču tās izmanto šos pašus kritērijus, lai analizētu procedūru, kas noteikta ar 1980. gada 16. jūlija likumu. Tās uzskata, ka attiecībā uz publiskojamības kritēriju reitinga aģentūras ir pareizi sapratušas, ka šī procedūra ir piemērojama EPIC maksātnespējas gadījumā, turpretī attiecībā uz līdzvērtības kritēriju tās izšķir gadījumus, kuros sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktības prasība ir piemērojama, un gadījumus, kuros tā nav piemērojama, vienlaikus atzīmējot, ka publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu finanšu stāvoklis padara mazticamu situāciju, kad grupas IFP aktīvi ir nepietiekami, kuru pieejamība un ieguldījumi (150,3 miljoni euro) 2007. gada beigās bija līdzvērtīgi aptuveni piecas reizes lielāki nekā aizņēmumu un finanšu parādu summa (25,2 miljoni euro):
a)
gadījumā, ja nav piemērojama neviena sabiedrisko pakalpojumu prasība, 1980. gada likumā noteiktās procedūras piemērošana publiskas iestādes aktīvu nepietiekamības gadījumā neradītu kreditoriem labvēlīgāku situāciju nekā tad, ja tiktu piemērota vispārējos tiesību aktos paredzētā procedūra - viņi būtu atguvuši tādu pašu summu kā tāda subjekta kreditori, kuram ir piemērojamas komerctiesības, proti, summu, kas iegūta aktīvu realizācijas gadījumā, un kreditoriem vairs nebūtu pieejams neviens tiesību aizsardzības līdzeklis (42), Francija uzskata, ka valsts atbildību nevar piemērot, tikai pamatojoties uz aktīvu nepietiekamību. Ir tikai divas atšķirības:
-
visu kreditoru gadījumu neizskatīšana vienlaikus: pretēji privāttiesībās paredzētajai procedūrai, saskaņā ar kuru visi prasījumi tiek izskatīti kopumā un tiek apmierināti dilstošā privilēģijas secībā un proporcionāli pieejamajām summām, 1980. gada 16. jūlija likumā noteiktā procedūra ir īpaša ar to, ka tikai kreditora rīcība ļauj tam saglabāt savas tiesības. 1980. gada 16. jūlija likuma pamatā ir doma “kurš pirmais ierodas, tas pirmais tiek apkalpots”,
-
valsts pārstāvis, kas administratīvās tiesas uzraudzībā (smagas vainas uzraudzība saskaņā ar Valsts Padomes noteikto iepriekšminētajā nolēmumā Campoloro lietā) uzņemas likvidatoram un tiesu izpildītājam līdzvērtīgu funkciju;
b)
gadījumā, ja ir jānodrošina sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktība, Francijas iestādes pieļauj, ka valsts pārstāvis, īstenojot 1980. gada 16. jūlija likumā piešķirtās pilnvaras, varētu pieņemt lēmumu nenodot atsevišķus aktīvus, kuri nepieciešami sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu veikšanai. Atsevišķu īpašumu nenodošana nozīmētu to, ka gadījumā, ja valsts nepiešķirtu attiecīgu atlīdzību, tiktu pārdots mazāk aktīvu un attiecīgi samazinātos tās summas, kuras varētu atgūt kreditori. Francijas iestādes uzskata, ka publiskās organizācijas IFP kreditoru tiesības nebūtu plašākas kā gadījumā, ja tiktu piemērotas komerctiesības. Tomēr Francijas iestādes piekrīt, ka šajā gadījumā būtu iespējams piemērot valsts stingru atbildību un rezultātā kreditori varētu pieprasīt atlīdzību to zaudējumu apmērā, kādus tie cietuši (lielākais atbilstoši to aktīvu tirgus vērtībai, kurus valsts nolēmusi nenodot, lai saglabātu sabiedriskā pakalpojuma nepārtrauktību). Tālab kreditori nonāktu tādā pašā situācijā, kādā tie nonāktu, piemērojot vispārējo tiesību aktus. Francijas iestādes no tā secina, ka procedūra, kas noteikta ar 1980. gada 16. jūlija likumu, nepiešķir nekādas priekšrocības salīdzinājumā ar vispārējo tiesību aktos noteikto procedūru un ka nav pamata publiskajai organizācijai IFP tieši piemērot šādu procedūru.
(45)
Kā paskaidrots Lēmuma C 56/2007 68. apsvērumā, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes uzsver, ka dokumenti, kurus Komisija min lēmumā par procedūras sākšanu, jo īpaši tā 82. apsvērumā un jo īpaši 2002. gada 18. jūlija kodificējošais priekšraksts Nr. 02-060-M95 par valsts publisko iestāžu ar rūpniecisku un komerciālu raksturu finanšu un grāmatvedības organizāciju un 2006. gada 14. novembra Rokasgrāmata par valsts publisko iestāžu un publisko interešu grupu izveides, pārveidošanas un darbības izbeigšanas finanšu organizāciju, nav nedz piemērojami, nedz transponējami attiecībā uz publisko organizāciju IFP.
(46)
Saistībā ar publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu rekapitalizāciju Francijas iestādes vispirms uzskata, ka jautājums, par kuru ir runa lēmuma par procedūras sākšanu 80. apsvērumā, nebūtu jāvērtē, lai pierādītu iespējamas valsts garantijas esību, bet gan lai novērtētu šādas garantijas iespējamo ietekmi, kas vajadzības gadījumā nodrošinātu publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem preferenciālu situāciju labvēlīgāku rekapitalizācijas noteikumu dēļ. Tās arī uzskata, ka Komisijas argumenti balstīti uz diviem kļūdainiem priekšstatiem:
-
no vienas puses, Komisijas argumentācija ir kļūdaina attiecībā uz iespējamo atbalstu, ko publiskā organizācija IFP varētu sniegt saviem meitasuzņēmumiem, izmantojot līdzekļu pārskaitījumu grupas ietvaros, jo nosacījumi, kas ļauj grupas mātesuzņēmumam neatkarīgi no tā, vai tas ir publisko tiesību juridiska persona, sniegt atbalstu grūtībās nonākušiem meitasuzņēmumiem, ir stingri noteikti uzņēmējsabiedrības likumā (43) un nekādā veidā nav saistīti ar uzņēmuma jēdzienu konkurences tiesību izpratnē,
-
no otras puses, Francijas iestādes apstrīd, ka publiskās organizācijas IFP pielīdzināšana EPIC un valsts garantija, kas būtu saistīta ar šādu statusu, attiecīgā gadījumā ļautu tai rekapitalizēt savus meitasuzņēmumus vieglāk nekā grupas mātesuzņēmumus, uz kuriem attiecas privāttiesības. Francijas iestādes uzskata, ka tas, ka kāda uzņēmējsabiedrība īslaicīgi uzņemas kāda sava meitasuzņēmuma zaudējumus, ir normāla uzņēmējsabiedrību grupu darbība, ko jau turklāt atzinis Eiropas Savienības tiesnesis (44), un publiskais ieguldītājs, kurš darbotos atbilstoši tādiem pašiem rīcības noteikumiem kā privātais ieguldītājs, nevarētu uzskatīt, ka viņa darbībās ir valsts atbalsta elementi LESD 107. panta 1. punkta nozīmē (45). Jo īpaši tas attiektos uz publisko organizāciju IFP, kurai būtu juridiska iespēja (nevis pienākums) rekapitalizēt grūtībās nonākušu meitasuzņēmumu atbilstoši tādiem pašiem novērtējuma kritērijiem kā jebkuram saprātīgam ieguldītājam. Visbeidzot, Francijas iestādes apstrīd, ka EPIC rīcībā ir jebkāda “tiešās piekļuves” iespēja “Valsts kases kontiem”. Tās precizē, ka noteikumā par “kontu finansiālam atbalstam”, kas noteikts ar LOLF 24. pantu, paredzēta ierobežoto kredītu kontu izveide (kuru maksimālās summas nosaka finanšu likums), kas ļauj valstij, ja tā vēlas un var (jo īpaši attiecībā uz Eiropas Savienības tiesību aktiem) piešķirt avansus dažādām organizācijām. Francijas iestādes uzskata, ka EPIC nav “tiešas piekļuves” šiem kontiem.
5.1.2. JEBKĀDU PRIEKŠROCĪBU NEESĪBA ATTIECĪBĀ UZ PUBLISKO ORGANIZĀCIJU IFP UN TĀS MEITASUZŅĒMUMIEM
(47)
Francijas iestādes vispirms uzskata, ka iepriekšminētais paziņojums par garantijām neļauj secināt par priekšrocību esību šajā konkrētajā gadījumā, ka šķietamo priekšrocību, kuras piešķirtas publiskajai organizācijai IFP, tās EPIC statusā attiecināšana arī uz šīs organizācijas meitasuzņēmumiem - vispārējo tiesību publiskām akciju sabiedrībām - ir pretrunā Komisijas lēmumu pieņemšanas praksei un ka konkrētajā gadījumā nav pierādītas reālas tautsaimnieciskas priekšrocības attiecībā uz publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem.
(48)
Francijas iestādes uzskata, ka Komisija kļūdaini interpretē iepriekš minētā paziņojuma par garantijām 1.2. punktu, kurā paredzēts, ka “(…) labvēlīgāki finansēšanas noteikumi uzņēmumam, kura juridiskās formas dēļ nav iespējams tā bankrots vai citas maksātnespējas procedūras, vai kam tiek sniegta nepārprotama valsts garantija, vai kam valsts nodrošina zaudējumu segšanu, tiek uzskatīti par atbalstu garantijas veidā”:
-
pirmkārt, Francijas iestādes apstrīd, ka publiskajai organizācijai IFP, kas pielīdzināma EPIC, ir tāds juridiskais statuss, kas izslēdz jebkādu bankrota vai maksātnespējas procedūru; Komisija to nekādā gadījumā nav pierādījusi, taču tā tikai sniedz pierādījumu, ka šis statuss neļauj piemērot īpašu procedūru (attiecīgajā gadījumā procedūru, kas noteikta ar 1985. gada 25. janvāra likumu);
-
otrkārt, Francijas iestādes noliedz automātisku saikni starp bankrota vai maksātnespējas procedūras neiespējamību no juridiskā un statusa viedokļa un labākiem finansējuma nosacījumiem tirgos; Komisijai, piemērojot iepriekš minētā paziņojuma par garantijām 1.2. punktu, lai uzskatītu, ka uzņēmums, kura juridiskais statuss izslēdz bankrota vai maksātnespējas procedūru, saņem atbalstu garantiju veidā, iepriekš jāpierāda labvēlīgāku finansējuma nosacījumu esība.
(49)
Turklāt Komisija lēmumā par procedūras sākšanu, izmeklējot iespējamās priekšrocības publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu līmenī, kuras izriet no neierobežotas garantijas esības EPIC, nav ievērojusi savu lēmumu pieņemšanas praksi. Komisija izmantojusi argumentāciju, kura ir pretrunā tai, ko Komisija pieņēmusi saistībā ar La Banque Postale (46) izveidi - lai gan La Banque Postale tāpat kā publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi bija publiska akciju sabiedrība, kura 100 % piederēja struktūrai, kas pielīdzināma EPIC, Komisija uzskatīja (izņemot saistības, ko Francija uzņēmusies šajā lietā), ka šīs vispārējo tiesību publiskās akciju sabiedrības juridiskais statuss pats par sevi izslēdz jebkādas neierobežotas garantijas esību meitasuzņēmuma līmenī. Pēc Francijas iestāžu domām, tādas pašas argumentācijas rezultātam vajadzēja būt uzskatam, ka publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi, kuriem arī ir vispārējo tiesību publiskās akciju sabiedrības statuss, arī nesaņem neierobežotas garantijas, kas tiem eventuāli pienāktos EPIC statusa dēļ.
(50)
Visbeidzot, Komisija nav pierādījusi patiesas tautsaimnieciskas priekšrocības esību attiecībā uz publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem; tā tikai lēmumā par procedūras sākšanu minēja šķietamus labvēlīgākus finansējuma noteikumus, nesniedzot par to nekādus pierādījumus. Eiropas Savienības judikatūrā prasīts, ka šādā gadījumā Komisijai jāpierāda, ka publiskās organizācijas IFP EPIC statuss tai patiešām ļāvis saņemt labvēlīgākus finansējuma nosacījumus (47). Francijas iestādes procedūras gaitā paziņoja informāciju, kas apliecina, ka publiskās organizācijas IFP EPIC statuss nesniedza un nevarēja sniegt nekādas finansiālas priekšrocības publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem, tā kā publiskās organizācijas IFP izmaiņas notika, ievērojot vispārējo nepārtrauktības principu, jo īpaši tās darbības, organizācijas, tās grāmatvedības uzskaites un finanšu līmenī (grāmatvedības uzskaites un finanšu resursi un noteikumi), kā arī attiecībā uz tās nodokļu shēmu.
(51)
Francijas iestādes uzskata, ka iepriekšminētie argumenti pierāda, ka:
-
publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu finanšu stāvoklis ir labs, tāpēc jautājums par tās iespējamo bankrotu ir nepamatots, un tāpēc nav nepieciešama valsts kā pēdējās instances intervence;
-
publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu īstermiņa finansējuma noteikumi katrai struktūrai ir atšķirīgi un izriet no pārrunām, kuras veiktas intuitu personae ar to attiecīgajām bankām;
-
publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu attiecības ar to piegādātājiem un klientiem arī nav pamats, lai piešķirtu tām priviliģētus nosacījumus, jo attiecībā uz minētajiem piegādātājiem un klientiem tiek gaidīta valsts garantija.
(52)
Francijas iestādes secina, ka:
-
Komisijas veiktā analīze lēmumā par procedūras sākšanu ir apstrīdama; publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem nav piešķirtas nekādas valsts garantijas;
-
Komisija nav pierādījusi priekšrocību esību attiecībā uz publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem, kas izriet no IFP EPIC statusa;
-
tādējādi Komisija nav pierādījusi valsts atbalsta esību par labu publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem.
5.2. FRANCIJAS IESTĀŽU PRIEKŠLIKUMI
(53)
Tomēr, lai kliedētu visas Komisijas šaubas, Francijas iestādes ir norādījušas, ka gadījumā, ja Komisija piekritīs slēgt procedūru, pieņemot lēmumu par atbalsta neesību saskaņā ar iepriekš minētās procedūras regulas 7. panta 2. punktu, tās ir gatavas veikt šādus pasākumus:
-
precizēt 1980. gada 16. jūlija likuma piemērošanas dekrētu,
-
ievietot norādi par garantijas neesību publiskās organizācijas IFP parādsaistību līgumos,
-
ievietot norādi par garantijas neesību publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu finansējuma līgumos.
5.2.1. PRECIZĒŠANA PAR 1980. GADA 16. JŪLIJA LIKUMA PIEMĒROŠANAS DEKRĒTU
(54)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 94.-96. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes ierosina precizēt 1980. gada 16. jūlija likuma interpretāciju, veicot grozījumus likuma piemērošanas dekrēta 3. panta 1. punkta 4. daļā (48). Tās uzskata, ka grozījumu mērķis ir kliedēt jebkādas šaubas par frāzes “y pourvoit” pielietojuma jomu prefektam piešķirto valsts pārstāvja vai uzraudzības iestādes pilnvaru organizācijā, jo tiem jāatbrīvo pašpārvaldes vai iestādes budžetā esošie resursi (49). Francijas iestādes uzskata, ka šis priekšlikums izslēdz iespēju, ka prefekts vai valsts pārstāvis paredzētās procedūras ietvaros varētu palielināt attiecīgās pašpārvaldes vai iestādes līdzekļus, izmantojot valsts dotāciju vai piešķirot publiskos līdzekļus.
5.2.2. NORĀDES PAR GARANTIJAS NEESĪBU IEKĻAUŠANA PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP PARĀDSAISTĪBU LĪGUMOS
(55)
Kā precizēts iepriekšminētā lēmuma C 56/2007 97.-100. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes apstrīd Komisijas nostāju (50), atbilstoši kurai valsts atbildību varētu piesaistīt, pamatojoties vienīgi uz publiskās organizācijas IFP maksātnespēju. Tomēr tās ir izteikušas priekšlikumu, kas balstīts uz pieņemtā riska izņēmumu (sal. Valsts Padomes nolēmu Sille (51) lietā un Meunier (52) lietā), un ierosina, līdzīgi kā tās bija rīkojušās Pasta lietā, oficiāli apstiprināt publiskās organizācijas IFP kreditoriem, ka uz prasījumiem nav attiecināma valsts garantija un uzņēmuma maksātnespējas gadījumā valstij nebūs pienākuma sniegt finansiālu atbalstu prasījumu atmaksai. Tālab iespējamās ieinteresētās personas, apzināti pakļaujot sevi riskam un pilnībā apzinoties tā iemeslu, nevarēs atsaukties uz tiesībām saņemt kompensāciju. Francijas iestādes kopā ar publisko organizāciju IFP apņemas katrai darbībai iekļaut finansējuma līgumā (visiem finansējuma instrumentiem, uz kuriem attiecas līgums) šādu norādi:
“Emisijai/programmai/aizņēmumam netiek nodrošinātas nekādas tiešas vai netiešas valsts garantijas. Maksātnespējas gadījumā valsts nav atbildīga par IFP parādu atmaksāšanu.”
(56)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 101. apsvērumā, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes ņēma vērā arī Komisijas bažas, ko tā paudusi lēmuma par procedūras sākšanu 71. apsvērumā, kurā norādīts, ka, no vienas puses, pieņemamā riska izņēmums ir ar judikatūru ieviests noteikums, kurā ir iespējamas izmaiņas, un, no otras puses, tāda noteikuma pamatā ir sekundāro tiesību instrumenti, kurus konflikta gadījumā var atcelt, un, visbeidzot, Francijas iestāžu priekšlikumā nav aplūkoti visi gadījumi, jo parādsaistības var būt ne tikai finansiāla, bet arī komerciāla vai cita rakstura.
(57)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 102.-104. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, pēc tam, kad Francijas iestādes atgādināja principiāli pretējo viedokli saistībā ar Komisijas nostāju par to, ka valsts stingra atbildība nevar iestāties, pamatojoties tikai uz publiskās organizācijas IFP aktīvu nepietiekamību, tās sniedz papildu argumentus, lai kliedētu Komisijas šaubas:
a)
Francijas iestādes uzskata, ka Komisijas pirmais iebildums rosina uzskatīt, ka pat tādā gadījumā, ja dalībvalsts tiesību akti neparedz kādu noteikumu, risks, ka judikatūrā, t. i., valsts tiesībās, tiktu veiktas izmaiņas, vien varētu nozīmēt valsts atbalstu. Komisija nevar iespējamu atbalsta pasākumu pamatot ar varbūtējām izmaiņām tiesību aktos, kuras šajā konkrētajā gadījumā ir praktiski neiespējamas, jo pieņemamā riska izņēmums ir vispārējs publisko tiesību princips, kas ir plaši pielietots judikatūrā, nekad nav apstrīdēts un ir plaši komentēts,
b)
attiecībā uz otro iebildumu Francijas iestādes atzīst, ka likums un normatīvie akti prevalē pār līgumiem un ka apstrīdamā klauzula ir atceļama. Tomēr tās uzskata, ka šajā iebildumā nav ietverta atsauce uz augstāka līmeņa dokumentiem, un tāpēc tam nav pamatojuma,
c)
visbeidzot, attiecībā uz trešo iebildumu Francijas iestādes uzskata, ka tā pamatā ir vienkāršs pieņēmums par piegādātāju ticību vai iespējamu cerību par valsts garantiju esību attiecībā uz viņu parādsaistībām; šis pieņēmums nevar pamatot priekšrocību esību; tas jāpamato ar argumentu, kas nosaka, ka publiskajai organizācijai IFP un tās meitasuzņēmumiem reāli piešķirtas kādas saimnieciskas priekšrocības.
(58)
Tomēr, kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 106. apsvērumā, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes norāda, ka tās būtu gatavas papildināt priekšlikumu, iekļaujot norādi par garantijas neesību visos ar parādsaistībām saistītajos līgumos, lai varētu izvairīties no jebkāda riska, ka valsts stingra atbildība varētu iestāties, pamatojoties tikai uz publiskās organizācijas IFP maksātnespēju.
5.2.3 NORĀDES IEKĻAUŠANA PAR GARANTIJAS NEESAMĪBU PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP MEITASUZŅĒMUMU AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT FINANSĒJUMA LĪGUMOS
(59)
Turklāt, lai papildinātu piedāvāto noteikumu, Francijas iestādes izsaka Komisijai papildu priekšlikumu, kas līdzīgs tam, ko tās izvirzīja La Banque Postale dibināšanas laikā, apņemoties attiecībā uz publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) aizņēmumiem tirgos finansējuma līgumā (visiem finansējuma instrumentiem, uz kuriem attiecas līgums) rakstveidā iekļaut šādu norādi “atbilstoši Francijas tiesību aktiem (jo īpaši skaidras juridiskas atļaujas nepieciešamība katrai garantijai) attiecībā uz šo finansējuma darbību valsts nepiešķir ne tiešas, ne netiešas priekšrocības”.
(60)
Kā precizēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 107.-110. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Francijas iestādes uzskata, ka abi iepriekš minētie precizēšanas pasākumi (sīkāk par tiem minēts 55. un 59. apsvērumā) sniegtu publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu kreditoriem lielāku skaidrību par to tiesībām, lai Franciju vairs neuzskatītu, kā Komisija to norādīja lēmuma par procedūras sākšanu 87. apsvērumā, par “atbildīgu par publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu kreditoru cerībām attiecībā uz garantijas esību”un ka tā tīši radījusi“juridiskā ziņā neskaidru situāciju”, kuras“rezultātā publiskajai organizācijai IFP tiek sniegtas priekšrocības un valstij var nākties atmaksāt publiskās organizācijas IFP parādus”.
5.3. FRANCIJAS IESTĀŽU PAPILDU APSVĒRUMI
(61)
Ar 2010. gada 16. jūlija un 2010. gada 26. novembra vēstulēm Francijas iestādes sniedza papildu apsvērumus, kas, pēc to domām, apstiprina valsts atbalsta neesību attiecībā uz publisko organizāciju IFP.
(62)
Iesākumā atgādinot par France Télécom lietu (53), tās 2010. gada 16. jūlija vēstulē uzsver, ka Eiropas Savienības tiesnesis atgādinājis Komisijas pienākumu pierādīt reālas priekšrocības, lai varētu konstatēt valsts atbalsta esību. Tās uzskata, ka konkrētajā gadījumā neierobežota garantija, kas, pēc Komisijas domām, izriet no publiskās organizācijas IFP statusa, patiesībā tai nesniedz nekādas tautsaimnieciskas priekšrocības. 2010. gada 26. novembra vēstulē Francijas iestādes precizē, ka tās uzskata, ka Komisijai ir pienākums pierādīt. Šajā sakarībā tās atgādina prasības, kas izvirzītas Eiropas Savienības judikatūrā attiecībā uz pierādījumiem un pamatojumiem, jo īpaši Vispārējās tiesas iepriekšminētajā spriedumā France Telecom lietā un Kopienu Tiesas spriedumā Krantz lietā (54) un nesenākā spriedumā Deutsche Post AG lietā (55). Francijas iestādes uzskata, ka Komisijas iesniegtā analīze šajā konkrētajā gadījumā “vairāk balstīta uz pieņēmumiem, nevis konkrētu analīzi”.
(63)
Turklāt, pēc Francijas iestāžu domām, Komisija uzskata, ka publiskajai organizācijai IFP priekšrocības ir trīs līmeņos: (i) tās attiecību līmenī ar banku un finanšu iestādēm, (ii) tās attiecību līmenī ar piegādātājiem un (iii) tās attiecību līmenī ar trešiem rūpnieciskajiem partneriem, kuri izmanto pētniecības pakalpojumus.
(64)
Attiecībā uz publiskās organizācijas IFP attiecībām ar banku un finanšu iestādēm Francijas iestādes uzskata, ka līdz šim publiskā organizācija IFP nav guvusi nekādas saimnieciskas priekšrocības no tās EPIC statusa. Tās Komisijai iesniedz informāciju, kas apliecina, ka i) ilgtermiņā publiskajai organizācijai IFP 2005., 2006. un 2007. gadā (56), kā arī 2008. un 2009. gadā nav bijis parādsaistību, ka ii) vidējā termiņā publiskā organizācija IFP, protams, ik gadu ar dažādām banku iestādēm vienojas par kredītlīnijas atvēršanu, par procentu likmēm, kas līdzvērtīgas tirgus likmēm, katrā ziņā tā nekad nav izmantojusi šīs kredītlīnijas un, ka visbeidzot, iii) īstermiņā attiecīgajā periodā publiskajai organizācijai IFP parādsaistību gandrīz nav vai nav vispār.
(65)
Saistībā ar attiecībām ar piegādātājiem Francijas iestādes uzskata, ka uz publisko organizāciju IFP kā līgumslēdzēju pusi attiecas publiskošanas un konkursa rīkošanas pienākums, kas noteikts 2005. gada 6. jūnija rīkojumā Nr. 2005-649 (57), un ka tādējādi tai nav nekādu priekšrocību. 2010. gada 26. novembra vēstulē Francijas iestādes atkārto šo analīzi un precizē, ka tas, ka attiecībā uz publiskās organizācijas IFP pasūtījumiem jāievēro konkursa procedūra atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvai 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (58), pēc šo iestāžu domām, ir pietiekama garantija, lai izvairītos no konkurences kropļošanas tirgū. Francija uzskata, ka, rīkojot piegādātāju konkursus, atbilstīgi tām saistībām, kuras izriet no Eiropas Savienības tiesību aktiem, publisko organizāciju IFP, ja nav nekādu īpašu pierādījumu, nevar apsūdzēt par to, ka tai piešķirtas nelikumīgas priekšrocības. Francijas iestādes uzsver, ka tieši valsts pasūtījuma efektivitātes dēļ tika atvieglota elektronisko iepirkuma sistēmu izmantošana atbilstīgi Direktīvas 2004/18/EK 13. apsvērumam, kurā norādīts, piemēram, ka “ar šo iepirkuma metodi līgumslēdzēja iestāde […] var panākt pretendentu loka paplašināšanos […] un tādējādi nodrošināt optimālu valsts līdzekļu izmantojumu vispārīgā konkurencē.” Šajā sakarībā tās min Komisijas ziņojumu (59), kurā ir secinājums par to, ka regulējumam valsts iepirkuma jomā ir pozitīva ietekme cenu samazināšanas aspektā; šis cenu samazinājums tiek minēts kā “sociālais labums”, ko sniedz taisnīgāka pretendentu konkurence. Tāpēc, “piedēvējot” šos ietaupījumus publiskās organizācijas IFP EPIC statusam, Komisijas viedoklis nesakrīt ar direktīvas garu, kurā atlases procedūras tiek vērtētas kā galvenais labākas konkurences līdzeklis, kura rezultātā samazinās valsts pasūtījuma izmaksas.
(66)
Visbeidzot, saistībā ar publiskās organizācijas IFP attiecībām ar tās klientiem Francija precizē, ka attiecīgās darbības līgumpētniecības jomā attiecas uz pakalpojumiem, kurus publiskā organizācija IFP sniedz klientam pēc viņa, trešās personas vai meitasuzņēmuma lūguma jautājumā, kas ietilpst publiskās organizācijas IFP uzdevumu lokā, tie nav publiskās organizācijas IFP stratēģiskajās interesēs attiecībā uz rezultātu īpašumu, šie pētījumi bagātina publiskās organizācijas zināšanas un kompetences publiskās pētniecības un attīstības programmu īstenošanā, ko tā veic, tie neattiecas uz meitasuzņēmumu ekskluzīvu darbības jomu. Francijas iestādes atzīmē, ka, lai klientiem sniegtu pakalpojumus pētījumu jomā, nepieciešams īpašs aprīkojums un kompetence.
(67)
Šajā sakarībā Francija uzsver, ka, pat ja publiskā organizācija IFP gūtu labumu no EPIC statusa, lai veiktu savu saimniecisko darbību, šīs priekšrocības nekādā materiālā veidā neietekmētu tirgu. Jo īpaši tās nevarētu kropļot konkurenci, ne arī iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm. Francijas iestādes tomēr atzīst, ka laikposmā no publiskās organizācijas IFP statusa maiņas (tā notika 2006. gada jūlijā) publiskā organizācija IFP varētu eventuāli būt saņēmusi izmaksu atvieglojumus, jo tā nav parakstījusi saistību izpildes garantiju, kas, pamatojoties uz banku un apdrošināšanas sabiedrību parasti pieprasītajām summām šāda veida pakalpojumu sniegšanai, tomēr ir neliela summa. Francijas iestādes secina, ka tāda ietekme nav priekšrocība, kas liek apšaubīt valsts atbalsta esību attiecībā uz publisko organizāciju IFP.
6. TREŠO PERSONU APSVĒRUMI UN FRANCIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES
6.1. SABIEDRĪBAS UOP LIMITED APSVĒRUMI
(68)
Ar 2008. gada 28. novembra vēstuli sabiedrība UOP Limited pirms dažu vispārēju piezīmju formulēšanas un pirms norādīt, ka tā uzskata, ka struktūra, ko tā dēvē par “IFP/Axens”, saņem valsts atbalstu, tā pamato interesi rīkoties kā procedūrā ieinteresētajai trešai personai (60):
-
apvienību, ko veido publiskā organizācija un tās meitasuzņēmums Axens - IFP/Axens -, tirgus neapšaubāmi uzskatot par publisku struktūru (5.1.1.),
-
IFP/Axens piešķirtais EPIC statuss tai ļaujot ievērojami kropļot konkurenci procesu tehnoloģiju tirgū, kurā sabiedrība UOP Limited darbojas, jo šā statusa piešķiršana piešķir priekšrocības attiecībās ar piegādātājiem, līdzekļu piešķīrējiem un klientiem (5.1.2.).
6.1.1. TIRGUS VIEDOKLIS PAR STRUKTŪRU IFP/AXENS
(69)
UOP Limited uzskata, ka Francijas iestāžu arguments, atbilstoši kuram Axens tāpat kā citi IFP meitasuzņēmumi ir atsevišķas saimnieciskas struktūras, nav pieņemams. Komisija pareizi uzskata, ka (i) 100 % sabiedrības Axens kapitāla daļu pieder publiskajai organizācijai IFP; (ii) publiskās organizācijas IFP pētniecības un attīstības programmas īstenošana, ko veic Axens, atspoguļo valsts noteiktās stratēģiskās prioritātes; (iii) publiskās organizācijas IFO atbildīgie darbinieki piedaloties Axens pārvaldē; (iv) Axens izmantojot ekskluzīvu līgumu ar publisko organizāciju IFP, kas ir būtiski meitasuzņēmuma saimnieciskajā darbībā; un (v) jo īpaši pastāvot nolīgums, ar ko paredz priekšrocības pirmajā izmantošanā un darbinieku izmantošanā.
(70)
Bez tiem elementiem, kuri norādīti iepriekšējā apsvērumā, sabiedrība UOP Limited piebilst, ka tēls, kādu IFP un Axens rada par savām attiecībām, tāpat kā tirgū pastāvošais priekšstats par šīm attiecībām arī ir svarīgi faktori:
-
IFP un Axens tirgū tiekot uztverti kā viena un tā pati saimnieciskā struktūra “IFP/Axens”. Axens tīmekļa vietnē jo īpaši minēts, ka “sabiedrības darbības pamatā gandrīz piecdesmit gadu ir panākumi pētniecībā un attīstībā, kā arī rūpnieciski panākumi (61)”. Turklāt Axens, reklamējot savu tehnoloģiju, atsaucas uz publisko organizāciju IFP. Axens un publiskās organizācijas IFP darbinieki dažkārt kopā apciemojot tos, kam izsniegtas licences,
-
rūpniecības jautājumos specializētajā presē ir piemērs, kāds priekšstats tirgū ir par IFP/Axens kā vienotu saimniecisko struktūru. Sabiedrība UOP Limited īpaši pievienoja izvilkumus no preses, kurā ir atsauce uz IFP/Axens darbību procesa tehnoloģijas licenču jomā vai min alternatīvu veidu, kad publiskā organizācija IFP šādas licences izsniedz ar sava meitasuzņēmuma Axens starpniecību. Turklāt sabiedrība UOP Limited iesniedza rakstu vai prezentāciju paraugus, kuros Axens darbinieki ļāvuši noprast, ka publiskā organizācija IFP uzskata Axens par tādu, kurā iekļautas “visas atbilstošās ar rūpniecības nodaļu un sabiedrību Procatalyse SA saistītās darbības”.
6.1.2. PRIEKŠROCĪBAS, KO SNIEDZ EPIC STATUSS
(71)
Sabiedrība UOP Limited norāda, ka tas, ka Axens piegādātāji un klienti uzskata, ka tā rīcībā ir neierobežoti valsts līdzekļi, lai finansētu savu darbību, tam piešķir nozīmīgas priekšrocības tirgū. Lai arī runa ir tikai par priekšstatu tirgū, ņemot vērā pasaules ekonomikas kontekstu ekonomikas krīzes laikā, šā elementa nozīme pieaugs.
(72)
Attiecībā uz klientiem struktūras IFP/Axens sniegtajām garantijām ir īpaša nozīme tirgū, kur klienti, pirms izvēlēties noteiktu tehnoloģiju, ņem vērā ilgtermiņa tautsaimniecības apsvērumus. Kā piemēru minot “aromātvielu grupas”, sabiedrība UOP Limited pēc būtības paskaidro, ka pirms šādu tehnoloģiju ieviešanas klientiem ir lielas summas jāiegulda koncepcijā, ražošanas infrastruktūras veidošanā, kam nepieciešami darbi vairāku gadu garumā. Šo rūpniecības grupu panākumi saistīti ar izmantoto tehnoloģiju veiktspējas līmeni, to klientu prasība galvenokārt ir, lai metožu pārdevēji sniegtu garantijas (62). Ja prasītais līmenis nav sasniegts, viņi nešaubīgi izraisīs cesionāra atbildības iestāšanos un prasīs stingru saistību ievērošanu attiecībā uz atjaunošanu. Cesionāra maksātspēja ilgtermiņā tāpēc būs svarīgs elements, pircējiem veicot izvēli, ne vien attiecībā uz līgumsaistību ievērošanu, bet arī attiecībā uz iespējām pētniecības un attīstības jomā, kas ir garantija turpmākiem uzlabojumiem pašreizējā procesā. Struktūrai IFP/Axens, kuru tirgus uzskata par atkarīgu no valsts, tādējādi būs priekšrocības salīdzinājumā ar konkurentiem, jo pircējiem nebūs pamata šaubīties par tā izdzīvošanu ilgtermiņā.
(73)
Sabiedrība UOP Limited attiecībā uz piegādātājiem uzskata, ka salīdzinājumā ar konkurentiem struktūrai IFP/Axens var tikt piešķirti preferenciāli noteikumi; šajā sakarībā tā atsaucas uz IFP un Axens noslēgtajiem līgumiem, kas minēti lēmumā par procedūras sākšanu.
(74)
Attiecībā uz finanšu tirgiem sabiedrība UOP Limited uzskata, ka struktūrai IFP/Axens ir preferenciāli noteikumi un procentu likmes kapitāla tirgos, ņemot vērā valsts kā garanta pēdējā instancē lomu. Turklāt finanšu krīzes kontekstā valsts klātbūtne un drošums, ko tā rada ieguldītājos, ļauj piesaistīt privātu kapitālu finanšu trūkuma situācijā. Konkurējošie uzņēmumi nevar piekļūt līdzvērtīgam finansējumam vai arī to var iegūt ar ne tik saimnieciski labvēlīgiem nosacījumiem. Sabiedrība UOP Limited uzskata, ka ekonomikas un finanšu krīzes ietekmē pasākums vēl vairāk izkropļo konkurenci.
(75)
Sabiedrība UOP Limited2009. gada 23. janvāra vēstulē atsaucas uz iepriekšējiem apsvērumiem, kā arī uz tiem, kurus tā nosūtīja par procedūru saistībā ar iepriekšminēto Lēmumu C 51/2005. Tā uzskata, ka šī informācija sniegs pietiekami daudz elementu, kas pierāda, cik svarīga ir darījumu partneru maksātspēja attiecīgajā tehnoloģiju licenču tirgū. Tā atkārto argumentu, atbilstoši kuram struktūras IFP/Axens klienti uzskatītu, ka viņiem ir komerciālas attiecības ar valsts struktūru, kuras ilgtermiņa dzīvotspēja nerada nekādu risku. Visbeidzot, sabiedrība UOP Limited aicina Komisiju izpētīt nolīgumus, ko Axens noslēdzis ar saviem klientiem, norādot, ka tā ir pārliecināta, ka tajos nav neviena nosacījuma, kas ierobežotu atbildību Axens līmenī.
6.2. FRANCIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR SABIEDRĪBAS UOP LIMITED APSVĒRUMIEM
(76)
Francijas iestādes 2009. gada 22. jūnija vēstulē pauda viedokli par to, ka sabiedrības UOP Limited apsvērumi “balstīti uz kļūdainiem vai pat pilnīgi nepareiziem apgalvojumiem, un katrā gadījumā to pamatojumam nav nekādu elementu, kas varētu pierādīt valsts atbalsta pastāvēšanu attiecībā uz publisko organizāciju IFP vai Axens.”
(77)
Būtībā Francijas iestādes noliedz apgalvojumu atbilstību, saskaņā ar kuriem IFP/Axens tirgū tiek uztverta kā publiska struktūra, kurai ir priekšrocības attiecībā uz klientiem, piegādātājiem un finanšu tirgiem, un noliedz informāciju, saskaņā ar kuru struktūra IFP/Axens būtu valsts struktūra, kurai nav nekādu bažu par ilgtermiņa dzīvotspēju.
(78)
Francijas iestādes sniedz divus argumentus:
-
pirmkārt, struktūra IFP/Axens nav valsts struktūra, kuras rīcībā ir neierobežoti resursi; turklāt nekas nepierāda to, ka tirgū šī struktūra kā tāda tiek uztverta (6.2.1.),
-
otrkārt, publiskās iestādes IFP EPIC statuss tirgū attiecībā uz Axens nerada nekādas priekšrocības (6.2.2.).
6.2.1. IFP/AXENS NAV VALSTS STRUKTŪRA, KURAS RĪCĪBĀ IR NEIEROBEŽOTI RESURSI
(79)
Francijas iestādes pretēji tam, ko apgalvo sabiedrība UOP Limited, uzskata, ka struktūras IFP/Axens piegādātāji un klienti neuzskata šo uzņēmumu par valsts struktūru, kuras rīcībā ir neierobežoti resursi.
(80)
Pirmkārt, Francijas iestādes norāda uz juridisko analīzi, ko tās iesniedza Komisijā, kā arī uz to iepriekšējiem apsvērumiem, kas, pēc to domām, pierāda, ka publiskās organizācijas IFP EPIC statuss nav pamats, lai tā saņemtu jebkādas valsts garantijas.
(81)
Otrkārt, Francijas iestādes atzīmē, ka sabiedrība UOP Limited atsaucas uz “šķietamu ticību tam, ka IFP/Axens ir neierobežotas valsts garantijas”, kuras nav paredzētas tiesību aktos un kuras vienas pašas nav pamats valsts atbalsta pastāvēšanai.
(82)
Treškārt, pat ja pieņem, ka publiskajai organizācijai IFP ir piešķirtas valsts garantijas, ko Francijas iestādes apstrīd, ir kļūdaini uzskatīt, ka šādas garantijas tiek mehāniski attiecinātas arī uz publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem, pamatojot ar to, ka šī organizācija un tās meitasuzņēmumi ir viena saimnieciska grupa konkurences tiesību nozīmē. Patiešām, Francija uzskata, ka publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi un jo īpaši Axens kā privāttiesību struktūras, uz kurām attiecas uzņēmējdarbības tiesības, nesaņem šādas garantijas, jo meitasuzņēmumu autonomijas princips ir pretrunā jo īpaši sabiedrības UOP Limited piedāvātajai teorijai par garantiju “automātisku paplašināšanu” grupas ietvaros. Grupas jēdziens, kam var būt nozīme konkurences tiesībās, nav atzīts uzņēmējdarbības tiesībās, un uz garantiju piešķiršanu grupai attiecas stingri nosacījumi pēc formas un pēc būtības. Tas jo īpaši attiecas uz publisko organizāciju IFP, kuras valde saskaņā ar tās statūtu 7. pantu paredzējusi valdes atļauju. Turklāt Francijas iestādes uzskata, ka Komisija jau pieņēmusi zināšanai šo punktu, jo tā ir atzinusi, ka “la Banque Postale juridiskais statuss (privāttiesību juridiska persona) ir pats par sevi pietiekams, lai izslēgtu jebkādu neierobežotu garantiju pastāvēšanu la Banque Postale līmenī (63)”.
6.2.2. AXENS NAV NEKĀDU PRIEKŠROCĪBU TIRGŪ PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP EPIC STATUSA DĒĻ
(83)
Francijas iestādes uzskata, ka argumentam, ko izvirzīja sabiedrība UOP Limited, atbalstoši kuram tirgū valda uzskats, ka struktūra IFP/Axens ir valsts struktūra, kurai ir neierobežoti resursi un kurai ir priekšrocības attiecībā uz klientiem, piegādātājiem, kā arī aizdevējiem, nav “nekāda nopietna pamata” un turklāt to “fakti neapstrīdami apgāž”.
(84)
Francijas iestādes iesniedza Axens Juridisko lietu un līgumu direkcijas (AJA) dienesta paziņojumu “Axens drošības juridiskie principi” (64), kuros precizētas publiskās organizācijas IFP un Axens attiecības. Šīs attiecības skaidri regulē vispārējais noteikums, atbilstīgi kuram Axens nekādu iemeslu dēļ nelūdz mātesuzņēmuma garantijas. Francijas iestādes precizēja, ka nekādas atkāpes attiecībā uz šo noteikumu par garantiju neesamību nav iespējamas. Šis princips šajā dokumentā in extenso tiek minēts šādi: “IFP negarantē ne Axens darbību, ne bezdarbību”. Francijas iestādes precizēja, ka šis noteikums tiek piemērots visiem līgumiem vai projektiem, ko Axens varētu noslēgt vai īstenot ar saviem klientiem, piegādātājiem vai finanšu tirgos.
6.2.2.1. Par Axens un tās klientu attiecībām
(85)
Francija uzskata, ka sabiedrība UOP Limited bez jebkāda pamatojuma izvirza tēzi par valsts garantiju nozīmi attiecībā uz Axens finanšu situāciju ilgtermiņā, jo īpaši attiecībā uz līgumu garantijām un uzturēšanas saistībām, kas parasti paredzētas licenču līgumos (65), tāpat tā arī nepamato iemeslus, kāpēc tā ir “pārliecināta, ka Komisija neatradīs nevienu punktu, kurā attiecībā uz Axens būtu ierobežota atbildība”.
(86)
Attiecībā uz šiem punktiem Francijas iestādes precizēja, ka noteikums, kurš aprakstīts 84. apsvērumā (atbilstīgi kuram meitasuzņēmums no mātesuzņēmuma neprasa garantijas), attiecas arī uz visām garantijām, kuras Axens varētu apspriest vai noslēgt ar klientu. Francijas iestādes savu argumentu ilustrēja ar piemēru par “aromātvielu grupām”, ko sabiedrība UOP Limited minēja savās piezīmēs. Francijas iestādes precizēja, ka parasti Axens izvēlas ierobežot savu atbildību līdz samaksas daļai […] (*). Šī garantiju ierobežošanas politika, kas ir viens no Axens juridiskās drošības principiem, tādējādi ir ļoti atšķirīga no tā, kā rīkojas citi uzņēmumi, kuri darbojas šajā jomā, kuri atbilstoši Francijas iestāžu viedoklim parasti dažos gadījumos piešķir neierobežotas garantijas.
(87)
Visbeidzot, Francijas iestādes atgādina, ka saistībās attiecībā uz uzturēšanu/remontu, kas piemērojamas katastrofas gadījumā, netiek izmantots publiskās organizācijas IFP finanšu nodrošinājums:
a)
Axens bankrota gadījumā tā kapacitāte, ko sniedz civiltiesiskās atbildības apdrošinātāji, izmantojot dažādas tā starptautiskās programmas apdrošināšanas līnijas, ir daudz lielāka par maksimālo Axens atbildību, par kuru tā līgumos vienojusies ar tiem, kuriem tā izsniegusi savu licenci;
b)
Axens resursu tūlītēja vai ātra mobilizācija, jo īpaši izmantojot tā zemo parādu līmeni, arī ir ļoti svarīga;
c)
publiskās organizācijas IFP un Axens nolīgumi gadījumā, ja bankrotē kāds, kam Axens izsniedzis licenci, skaidri ierobežo publiskās organizācijas IFP atbildību līdz summai, kas noteikti ir ierobežota, jo tā ir saistīta ar maksu, ko saņēmusi publiskā organizācija IFP;
d)
Axens civiltiesiskās atbildības apdrošinātāji skaidri atsakās celt jebkādas prasības pret publisko organizāciju IFP.
(88)
Francijas iestādes no tā secina, ka sabiedrības UOP Limited apgalvojumi par šķietamu priekšrocību esību, ko Axens iegūst tehnoloģiju licenču tirgū, ir kļūdaini, jo īpaši tāpēc, ka Axens nemitīgi īsteno tās klientiem piešķirto atbildības garantiju ierobežošanas politiku.
(89)
Francijas iestādes 2009. gada 8. septembra vēstulē precizēja, ka atbildības ierobežošana attiecībā uz klientiem ir paredzēta gan kopējā licences līgumā (66), gan produktu licenču līgumā (67), kas noslēgti starp publisko organizāciju IFP un Axens un kas stājās spēkā 2001. gada 1. janvārī. Šajos divos līgumos paredzēts, ka, ja Axens var pierādīt, ka tā bankrotu izraisīja publiskās organizācijas IFP sniegtie pakalpojumi, tās finansiālā atbildība tiks noteikta publiskās organizācijas IFP reāli saņemto summu procentu (68) robežās proporcionāli tai pārdošanas darbībai, par kuru saņemta sūdzība (produktu licence), un proporcionāli vienībai - apakšlicences objektam - vai pārdošanas darbībai, kas veikta saistībā ar apakšlicenci, kura izraisīja sūdzību (kopējā licence). Citiem vārdiem, publiskās organizācijas IFP atbildība nekad nedrīkst pārsniegt 100 % no iekasētās summas. Turklāt kopējā licencē paredzēts, ka Axens rīkojas ar finanšu garantijām, kas nodotas licences saņēmējiem attiecībā uz metodes tehnoloģiju veiktspēju. Tādējādi publiskā organizācija IFP neatbild par tehniskajām garantijām, ko Axens nodevis saviem klientiem.
(90)
Turklāt jāprecizē, ka licenču līgumos, kas noslēgti starp Axens un tā klientiem, paredzēts, ka simetriski Axens finansiālā atbildība parasti tiek noteikta […] (*) % robežās no ieņēmumiem par licenci, kas iemaksāti par katru vienību, par kuru saņemta sūdzība. Publiskās organizācijas IFP atbildība ir pilnīgi neatkarīga no Axens atbildības, ja komerciālu iemeslu dēļ Axens klientam izsniegtā garantija izrādās lielāka par to, ko piešķīrusi publiskā organizācija IFP. Šis princips tiek piemērots visām licencēm, ko publiskā organizācija IFP izsniegs trešām personām, kas nav tās meitasuzņēmumi.
(91)
Visbeidzot, Francijas iestādes piebilda, ka publiskās organizācijas IFP princips ir ierobežot savu atbildību attiecībā uz klientiem (meitasuzņēmumi vai tādi, kas neietilpst grupā), kad tā sniedz pakalpojumus to vārdā (pētījumi, pasūtījuma izpēte, pārbaudes utt.). Atbildība, kuru pieļauj publiskā organizācija IFP, ir saistības koriģēt veiktos darbus, turpretī finanšu aspektā princips ir ierobežot atbildību […] (*) % robežās no reāli saņemtās samaksas, kuras maksimālā summa eventuāli var sasniegt […] (*) % katrā atsevišķā gadījumā. Ja klients uzskata, ka publiskās organizācijas IFP veiktais darbs ir slikts, tas nekādā gadījumā nevar uzlikt par pienākumu darbu nebeidzami pārtaisīt.
6.2.2.2. Par Axens un tā piegādātāju attiecībām, kā arī par finansējuma noteikumiem finanšu tirgos
(92)
Francijas iestādes noliedz jebkādu sabiedrības UOP Limited apgalvojuma atbilstību, saistībā ar kuru šķietamā pārliecība, ka tas, ka Axens labā pastāv neierobežoti finanšu resursi, tai piešķir preferenciālus noteikumus gan no piegādātāju, gan finanšu tirgu puses. Francija uzskata, ka sabiedrība UOP Limited nav sniegusi nekādus pierādījumus, lai pamatotu šo apgalvojumu.
(93)
Francijas iestādes uzskata, ka noteikums, kas aprakstīts 84. apsvērumā, atbilstoši kuram meitasuzņēmums mātesuzņēmumam nepieprasa nekādas garantijas, ir pietiekams, lai sabiedrības UOP Limited izteikto pieņēmumu uzskatītu par nederīgu.
(94)
Turklāt attiecībā uz Axens, tieši tāpat kā Beicip-Franlab un Prosernat, aizņēmuma noteikumiem finanšu tirgos Francijas iestādes atgādina, ka tās gatavojas Komisijai izteikt apņemšanos rakstveidā katrā finansējuma līgumā attiecībā uz katru darbību minēt, ka “atbilstoši Francijas tiesību aktiem (jo īpaši nepieciešamībai, lai attiecībā uz katru garantiju būtu nepārprotama atļauja tiesību aktos) šai finansēšanas darbībai netiek sniegtas nekādas - ne tiešas, ne netiešas - valsts garantijas (69)”.
7. VĒRTĒJUMS
7.1. VALSTS ATBALSTA ESĪBA LESD 107. PANTA 1. PUNKTA NOZĪMĒ
(95)
LESD 107. panta 1. punktā noteikts: “Ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(96)
Šajā konkrētajā gadījumā, lai noteiktu valsts atbalsta esību, vispirms jāpārbauda, vai tas, ka Francija 2006. gada 7. jūlijā piešķīrusi publiskajai organizācijai IFP EPIC statusu, tai dara pieejamus valsts resursus (7.1.1.), lai piešķirtu neierobežotas valsts garantijas saimnieciskajai darbībai (7.1.2.). Valsts garantiju nodrošinājuma segums un nodrošināto darbību raksturs ļaus noteikt šī lēmuma darbības jomu (7.1.3.), pēc tam būs jāpārbauda, vai attiecīgais pasākums IFP grupai piešķir selektīvas priekšrocības (7.1.4.), kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm (7.1.5.).
7.1.1. PIEKĻUVE VALSTS RESURSIEM NEIEROBEŽOTU GARANTIJU VEIDĀ
(97)
Ņemot vērā īpašo saimnieciskās grupas struktūru konkurences tiesību nozīmē, jāņem vērā iespējamā valsts neierobežotās garantijas ietekme uz visām IFP grupas struktūrām, kas izriet no publiskās organizācijas IFP EPIC statusa; proti, uz pašu publisko organizāciju un tās meitasuzņēmumiem; tas veicams divos posmos:
-
attiecībā uz publisko organizāciju IFP neierobežotās garantijas ietekme izriet tieši no EPIC statusa; patiešām, uz publisko organizāciju IFP kā publisko tiesību juridisku personu neattiecas vispārējās tiesības attiecībā uz grūtībās nonākušu uzņēmumu sanācijas un likvidācijas procedūru tiesas ceļā. Ņemot vērā šo īpatnību, IFP grupas mātesuzņēmums var tieši veikt savu saimniecisko darbību ar labvēlīgākiem nosacījumiem kā citi tirgus dalībnieki, kuriem nav līdzvērtīgas aizsardzības (7.1.1.1.),
-
attiecībā uz darbībām, ko tieši veic grupas IFP privāttiesību meitasuzņēmumi, uz kuriem pilnībā attiecas vispārējās tiesības bankrotu jomā, tieša publiskās organizācijas un tātad valsts iesaistīšana nav iespējama. Tāpēc gadījumā, kad meitasuzņēmumam nav pietiekamu aktīvu, jānoskaidro, vai Axens, Prosernat un Beicip-Franlab kreditori var izmantot netiešu mehānismu, pamatojoties uz iespējamu mātesuzņēmuma atbildību par saviem meitasuzņēmumiem, kas līdzvērtīgs garantiju mehānismam (7.1.1.2).
7.1.1.1. Publiskās organizācijas IFP nodrošināšana ar neierobežotu valsts garantiju tās EPIC statusa dēļ
(98)
Iepriekšminētajā Lēmumā C 56/2007 Komisija secināja (70), ka specifiskās iezīmes, kas ir cieši saistītas ar La Poste kā publiskās iestādes statusu (71), jo īpaši garantijas individuālo prasījumu atlīdzināšanai un La Poste esības un/vai pienākumu uzturēšanai, nozīmē, ka valstij ir pēdējās instances garantijas devēja loma attiecībā uz publiskas iestādes saimniecisko darbību.
(99)
Šajā konkrētajā gadījumā Komisija uzskata, ka argumenti, kuri izmantoti iepriekšminētajā Lēmumā C 56/2007, galvenokārt ir transponējami uz publiskās organizācijas IFP EPIC statusu un ka tai ir īpaša juridiska situācija gan attiecībā uz prasījumu atmaksu, gan arī uz tās esības uzturēšanu maksātnespējas gadījumā. Šīs analīzes vajadzībām Komisija atsauksies uz argumentiem, kas norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 4.1. daļā (“Atbalsta esība”).
A. Individuālo prasījumu atlīdzināšanas garantijas
(100)
Pirms pierādīt, ka gadījumā, ja publiskā organizācija IFP vairs nevarēs veikt maksājumus, tās kreditori varēs izmantot labvēlīgāku procedūru nekā to uzņēmumu kreditori, uz kuriem attiecas vispārējās tiesības, vispirms jāpārbauda, vai Francijas iestāžu arguments, atbilstīgi kuram šādu valsts garantiju EPIC labā izslēdz tiesību akti vai judikatūra (a).
a) Francijas iestāžu argumentu noraidīšana
(101)
Pretēji tam, ko apgalvo Francijas iestādes, Komisija var secināt, ka Francijas tiesību akti pieļauj netiešu garantiju esību un konkrēti - valsts garantijas -, kuras izriet no publiskas iestādes statusa. Komisija noraida Francijas iestāžu argumentus šādu iemeslu dēļ.
(102)
Pirmkārt, Komisija mutatis mutandis atsaucas uz iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 120. un 121. apsvērumu, kad Francijas iestādes apgalvo, ka nevienā tiesību aktā vai lēmumā nav noteikts princips, saskaņā ar kuru valstij būtu jāgarantē EPIC parādi. Komisija gluži otrādi uzskata, ka, kaut arī nav tiesību akta vai lēmuma, kurā būtu apstiprināta vai izslēgta tieša valsts garantija par labu EPIC, tas neizslēdz netiešas garantijas iespējamību.
(103)
Otrkārt, Komisija mutatis mutandis atsaucas uz iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 122.-124. apsvērumu, kad Francijas iestādes apgalvo, ka ir formulēta judikatūra par garantiju neesību, īpaši spriedumā par Société de l'hôtel d'Albe (72) un spriedumos par Campoloro (73). Pirmajā lietā, kā Komisijas eksperts uzsvēra Pasta lietā, spriedums par Société de l'hôtel d'Albe neattiecas uz tādu situāciju, kurā būtu pamats izmantot garantijas (74). Attiecībā uz otro lietu (75) Komisija gluži pretēji uzskata, ka valsts atbildības režīmam publisko iestāžu parādu piedziņas īstenošanā piemīt visas garantijas mehānisma iezīmes.
(104)
Treškārt, Komisija uzskata, ka Francijas iestāžu izvirzītais arguments Pasta lietā, atbilstīgi kuram uz parādsaistībām, kuras EPIC uzņēmusies kopš LOLF stāšanās spēkā 2005. gada 1. janvārī, nav attiecināma netieša garantija, nav pieņemams:
a)
Komisija uzsver, ka publiskās organizācijas IFP statusa maiņa notikusi 2006. gada 7. jūlijā, tātad pēc LOLF stāšanās spēkā. Šādos apstākļos nav nepieciešams izpētīt Francijas iestāžu eksperta izvirzītos argumentus Pasta lietā attiecībā uz iespējamajiem parādiem pirms 2005. gada 1. janvāra, lai gan savos apsvērumos Francijas iestādes uz tiem mutatis mutandis atsaucas. Patiešām, parādsaistības, ko publiskā organizācija IFP uzņēmusies pirms 2005. gada 1. janvāra, ir bijušas parādsaistības, kuras uzņēmusies profesionāla organizācija 1943. gada 17. novembra likuma Nr. 43-612 par profesionālo interešu pārvaldību (un tātad juridiska persona, uz kuru attiecas privāttiesības) nozīmē un tāpēc parādsaistību parakstīšanas brīdī (76) uz tām neattiecas neierobežotās garantijas, kuras sniedz EPIC statuss,
b)
Komisija tomēr atzīmē, līdzīgi, kā citstarp norādīja Komisijas eksperts Pasta lietā un kā tā jau paskaidroja iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 130. apsvērumā, uz kuru tā atsaucas mutatis mutandis, ka pienākuma nodrošināt valsts garantiju pieminēšanu finanšu tiesību aktos piemērošanas joma aprobežojas ar šādu garantiju “piešķiršanu”; un ka tāpēc garantijas piešķiršana ietver gadījumus, kuros valsts, skaidri paužot savu gribu, nolemj piešķirt garantiju kādai institūcijai vai darbībai; ka pienākuma ietvert garantijas finanšu tiesību aktos piemērošanas joma neietver garantijas, kuras rodas statusa vai no judikatūras izrietoša pienākuma dēļ un kurām ir netiešs un automātisks raksturs; ka šī otrā kategorija neizriet no valsts lēmuma, bet no tā, ka uz valsti attiecas noteikts tiesiskais regulējums, un garantija ir tikai tā rezultāts (77),
c)
Komisija secina, kā tā jau darījusi iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 131. apsvērumā, uz kuru tā mutatis mutandis atsaucas, ka Francijas iestāžu arguments, kura pamatā ir LOLF, nav pārliecinošs un tas, ka nevienā finanšu tiesību aktā nav precizēts, ka valsts piedāvā garantiju publiskajai organizācijai IFP tās statusa dēļ, neizslēdz netiešas garantijas esību; ka katrā ziņā Komisijai nav saistošs attiecīgā pasākuma kā garantijas statuss saskaņā ar Francijas tiesību aktiem, ne arī tas, ka garantijai būtu piemērojams LOLF; ka ir ņemams vērā tikai pasākuma statuss saskaņā ar Eiropas Savienības tiesību aktiem; ka ES tiesību aktos ir atzīta netiešas garantijas esība, ja dalībvalstij ir juridisks pienākums atlīdzināt citas personas parādsaistības tās saistību nepildīšanas gadījumā (78).
(105)
Ceturtkārt, Komisija noraida Francijas iestāžu argumentu, atbilstoši kuram, ja pastāv valsts garantija EPIC labā, jebkuras jaunas EPIC izveidei (tostarp arī mainot statusu) nepieciešama garantijas pasākumu ieviešana, lai aizsargātu kreditoru tiesības, kuras radušās pirms šīm izmaiņām, kā arī tā kontrapozīciju (modus tollens), atbilstoši kurai, ja šāds mehānisms nekad nav izveidots (79), nav nekādu garantiju publiskās organizācijas IFP labā:
a)
kā Komisijas eksperts norādīja Pasta lietā un kā minēts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 133. apsvērumā, uz kuru tā atsaucas mutatis mutandis, Komisija uzskata, ka šāds apgalvojums izriet no īpašumtiesību konstitucionālās aizsardzības pārāk plašas interpretācijas,
b)
Komisija vēlas precizēt, kā tā jau darījusi iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 134. apsvērumā, uz kuru tā atsaucas mutatis mutandis, ka īpašumtiesības nenosaka, ka nepieciešams paredzēt kādu konkrētu pasākumu, lai garantētu kreditoru tiesības brīdī, kad EPIC tiek pārveidota par sabiedrību, kurai ir piemērojamas sanācijas un likvidācijas procedūras. Tāpēc šādu pasākumu neesība nav uzskatāma par netiešās garantijas neesības rādītāju,
c)
Komisija piebilst, kā jau paskaidrots iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 135. un 136. apsvērumā, uz kuriem tā atsaucas mutatis mutandis, ka tas, ka Francijas iestādes nolēma piešķirt tiešo garantijuLa Poste (80), kad tas 1990. gadā ieguva EPIC pielīdzināmu statusu, nenozīmē, ka bija izslēgta netiešā garantija tā labā.
(106)
Visbeidzot, Komisija atsaucas uz šā lēmuma daļu par valsts atbildības iestāšanos, kā arī uz iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 4.1.1. A sadaļas b) apakšpunkta 3. daļu attiecībā uz Labetoulle rakstu, kuru citē Francijas iestādes (81), kā arī uz judikatūras analīzi Campoloro lietā (82).
(107)
Pretēji tam, ko izvirza Francijas iestādes, ka tāda garantija tiesību aktos ir izslēgta, Komisija norāda, ka tādas netiešās garantijas pastāvēšanu, kas saistīta ar publiskās iestādes statusu, apstiprina Valsts Padomes 1995. gada paziņojums Crédit Lyonnais lietā, kas iedibina valsts netiešās garantijas pastāvēšanu, kas pamatota vienīgi ar struktūras publiskās iestādes raksturu (83).
(108)
Kā paskaidrots iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 142.-145. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā nepiekrīt Francijas iestāžu sniegtajai interpretācijai, atbilstīgi kurai šis Valsts Padomes atzinums nebūtu attiecināms uz publisko organizāciju IFP. Tā jo īpaši atzīmē, ka šajā atzinumā nav minēts ne publiskā grāmatveža uzdevums, ne tā esība vai neesamība publiskā iestādē. Turklāt Francijas iestādes nepaskaidro, kāpēc tās uzskata, ka šis atzinums ir piemērojams tikai publiskām iestādēm ar publisku grāmatvedi. Komisija noraida arī Francijas iestāžu argumentus, atbilstoši kuriem atzinums nav piemērojams, jo tas ir izstrādāts pirms LOLF un ir pretrunā turpmākai Valsts Padomes judikatūrai, tā kā Komisija 104. apsvērumā, kā arī iepriekšminētajā Lēmumā C 56/2007 norādīja, ka LOLF nav šķērslis valsts netiešas garantijas pastāvēšanai par labu publiskajai organizācijai IFP.
(109)
Visbeidzot, kā norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 146. un 147. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā ņem vērā Ekonomikas, finanšu un rūpniecības ministra 2003. gada 22. jūlija paziņojumu “Pārskats par valsts piešķirto netiešo un tiešo garantiju noteikumiem”, kurā ir apstiprinājums par netiešo garantiju pastāvēšanu, kuras izriet no administratīva vai normatīva akta, “kas nosaka un ietver finanšu sekas valstij”. Minētais paziņojums pierāda, ka valsts garantija var izrietēt no ļoti dažādiem juridiskajiem aktiem (84), un atgādina par to, ka publiskas iestādes izveide ietver netiešu valsts garantiju par labu minētās iestādes kreditoriem (85).
b) Publiskās organizācijas IFP kreditoram ir grantēta tā prasījuma atmaksa.
(110)
Līdzīgi tam, kas norādīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 4.1.1.A sadaļas b) apakšpunktā, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā turpmāk nodomājusi pierādīt, ka gadījumā, kad publiskā organizācija IFP nespēj atmaksāt parādus, tās kreditori būs labvēlīgākā situācijā nekā tāda uzņēmuma kreditori, uz kuru attiecas komerctiesības.
(111)
Pirmkārt, attiecībā uz publiskām iestādēm nepastāv tradicionālie ierobežojumi, kas kavē prasījumu atmaksu struktūrai, kurai piemērojamas privāttiesības. Pamatojoties uz iepriekšminētā Lēmuma 56/2007 150.-154. apsvērumā detalizētāk izklāstītiem argumentiem, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, Komisija attiecībā uz šo pirmo punktu secina, ka:
-
pretēji to uzņēmumu kreditoriem, kuriem ir piemērojamas komerctiesības, publiskās organizācijas IFP kreditoriem (ņemot vērā, ka tai nav piemērojama vispārējos tiesību aktos paredzētā grūtībās nonākušu uzņēmumu sanācijas un likvidācijas procedūra tiesas ceļā) nedraud risks pilnībā vai daļēji zaudēt prasījumus likvidācijas procedūras noslēgumā;
-
tas, ka publiskā organizācija IFP ir juridiska persona, nerada šķēršļus valsts garantijas piešķiršanai;
-
tā kā nav tieša valsts atbildības ierobežojuma attiecībā uz publisko organizāciju IFP, tās kreditori var likumīgi pielietot principu, saskaņā ar kuru valsts sedz publiskās organizācijas IFP parādus, lai gan tai ir piešķirts juridiskas personas statuss.
(112)
Otrkārt, to publisko iestāžu parādu atmaksāšana saistībā ar tiesas spriedumu, ar 1980. gada 16. jūlija likumu (un ar dažādiem piemērošanas aktiem (86) noteiktā procedūra 113.-117. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ ir labvēlīgāka publiskās organizācijas IFP kreditoriem nekā vispārējo tiesību tiesvedība, ciktāl tās rezultātā netiek dzēstas publiskās organizācijas IFP parādsaistības.
(113)
Atbilstoši analīzei, kas veikta iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 157.-161. apsvērumā, uz ko Komisija atsaucas mutatis mutandis, Komisija vispirms atzīmē, ka 1980. gada likumā (87) un tā piemērošanas pasākumos (88) ir paredzēts, ka valsts ir kompetentā iestāde attiecībā uz publisko iestāžu parādu piedziņu un tie piešķir valstij būtiskas priekšrocības - administratīvā kārtā izdotu rīkojumu un pietiekamu līdzekļu nodrošināšanu.
(114)
Līdzīgi viedokļiem, kas izklāstīti Lēmuma C 56/2007 162.-168. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka īpašā procedūra, kas noteikta ar 1980. gada likumu un tā piemērošanas aktiem, ir tikai prasījumu piedziņas, nevis likvidācijas procedūra, tās piemērošanas noslēgumā prasījums netiek atcelts, savukārt vispārējos tiesību aktos paredzētās likvidācijas procedūras piemērošanas rezultātā pieņemtais lēmums par slēgšanu aktīvu nepietiekamības dēļ bez soda piemērošanas ietver aizliegumu kreditoriem iesniegt jaunas prasības. Komisija arī atzīmē, ka 1980. gada likums un tā piemērošanas akti, paredzot rīkojuma atlikšanu un nevienā brīdī neparedzot maksātnespējas situāciju, rosina kreditorus uzskatīt, ka vienmēr būs paredzēti un pieejami publiskas struktūras prasījuma atmaksai nepieciešamie līdzekļi. Šie divi elementi tai ļauj secināt, ka līdzekļu nepietiekamības situācijā attiecīgā gadījumā tos nodrošinās valsts vai ka tai ir tikai pagaidu raksturs. Savukārt nevienā likvidācijas procedūrā nav paredzēta iespēja, kad par maksātnespējīgas personas parādiem atbildību uzņemas trešā persona, izņemot, protams, gadījumu, ja runa ir par garantijas devēju.
(115)
Atbilstoši iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 170.-180. apsvērumā veiktajai analīzei, uz kuru Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka Francijas tiesību akti atļauj, pat iedrošina valsti piešķirt dotācijas publiskām iestādēm, nevis izmantot tradicionālos bankas aizdevumus gadījumā, ja izveidojusies līdzekļu nepietiekamība; minētās dotācijas var pildīt 1980. gada 16. jūlija likumā paredzēto “papildu līdzekļu” funkciju. Tā arī uzskata, ka kreditoriem ir zināms šo aktu saturs, tāpēc tiem ir pamats uzskatīt, ka uzraudzības iestāde varēs atrast nepieciešamos līdzekļus to prasījuma atmaksai. Tāpēc Komisija uzskata, ka maz ticama ir tāda situācija, kurā kreditoram neizdotos panākt prasījuma atmaksu, piemērojot 1980. gada 16. jūlija likumā paredzētās procedūras.
(116)
Tomēr pretēji tam, ko Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 56/2007 secināja attiecībā uz La Poste, tā norāda, ka attiecīgajā gadījumā publiskās organizācijas IFP izmantojamie pašu resursi ir diezgan ievērojami, jo kā 44. apsvērumā paskaidroja Francijas iestādes, pieejamie resursi un ieguldījumi (150,3 miljoni euro) 2007. gada beigās bija aptuveni piecas reizes lielāki nekā aizņēmumi un finanšu parādi (25,2 miljoni euro). Komisija atzīst, ka pašreizējā finanšu situācijā vismaz tuvākajā nākotnē ir maz ticams, ka pašu resursu trūkums varētu radīt publiskajai organizācijai IFP tādus apstākļus, ka tā nespēj atmaksāt savus parādus un tai būtu nepieciešama valsts intervence.
(117)
Kaut arī pašlaik maz ticama, šāda publiskās organizācijas IFP aktīvu nepietiekamības situācija ilgākā termiņā nav tik neiespējama. Šādos apstākļos nespēja iesaistīt līdzekļus, izmantojot īpašuma nodošanu, varētu izraisīt citu garantijas mehānismu izmantošanas nepieciešamību (avansi, valsts atbildības iesaistīšana utt.). Turklāt tas, ka likumdevējs nosaka īpašuma aizsardzības režīmu, varētu izraisīt strīdu par valsts stingru atbildību publiskās organizācijasIFP iespējamas maksātnespējas gadījumā (89). Šajā jautājumā Komisija ņem vērā Francijas iestāžu argumentu (90), atbilstīgi kuram, ja valsts uzskatīs, ka aktīvi, kas pieder publiskai iestādei, ir “nepieciešami” sabiedriskā pakalpojuma pienākuma veikšanai, un tāpēc iebildīs pret to nodošanu, tos tomēr nevar uzskatīt par kompensāciju, izmantojot garantijas mehānismu. Tā tomēr norāda, ka Francijas iestādes ir atzinušas (pat ja iebilst, ka tas varētu radīt priekšrocības publiskajai organizācijai IFP), ka valsts pārstāvim ir jāievēro sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktības prasība 1980. gada 16. jūlija likumā noteiktās procedūras (91) izpildes laikā. Komisija uzskata, ka šāda valsts varas izvēle - neveikt aktīvu nodošanu, atsaucoties uz sabiedriskā pakalpojuma saglabāšanas pienākumu -, varētu nozīmēt valsts stingru atbildību par publisko pienākumu vienlīdzības principa neievērošanu.
(118)
Treškārt, to iemeslu dēļ, kuri jau izklāstīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 185.-226. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka maz ticamā gadījumā, ja 1980. gada likumā noteiktā procedūra kreditoram liegtu iespēju saņemt atlīdzību, tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kas kreditoram būtu pieejami, lai uzliktu atbildību valstij, piemīt garantijas mehānisma iezīmes.
(119)
Lai gan Francijas iestādes uzskata, ka valsts atbildība principā nevar iestāties neatkarīgi no tā, vai tā ir, vai nav stingra atbildība (92), tās tomēr atzīst, ka gadījumā, ja būtu jāievēro sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktības prasība un valsts pārstāvim tā būtu jāievēro, izpildot 1980. gada likumā noteikto procedūru, pastāvētu iespēja, ka tiesa kreditoram var piespriest atlīdzību. Tomēr šajā gadījumā Francijas iestādes uzskata, ka atlīdzība nozīmētu tikai to, ka kreditors nonāktu situācijā, kādā tas nonāktu vispārējo tiesību aktu piemērošanas gadījumā; tātad šāds risinājums kreditoram nerada nekādas priekšrocības. Šajā sakarībā Komisija norāda uz dažiem īpašiem īpašo tiesību punktiem, kas noteikti ar 1980. gada likumu: saskaņā ar vispārējiem tiesību aktiem likvidācijas gadījumā kreditori - katrā ziņā nenodrošinātie kreditori - principā neatgūst visu parāda summu. Turklāt likvidācijas procesā esoša uzņēmuma parādus visbiežāk neatmaksā trešās personas.
(120)
Francijas iestādes apstrīd arī, ka kreditoriem pieejamās atlīdzības iespējas, ņemot vērā atbildību, var pielīdzināt garantijas formai. Gluži pretēji, Komisija uzskata, ka valsts atbildības (stingras vai ne) iestāšanās, īstenojot 1980. gada 16. jūlija likumā paredzēto publisko personu parādu piedziņas procedūru, ir pielīdzināma garantijas mehānismam Eiropas Savienības tiesību aktu izpratnē, jo tā nodrošina kreditoriem prasījuma atmaksu, uzliekot valstij par pienākumu to atmaksāt publiskās organizācijas IFP maksātnespējas gadījumā. Turklāt Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā “ECT”) judikatūra lietā Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro c/Francija (93) (turpmāk tekstā “Campoloro lieta”) drīzāk atzīst automātiskas garantijas pastāvēšanu.
(121)
Visbeidzot, līdzīgi pierādījumam, kas izklāstīts iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 181.-184. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka Francijas iestāžu priekšlikums veikt precizējumus 1980. gada likuma piemērošanas dekrētā ir nepietiekams, lai izslēgtu, ka līdzekļu piesaistīšana notiek ar publisku līdzekļu piešķiršanu.
a)
Francijas iestādes ierosināja veikt šādus grozījumus 1980. gada likuma piemērošanas dekrētā: “Ja pēc noteiktā termiņa beigām prasība nokārtot parādus nav izpildīta, valsts pārstāvis vai uzraudzības iestāde ieraksta izdevumus saistības neizpildījušās pašpārvaldes vai publiskās iestādes budžetā. Vajadzības gadījumā nepieciešamos līdzekļus ņem no pašpārvaldes vai iestādes budžeta, vai nu samazinot apropriācijas, kuras paredzētas citiem izdevumiem un ir vēl pieejamas, vai arī palielinot līdzekļus” (grozījumi ir pasvītroti).
b)
Komisija tomēr, tāpat kā lēmuma par procedūras sākšanu 67. apsvērumā, uzsver, ka nedz noteikumu pašreizējā versija, nedz versija ar Francijas iestāžu piedāvātajiem grozījumiem neizslēdz to, ka līdzekļu piesaistīšana ir iespējama, palielinot līdzekļus ar dotāciju vai publisku līdzekļu piešķiršanu.
(122)
Iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 204.-211. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, jau izklāstīto iemeslu dēļ tā turklāt uzskata, ka ECT spriedums Campoloro lietā uzskatāmi parāda, ka Francijas valsts atbildība šajā gadījumā izpaužas kā publisko iestāžu pasīvu netieša garantija un nav saistīta ar kaitējuma nosacījumu.
a)
Komisija jo īpaši atzīmē, ka ECT noraidīja Francijas iestāžu argumentus, kuras mēģināja izmantot par pamatojumu (94) valstij piedēvējamā izšķirīgā notikuma neesību, no vienas puses, un valsts garantijas neesību publiskām iestādēm, kurām ir juridiskas personas statuss, no otras puses, kā arī to, ka tā ņēma vērā prasītāju pretējos argumentus (95).
b)
Komisija secina, ka ECT galu galā konstatēja Eiropas Cilvēktiesību konvencijas (turpmāk tekstā “Konvencija”) 6. panta 1. punkta pārkāpumu, īpaši attiecībā uz to, ka: “Ir jānodrošina šo spriedumu izpilde, un tiesa atgādina, ka valsts iestāde nevar aizbildināties ar līdzekļu nepietiekamību, lai neatmaksātu parādu, kura pamatā ir tiesas nolēmums […]”. ECT arī konstatēja minētās Konvencijas Protokola Nr. 1 1. panta pārkāpumu, jo prasītāji ir cietuši no iejaukšanās to īpašumtiesībās sakarā ar īpašu un pārmērīgu slogu, kas izriet no to summu neizmaksāšanas, kuras tiem vajadzēja saņemt (96). Ņemot vērā iepriekš teikto, ECT nodeva valsts pārziņā visus parādā esošo pilsētu parādus (97).
c)
Komisija uzskata, ka no šīs judikatūras izriet trīs svarīgi elementi:
-
ja prasītāji iegūst tiesas nolēmumu, kurā tiek atzīts to prasījums, tad valsts atbildība funkcionē kā netieša garantija (98), jo, no vienas puses, Francijas valstij ir jāatmaksā visa publiskās personas parāda summa (99), un, no otras puses, nav veikta nekāda pārdale, kas atspoguļotu parādā esošās pašpārvaldes maksātnespēju un iespējamos valstij piedēvējamos pārkāpumus (ECT nevienā brīdī nemeklēja veicinošo faktoru, kas būtu saistīts ar valsti, un ņēma vērā tikai parādnieka maksātnespējas situāciju);
-
šī atbildība ir attiecināma uz to publisko iestāžu parādiem, kurām ir juridiskas personas statuss. Francijas valdība īpaši atsaucās uz juridiskas personas statusu un pašu kapitālu kā uz argumentiem pret atbildības uzlikšanu Francijas valstij, taču ECT šos argumentus noraidīja;
-
valsts garantijas piemērošanas jomā ietilpst publiskās iestādes, kas atkarīgas no valsts. Līdz ar to garantija ir cieši saistīta ar parādnieka publisko tiesību subjekta statusu.
d)
Turklāt Komisija konstatē, ka ECT pieņemtais risinājums iepriekšminētajā Campoloro lietā nav izolēts - tas izriet no iedibinātas judikatūras, jo īpaši spriedumā lietā Artico pret Itāliju (100) un Bourdov pret Krieviju (101).
(123)
To iemeslu dēļ, kas jau norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 212.-220. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka Francijas iestāžu izteiktie argumenti nevar atspēkot šo izklāstu. Ņemot vērā iepriekš norādīto, līdzīgi kā tā secinājusi attiecībā uz Pasta lietu iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 222. apsvērumā un lēmumā par procedūras sākšanu, Komisija secina, ka saskaņā ar Francijas pašreizējiem tiesību aktiem publiskās organizācijas IFP kreditors, kam nav izdevies panākt prasījuma atmaksu, pielietojot 1980. gada 16. jūlija likumā paredzētās procedūras, var saņemt visu atbilstošo neatmaksātā prasījuma summu, atsaucoties uz valsts kā pēdējās instances atbildību, pretēji tam, kas notiek, piemērojot vispārējos tiesību aktos paredzēto likvidācijas procedūru, kuras ietvaros kreditora atlīdzības apjomu nosaka pieejamo aktīvu vērtība. Secinot no iepriekš minētā, Komisija uzskata, ka valsts atbildība tiek uztverta kā garantija, Francijas tiesību aktos tai netiek piemēroti nekādi ierobežojumi un tā ir cieši saistīta ar parādā esošās struktūras publisko tiesību subjekta statusu.
(124)
Turklāt to iemeslu dēļ, kas jau norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 223.-226. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā ņem vērā Francijas priekšlikumu par attiecīgas klauzulas iekļaušanu visos publiskās organizācijas IFP līgumos, kas paredz parādsaistības, lai ierobežotu risku, ka valsts stingra atbildība varētu iestāties, pamatojoties tikai uz publiskās organizācijas IFP maksātnespēju. Komisija tomēr uzskata, ka šāds tiesiskais regulējums ir trausls un ka paliek šaubas par tā ilgstošumu, jo pieņemamā riska izņēmums ir judikatūrā iedibināts noteikums, kurš var mainīties. Tomēr Komisija uzskata, ka šāds priekšlikums ir nepietiekams, jo tas nav attiecināms uz visiem gadījumiem - tas neļauj izslēgt, ka valsts garantiju varētu izmantot attiecībā uz visu veidu atbildību (jo īpaši ārpuslīgumisku atbildību un kriminālatbildību). Turklāt līgumā nav iespējams attiecībā uz parādniekiem iepriekš paredzēt, ka valsts neatbild par publiskās organizācijas IFP parādiem, jo publiskā organizācija IFP var kļūt, piemēram, par trešās personas parādnieku, piemērojot dažādus juridiskus mehānismus, piemēram, ja tā pārņemtu citu struktūru (102) un tai būtu jāatmaksā šīs struktūras parādi trešām personām, kas nav uzreiz nosakāmas. Visbeidzot, attiecībā uz trešo personu izsniegtajiem individuālajiem prasījumiem Komisija uzskata, ka tikai vispārēji piemērojams akts, kurā norādīts, ka valsts nav publiskās organizācijas IFP garantijas devēja, un kurš piemērojams jebkurā situācijā un jebkura veida trešai personai un kurš varētu “atcelt” neierobežotu garantiju. Turklāt, pat ja Francijas priekšlikumi liegtu jebkādu iespēju publiskās organizācijas IFP kreditoram atsaukties uz valsts atbildību prasījuma atmaksai (Komisija uzskata, ka tas nav pierādīts), minētie priekšlikumi nesniedz skaidru informāciju par to, kas notiktu publiskās organizācijas IFP maksātnespējas gadījumā (103)
(125)
Ceturtkārt, pat ja publiskas iestādes kreditora prasījums netiek apmierināts, tas var atsaukties uz likumīgu kļūdu, ko tas pieļāvis parādsaistību noformēšanas laikā, attiecībā uz paļāvību par šo saistību izpildi.
(126)
Jau iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 227., 228. apsvērumā (1.-3. daļa) un 229. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka šķietamības teorija (104) ļauj apstiprināt, ka publiskās organizācijas IFP kreditoriem ir pamats, pamatojoties uz vairākiem saskaņotiem rādītājiem, uzskatīt, ka tāda garantija skaidri pastāv (pat ja pieņem quod non, ka publiskās organizācijas IFP EPIC statuss nevar de iure tam nodrošināt Francijas valsts neierobežotas garantijas). Galvenie rādītāji, kas attiecināmi uz šķietamības teoriju, no vienas puses, saistīti ar to, ka dažādi tiesību akti (1980. gada likums un tā piemērošanas pasākumi) vai oficiāli dokumenti (budžeta dokumenti) ļauj kreditoram uzskatīt, ka valsts pārņems EPIC parādus naudas līdzekļu nepietiekamības gadījumā vai uzņemsies atbildību, no otras puses, tas, ka Francijas iestādes neieviesa skaidrību par tiesību stāvokli Campoloro lietas rezultātā un par Komisijas pirmajām sāktajām procedūrām par EPIC statusu vairo kreditoru ticību šādas garantijas esībai, un, visbeidzot, grūtības rada arī skaidru norāžu neesība par tādas situācijas ietekmi, kurā EPIC vairs nespēj veikt maksājumus.
(127)
Šajā konkrētajā gadījumā Komisija vēlas piebilst, ka līdz 2006. gada 7. jūlijam iespējamajiem publiskās organizācijas IFP kreditoriem bija līgumattiecības ar profesionālu iestādi tiesību akta - 1943. gada 17. novembra likuma Nr. 43-612 par profesionālo interešu pārvaldi - nozīmē, kas bija privāttiesību juridiska persona, attiecībā uz kuru viņiem nebija nekāda iemesla uzskatīt, ka uz to attiecināmas jebkādas valsts garantijas. Tāpēc šķietamības teorijas piemērošana attiecīgajā gadījumā nav atbilstoša attiecībā uz parādsaistībām, kas radušās pēc publiskās organizācijas IFP statusa maiņas.
(128)
Līdzīgi Komisijas eksperta secinājumiem Pasta lietā, Komisija secina, ka attiecībā uz parādsaistībām, kas noslēgtas pēc 2006. gada 7. jūlija, pat gadījumā, ja kreditors kļūdaini - kā to apgalvo Francijas iestādes - uzskatīs, ka valsts pienākums ir garantēt publisku iestāžu un jo īpaši publiskās organizācijas IFP parādus, tā kļūda, ņemot vērā iepriekšminētos elementus, būs leģitīma un attiecībā uz to varēs noteikt juridiskas sekas. Ja izņēmuma gadījumā kreditoram neizdotos panākt prasījuma atmaksu, kreditors tomēr varētu būt drošs, ka tā prasījums netiks atcelts.
B. Publiskās organizācijas IFP pastāvēšanas un/vai pienākumu nodrošināšanas garantija
(129)
To iemeslu dēļ, kas jau norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 230.-250. apsvērumā, uz kuriem Komisija atsaucas mutatis mutandis, tā uzskata, ka pat tad, ja pēc saprātīga laika posma un iepriekšējā sadaļā aprakstīto procedūru pielietošanas EPIC kreditoram nav izdevies panākt prasījuma atmaksu, tas var būt drošs, ka tā prasījums netiks atcelts, pretēji tai situācijai, kādā atrodas likvidācijas procesā esoša privāttiesību struktūra, kurai nav nekāda nodrošinājuma attiecībā uz tās prasījuma atmaksu.
(130)
Komisija uzsver, ka nav nevienas publiskas iestādes darbības pārtraukšanas/likvidācijas procedūras pēc valsts iestādes gribas ar publiskās iestādes tiesību un pienākumu atcelšanu - ja tiek pieņemts lēmums par publiskas iestādes darbības pārtraukšanu, lai gan nevienā tekstā tas skaidri nav noteikts, prakse administratīvo tiesību jomā un atsevišķi pamatprincipi rosina uzskatīt, ka publisko iestāžu, kuru darbība tiek pārtraukta, tiesības un pienākumi vienmēr tiek nodoti citam subjektam un tāda neesības gadījumā - valstij. Citiem vārdiem, publisko iestāžu parādi vienmēr tiek nodoti citai juridiskai personai, kurai nav tiesību no tiem atteikties, tāpēc ikviens kreditors var būt pārliecināts, ka tiesības, kas saistītas ar prasījumu, varēs īstenot attiecībā uz citu struktūru, līdz ar to tā prasījums netiks atcelts.
(131)
Komisija atsaucas uz iepriekšminētā Lēmuma C 56/2007 233.-250. apsvērumā norādītās analīzes detaļām, kuras pamatā ir Komisijas eksperta pētījums Pasta lietā par publisko iestāžu organisko attīstību, un eksperts norāda trīs iemeslus publisko iestāžu darbības pārtraukšanai (105): publisko iestāžu darbības beigas, publisko iestāžu darbības izbeigšana uzdevuma neesības dēļ un - izplatītākais gadījums - uzdevuma nodošana, kas noteikti ietver arī tiesību un pienākumu nodošanu.
a)
Pirmkārt, pamatojoties uz šo pētījumu, var uzskatīt, pirmkārt, ka, ja nav vispārēja tiesiska regulējuma par to, kā organizēt publisko iestāžu darbības pārtraukšanu, prakse rāda, ka juridiskos aktos vienmēr ir paredzēta iestādes, kuras darbība tika pārtraukta, tiesību un pienākumu nodošana valstij vai subjektam, kas pārņem tās uzdevumu (106).
b)
Otrkārt, parasti notiek “tiesību un pienākumu” nodošana (termins “pienākumi” noteikti ietver parādus), atsevišķos tekstos ir izmantots “kapitāls” (107) (kurā arī ir iekļauti parādi). Vienīgais konstatētais pilnīgas un vienkāršas publiskās iestādes darbības pārtraukšanas piemērs jebkurā gadījumā paredz pašu “parādu” nodošanu citām publisko tiesību struktūrām (108).
c)
Treškārt, pat ja nav uzdevuma, praksē publiskas iestādes tiesības un pienākumus pārņem cita struktūra.
d)
Visbeidzot, ceturtkārt, pētījumā aprakstītā prakse atbilst 2002. gada 18. jūlija iepriekšminētajam Kodificējošajam priekšrakstam Nr. 02-060-M95 un iepriekšminētajai Rokasgrāmatai par valsts publisko iestāžu izveides, pārveidošanas un darbības izbeigšanas finanšu organizāciju (109), proti, ka likvidētas EPIC tiesības un pienākumus pārņem valsts vai juridiska persona, kas pārņem iestādes uzdevumu.
(132)
Visbeidzot, ņemot vērā sava eksperta viedokli Pasta lietā, Komisija secina, ka praksē publisko iestāžu, kuras veikušas konkrētu uzdevumu, darbības pārtraukšanas gadījumā to parādi vienmēr tiek nodoti citai publisko tiesību juridiskai personai. Šis fakts publisko iestāžu, pie kurām ir pieskaitāma arī publiskā organizācija IFP, kreditoriem rada pārliecību, ka tiem neatmaksātie prasījumi netiks atcelti.
C. Secinājums par valsts garantijas esību par labu publiskajai organizācijai IFP
(133)
Pamatojoties uz elementiem, kas izmantoti, lai pierādītu garantijas esību attiecībā uz individuālo prasījumu atmaksu un publiskās organizācijas IFP pienākumu uzturēšanu, Komisija secina, ka, sākot ar 2006. gada 7. jūlijā notikušo publiskās organizācijas IFP statusa maiņu:
-
publiskās organizācijas IFP kreditoriem nav jāsaskaras ar ierastajiem ierobežojumiem, kas izriet no privāttiesībām un publiskajām tiesībām un kas var apdraudēt pilnīgu prasījuma atmaksu;
-
publiskās organizācijas IFP kreditoriem prasījuma atgūšanai ir iespēja izmantot specifiskas procedūras, kas pilnvaro valsti uzlikt parādā esošajai struktūrai par pienākumu atmaksāt prasījumu;
-
saskaņā ar Francijas tiesību aktiem publiskās organizācijas IFP kreditori nevienā brīdī nepieļauj, ka publiskā organizācija IFP varētu nonākt situācijā, kurā ilgstoši nepietiek līdzekļu;
-
līdzekļu nepietiekamības gadījumā budžeta dokumenti paredz, ka valsts var piešķirt ārkārtas dotāciju valsts sektora struktūrām, tostarp publiskajai organizācijai IFP;
-
ja iepriekš aprakstītās procedūras neļauj kreditoram gūt apmierinošu iznākumu, tas var atsaukties uz valsts atbildību, lai panāktu pilnīgu prasījuma atmaksu;
-
ja iepriekš minēto rīcību izpilde aizkavējas, kreditors var būt drošs, ka tā prasījums netiks atcelts, pat ja publiskā organizācija IFP piedzīvotu organiskas izmaiņas.
(134)
Šīs specifiskās iezīmes ir cieši saistītas ar IFP kā publiskas organizācijas statusu un nozīmē, ka valsts ir pēdējās instances garantijas devēja. Tāpēc var pamatoti secināt, ka publiskajai organizācijai IFP ir pieejama neierobežota Francijas valsts garantija tās EPIC statusa dēļ.
(135)
Neierobežota valsts garantija par labu publiskajai organizācijai IFP nozīmē valsts līdzekļu nodošanu iepriekšminētā Paziņojuma par garantijām 2.1. punkta izpratnē. Publiskā organizācija IFP nemaksā nekādu prēmiju par šo garantiju. Šādi vienlaikus ir gan priekšrocības uzņēmumam, gan valsts resursu tērēšana, jo valsts atsakās no atlīdzības, kas parasti ir saistīta ar garantijām. Turklāt garantija rada iespējamu iesaistīšanās risku attiecībā uz valsts līdzekļiem, kā rezultātā valstij var nākties maksāt publiskās organizācijas IFP parādus (110).
(136)
Visbeidzot, neierobežota valsts garantija par labu publiskajai organizācijai IFP ir piedēvējama valstij, jo tā izriet no publiskās organizācijas IFP publisko tiesību subjekta statusa, valsts tiesību aktos paredzētajiem principiem un diviem tiesību aktiem, proti, 1985. gada 25. janvāra likuma, kas vēlāk kļuva par Komerckodeksu, un 1980. gada 16. jūlija likuma Nr. 80-539, kā arī tā piemērošanas pasākumiem.
7.1.1.2. Neierobežotu valsts garantiju neesība attiecībā uz grupas IFP privāttiesību meitasuzņēmumiem
(137)
Kā jau Komisija norādīja iepriekšminētajā lēmumā attiecībā uz gadījumu C 51/2005 (111), lēmumā par procedūras sākšanu par šo konkrēto gadījumu un 2. daļā (“IFP grupa”), publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumi Axens, Beicip-Franlab un Prosernat no konkurences tiesību viedokļa veido saimniecisko grupu - publiskajai organizācijai IFP tieši pieder 100 % Axens kapitāla un 100 % Beicip-Franlab kapitāla un netieši - 100 % Prosernat kapitāla, tā kontroli pār saviem meitasuzņēmumiem veic, izmantojot vadības personāla klātbūtni meitasuzņēmumu lēmumu pieņemšanas struktūrās, paužot savu viedokli jo īpaši par stratēģiskajiem virzieniem un galvenajiem lēmumiem saistībā ar meitasuzņēmumu nākotni, to saista ekskluzīvi tehnoloģiju nodošanas nolīgumi, kas nepieciešami, lai meitasuzņēmumi varētu veikt saimniecisko darbību (nolīgumi, kuros iekļautas savstarpējas pirmatteikuma tiesības (112), kā arī, slēdzot līgumus par telpu un personāla izmantošanu, lai publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu Axens, Beicip-Franlab un Prosernat saimnieciskā integrācija būtu pietiekami spēcīga, lai varētu izdarīt šādu secinājumu. Tāpat arī jāizpēta precīzs valsts garantijas apjoms, lai pārbaudītu, vai publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmuma maksātnespējas gadījumā var tikt iesaistīti publiskie finanšu līdzekļi, lai atlīdzinātu kreditoru prasījumus (citiem vārdiem, vai uz publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu saimniecisko darbību attiecas vai neattiecas neierobežotas valsts garantijas).
(138)
Savos apsvērumos sabiedrība UOP Limited nepauž viedokli par šo jautājumu. Tās argumentu pamatā ir priekšstats, kāds tirgus dalībniekiem ir par struktūru IFP/Axens, kas, pēc tās domām, ir, ka grupai IFP ir priekšrocības gan attiecībā uz piegādātājiem, gan klientiem, gan kapitāla devējiem. Šis aspekts tiks aplūkots šā lēmuma 7.1.4. daļā, kas veltīta to priekšrocību izpētei, kuras grupa IFP gūst no šī pasākuma.
(139)
Turpretī, kā norādīts 47. apsvērumā, Francijas iestādes apstrīd valsts garantiju esību par labu publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem, jo īpaši to vispārējo tiesību publisko akciju sabiedrību statusa dēļ.
(140)
Līdzīgi izklāstam par neierobežotas garantijas esību par labu publiskajai organizācijai IFP, kas norādīts 7.1.1.1. daļā, Komisija secīgi izpētīs, vai publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmumi saņem garantijas attiecībā uz to individuālo prasījumu atlīdzināšanu (A) vai garantijas tās meitasuzņēmumu saistību uzturēšanai (B) aktīvu nepietiekamības gadījumā.
A. Publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu kreditoriem nav nekādu garantiju attiecībā uz to individuālo prasījumu atlīdzināšanu
(141)
Publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem ir publisku akciju sabiedrību statuss. Kā privāttiesību juridiskas personas (pretēji to galvenajam akcionāram, kas ir publiska iestāde) uz tām pilnībā attiecas Francijas vispārējās tiesībās noteiktā sanācijas un likvidācijas procedūra tiesas ceļā (113).
(142)
Pirms noskaidrot, vai galvenā akcionāra - publiskās organizācijas IFP - atbildība iestājas attiecībā uz tās meitasuzņēmumiem (b), nepieciešams izklāstīt vispārējās tiesībās paredzēto uzņēmuma likvidācijas procedūru tiesas ceļā, kas attiecas uz šiem privāttiesību meitasuzņēmumiem to maksātnespējas gadījumā (a).
a) Vispārējās tiesībās noteiktā likvidācijas procedūra tiesas ceļā
(143)
Pieņemot, ka viens no grupas IFP meitasuzņēmumiem - publiskā akciju sabiedrība - ir nonākusi maksātnespējas situācijā (citiem vārdiem, ka tas vairs nespēj ar pieejamajiem aktīviem nosegt pieprasītos pasīvus) un sanācija ir acīmredzami neiespējama (114), vispārējās tiesībās paredzētās procedūras (115) rezultātā attiecībā uz šo meitasuzņēmumu jāsāk likvidācijas procedūra tiesas ceļā. Procedūras sākšanu (116) vajadzības gadījumā pieprasa parādnieks ne vēlāk kā četrdesmit piecu dienu laikā pēc maksātnespējas iestāšanās (ja vien parādnieks jau ir pieprasījis izlīguma procedūru). Šādas likvidācijas procedūras tiesas ceļā mērķis ir izbeigt uzņēmuma darbību vai realizēt tā kapitālu, nododot visas tiesības un aktīvus kopā vai atsevišķi (117). Nolēmumā, ar kuru uzsāk likvidācijas procesu tiesas ceļā (118), tiesa norīko tiesnesi, kurš uzrauga likvidācijas procesu (juge-commissaire), un par likvidatoru norīko tiesas pilnvarotu personu vai personu, kura tiek izraudzīta tās kompetences dēļ šajā jomā. Likvidators tā norīkošanas mēnesī izstrādā ziņojumu par situāciju uzņēmumā, pēc tam uzsāk likvidācijas procedūru, kā arī uzsāk pārbaudīt (119) parādsaistības (120). Likvidācijas rezultāts tad tiek sadalīts starp kreditoriem atbilstīgi to rangam (priviliģētie kreditori un hipotekārie kreditori, kreditori, kuriem piešķirta īpaša kustamā īpašuma drošība, nenodrošinātie kreditori, proti, nepriviliģētie kreditori, proporcionāli to parādsaistībām).
(144)
Kad pieprasīto pasīvu vairs nav un kad likvidatora rīcībā ir pietiekošas summas, lai samaksātu kreditoriem, vai kad ar likvidāciju tiesas ceļā saistītās darbības vairs nav iespējamas aktīvu nepietiekamības dēļ, likvidācijas procedūras tiesas ceļā izbeigšanu pasludina tiesa (121). Pēc procedūras izbeigšanas parādnieks izmanto vajāšanas neatsākšanas principu. Citiem vārdiem, nolēmums par likvidācijas procesa pārtraukšanu tiesas ceļā aktīvu nepietiekamības dēļ neļauj kreditoriem turpināt parādnieka vajāšanu, izņemot gadījumus (122), kad parādsaistības izriet no notiesājoša sprieduma krimināllietās vai no tiesībām, kas saistītas ar kreditora personu.
b) Garantijas mehānisma neesība publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmumu labā
(145)
Kā paskaidroja Komisijas eksperts Pasta lietā, dažu komercsabiedrību, jo īpaši publisku akciju sabiedrību un sabiedrību ar ierobežotu atbildību, dalībniekiem parasti nav jāatmaksā struktūras parādi, kuri pārsniedz viņu sākotnējās iemaksas. Kā publiskas akciju sabiedrības publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi ietilpst tieši šajā kategorijā. Grupā IFP kā jebkurā citā uzņēmējsabiedrību grupā tāda meitasuzņēmuma maksātnespējas gadījumā, kas veidots kā sabiedrība ar ierobežotu riska pakāpi (konkrētajā gadījumā - publiska akciju sabiedrība), ja nav galvojumu, vekseļtiesisko galvojumu, garantiju, nodoma vai atbalsta vēstuļu (123), kas to tieši saistītu, mātesuzņēmuma atbildība attiecas tikai uz tās ieguldījumu zaudējumu (tāpat kā attiecībā uz jebkuru parastu akcionāru).
(146)
Ņemot vērā publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu piederību vienai un tai pašai saimnieciskajai grupai konkurences tiesību nozīmē, jāpārbauda, vai Francijas uzņēmējdarbības tiesībās saimnieciskās atkarības attiecības, kurās atrodas meitasuzņēmumi attiecībā uz mātesuzņēmumu, šo privāttiesību meitasuzņēmumu maksātnespējas gadījumā var vai nevar automātiski uzlikt atbildību publiskajai organizācijai IFP un tādējādi iesaistīt publiskos līdzekļus, jo valsts nodrošina tā galveno finansējumu un piešķīrusi publiskajai organizācijai netiešas neierobežotas garantijas.
(147)
Pabeidzot šo padziļināto izpēti, Komisija var secināt, ka Francijas civiltiesībās un komerctiesībās viena meitasuzņēmuma maksātnespējas gadījumā galvenajam akcionāram principā nevar uzlikt atbildību, izņemot, ja ir pierādīta galvenā akcionāra kļūda meitasuzņēmuma pārvaldē (i). Nesen uzsāktie, taču nepabeigtie Civilkodeksa reformas projekti, kuru mērķi tieši bija paplašināt principu par atbildību par citu personu darbību, attiecinot to arī uz grupas mātesuzņēmuma un tā meitasuzņēmumu attiecībām, apstiprina, ka a contrario pašlaik šāda principa Francijas tiesību aktos nav (ii).
i) Vispārējas akcionāra atbildības neesība attiecībā uz tā meitasuzņēmumu
(148)
Atbilstīgi doktrīnai (124) grupas organizācija pati par sevi nekad nevar būt kaskādes veida atbildības avots. Francijas tiesību aktos noteikts personiskās atbildības princips, kas formulēts Civilkodeksa 1382. pantā (125). Tāpēc tikai mātesuzņēmuma nelikumīga rīcība var būt pamats, lai atvērtu piekļuvi tās kapitālam.
(149)
Vispirms, tā kā šajā gadījumā IFP grupas mātesuzņēmums ir publisko tiesību juridiska persona (publiskā organizācija IFP), šis jautājums izraisa papildu grūtības - nepieciešams iepriekš noskaidrot par tiesiskās aizsardzības kārtību (administratīvā vai vispārējās piekritības), kas Francijas sistēmā attiecīgajā gadījumā ir kompetents, lai meklētu iespējamu tādas publisko tiesību juridiskas personas atbildību, kura kontrolē privāttiesību juridisku personu, pret kuru ir uzsākta likvidācijas procedūra tiesas ceļā.
(150)
Komisija atzīmē, ka attiecībā uz darbībām par atbildību aktīvu nepietiekamības dēļ (126) Konfliktu tribunāls ilgu laiku uzskatīja, ka vispārējās piekritības tiesas ir kompetentas tad, ja publiskā persona bija vadītājs de iure (127), bet administratīvā tiesa - tad, ja publiskā persona bija vadītājs de facto (128). Tomēr šķiet, ka šajā jautājumā kompetenču sadales pamatā starp administratīvajām tiesām un vispārējās piekritības tiesām ir sniegto pakalpojumu raksturs - sabiedrisks administratīvs pakalpojums vai rūpnieciska un komerciāla rakstura darbība.
a)
Konfliktu tribunāls (129) pēc sprieduma lietā Département de la Dordogne (130), šķiet, atteicies no iepriekšējās judikatūras attiecībā uz sabiedrisku administratīvu pakalpojumu, kura pamatā ir vadība de iure vai de facto - Augstākā tiesa tad nosprieda par labu administratīvā tiesneša kompetencei, jo runa bija par sabiedrisku administratīvu pakalpojumu un ka publiskā persona ir privātpersonas, kura veic šo sabiedriskā pakalpojuma uzdevumu, vadītājs de iure vai de facto. Pēc tam, kad Konfliktu tribunāls sprieduma punktos lietā Blanco (131) norādīja, ka “uz valsts vai kādas citas publisko tiesību juridiskas personas atbildību saistībā ar zaudējumiem, kurus attiecina uz to sabiedriskajiem administratīvajiem pakalpojumiem, attiecas publisko tiesību režīms” (pasvītrojums pievienots) un ka citādāk ir tikai tad, ja tas likumā ir skaidri norādīts, Konfliktu tribunāls nosprieda, ka no 1985. gada 25. janvāra likuma par uzņēmumu sanāciju un likvidāciju tiesas ceļā (pašlaik kodificēts Komerckodeksa L. 642.-3. un turpmākajos pantos) neizriet, ka “likumdevēja nodoms ir, izmantojot atkāpes no principiem, kas nosaka publisku personu atbildību, attiecināt uz vispārējo tiesu sistēmas tribunālu kompetenci valsts vai citu publisko tiesību juridisku personu civiltiesiskās atbildības noteikšanu saistībā ar sabiedriska administratīva pakalpojuma uzdevuma izpildi”. (Pasvītrojums pievienots).
b)
Un otrādi, ja runa ir par rūpnieciska vai komerciāla rakstura darbību, publisko tiesību tās juridiskās personas civiltiesiskās atbildības noteikšana, kura kontrolē privātpersonu, attiecībā pret kuru sākts likvidācijas process, ir vispārējās piekritības tiesas kompetence. Lēmumā Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) Konfliktu tribunāls jo īpaši uzskata, ka, “ja valsts vai citu publisko tiesību juridisko personu civiltiesiskās atbildības noteikšana par administratīvā pakalpojuma uzdevuma veikšanu ir administratīvo tiesu kompetencē, šāda darbība ir vispārējo tiesu kompetencē, ja valsts vai publisko tiesību juridiskas personas atbildību nosaka saistībā ar rūpnieciska un komerciāla rakstura darbību, nenošķirot, vai attiecīgā publiskā kopiena rīkojusies kā de facto vai de iure vadītājs.” (Pasvītrojums pievienots). Lai nonāktu pie šī secinājuma tolaik apspriežamajā lietā, Konfliktu tribunāls noraidīja to darbību, ko veic publiska akciju sabiedrība, kurai ir direkcija un uzraudzības padome (SEM Olympique d'Alès en Cévennes), sabiedriskā administratīvā pakalpojuma raksturu, pamatojoties uz diviem apsvērumiem - tā mērķi (133), no vienas puses, un tā finansēšanas veidu (134), no otras puses.
(151)
Attiecībā tieši uz publiskām akciju sabiedrībām Axens, Beicip-Franlab un Prosernat, privāttiesību meitasuzņēmumiem, kuras kontrolē publiskā organizācija IFP, no informācijas lietā, jo īpaši tās, kura minēta 159. apsvērumā, izriet, ka to mērķis ir saimnieciska (135), nevis administratīva rakstura mērķis. Turklāt šo uzņēmumu galvenos finanšu līdzekļus veido produkti izmantošanai, kas radīti to saimnieciskās darbības rezultātā, nevis publiskais finansējums. Visbeidzot jāatzīmē, ka publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi tika veidoti kā komercsabiedrības pēc privāttiesību juridiskas personas iniciatīvas (136) (nevis pēc publiskas personas iniciatīvas, jo publiskās organizācijas IFP statusa maiņa uz EPIC statusu tika veikta tikai 2006. gada 7. jūlijā). Axens, Beicip-Franlab un Prosernat darbības rūpnieciskais un komerciālais raksturs nav apstrīdams, un ja notiek likvidācijas procedūra tiesas ceļā, nav nekādu šaubu par vispārējo tiesu kompetenci iespējamu prasību gadījumā par atbildību pret publisko organizāciju IFP.
(152)
Šajos apstākļos jāpārbauda noteikumi, atbilstīgi kuriem tiek noteikta galvenā akcionāra atbildība, ņemot vērā Kasācijas tiesas judikatūru. Lai pret noteiktu personu (meitasuzņēmumu) uzsāktu likvidācijas procedūru tiesas ceļā attiecinātu arī uz citu juridisku personu (mātesuzņēmumu), izvirzītie noteikumi ir ļoti stingri. Maksātnespējīga meitasuzņēmuma gadījumā rīcības upuriem, lai saņemtu kompensāciju, jāpierāda mātesuzņēmuma kļūdainā rīcība, jo īpaši tas, ka mātesuzņēmums noliedz meitasuzņēmuma juridiskās personas statusu (α), un kontrolējamās sabiedrības nepareiza vadība (β).
α) Mātesuzņēmums noliedz meitasuzņēmuma juridiskās personas statusu
(153)
Kasācijas tiesas judikatūrā apstiprināta iespēja mātesuzņēmuma atbildību attiecināt arī uz meitasuzņēmumu rīcību divos izņēmuma gadījumos (137) -, no vienas puses, ja meitasuzņēmumu kapitāls ir apvienots ar mātesuzņēmuma kapitālu (tā dēvētā “kapitāla saplūšanas” hipotēze), un, no otras puses, ja meitasuzņēmumi ir fiktīvas juridiskas personas (tā dēvētā “juridiskās personas fikcijas” hipotēze).
(154)
Kapitāla saplūšanas (138) jēdziens parasti raksturo situāciju, kad attiecīgās abu atšķirīgo juridisko struktūru grāmatvedības ir tādas, ka nav iespējams noteikt, uz kuru no tām attiecas viens vai otrs aktīvu vai pasīvu elements. Tomēr, lai pierādītu šādu kapitāla saplūšanas pastāvēšanu, nepietiek ar to, ka starp sabiedrībām grupā ir saites, pat ciešas. Tāpat arī tikai tas, ka dalībnieki, vadītāji, pat galvenie biroji ir vieni un tie paši (139), neļauj noteikt, ka ir notikusi kapitāla saplūšana. Grupas iekšienē pastāvošu attiecību formalizācija saistībā ar nolīgumiem, ko parakstījis mātesuzņēmums un tā meitasuzņēmumi, parasti ir pietiekami, lai noraidītu jebkādu kapitāla saplūšanas iespēju (140).
(155)
Divās nesenās lietās Metaleurop (141) un AOL Liberté (142) Kasācijas tiesa pat pastiprināja savu kontroli attiecībā uz nosacījumiem procedūras attiecināšanai arī uz grupas mātesuzņēmumu. Pat ļoti plaša grupas uzņēmumu integrācija automātiski nenozīmē kapitālu saplūšanu. Atbilstīgi doktrīnai (143)“[ne] nolīgumi par līdzekļiem vai maiņu starp divām struktūrām, ne nolīgumi par apmaiņu ar personālu, ne par mātesuzņēmuma piešķirtajiem līdzekļiem, ne mātesuzņēmuma kontrole pār meitasuzņēmuma pārvaldību nenorāda uz vispārēju nekārtību grāmatvedībā, kas attaisnotu kapitāla saplūšanu”. Tāpēc šķiet īpaši sarežģīti saukt pie atbildības mātesuzņēmumu par kāda tās meitasuzņēmuma rīcību, pamatojoties uz kapitāla saplūšanu (144), jo pierādījumu līmenim, kurus Kasācijas tiesa pieprasa kapitāla saplūšanas pierādīšanai, jābūt augstam.
(156)
Konkrētajā gadījumā jākonstatē, ka Komisija jau norādīja: “[…] tā kā IFP un attiecīgie meitasuzņēmumi ir atsevišķas juridiskās struktūras, tiem ir atsevišķa grāmatvedība” (145). Turklāt nolīgumi, kas parakstīti starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem, jo īpaši ekskluzīvie tehnoloģiju nodošanas nolīgumi, vai nolīgumi par personāla izmantošanu (146) nenorāda uz vispārēju nekārtību grāmatvedībā, kas attaisnotu kapitāla saplūšanu Kasācijas tiesas judikatūras izpratnē, jo katrs pakalpojums ir īpaši iegrāmatots attiecīgajās katras IFP grupas struktūras bilancēs, kas jo īpaši norādīts 7.1.4. un 7.3. sadaļā.
(157)
Attiecībā uz “juridiskās personas fiktīvo raksturu” meitasuzņēmuma uzņēmuma līguma (affectio societatis) elementu neesība jāraksturo tā, lai parādītu, ka tas kā uzņēmums reāli nepastāv. Kasācijas tiesa (147) uzskata, ka fiktīvs uzņēmums pastāv, ja juridiskā persona, pret kuru ir uzsākta procedūra, reāli nepastāv, jo tas neveic no galvenā vadītāja - fiziskas vai juridiskas personas - atšķirīgu darbību (148).
(158)
Pamatojoties uz publiski pieejamu informāciju (149), Komisija norāda arī, ka publiskajai organizācijai IFP un Axens, Beicip-Franlab un Prosernat ir atšķirīgas koordinātes un ražotnes:
a)
publiskā organizācija IFP ir reģistrēta Nanteras [Nanterre] Uzņēmumu reģistrā (turpmāk tekstā “RCS” ar numuru B 775 729 155, un tās galvenais birojs atrodas Riejā-Malmezonā [Rueil-Malmaison] (150). Publiskajai organizācijai IFP Francijā ir divas struktūras, attiecīgi Solēzā [Solaize] (151) un Po [Pau] (152);
b)
Axens ir reģistrēts Nanteras RCS ar numuru B 599 815 073, un tā galvenais birojs arī atrodas Riejā-Malmezonā, taču tam ir no mātesuzņēmuma atšķirīga adrese (153). Tā ražotnes arī atrodas citās vietās, nevis tur, kur atrodas mātesuzņēmuma ražotnes, visbiežāk ārpus Francijas - ASV, Hjūstonā (Teksasa), Prinstonā (Ņūdžersija), Savanā (Džordžija) un Kalvertā (Kentuki), Kanādā Brokvilā (Ontario), Ķīnā Pekinā, Japanā Tokijā, Indijā Deli, Bahreinā un Krievijā Maskavā;
c)
Beicip-Franlab ir reģistrēts Nanteras RCS ar numuru B 679 804 047, un tā galvenais birojs arī atrodas Riejā-Malmezonā, bet tā adrese nav tā pati, kas mātesuzņēmumam un Axens (154). Tam ir meitasuzņēmumi un biroji daudzās pasaules valstīs, piemēram, Bahreinā, Abū Dabī, Lībijā Tripolē, Malaizijā Kualalumpurā, ASV Hjūstonā Teksasā, Meksikā Viljaermosā, Brazīlijā Riodežaneiro un Krievijā Maskavā;
d)
Prosernat ir reģistrēts Nanteras RCS ar numuru B 315 251 330, un tā galvenais birojs atrodas Pito [Puteaux] (155). Uzņēmums norāda (156), ka tas ir pārstāvēts ap divdesmit pasaules valstīs, piemēram, Dienvidamerikā (Argentīna, Brazīlija, Venecuēla), Eiropā (Lielbritānija, Itālija, Norvēģija), Ziemeļāfrikā (Alžīrā, Ēģiptē), Persijas līča valstīs (Saūda Arābijā, Apvienotajos Arābu Emirātos, Kuveitā, Omānā, Katarā), Irānā, Krievijā un NVS valstīs, kā arī Dienvidaustrumāzijā.
(159)
Turklāt šajā konkrētajā gadījumā katra meitasuzņēmuma saimnieciskā darbība ir reāla, tā kā tos nevar argumentēti kvalificēt kā fiktīvus uzņēmumus, pat ja Kasācijas tiesas prasības, lai kvalificētu kādu juridisku personu par fiktīvu (157), ir ļoti augstas:
a)
komercsabiedrība Axens, kas ir dibināta 2001. gadā, reāli darbojas katalizatoru un naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tehnoloģiju tirgū; šajā saimnieciskajā darbībā tā nodarbina vairāk nekā 600 personu, un šīs darbības rezultātā tās gada apgrozījums ir aptuveni 300 miljoni euro;
b)
komercsabiedrība Beicip-Franlab, kas ir dibināta 1967. gadā, reāli darbojas programmatūras izstrādē un izplatīšanā naftas atradņu un naftas ieguves jomā, kā arī izpētes un konsultāciju jomā. Šajā darbībā iesaistīti vairāk nekā simts cilvēku, un tās gada apgrozījums ir aptuveni četrdesmit miljoni euro;
c)
komercsabiedrība Prosernat, kas ir iegādāta 2001. gadā, darbojas izpētes un pakalpojumu jomā, kā arī ražo iekārtas, ko izmanto gāzes attīrīšanas un atsērošanas jomā. Šīs darbības veikšanai uzņēmums nodarbina aptuveni 70 cilvēkus, un tā apgrozījums ir aptuveni piecdesmit miljoni euro.
(160)
No iepriekš minētā izriet, ka, izņemot kļūdu vadībā, kas tiks skatīta 161.-164. apsvērumā, ļoti ierobežotie gadījumi - juridiskās personas fiktīvais raksturs vai meitasuzņēmuma un mātesuzņēmuma kapitāla saplūšana -, kas paredzēti judikatūrā saistībā ar mātesuzņēmuma atbildības noteikšanu attiecībā uz meitasuzņēmumiem, šajā gadījumā nav pierādīti. Tāpēc Komisija uzskata, ka nosacījumi, lai automātiski noteiktu publiskās organizācijas IFP atbildību tā meitasuzņēmumu Axens, Beicip-Franlab un Prosernat likvidācijas gadījumā, nav apvienoti.
β) Mātesuzņēmuma atbildība par nepareizu meitasuzņēmuma vadību
(161)
Tradicionāli mātesuzņēmums (158) ir atbildīgs par nepareizu meitasuzņēmuma kontroli. Ja mātesuzņēmums pieļāvis kļūdas kontrolē, kas tam jāveic attiecībā uz tā meitasuzņēmumu vadību, “jo īpaši attiecībā uz komercsabiedrību grupām, judikatūrā ir atļauja noteikt mātesuzņēmuma atbildību” (159). Doktrīnā norādīts, ka mātesuzņēmuma, kas rīkojies kā grūtībās nonākušā meitasuzņēmuma vadītājs de iure vai de facto, kļūdas gadījumā var iestāties tā atbildība (160) likvidācijas gadījumā. Mātesuzņēmums var būt atbildīgs kā meitasuzņēmuma dalībnieks (161), ja to var vainot (162) kļūdainā rīcībā, kas izraisījusi kontrolējamā uzņēmuma grūtības.
(162)
Vispārējās tiesībās ir paredzēta vadītāju atbildība pret viņu komercuzņēmumu, tā dalībniekiem vai tā kreditoriem (163). Grupas gadījumā kāda maksātnespējīga meitasuzņēmuma kreditori mēģinās pierādīt, ka mātesuzņēmums darbojies kā meitasuzņēmuma vadītājs de iure vai de facto (164). Tāpēc mātesuzņēmuma atbildība par kļūdu attiecībā uz tā meitasuzņēmumu jo īpaši ir noteikta kolektīvo procedūru tiesībās (165), precīzāk, attiecībā uz rīcību saistībā ar atbildību par aktīvu nepietiekamību (166), ar nosacījumu, ka šis komercuzņēmums ir rīkojies kā sava meitasuzņēmuma vadītājs (167). Tomēr, lai uz mātesuzņēmumu varētu attiecināt atbildību par tā kļūdu, nepieciešams pierādīt šādu kļūdu un jo īpaši cēloņsakarību starp šo kļūdu un zaudējumiem, kas radušies meitasuzņēmuma darbības dēļ (168).
(163)
Katrā gadījumā no iepriekš minētā izriet, ka šādas apsūdzības nekādā ziņā nenozīmē prasības saistībā ar garantiju, jo to pamatā vienmēr ir atbildība par mātesuzņēmuma kļūdu. Šādas prasības nenosaka vispārējo mātesuzņēmuma atbildības principu par tā meitasuzņēmumiem, kurā netiktu atzīts akcionāra atbildības ierobežošanas princips par sākotnējā kapitāla iemaksu akciju sabiedrībām, neraugoties uz pieņēmumiem, ka šīs akciju sabiedrības ir fiktīvas struktūras vai ir notikusi kapitāla saplūšana ar mātesuzņēmumu, kas ir pieņēmums, ko šajā konkrētajā gadījumā var noraidīt.
(164)
Visbeidzot, no Kasācijas tiesas judikatūras izriet, ka prasība par mātesuzņēmuma kļūdu meitasuzņēmuma vadībā nekādā gadījumā nav analoģiska garantijas mehānisma režīmam.
ii) Nesenie reformu projekti saistībā ar atbildību par citu personu darbību
(165)
Pašreizējā situācijā tiesību jomā, šķiet, ka atbilstoši nesenā parlamenta informatīvā ziņojuma secinājumiem (169)“risinājumi, kas izriet no judikatūras, izceļ to šķērsli, ko attiecībā uz atbildības noteikšanu rada juridiskās personas raksturs” (170). (Pasvītrojums pievienots).
(166)
Šis šķērslis ir tik traucējošs, ka Francijā nesen sākušās debates par Civilkodeksa reformas nepieciešamību, kurā uz saimnieciskās atkarības situācijām attiecinātu arī atbildību par citu personu darbību (171) (jo īpaši par attiecībām, kurās nonāk grupas meitasuzņēmumi attiecībā uz to mātesuzņēmumu). Dažas patērētāju biedrības (172), kuras minētas iepriekšminētajā parlamenta ziņojumā, jo īpaši pauž nožēlu par to, ka komercsabiedrības nodod darbību meitasuzņēmumiem (filialisation), kas dažām struktūrām turpmāko strīdu gadījumā ļauj atsaukties uz grupas komercsabiedrību juridisko sadrumstalotību tad, kad runa ir par meitasuzņēmuma atbildību, pat tad, kad komerciālajos piedāvājumos izvirzīts pilnīgi integrētas komercuzņēmumu grupas tēls, kas piedāvā kādu pakalpojumu kopumu.
(167)
Provizoriskā projekta Catala 1355. pantā (173) nesen tika izteikts priekšlikums ieviest jaunu pamatu attiecībā uz atbildību par citu personu darbību, kurā tiktu pārskatīts meitasuzņēmumu juridiskās autonomijas princips:
“1355. pants
Iestājas automātiska atbildība par zaudējumiem, kurus radījuši tie, kuru dzīvesveids vai darbība savās interesēs tiek organizēta, vadīta vai kontrolēta […]”.
(168)
Piezīmes, kuras iesnieguši provizoriskā projekta autori, vieš skaidrību par šajā tekstā piedāvātajiem jauninājumiem ārpuslīgumiskās atbildības par citu personu darbību jomā. Tā pieņemšana kā iespējamo pamatu pievienotu “cita darbības vadīšanu un organizēšanu tā interesēs, kurš īsteno šo kontroli” (174); tas diezgan būtiski izmainītu pašreizējo situāciju tiesību jomā vēl jo vairāk tāpēc, ka tad šī atbildība būtu noteikta precīzāk - tā nebūtu “atkarīga no pierādījuma par atbildīgās personas kļūdu, bet gan no pierādījuma par tādu darbību, ka noteiktu tiešā darbības izpildītāja atbildību, ja viņš nav rīkojies citas personas pārraudzībā” (175).
(169)
Provizoriskā projekta 1360. panta 2. daļā šis princips tiek attiecināts uz komercsabiedrību grupas mātesuzņēmuma atbildību tā meitasuzņēmumu priekšā:
“1360. pants
[…] Tāpat ir atbildīgs tas, kurš kontrolē tāda profesionāļa saimniecisko darbību vai darbības ar aktīviem, kurš atrodas atkarības situācijā, kaut arī darbojas savās interesēs, ja cietušais nosaka, ka darbība, kura radījusi zaudējumus, ir saistīta ar kontroles veikšanu. Tas jo īpaši attiecas uz mātesuzņēmumiem saistībā ar zaudējumiem, kurus radījuši to meitasuzņēmumi, vai licences izsniedzējiem, kuri radījuši zaudējumus koncesionāriem.” (Pasvītrojums pievienots).
(170)
No iepriekš minētā izriet, ka pašreizējā Francijas tiesību situācijā a contrario mātesuzņēmuma atbildības noteikšanā attiecībā uz tā meitasuzņēmumu ir paredzēts, ka jāpierāda mātesuzņēmuma kļūda saistībā ar meitasuzņēmuma situāciju.
(171)
Attiecībā uz paredzamajām izmaiņām Francijas pašreizējās tiesībās Komisija ņem vērtā to, ka plānotā reforma šajā jautājumā šķiet atstāta novārtā. Saistībā ar iepriekšminēto parlamenta ziņojumu Tieslietu komisijas darba grupa paziņoja, ka nepiekrīt, “ka tiek noteikta stingra atbildība, pamatojoties uz saimniecisko atkarību” (Ieteikums Nr. 19). Reforma šajā virzienā turklāt šķiet svītrota no darba kārtības - tā, piemēram, izslēgta no likuma priekšlikuma Nr. 657 par reformu civiltiesiskās atbildības jomā (176), kas iesniegta kārtējās sesijas 2009.-2010. gada laikā (2010. gada 9. jūlijā reģistrēta Senāta prezidijā).
(172)
Visbeidzot, pretēji valsts atbildībai tās publisko iestāžu maksātnespējas gadījumā, kurai piemīt garantijas mehānisma pazīmes (jo īpaši) tās automātiskuma dēļ, pašreizējās Francijas tiesībās nav noteikta netieša un automātiska atbildības uzlikšana mātesuzņēmumiem par privāttiesību meitasuzņēmumu rīcību, kuriem uzsākta likvidācijas procedūra tiesas ceļā.
B. Publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu kreditoriem nav nekādu garantiju par to pastāvēšanas uzturēšanu un/vai to saistību pastāvēšanu
(173)
Pamatojoties uz iepriekš teikto, Komisija var secināt, ka, ja publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumi kā akciju sabiedrības pārtrauc darbību likvidācijas procedūras rezultātā, tiktu pārtrauktas to tiesības un pienākumi. Līdzīgos apstākļos to kontrolējošais akcionārs - publiskā organizācija IFP -, protams, var iepriekš iepludināt kapitālu (177), lai izvairītos no darbības pārtraukšanas/likvidācijas. Šādas kapitāla iemaksas nodrošinātu, ka tiek ievēroti trešo personu iesniegtie prasījumi meitasuzņēmumiem.
(174)
Tomēr tā būtu publiskās iestādes stratēģiskā izvēle, nevis tiesisks pienākums, kas tai automātiski uzlikts. Turklāt šādā izvēles gadījumā stingri jāievēro tiesību akti par valsts atbalstu, - ja iesaistīšanos kapitālā neattaisno privāta ieguldītāja rīcība tirgus ekonomikā, tā Eiropas Komisijai jākontrolē un iepriekš jāsniedz (piekrišana) pēc tam, kad Francijas iestādes ir par to paziņojušas.
(175)
Komisija var arī secināt, ka likvidācijas procedūras gadījumā publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumu kreditoriem nav nekādas drošības par viņu parādu atmaksāšanu.
C. Secinājums par valsts garantiju neesību attiecībā uz publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmumiem
(176)
Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisija var secināt, ka, pretēji publiskās organizācijas IFP kreditoriem, grupas IFP privāttiesību meitasuzņēmumu kreditoriem nav garantiju ne par to individuālo parādsaistību atmaksāšanu, ne par šo akciju sabiedrību uzturēšanu likvidācijas gadījumā. No tā izriet, ka uz šiem privāttiesību meitasuzņēmumiem neattiecas neierobežotā garantija, kura ir publiskajai organizācijai IFP tās statusa dēļ. Komisija pamato savu analīzi ar to, ka publiskās organizācijas IFP privāttiesību meitasuzņēmumu kreditori:
-
ir pakļauti vispārējo tiesību procedūrām attiecībā uz uzņēmumu sanāciju un likvidāciju;
-
pašreizējā Francijas tiesību situācijā nevar par meitasuzņēmumu rīcību automātiski uzlikt atbildību meitasuzņēmumus kontrolējošajam akcionāram - publiskajai organizācijai IFP - (tātad Francijas valstij); viņiem iepriekš jāpierāda, ka publiskā iestāde ir izdarījusi kļūdu, kas izslēdz, ka šādas atbildības uzlikšana var būt automātiska, un tāpēc tā var būt pielīdzināma garantijas mehānismam.
(177)
Komisija uzsver, ka tā jau izdarījusi līdzīgus secinājumus attiecībā uz citiem gadījumiem, kad tā uzskatīja, ka uz akciju sabiedrību, kuras akcijas 100 % pieder publiskai iestādei vai valstij, neattiecas tāda neierobežota valsts garantija, kāda attiecas uz tās akcionāru. Attiecībā uz akciju sabiedrībām, kuras tieši pieder valstij, Komisija, sākot ar 2003. gadu, saistībā ar lietu EDF (178) uzskata, ka EPIC pārveides rezultātā par akciju sabiedrību, uz kuru attiecas vispārējās tiesības, un tātad vispārējās bankrota tiesības, var tikt atceltas tās garantijas, kuras uz uzņēmumu attiecās līdz tam. Šī argumentācija nesen tika apstiprināta, kad La Poste tika pārveidota par akciju sabiedrību (179), kura 100 % pieder valstij. Attiecībā uz akciju sabiedrībām, kuras pieder publiskām iestādēm, Komisija iepriekšminētajā lēmumā par La Banque Postale izveidi atzina, ka tāda meitasuzņēmuma - akciju sabiedrības -, kura pilnīgi pieder publiskai iestādei, statuss (šajā gadījumā La Poste, kurai bija publisko tiesību juridiskais statuss, kas pielīdzināms EPIC) ļāva pats par sevi izslēgt tā līmenī neierobežotas garantijas esību (180).
7.1.2. PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP SAIMNIECISKĀ DARBĪBA, KURU SEDZ NEIEROBEŽOTĀ GARANTIJA
(178)
Kā Komisija jau norādīja iepriekšējos lēmumos par publisko organizāciju IFP (181), atbilstīgi tās statūtiem publiskajai organizācijai IFP ir trīs uzdevumi:
-
pētniecības un attīstības uzdevums naftas un gāzes krājumu izpētes jomā un naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tehnoloģiju jomā,
-
inženieru un tehniskā personāla apmācības uzdevums,
-
nozaru informācijas sniegšanas un dokumentācijas izstrādes uzdevums.
(179)
Francijas iestādes, kā norādīts 31. apsvērumā, uzskata, ka publiskā organizācija IFP ir pētniecības struktūra, kurai ir trīskāršs vispārējas nozīmes uzdevums (izpēte, apmācība un dokumentēšana).
(180)
Komisija arī uzskata, ka, ņemot vērā publiskajai organizācijai IFP uzticētos uzdevumus, tā var tikt kvalificēta kā “pētniecības organizācija” Kopienas nostādņu par valsts atbalstu pētniecībai, attīstībai un inovācijai (182) (turpmāk tekstā “Nostādnes P&A&I) 2.2. punkta d) apakšpunkta nozīmē - tās galvenais mērķis ir veikt fundamentālos pētījumus (183), rūpnieciskos pētījumus (184) vai eksperimentālo izstrādni (185) un izplatīt to rezultātus mācību, publikāciju vai tehnoloģiju nodošanas veidā.
(181)
Atbilstoši Tiesas judikatūrai (186) pētniecības organizācijas darbību publiskais finansējums (ar to saprotot tām piešķirto neierobežoto valsts garantiju) var izraisīt (187) valsts atbalsta piešķiršanu, ciktāl attiecīgā organizācija veic saimniecisku darbību, proti, jebkuru darbību, kas iever preču vai pakalpojumu piedāvāšanu attiecīgajā tirgū (188), neatkarīgi no šīs vienības juridiskā statusa un finansēšanas veida.
(182)
Attiecībā tieši uz pētniecības organizāciju darbības saimniecisko (vai ar saimniecisko darbību nesaistītu) raksturu Komisija lēmumu pieņemšanas praksē (189) ir precizējusi to, ko tā uzskata par attiecināmu uz vienu vai otru kategoriju.
(183)
Attiecībā uz pētniecības organizāciju galvenajām darbībām Komisija uzskata, ka tās principā ir nesaimnieciska rakstura darbības, jo īpaši:
-
izglītība nolūkā panākt personāla daudzuma un kvalifikācijas pieaugumu;
-
neatkarīgu P&A darbību veikšana, lai gūtu vairāk zināšanu un labāku sapratni, tostarp kopīgas P&A darbības;
-
pētījumu rezultātu izplatīšana.
(184)
Turklāt tā uzskata, ka tehnoloģiju pārneses darbības (licencēšana, uzlabojumi vai pētniecības organizācijas radīto zināšanu citi pārvaldības veidi) ir nesaimnieciska rakstura darbības, ja tās ir “iekšējas darbības” (190) un visus ienākumus no šīm darbībām atkārtoti iegulda pētniecības organizāciju pamatdarbībā.
(185)
Komisija turpretī uzskata, ka saimnieciskajās darbībās ietilpst pētniecība, ko veic pēc līguma ar rūpniecības uzņēmumiem, un pētījumu infrastruktūras iznomāšana, kā arī konsultēšana (191).
(186)
Konkrētajā gadījumā publiskajai organizācijai IFP piešķirtā neierobežotā garantija tās EPIC statusa dēļ vienlaikus sedz tās darbību, kurai nav saimnieciska rakstura (kas pats par sevi nerada problēmu attiecībā uz tiesību aktiem par valsts atbalstu), un tās saimniecisko darbību, kura izpaužas divos veidos.
(187)
Attiecībā uz pirmo saimnieciskās darbības veidu, lai gan, kā norādīts 31. apsvērumā, Francijas iestādes uzskata, ka publiskās organizācijas IFP darbībām pārsvarā nav saimnieciska rakstura, tās 2010. gada 13. janvāra un 16. jūlija vēstulēs atzina, ka ārpus tās meitasuzņēmumu ekskluzīvās darbības jomas publiskā organizācija IFP sniedza arī pakalpojumus, galvenokārt iekārtu un telpu iznomāšanu, personāla izmantošanu, kā arī juridiskus pakalpojumus meitasuzņēmumu labā, kā arī līgumpētījumus trešo personu un meitasuzņēmumu vārdā. Kā norādīts 185. apsvērumā, šādai darbībai ir saimniecisks raksturs tajā nozīmē, kādu tām parasti piešķir Komisija.
(188)
Attiecībā uz otro saimnieciskās darbības veidu, tehnoloģiju pārnese, piemēram, licencēšana, atvasināto produktu radīšana vai pētniecības organizācijas radīto zināšanu citi pārvaldības veidi, principā ir, kā norādīts 184. apsvērumā, darbības, kurām nepiemīt saimniecisks raksturs, ja tās tiek veiktas uzņēmumu iekšienē un ja to radītā peļņa pilnībā tiek no jauna ieguldīta publiskajā pētniecībā. Tomēr šajā konkrētajā gadījumā Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 secināja, ka publiskās organizācijas IFP un tās privāttiesību meitasuzņēmumu ļoti īpašās attiecības ir tādas, ka “[…] dažas no IFP darbībām iziet ārpus to darbības jomas, kurām nav saimniecisks raksturs, jo tās var komerciāli izmantot tā meitasuzņēmumi” (192). Komisija no tā tik tiešām secināja, ka attiecīgos meitasuzņēmumus nevar uzskatīt par neatkarīgiem no mātesuzņēmuma, jo to darbība iekļaujas publiskās organizācijas IFP attīstības stratēģijā, tā veic ne tikai juridisku, bet arī de facto kontroli, jo ekskluzīvie nolīgumi liecina par spēcīgu saimniecisko integrāciju un publiskajai organizācijai IFP un attiecīgajiem meitasuzņēmumiem to uzņēmēju vidū, kuri darbojas šajā jomā, ir kopīgs tēls. Tāpēc tehnoloģiju pārnese, jo īpaši to, kuras radušās rūpniecisko pētījumu rezultātā (193), starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens, Beicip-Franlab un Prosernat jākvalificē kā saimnieciska darbība konkurences tiesību nozīmē.
7.1.3. ŠĀ LĒMUMA DARBĪBAS JOMA
(189)
No 7.1.1. daļas izriet, ka valsts garantija attiecas tikai uz tām darbībām, kuras veic tieši publiskā organizācija IFP, pretēji darbībām, kuras veic tās privāttiesību meitasuzņēmumi, uz kuriem garantija neattiecas.
(190)
Turklāt no visām darbībām, kuras tieši veic publiskā organizācija IFP, tikai tā valsts garantija, kura sedz saimnieciska rakstura darbības, iespējams, ir valsts atbalsts, ja tiek izpildīti arī citi LESD 107. panta 1. punkta nosacījumi.
(191)
Visbeidzot, no 7.1.2. daļas izriet, ka šīs saimnieciskās darbības, no vienas puses, ir tikai tās publiskās organizācijas IFP pētnieciskās darbības, ko tā veic uz līguma pamata, un, no otras puses, tikai tās tehnoloģiju pārneses darbības, kuras attiecas uz ekskluzīvajām meitasuzņēmumu Axens, Prosernat un Beicip-Franlab darbības jomām, kā arī infrastruktūras iznomāšana, personāla izmantošana un juridisko pakalpojumu sniegšana.
7.1.4. SELEKTĪVU PRIEKŠROCĪBU ESĪBA ATTIECĪBĀ UZ GRUPU IFP
(192)
Lai analizētu iespējamās priekšrocības, kuras grupa IFP varētu iegūt no neierobežotās garantijas, kas piešķirta tās mātesuzņēmumam - publiskajai organizācijai IFP - tās EPIC statusa dēļ, Komisija analīzi veiks divos posmos: vispirms tā izpētīs iespējamās priekšrocības, kas radušās attiecībā uz mātesuzņēmumu (7.1.4.1.), pēc tam izpētīs tās priekšrocības, kuras, iespējams, nodotas meitasuzņēmumiem (7.1.4.2.).
7.1.4.1. Priekšrocības, kuras radušās attiecībā uz publisko organizāciju IFP
(193)
Iepriekšminētajā lēmumā par procedūras sākšanu, atbilstoši iepriekšminētā Paziņojuma par garantijām 2.1.3. punktam Komisija norādīja, ka tā uzskata, ka publiskā organizācija IFP var gūt priekšrocības no EPIC statusa, galvenokārt izmantojot labvēlīgākus finansējuma noteikumus (194) kapitāla tirgos, kura ir priekšrocība, kas izriet no tā, ka publisko tiesību juridiskajām personām netiek piemērota vispārējo tiesību procedūra attiecībā uz sanāciju un likvidāciju tiesas ceļā. Turklāt publiskas iestādes maksātnespējas gadījumā Komisija atzīmēja, ka valsts garantija attiecas uz visām publiskās organizācijas IFP parādsaistībām, kuras, kā norādīts lēmuma par procedūras sākšanu 71. apsvērumā “var būt ne tikai finansiālas, bet arī komerciālas vai vēl kāda cita veida parādsaistības”, jo īpaši parādsaistības pret piegādātājiem (kuru rēķini nav apmaksāti) vai pret klientiem (kuriem pakalpojumi netika sniegti).
(194)
Padziļinātas attiecīgā pasākuma izpētes beigās Komisija uzskata, ka jāizpēta iespējamu priekšrocību esība attiecībā uz publisko organizāciju IFP tās attiecībās ar banku un finanšu iestādēm (A), piegādātājiem (B) un klientiem (C).
A. Priekšrocību neesība attiecībās ar banku un finanšu iestādēm
(195)
Lai gan Komisija atzīst, ka attiecībā uz publisko organizāciju IFP ārējās reitinga aģentūras nav veikušās finanšu novērtējumu (195), iepriekšminētajā lēmumā par procedūras sākšanu Komisija norāda, ka attiecībā uz finansējumu, kas piešķirts publiskajai organizācijai IFP, kreditori veic riska novērtēšanu saistību nepildīšanas gadījumā (196). Tā kā publiskā organizācija IFP“vēršas finanšu tirgos sava parāda finansēšanai”, Komisija norāda, ka iepriekšējas izpētes stadijā nevar izslēgt, ka publiskajai organizācijai IFP ir saimnieciska rakstura priekšrocības, kas saistītas ar to, ka finanšu tirgu novērtēšanā tiek ņemta vērā garantijas sniedzējas pēdējā instancē - valsts - loma attiecībā uz publiskās organizācijas IFP parādiem.
(196)
Padziļinātās izpētes noslēgumā Komisija ņem vērā Francijas iesniegtos elementus, kuri iepriekš minēti 64. apsvērumā un kuri apkopoti 1. tabulā šajā apsvērumā (kurā saīsinājums “KEUR” nozīmē “tūkstošus euro”).
1. tabula.
Publiskās organizācijas IFP parādsaistības 2005.-2010. gadā
Struktūra
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
tūkstošos euro
tūkstošos euro
tūkstošos euro
tūkstošos euro
tūkstošos euro
tūkstošos euro
Aizņēmumi un parādi kredītiestādēs (197)
Termiņš līdz vienam gadam (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Termiņš ilgāks par gadu
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) tostarp banku aizdevumi ikdienas vajadzībām un banku kredītu atlikumi
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Kredītiestādēs iegūto aizdevumu un parādu procentu likme
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Procentu likme + rezerve
Vidēja termiņa un ilgtermiņa aizdevumi
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Īstermiņa aizdevumi un kredītlīnijas
[Banka Nr. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka Nr. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka Nr. 3 (198)
EONIA + […] (197)
[Banka Nr. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
No šīs informācijas izriet, ka kopš statusa maiņas, proti, laikposmā no 2006. līdz 2009. gadam, par kuru ir pieejami dati, publiskā organizācija IFP nav aizņēmusies līdzekļus kredītiestādēs uz termiņu, kas pārsniedz vienu gadu. Tajā pašā laikposmā pēc statusa maiņas publiskā organizācija IFP 2009. gadā uz termiņu, kas mazāks par vienu gadu, aizņēmās līdzekļus tikai vienu reizi par nenozīmīgu summu […] (*) euro. Turklāt jākonstatē, ka procentu likme, ko tolaik piemēroja [Banka Nr. 3] (**) (EONIA + […] (*) %), bija par […] (*) bāzes punktiem lielāka (turklāt pie citiem līdzvērtīgiem lielumiem) nekā procentu likme, par kuru publiskā organizācija IFP 2005. gadā vienojās ar [Banku Nr. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kad tā vēl bija privāttiesību juridiska persona un tātad uz to neattiecās valsts garantija, ko tā gūst pašlaik, pateicoties savam publiskas iestādes statusam.
(198)
Īpaši attiecībā uz 2010. gadu Francijas iestādes precizēja, ka publiskā organizācija IFP saņēma četrus kredītlīniju piedāvājumus par […] (*) euro, ar procentu likmi uz vienu gadu starp EONIA + […] (*) % [Bankā Nr. 4] (**) (plus komisijas maksa par saistībām […] (*) %, proti, […] (*) euro) vai [Bankā Nr. 5] (**) (plus komisijas maksa par saistībām […] (*) %, proti, […] (*) euro) un EONIA + […] (*) [Bankā Nr. 3] (**) (plus komisijas maksa par saistībām […] (*) %, proti, […] (*) euro) vai [Bankā Nr. 1] (**) (plus komisijas maksa par saistībām […] (*) %, proti, […] (*) euro. Publiskā organizācija IFP saņēma arī citu “spot” piedāvājumu no [Bankas Nr. 3] (**) (atkarībā no izvēlētā aizņēmuma ilguma) ar procentu likmi, kas līdzvērtīga EURIBOR + […] (*) %. Komisija ņem vērā to, ka šīs procentu likmes līdzvērtīgas tām, par kurām publiskā organizācija IFP vienojās pirms statusa maiņas 2006. gadā, kad tā vēl bija privāttiesību juridiska persona, uz kuru valsts garantijas neattiecas.
(199)
Ņemot vērā iepriekš norādīto, Komisija atzīst, ka laikposmā no statusa maiņas līdz 2010. gadam publiskā organizācija IFP no EPIC statusa nav guvusi reālas saimnieciskas priekšrocības tās attiecībās ar banku un finanšu iestādēm. Citiem vārdiem, iespējamās priekšrocības, ko uzņēmums varētu gūt no neierobežotas garantijas par tirgus noteikumiem labvēlīgāku aizdevuma procentu likmju veidā, attiecīgajā laikposmā nav īstenojušās.
(200)
Šāds secinājums, protams, ir svarīgs tikai attiecībā uz pagātni, jo Komisija nevarēja paredzēt tirgus dalībnieku turpmāko izturēšanos, ne arī to, kā izmainīsies viņu priekšstats par valsts garantijas ietekmi uz publiskās organizācijas IFP saistību neizpildes risku. Saistībā ar gada ziņojumiem, kas Francijas iestādēm turpmāk jāiesniedz Komisijai, Francijas iestādēm jāiesniedz arī informācija par publiskās organizācijas IFP parādsaistību līmeni un noteikumiem, kā arī pierādījumi, ka šie aizņēmumi atbilst tirgus nosacījumiem, vai jāpievieno attiecīgā atbalsta bruto ekvivalents, aprēķinot maksimālās garantijas ietekmes summas, izmantojot metodi, kas līdzīga tai, kura aprakstīta 300. apsvērumā norādītājā 6. tabulā.
(201)
Visbeidzot, Komisija ņem vērā Francijas iestāžu priekšlikumu iekļaut šādu rakstisku norādi visos finansējuma līgumos (visiem finanšu instrumentiem, uz kuriem attiecas līgums):
“Emisijai/programmai/aizņēmumam netiek nodrošinātas nekādas tiešas vai netiešas valsts garantijas. Maksātnespējas gadījumā valsts nav atbildīga par publiskās organizācijas IFP parādu atmaksāšanu.”
(202)
Šajā kontekstā šīs saistības kopā ar visām citām saistībām, kuras jāpilda Francijai, un pat ja šīs saistības vienas pašas neļauj atrisināt jautājumu par garantijas esību, attiecīgā gadījumā ļaus izmantot pieļautā riska izņēmumu un ievērojami samazināt garantiju iespējamo negatīvo ietekmi.
B. Priekšrocības attiecībās ar piegādātājiem
(203)
Attiecībā uz piegādātājiem, pretēji Francijas iestāžu norādītajam (skatīt 65. apsvērumu), nepietiek ar to, ka uz publisko organizāciju IFP attiecas Eiropas Savienības vai valsts tiesību aktos noteiktais pienākums izsludināt konkursu, lai novērstu jebkādas priekšrocības, ko tā gūs no EPIC statusa; saistībā ar publisko iepirkumu katrs piegādātājs - kandidāts laikus var noskaidrot par publiskās organizācijas IFP bankrota neiespējamību tad, kad viņš iesniedz pieteikumu par piedalīšanos konkursā. Tāpat arī publiskā iepirkuma jomā jānošķir cenu samazinājums, kas saistīts ar efektivitātes pieaugumu pretendentu konkurences dēļ konkursā, kas, kā Komisija atzīmēja ziņojumā, ko citēja Francijas iestādes, ir īsts “sociāls ieguvums”, un tas cenas samazinājums, kas radies no tā, ka līgumslēdzēji labvēlīgāk vērtē tādas struktūras saistību neizpildes risku, par kuru viņiem ir zināms, ka tās publiskās iestādes statuss to pasargā no riska to likvidēt tiesas ceļā. Šo abu faktoru, kuri abi var ietekmēt publisko piegāžu cenu pazemināšanos, raksturs ir atšķirīgs, tāpēc Komisija nekādā ziņā nevar otrā faktora ietekmi piedēvēt pirmajam faktoram.
(204)
Lai novērtētu cenu pazemināšanos, ko izraisa tas, ka piegādātāji labvēlīgāk vērtē EPIC saistību neizpildes risku, Komisija nodomājusi argumentēt saistībā ar līdzvērtīga riska segšanas izmaksām. Ja valsts garantijas nav, publiskās organizācijas IFP piegādātājs, kurš vēlētos izmantot līdzvērtīgu garantiju (proti, pilnīgi nodrošināties pret līgumslēdzēja saistību neizpildes risku), varētu izmantot specializētas kredītiestādes vai apdrošināšanas sabiedrības pakalpojumus. Tādu saistību neizpildes risku bieži uzņemas komercsabiedrības, kas specializējas faktoringā (199).
(205)
Komisija atzīmē, ka atlīdzībā par šādu faktoringa pakalpojumu ietverti divi elementi:
a)
komisijas maksa par finansējumu (vai parādnieka procenti), ko prorata temporis aprēķina, lai nodrošinātu piegādātājam piešķirtā avansa iepriekšēju finansējumu, kas ir atkarīgs no parādu cesijas brīdī spēkā esošās procentu likmes,
b)
komisijas maksa par faktoringu tā tiešā nozīmē, kas svārstās (200) no 0,7 % līdz 2,5 % no uzticētā apgrozījuma ar vidējo procentu likmi 1,5 %, ko aprēķina no pārvesto parādsaistību summas pārvaldības grāmatvedības pakalpojumu, prasījuma piedziņas un saistību izpildes garantijas pakalpojumu apmaksai.
(206)
Francijas iestādes 2010. gada 26. novembra vēstulē norādīja, ka tās uzskata, ka Komisijas apsvērumi par faktoringa lomu balstīti uz nepilnīgu to iemeslu novērtējumu, kāpēc uzņēmumam jāizmanto šāda veida pakalpojumi. Francijas iestādes, protams, atzīst, ka faktoringa uzņēmējsabiedrības var nodrošināt trīs pakalpojumus saistībā ar naudas līdzekļu avansu, prasījuma piedziņu un prasījuma garantiju, taču precizē, ka šos pakalpojumus tās var piedāvāt gan kopā, gan atsevišķi. Pamatojoties uz 2009. gadā Francijas Bankas veiktu pētījumu (201), tās piebilst, ka starp šiem dažādajiem pakalpojumiem deleģētā pārvaldība (proti, finansējuma operācija bez prasījuma piedziņas) kļūst par noteicošo faktoru piedāvājumos, tāpēc faktoringa izmantošana aizvien biežāk nozīmē tikai vienkāršu naudas līdzekļu operāciju attiecībā uz piegādātāju. Komisija ņem vērā šo piezīmi.
(207)
Turklāt Francijas iestādes paziņoja publiskās organizācijas IFP faktoriem samaksāto summu (202) kopš 2004. gada (kā samaksu par nodrošinājumu diviem darbības veidiem - saimnieciskajai darbībai un darbībai, kas nav saimnieciska rakstura darbība).
2. tabula.
Publiskās organizācijas IFP piegādātāju faktoringa izmantošana 2004.-2010. gadā
Gads
Attiecīgo piegādātāju skaits
Maksājumi faktoriem
(euro)
Attiecīgo rēķinu skaits
2004.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010. (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kopā periodā
(2004.-2010. g.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francijas iestādes konstatē, ka, sākot ar publiskās organizācijas IFP statusa maiņu 2006. gadā, tās veiktie maksājumi faktoriem palielinājušies. Tās secina, ka šīs izmaiņas padara nederīgu Komisijas argumentāciju par to, kāds priekšstats trešām personām ir par EPIC saistību neizpildes risku. Tās uzskata, ka, ja publiskā organizācija IFP, sākot ar 2006. gadu, izmantojusi valsts nodrošinājumu pret saistību neizpildes risku, faktoru pakalpojumu izmantošanai, sākot ar šo datumu, vajadzēja būt retākai vai vispār neesošai.
(209)
Tā kā atbilstīgi tam, ko Francijas iestādes norādīja 206. apsvērumā, faktoringa izmantošana aizvien vairāk tiek saistīta ar vajadzību saņemt avansu (deleģētās vadības pakalpojuma pieaugums) un aizvien mazāk - ar nesamaksāšanas riska uzņemšanos (prasījumu piedziņas, finansējuma un garantijas pakalpojuma samazināšanās), un tā kā publiskās organizācijas IFP grāmatvedības uzskaitē nav iespējams noteikt, kādu faktoringa pakalpojuma veidu izvēlējušies tās piegādātāji, Komisija gluži pretēji uzskata, ka publiskās organizācijas IFP konstatētās izmaiņas neļauj padarīt par nederīgu tās argumentāciju un vēl jo mazāk parādīt, ka publiskās organizācijas IFP piegādātāji būtu izdarījuši secinājumu par tās saistību neizpildes riska palielināšanos tās statusa maiņas dēļ.
(210)
Komisija atzīst, ka tā nevar sniegt precīzu tās prēmijas apjoma novērtējumu, kas nepieciešama, lai nodrošinātu piegādātājus pret publiskās organizācijas IFP saistību neizpildes risku, ja tai nebūtu piešķirta valsts garantija. Tomēr Komisija atzīmē, ka, tā kā komisijas maksa par faktoringu, kas minēta 205. apsvēruma b) punktā, reāli sedz trīs atsevišķus pakalpojumus (prasījumu piedziņu, finansējumu un garantiju pret nemaksāšanu), maksimālā minētā summa 2,5 % apmērā no garantētā apgrozījuma jebkurā gadījumā palielina prēmiju, kas nepieciešama, lai nodrošinātos tikai pret saistību neizpildes risku.
(211)
Katrā gadījumā Francijas iestādes saglabā iespēju paziņot precīzāku metodi, lai novērtētu tās priekšrocības, kuras publiskai iestādei attiecībās ar tās piegādātājiem sniedz tai piešķirtā garantija. Pamatojoties uz saimniecisku ekspertīzi, kas apspriesta saistībā ar izmeklēšanu, šī metode vajadzības gadījumā var būt pozitīva Komisijas lēmuma priekšmets, un Francija to var izmantot, lai izpildītu pienākumu sniegt informāciju, kurš noteikts šajā lēmumā.
(212)
Saistībā ar attiecīgajām summām Francijas iestādes 2010. gada 26. novembra vēstulē norādīja, ka šo preču un pakalpojumu iegādes izmaksas ir tieši iekļautas pieņemtā personāla izmantošanas koeficientā, kas iesaistīts darbībās ar minēto preču un pakalpojumu iegādi (204). Turklāt summas par iesaistīto personālu un telpām nerada nekādus lielus īpašus izdevumus, jo visi saistītie izdevumi jau ir iekļauti iestādes struktūras izmaksās.
(213)
Visbeidzot, attiecībā uz īpaši iegādātām precēm un pakalpojumiem, kas iegādāti tikai, lai veiktu saimnieciskas darbības, Francijas iestādes uzskata, ka gada vidējā summa par šīm piegādēm ir tikai neliela daļa (205) no publiskās organizācijas IFP gada vidējā apgrozījuma. Pamatojoties uz publiskās organizācijas IFP iegūto informāciju, izmantojot tās analītiskās grāmatvedības uzskaites sistēmu, attiecībā uz līgumpētījumiem gada vidējā summa par materiāliem, kurus publiskā organizācija IFP ir iegādājusies, lai 2006.-2009. gadā sniegtu savus pakalpojumus, ir […] (*) euro gadā.
(214)
Komisija uzskata, ka saimnieciskās darbības veikšanai publiskajai organizācijai IFP ir bijušas reālas saimnieciska rakstura priekšrocības, kas izpaudās kā samazinātas piegādātāju cenas un kā rezultātā piegādātāji labvēlīgāk vērtēja uzņēmuma saistību neizpildes risku. Tā kā Komisija nevarēja precīzi noteikt šīs priekšrocības summu, tā uzskata, ka katrā ziņā attiecīgajā laikposmā (2006.-2009.) tā nevar pārsniegt summu vidēji aptuveni […] (*) euro gadā (206).
(215)
Visbeidzot, Komisija atzīmē, ka šāda priekšrocība attiecībās, kuras publiskajai organizācijai IFP ir ar tās piegādātājiem, ir selektīva priekšrocība, jo tās konkurentiem, uz kuriem attiecas vispārējo tiesību sanācijas un likvidācijas procedūra tiesas ceļā, nav līdzvērtīgas garantijas, kuru piešķir valsts un kura pēc būtības ir saistīta ar IFP publiskās iestādes statusu.
C. Priekšrocības attiecībās ar klientiem
(216)
Attiecībā uz pētījumu pakalpojumiem, kurus sniedz publiskā organizācija IFP, Komisija ņem vērā sabiedrības UOP Limited apsvērumus, kura norāda, ka tehnoloģiju nodošanas jomā, kura ir riskanta joma, pircēji ļoti jūtīgi reaģē uz garantijām, kuras šo pakalpojumu sniedzēji var tiem nodrošināt gan saistībā ar līgumisko atbildību, gan ārpuslīgumisko atbildību.
(217)
Tomēr attiecībā uz ārpuslīgumisko atbildību Francijas iestādes 2010. gada 13. janvāra vēstulē precizēja, ka uz privāttiesību komercsabiedrībām un publiskajām iestādēm Francijā dažādi attiecas vispārējo tiesību režīms (Civilkodeksa 1382. pants, kurā jo īpaši aplūkota atbildība par deliktu (207). Tās piebilda, ka publiskās organizācijas IFP darbībai ir īpašs raksturs, jo tā paredz laboratorijas instrumentu, uzliesmojošu materiālu, sprāgstvielu vai toksisku vielu izmantošanu, kas ir liela “rūpnieciskā” riska iespējami avoti (208) apdrošinātāju parasti izmantota termina nozīmē. Tāpēc publiskā organizācija IFP ir noslēgusi dažādus apdrošināšanas līgumus, lai segtu ne vien klasiskos riskus (civiltiesiskā atbildība), bet arī specifiskus riskus, piemēram, riskus, kas saistīti ar jonizējošiem avotiem, vai arī riskus, kas saistīti ar aparātu bojājumiem urbuma tuvumā. Attiecībā uz civiltiesiskās atbildības nodrošināšanu publiskās organizācijas IFP apdrošināšanas līgums sedz četrus riskus - civiltiesiskā atbildība izmantošanas jomā, civiltiesiskā atbildība pēc piegādes, profesionālā civiltiesiskā atbildība un atbildība par vides piesārņošanu.
(218)
No iepriekš minētā izriet, ka nekādā gadījumā publiskā organizācija IFP nav atteikusies no ārpuslīgumiskās atbildības pret valsti, uzņemoties risku izmantot to garantiju, kas izriet no tās EPIC statusa zaudējuma gadījumā, bet tā gluži pretēji tirgū noslēgusi nepieciešamos apdrošināšanas līgumus, lai varētu segt šo risku.
(219)
Attiecībā uz līgumisko atbildību no Francijas iestāžu iesniegtās informācijas, atbildot uz sabiedrības UOP Limited apsvērumiem, īpaši uz tiem, kuri atkārtoti 91. apsvērumā, izriet, ka pakalpojumu sniegšanas jomā publiskās organizācijas IFP atbildība pret saviem klientiem (neatkarīgi no tā, vai tie ir pašas meitasuzņēmumi, vai trešās personas) “ir ierobežota līdz […] (*) % no reāli iekasētās atlīdzības, ar maksimālo iespējamo robežu, kas atkarībā no apstākļiem var sasniegt […] (*) %”, tā, ka, ja klients uzskata, ka publiskās organizācijas IFP darbs nav kvalitatīvs, tai nekādā gadījumā nav pienākuma to neskaitāmas reizes pārtaisīt. Turklāt Komisija ņem vērā to Francijas iestāžu piezīmi, kurā tās konstatē, ka atbildības nekumulēšanas principa dēļ viena līgumslēdzējpuse nevar atsaukties uz ārpuslīgumisko atbildību, lai mēģinātu iegūt kompensāciju par zaudējumiem, kurus tā cietusi saskaņā ar līgumiskām attiecībām (209).
(220)
Tomēr, ņemot vērā to, ka publiskajai organizācijai IFP ir piešķirta valsts garantija, tad klientiem ir pārliecība, ka pret to nekad netiks piemērota likvidācijas procedūra tiesas ceļā un tā vienmēr varēs pildīt savas līgumsaistības, vai gadījumā, ja tā šīs saistības nepildīs, tās klienti saņems kompensāciju par saistību nepildīšanu.
(221)
Līdzīgi argumentācijai, kuru Komisija izklāstīja 204. un turpmākajos apsvērumos par attiecībām ar piegādātājiem, Komisija uzskata, ka valsts garantijas neesības gadījumā klientam, kurš vēlētos saņemt tāda paša līmeņa aizsardzību, būs jāparaksta līgums ar finanšu starpnieku (piemēram, banku iestādi vai apdrošināšanas sabiedrību) par saistību izpildes garantiju (angļu valodā - “performance bond”), lai nodrošinātu tā līguma izpildi, kurš to saista ar publisko organizāciju IFP. Šādas aizsardzības mērķis ir nodrošināt klientam finanšu kompensāciju, ja tam nodarīts kaitējums līguma (pilnīgas vai daļējas) neizpildes dēļ.
(222)
Attiecībā uz šo punktu Komisija ņem vērā, ka Francija ar dažām atrunām, kā norādīts 66. apsvērumā, atzīst, ka “vienīgā šķietamā identificējamā ietekme attiecībā uz publisko organizāciju IFP būtu izmaksu atvieglojums, jo nav parakstīti līgumi par saistību izpildes garantijām.” Francijas iestādes secina, neprecizējot, ka, pamatojoties uz “banku un apdrošināšanas sabiedrību parasti pieprasītajām summām par šādu pakalpojumu sniegšanu, šāda atvieglojuma rezultāts būtu neliels.”
(223)
Komisija vispirms norāda, ka saistību izpildes garantijas aprēķinos iekļauti daudzi faktori, jo īpaši līguma veids, garantētā summa, iesaistītais personāls, finanšu situācija, saistību neizpildes risks, tā uzņēmuma prasījumu apjoms, kura pakalpojumi ir nodrošināti, kā arī citi finanšu elementi, piemēram, honorāri vai komisijas maksa starpniekiem. Pamatojoties uz publiski pieejamo informāciju (210), Komisija uzskata, ka piemērotā likme svārstās no 1 % līdz 5 % no nodrošinātā apgrozījuma.
(224)
Nodrošinājuma tarifu noteikšanas pamatā, ko veic specializēti starpnieki, ir statistikas metodes, kuras, iespējams, izstrādātas attiecībā uz katru riska veidu, tāpēc nav iespējams a priori noteikt fiksētu likmi saistību izpildes garantijām. Garantijas galīgā cena in fine ir atkarīga no lēstās iespējamo zaudējumu summas un to rašanās varbūtības. Tāpēc, ja “darba pilnīgas pabeigšanas” garantiju (parfait achèvement) var piedāvāt dažās nozarēs (piemēram, civilajā celtniecībā un valsts būvdarbos vai starptautiskajā tirdzniecībā), tā kā P&A pēc savas būtības ir riskanta joma, pētniecības darbu pircējam nav nekādas pārliecības, ka to beigās tiks iegūti izmantojami rezultāti, attiecībā uz līgumpētījumu pakalpojumiem nevar plānot vairāk nekā tikai “lielāko pūliņu” (meilleur effort) nodrošinājumu. Šajā sakarībā Komisija atzīmē, ka publiskās organizācijas IFP klientiem, tostarp tās meitasuzņēmumiem, līgumsaistībās garantētā summa nepārsniedz vienreiz sniegto pētniecības darbu cenu.
(225)
Komisija atzīst, ka tā nevar sniegt precīzu prēmijas summas novērtējumu, kas būtu nepieciešama, lai garantētu klientiem (tostarp meitasuzņēmumiem) publiskās organizācijas IFP“lielākos pūliņus”, sniedzot pētījumu pakalpojumus. Uz jautājumiem par šo punktu Francijas iestādes 2010. gada 26. novembra vēstulē norādīja, ka arī tām nav informācijas par tirgū prasīto prēmiju līmeni, lai segtu specifiskos riskus P&A jomā. Tomēr Komisija uzskata, ka prēmijai, kuru pieprasītu tirgū šāda riska segšanai (kas attiecas tikai uz “lielākajiem pūliņiem” pētniecībā, un tātad ir mazāks nekā risks, kas saistīts ar līgumā paredzētā “darba pilnīgu pabeigšanu”), no loģikas viedokļa vajadzētu būt mazākai par 223. apsvērumā minēto maksimālo vērtējumu. Komisija arī uzskata, ka maksimālā likme 5 % apmērā no apgrozījuma, ko rada nodrošinātais pakalpojums, katrā gadījumā ir prēmiju palielinošs faktors, kas nepieciešams, lai segtu šādu risku.
(226)
Attiecībā uz to saimnieciskās darbības summu, kuru var segt ar šādu garantiju, Komisija norāda, ka šī darbība izpaužas divos veidos: no vienas puses, infrastruktūras iznomāšana, pētniecības personāla izmantošana un juridisko pakalpojumu sniegšana, kā arī līgumpētījumi, ko veic publiskā organizācija IFP (gan trešo personu, gan savu meitasuzņēmumu vārdā), un, no otras puses, publiskās organizācijas IFP tehnoloģiju pārnese uz meitasuzņēmumiem Axens un Prosenat to ekskluzīvās darbības jomās. Attiecībā uz publiskās organizācijas IFP darbībām tās meitasuzņēmuma Beicip-Franlab (211) ekskluzīvās darbības jomā Komisija jau konstatēja, ka tās tiek pilnībā finansētas no ieņēmumiem, kas gūti naftas ieguves lauku ekspluatācijas un ar naftas ieguvi saistītas programmatūras izstrādes konsultāciju tirgū. Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 noteica, ka grupas iekšienē nav notikusi publiskās organizācijas IFP publiskā finansējuma pārvešana uz tās meitasuzņēmumu Beicip-Franlab, jo abu struktūru komercattiecības īstenotas atbilstoši parastajiem tirgus noteikumiem. Tā kā atlīdzība, ko Beicip-Franlab iemaksājusi publiskajai organizācijai IFP, “vairāk nekā pietiekami” (212) sedz izmaksas par darbiem, kurus publiskā organizācija IFP veikusi sava meitasuzņēmuma ekskluzīvajā darbības jomā, Komisija var secināt, ka pielietotā tarifu noteikšana ir tāda, ka Beicip-Franlab jebkurā gadījumā jau uzņemas segt iespējamu valsts garantijas papildu ietekmi uz pētniecības izmaksām, kuras sedz publiskā organizācija IFP. Šādos apstākļos meitasuzņēmuma un mātesuzņēmuma komercattiecību segums, izmantojot valsts garantiju, nepiešķir konkurences priekšrocības darbībām, kuras publiskā organizācija IFP veic sava meitasuzņēmuma Beicip-Franlab ekskluzīvās pētniecības jomās. Tāpēc iespējamais to segums, izmantojot valsts garantiju, nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(227)
Attiecībā uz pirmā veida darbību, kuru veic publiskā organizācija IFP gan trešo personu, gan savu meitasuzņēmumu vārdā, Francijas iestādes 2010. gada 26. novembra vēstulē norādīja summu, par kādu no 2006. līdz 2009. gadam publiskā organizācija IFP ir veikusi saimniecisko darbību. No šīs informācijas izriet, ka vidējais gada apgrozījums par pētniecības pakalpojumiem šajā laikposmā ir ap […] (*) euro, no kuriem […] (*) euro trešo personu vārdā, bet […] (*) euro meitasuzņēmumu vārdā.
(228)
Turklāt Francijas iestādes iesniedza datus par administratīvajiem pakalpojumiem, ko sniegusi publiskā organizācija IFP saviem meitasuzņēmumiem tajā pašā laikposmā. No šīs informācijas izriet, ka kopš 2006. gada vidējā summa gadā, par kuru publiskā organizācija IFP nosūtījusi rēķinus saviem meitasuzņēmumiem, ir ap […] (*) euro par norīkoto personālu un […] (*) euro par biroja pakalpojumu izmaksām (213).
(229)
Attiecībā uz otrā veida darbību, proti, publiskās organizācijas IFP tehnoloģiju pārnesi meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat ekskluzīvās darbības jomā, vispirms jānorāda, ka Lēmumā C 51/2005 jau iekļautas summas par 2006. gadu:
a)
Axens ekskluzīvajā jomā publiskā organizācija IFP par […] (*) euro īstenojusi tehniskās iespējamības pētījumus, rūpnieciskās izpētes projektus un par […] (*) euro rūpnieciskās izpētes darbus, kopā saimniecisko darbību par […] (*) euro;
b)
Prosernat ekskluzīvajā jomā publiskā organizācija IFP par […] (*) euro veikusi tehniskās iespējamības pētījumus un par […] (*) euro rūpnieciskās izpētes darbus, kopā saimniecisko darbību par […] (*) euro;
c)
kopā publiskā organizācija IFP par 56,4 miljoniem euro ir sniegusi pētniecības pakalpojumus savu meitasuzņēmumu ekskluzīvajās jomās (no tiem 7,4 miljoni euro par tehniskās iespējamības pētījumiem un 49,0 miljoni euro par rūpnieciskās izpētes darbiem), lai gan tās pašu līdzekļu summa bija tikai […] (*) euro, tāpēc Komisija uzskatīja, ka šīs pētniecības darbības ir subsidētas no valsts līdzekļiem 11,3 miljonu euro apmērā (proti, atbalsta intensitāte (214) ir 20 %).
(230)
Attiecībā uz turpmākajiem gadiem atbilstoši iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 5. panta 1. punktam līdz ekskluzīvo nolīgumu termiņa beigām Francijai būs “jāsniedz Komisijai detalizēts gada pārskats par projektiem, ko publiskā organizācija IFP īsteno Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās.” Informācija, kura iekļauta gada pārskatos, ļauj precīzi aprēķināt gada summu par publiskās organizācijas IFP sniegtajiem pētniecības pakalpojumiem tās meitasuzņēmumu vārdā un to ekskluzīvajā darbības jomā.
(231)
Līdz šim Francija ir iesniegusi Komisijai gada pārskatus par 2007., 2008. un 2009. gadu. Ņemot vērā grāmatvedības datu apstrādei nepieciešamo laiku, pārskats par 2010. gadu tiks iesniegts 2011. gadā.
(232)
Ekskluzīvajās Axens jomās tā saimnieciskā darbība attiecībā uz laikposmu no 2007. līdz 2009. gadam (tūkstošos euro) ir apkopotas 3. tabulā, kas norādīta šajā apsvērumā.
3. tabula.
Publiskās organizācijas IFP darbība Axens ekskluzīvajās jomās no 2007. līdz 2009. gadam
(tūkstošos euro)
Kopā
Kopējās izmaksas
Kopā pašu līdzekļi
Publiskie līdzekļi (+) vai peļņa (-)
2007. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Pētniecības pakalpojumi, ko sniedz publiskā organizācija IFP Axens ekskluzīvajā jomā, veidojusi saimniecisko darbību par […] (*) euro 2007. gadā, […] (*) euro 2008. gadā un […] (*) euro 2009. gadā, līdzīgi tai, ko Komisija Lēmumā C 51/2005 konstatējusi attiecībā uz 2006. gadu ([…] (*) euro).
(234)
Prosernat ekskluzīvajās jomās šī saimnieciskā darbība attiecībā uz laikposmu no 2007. līdz 2009. gadam (tūkstošos euro) apkopota 4. tabulā, kas norādīta šajā apsvērumā.
4. tabula.
Publiskās organizācijas IFP darbība Prosernat ekskluzīvajās jomās no 2007. līdz 2009. gadam
(tūkstošos euro)
Kopā
Kopējās izmaksas
Kopā pašu līdzekļi
Publiskie līdzekļi (+) vai peļņa (-)
2007. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009. g.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Pētniecības pakalpojumi, ko sniedz publiskā organizācija IFP Prosernat ekskluzīvajā jomā, veidojusi saimniecisko darbību par […] (*) euro 2007. gadā, […] (*) euro 2008. gadā un […] (*) euro 2009. gadā, līdzīgi tai, ko Komisija Lēmumā C 51/2005 konstatējusi attiecībā uz 2006. gadu ([…] (*) euro).
(236)
Pamatojoties uz iepriekš norādīto, Komisija uzskata, ka publiskā organizācija IFP, tostarp tās meitasuzņēmumi Axens un Prosernat to ekskluzīvajās jomās, saimnieciskas darbības veikšanai ir guvusi reālas saimnieciska rakstura priekšrocības, kas izpaudās, ka netika maksāta prēmija, kas atbilst saistību izpildes garantijai vai vismaz lielākajiem pūliņiem, ko tā varēja sniegt saviem klientiem attiecībā uz pētniecības darbībām. Tā kā Komisija nevarēja aprēķināt precīzi šo priekšrocību summu, ņemot vērā riska seguma specifiku, tā katrā gadījumā uzskata, ka tās attiecībā uz katru pakalpojumu un uz katru gadu nevar pārsniegt summas, kas iekļautas 5. tabulā šajā apsvērumā (kur saīsinājums “EUR” nozīmē “euro”, bet saīsinājums “MEUR” - “miljonus euro”).
5. tabula.
Multiplikatori attiecībā uz publiskās organizācijas IFP gūtajām saimnieciskajām priekšrocībām attiecībās ar klientiem neierobežotas garantijas dēļ no 2006. līdz 2009. gadam
2006. g.
2007. g.
2008. g.
2009. g.
Pētniecības pakalpojumi (neskaitot meitasuzņēmumu ekskluzīvās jomas)
Apgrozījums
(MEUR)
Multiplikators (215)
(seguma prēmija)
Apgrozījums
(MEUR)
Multiplikators
(seguma prēmija)
Apgrozījums
(MEUR)
Multiplikators
(seguma prēmija)
Apgrozījums
(MEUR)
Multiplikators
(seguma prēmija)
Meitasuzņēmumu vārdā
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Trešo personu vārdā
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Administratīvie pakalpojumi
Summas par norīkotajiem darbiniekiem
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Summas par biroja pakalpojumu izmaksām
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pakalpojumi Axens ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Pakalpojumi Prosernat ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Kopā meitasuzņēmumiem
[…] (*)
[…] (*) MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Kopā trešām personām
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Katrā gadījumā Francijas iestādes saglabā iespēju paziņot par precīzāku metodi, lai novērtētu priekšrocības, ko publiskajai organizācijai IFP tās attiecībās ar klientiem piešķir garantija. Šī metode, kuras pamatā ir saimnieciska rakstura atzinums, kas izmeklēšanas gaitā tika iegūts diskusijās, attiecīgā gadījumā būs Komisijas pozitīva lēmuma priekšmets, un Francija to varēs izmantot, lai izpildītu pienākumu sniegt informāciju, kurš precizētas šajā lēmumā.
(238)
Visbeidzot, Komisija norāda, ka šādas priekšrocības publiskās organizācijas IFP attiecībās ar klientiem ir selektīva priekšrocība, jo tās konkurentiem, uz kuriem attiecas vispārējo tiesību sanācijas un likvidācijas procedūras tiesas ceļā, nav garantijas, kas ir līdzvērtīga valsts sniegtajai garantijai un kas pēc būtības saistīta ar IFP publiskās iestādes statusu.
7.1.4.2. Grupas IFP privāttiesību meitasuzņēmumiem nodotās priekšrocības
(239)
Attiecībā uz publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem Komisija lēmumā par procedūras sākšanu norādīja, ka iepriekšējās izpētes posmā nevar izslēgt, ka “jebkuru priekšrocību, kas izriet no publiskās organizācijas IFP EPIC statusa, kā, piemēram, jo īpaši labvēlīgāki aizņēmuma nosacījumi, var izmantot arī meitasuzņēmumi” (216).
(240)
Padziļinātās izpētes beigās 7.1.1.2. daļā norādīto iemeslu dēļ, ņemot vērā to, ka Francijas tiesību aktos nav noteikta akcionāra vispārēja atbildība par komercsabiedrību grupu meitasuzņēmumiem, nevar uzskatīt, ka publiskā organizācija IFP un tātad arī Francijas valsts var būt atbildīgas par parādsaistību atmaksāšanu, ko izsniegušas trešās personas Axens un Prosernat saimnieciskajai darbībai, jo īpaši, ja attiecībā uz šiem meitasuzņēmumiem tiktu piemērota likvidācijas procedūra tiesas ceļā.
(241)
Tomēr jāatzīmē, ka iepriekšminētajā lēmumā N 531/2005, lai gan Komisija, kā norādīts 177. apsvērumā, uzskatīja, ka uz La Banque Postale kā akciju sabiedrību saistībā ar sanācijas un likvidācijas procedūru tiesas ceļā attiecas vispārējās tiesības un tai tās pašas labā netika piešķirta neierobežota valsts garantija, Komisija tomēr skatīja jautājumu par iespējamu valsts garantijas seku pārvedumu meitasuzņēmumam, kas bija piešķirta tā vienīgajam akcionāram (217).
(242)
Precīzāk, Komisija uzskatīja (218), ka grupas funkcionēšanas struktūra izraisa akcionāra (La Poste) un meitasuzņēmuma (La Banque Postale) mijiedarbību šādu efektu pievienošanas rezultātā: i) meitasuzņēmums izmanto cilvēkresursus un materiālos resursus, ko tā rīcībā nodevis mātesuzņēmums, un ii) šo līdzekļu atlīdzība, pamatojoties uz izmaksām, ko sedzis mātesuzņēmums, lai tādu saimnieciska rakstura priekšrocību, kas samazina La Poste izmaksas, atlīdzība, ko La Banque Postale iemaksā mātesuzņēmumam, varētu tikt proporcionāli samazināta un izraisītu šīs saimnieciskā rakstura priekšrocības (vismaz daļēju) pārvedumu meitasuzņēmumam.
(243)
Līdzīgā veidā iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 Komisija uzskatīja, ka pastāv zināma savstarpēja ietekme, jo īpaši publiskās organizācijas IFP tarifu izvēlē attiecībā uz Axens un Prosernat sniegtajiem pakalpojumiem to ekskluzīvajā jomā tā, lai komerciālās attiecības grupā nepakļautos tirgus loģikai, bet gluži pretēji padarītu iespējamas šķērssubsīdijas meitasuzņēmumu saimnieciskajai darbībai, izmantojot publiskos finanšu līdzekļus, kas ir mātesuzņēmuma rīcībā. Kā norādīts 226. apsvērumā, Komisija turklāt secināja, ka publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmuma Beicip-Prosernat (219) attiecības veidotas atbilstīgi parastajiem tirgus nosacījumiem.
(244)
Iepriekšminētajā La Banque Postale lietā Komisija uzskatīja, ka Francijas iestādēm nepieciešams uzņemties saistības, kuras ļauj ieviest mehānismu, kas neitralizētu meitasuzņēmuma līmenī iespējamās priekšrocības attiecībā uz mātesuzņēmumu. Attiecībā uz finansējuma nosacījumiem šīs saistības izpaužas tādējādi, ka “katras operācijas gaitā finansējuma līgumā rakstveidā jānorāda (attiecībā uz katru šajā līgumā minēto instrumentu), ka atbilstoši Francijas tiesību aktiem (jo īpaši tam, ka attiecībā uz katru garantiju nepieciešama tiesību aktos skaidri noteikta atļauja), šai finansējuma operācijai netiks piešķirta nekāda vieda - tieša vai netieša - valsts garantija. Katras operācijas emisijas prospektā jāpublisko šis līguma noteikums.” (220)
(245)
Šajā konkrētajā gadījumā Francijas iestādes apņēmās attiecībā uz aizņēmuma nosacījumiem publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) rakstveidā finansējuma līgumā norādīt (attiecībā uz katru līgumā minēto instrumentu) katras operācijas gaitā, ka “atbilstoši Francijas tiesību aktiem (jo īpaši tam, ka attiecībā uz katru garantiju nepieciešama tiesību aktos skaidri noteikta atļauja) šai finansējuma operācijai netiks piešķirta nekāda veida - tieša vai netieša - valsts garantija.”
(246)
Attiecībā uz to, ka meitasuzņēmumi izmanto cilvēkresursus un materiālus, ko to rīcībā nodevis mātesuzņēmums, kā Komisija norādīja iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005, “ja pastāv saimniecisko darbību subsīdijas, tad tās rodas no atlīdzības, ko attiecīgie meitasuzņēmumi maksā mātesuzņēmumam, un ir atspoguļotas IFP grāmatvedības datos” (221). Izpētot publiskās organizācijas IFP grāmatvedības datus, vienīgie izmaksu elementi, kurus Komisija neņēma vērā iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 attiecībā uz 2006. gadu un attiecībā uz nākamajiem gadiem Francijas iestāžu nosūtītajos gada pārskatos, ir tie, kas saistīti ar publiskās organizācijas IFP meitasuzņēmumiem sniegto pakalpojumu segšanu, izmantojot neierobežotu garantiju. Prēmijai, kas atbilst saistību izpildes garantijai vai vismaz lielākai piepūlei, kas nav samaksāta valstij, arī nevarēja noteikt tarifu saistībā ar meitasuzņēmumiem sniegtajiem pakalpojumiem.
(247)
Tāpēc jāuzskata, ka saimnieciskā rakstura priekšrocība, kas publiskajai iestādei radusies kā garantija tās statusa dēļ, tika pārvesta uz privāttiesību meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat.
(248)
Attiecībā uz līgumiem, kurus parakstījusi publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumi Axens, Prosernat un Beicip-Franlab ar kopējiem piegādātājiem, kurus Komisija minēja lēmumā par procedūras sākšanu un sabiedrība UOP Limited minēja savās piezīmēs, kā norādīts 73. apsvērumā, to esību, protams, apstiprināja arī Francijas iestādes, taču tās precizēja, ka tie attiecas galvenokārt uz (gaisa un dzelzceļa) transportu attiecībā uz dažādu struktūru personāla komandējumiem. Komisija uzskata, ka meitasuzņēmumi varēja izmantot grupai IFP piešķirtus labvēlīgākus iepirkuma nosacījumus, kas nav nepārprotami noteikts attiecībā uz attiecīgajām piegādēm, drīzāk atlaižu politikas dēļ, kuru, iespējams, ieviesa piegādātāji kopīgo iepirkumu gadījumā, nekā garantiju iespējamās ietekmes dēļ. Katrā gadījumā, pat ja pieņem, ka 7.1.4.1. daļas B punktā norādīto analīzi attiecībā uz publisko iestādi var pārnest uz meitasuzņēmumiem par kopīgi iegādāto aprīkojumu un ka meitasuzņēmumiem šāds mehānisms ļauj izmantot to priekšrocību pārnesi, kuras garantiju veidā izmanto publiskā organizācija IFP, lētāk iegādājoties šos pakalpojumus, summas, kas ar to saistītas, būtu tik niecīgas, ka Komisija pauž šaubas par to, ka tās ir reāla saimnieciska priekšrocība.
(249)
Tāpēc atbilstoši iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 norādītajiem secinājumiem vienīgās darbības, uz kurām var attiecināt priekšrocību, kas izriet no mātesuzņēmumam piešķirtās valsts garantijas seguma pētniecības darbībām, kuras tiek veiktas meitasuzņēmumu ekskluzīvajās darbības jomās, attiecas tikai uz “[publiskās organizācijas IFP ] ieguldījumu darbībās, kas tiek veiktas Axens un Prosernat darbības jomā” (222). Attiecībā tieši uz priekšrocībām, kuras pārnestas uz Axens un Prosernat, tā kā nevar precīzi noteikt šīs priekšrocības summu, Komisija uzskata, ka katrā gadījumā attiecībā uz katru pakalpojumu un uz katru gadu tā nevar pārsniegt summas, kas norādītas 236. apsvērumā iekļautajā 5. tabulā.
(250)
Komisija uzskata, ka šāda saimnieciska rakstura priekšrocība, ko publiskā organizācija IFP pārnes saviem privāttiesību meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, ir selektīva priekšrocība, jo šo meitasuzņēmumu konkurentiem nav piekļuves publiskās organizācijas IFP tehnoloģijām, cilvēkresursiem un materiālajiem resursiem ar tikpat labvēlīgiem nosacījumiem.
7.1.5. KONKURENCES IZKROPĻOJUMI UN TIRDZNIECĪBAS IESPAIDOŠANA
(251)
Pētītais pasākums var izraisīt publiskās organizācijas IFP darbības izmaksu samazināšanu attiecībā uz pakalpojumiem, ko tā sniedz trešām personām (līgumpētījumi), kā arī Axens un Prosernat darbības izmaksu samazināšanu attiecībā uz pakalpojumiem, ko tie saņem no mātesuzņēmuma (pētījumi to ekskluzīvajās jomās, līgumpētījumi, personāla un materiālu izmantošana, administratīvo pakalpojumu sniegšana), kā rezultātā IFP grupai piešķirti labvēlīgāki nosacījumi un tiek kropļota konkurence LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(252)
Tā kā tirgi, kuros darbojas grupa IFP, jo īpaši līgumpētījumu tirgus, kas tieši attiecas uz publisko organizāciju IFP, katalizatoru tirgus un tehnoloģiju tirgus naftas pārstrādes un naftas ķīmijas rūpniecībai, kas attiecas uz meitasuzņēmumu Axens, kā arī izpētes, pakalpojumu un to iekārtu piegādes tirgus, ko izmanto gāzes attīrīšanas un atsērošanas jomā, kas attiecas uz meitasuzņēmumu Prosernat, ir plašai tirdzniecībai atvērti tirgi Eiropas Savienībā, šāds pasākums var nelabvēlīgi ietekmēt konkurējošos uzņēmumus, kuri darbojas vai vēlas darboties līdzīgās saimnieciskajās jomās attiecīgajos tirgos.
(253)
Šajos apstākļos neierobežotas valsts garantijas esība par labu publiskajai organizācijai IFP var kropļot konkurenci un iespaidot tirdzniecību LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
7.1.6. SECINĀJUMS PAR PASĀKUMA ATBALSTA RAKSTURU
(254)
Garantija, ko valsts piešķir par labu publiskajai organizācijai IFP tās statusa dēļ, ir valstij piedēvējams valsts līdzekļu piešķīrums un kropļo vai draud kropļot konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm, piešķirot labākus nosacījumus grupai IFP.
(255)
Komisija secina, ka šī garantija ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
7.2. ATBALSTA PASĀKUMA NELIKUMĪBA
(256)
Pirms statusa maiņas IFP bija privāttiesību juridiska persona, kas izveidota kā profesionāla iestāde tiesību akta - 1943. gada 17. novembra likuma Nr. 43-621 par profesionālo interešu pārvaldi - nozīmē. Šādas iestādes statusā uz IFP attiecās vispārējo tiesību procedūras jomā, kas attiecas uz sanāciju un likvidāciju tiesas ceļā, un tā nesaņēma valsts garantijas, kas tai tika piešķirtas, iegūstot EPIC statusu.
(257)
Pēc 2006. gada 6. jūlija dekrēta, ko pieņēma saskaņā ar 2005. gada 13. jūlija Likumu Nr. 2005-781, IFP2006. gada 7. jūlijā kļuva par EPIC. Šī statusa maiņa ir pamats, lai publiskajai organizācijai IFP piešķirtu neierobežotu valsts garantiju. Tāpēc attiecīgais pasākums jākvalificē kā jauns atbalsts procedūras regulas 1. panta c) punkta nozīmē.
(258)
Atbilstoši procedūras regulas 2. panta 1. punktam dalībvalstīm ir pienākums laikus paziņot “par visiem projektiem piešķirt jaunu atbalstu”. Tā kā Francija oficiāli nepaziņoja par publiskās organizācijas IFP statusa maiņu, bet tikai uz to kā blakus jautājumu norādīja saistībā ar citu procedūru, un ka pasākuma reālā īstenošana notika, neizpildot nosacījumu par Komisijas iepriekšējas piekrišanas saņemšanu, Francijas valdība šo konkrēto valsts atbalstu īstenoja, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu.
(259)
Tāpēc Komisija uzskata, ka šis pasākums ir nelikumīgs valsts atbalsts procedūras regulas 1. panta f) punkta nozīmē.
7.3. ATBALSTA PASĀKUMA SADERĪBA
7.3.1. ATBALSTS LĪGUMPĒTĪJUMU JOMĀ UN PUBLISKĀS ORGANIZĀCIJAS IFP SNIEGTIE PAKALPOJUMI
(260)
Pakalpojumu sniegšana izpaužas kā pētījumu infrastruktūras izīrēšana, personāla izmantošana vai juridisku pakalpojumu sniegšana (meitasuzņēmumu vārdā).
(261)
Līgumpētījumu pakalpojumi galvenokārt attiecībā uz publisko organizāciju IFP ir sniegt atbalstu klientam (trešai personai vai meitasuzņēmumam (223), kas vēlas veikt pētniecību, lai labāk saprastu un pārvaldītu kādu zinātnisku vai tehnisku parādību (224). Pieprasījums var būt vairāk vai mazāk precīzs un atstāt publiskajai organizācijai IFP plašu vai ne tik plašu rīcības brīvību, sākot ar klienta noteiktas precīzas specifikācijas ievērošanu līdz pilnīga pētniecības pakalpojuma sniegšanai, iekļaujot ieteikumus. […] (*) Pamatojoties uz katru pieprasījumu, publiskā organizācija IFP formulē tehnisko un komerciālo priekšlikumu kopā ar īstenošanas līguma noteikumiem, kas tad ir priekšmets sarunām ar klientu. Francijas iestādes ilustrēja līgumpētījumu pakalpojumus un pakalpojumus, ko sniedz publiskā organizācija IFP tās trijās kompetences jomās (CREP, CRRP, CRME).
(262)
CREP līmenī pakalpojumu mērķis ir apstiprināt un/vai uzlabot metodes, tehnoloģijas un programmatūras, kas izveidotas pētījumu centrā. Turklāt, lai veiktu dažus pasūtījumus, CREP nodod savu rūpniecisko partneru rīcībā iekārtas un aprēķinu algoritmus, kas ir publiskās organizācijas IFP specifika, vai retus atzinumus, kas nav pieejami komerciāla pakalpojuma gadījumā, ko sniedz privāts uzņēmējs. Šos pakalpojumus var klasificēt šādās kategorijās:
a)
pakalpojumi, kuriem nepieciešams īpašs aprīkojums, kuram līdzvērtīga pasaulē nav vai ir ļoti nelielā skaitā (225);
b)
gadījumu interpretācija, kuriem nepieciešama publiskās organizācijas IFP izstrādātas programmatūras, kuras vēl nav laistas tirgū vai kuru izmantošana šādos precīzos apstākļos prasa īpašas zināšanas, izmantojot publiskās organizācijas IFP kompetenci (226);
c)
publiskās organizācijas IFP īpašās kompetences izmantošana (227);
d)
izstrādes stadijā esoša atzinuma izmantošana, lai novērtētu kompetenci, izstrādātās tehnoloģijas un metodes (228).
(263)
CRRP līmenī līgumpētījumu pakalpojumi, piemēram, bija atbalsts ārvalstu universitātei (229) darbību īstenošanai, kas attiecas uz IFP īpašo kompetenci katalizatoru jomā, darbi attiecībā uz “[…] (*) (230)”, lai novērtētu […] (*) fenomenu, vai izpēte (231) par […] (*).
(264)
CRME līmenī līgumpētījumu pakalpojumi, piemēram, tika veikti mašīnbūvētāju vārdā […] (*), sākot no […] (*), […] (*) un publiskās organizācijas IFP metodes (232), pētījums […] (*) (233), kura pamatā ir publiskās organizācijas IFP pētījumi […] (*), vai pārbaudes […] (*) par […] (*), ko izstrādāja publiskā organizācija IFP (234).
(265)
No šī apraksta izriet, ka to līgumpētījumu, ko publiskā organizācija IFP veic trešo personu vārdā, mērķis ir tehniskās iespējamības izpētes veikšana pirms pētījuma uzsākšanas vai jaunu zināšanu un prasmju ieguve Institūta kompetences jomā, vai publiskās organizācijas IFP zināšanu un izstrādāto tehnoloģiju izmantošana, lai izstrādātu jaunus produktus, paņēmienus vai pakalpojumus.
(266)
Francijas iestādes iesniedza aprēķinus par publiskās organizācijas IFP laikposmā no 2004. līdz 2009. gadam veiktajiem līgumpētījumiem un pakalpojumu sniegšanu trešo personu vārdā. No iesniegtās informācijas izriet, ka šie pētījumu pakalpojumi gadā veido aptuveni [0-5] (**) % no kopējā publiskās organizācijas IFP budžeta (proti, […] (*) euro par pakalpojumiem no aptuveni 300 miljonu euro lielā budžeta), tā kā šo darbību var kvalificēt kā publiskās organizācijas noturīgu darbību.
7.3.1.1. Pieņēmums par valsts atbalsta piešķīrumu trešām personām vai meitasuzņēmumiem
(267)
Atbilstoši Nostādņu P&A&I 3.1.2. punktam, ja bezpeļņas pētniecības organizācijas laiku pa laikam veic saimniecisku darbību, piemēram, infrastruktūru iznomāšanu, pakalpojumu sniegšanu komercuzņēmumiem vai līgumpētījumu izpildi, šo saimniecisko darbību finansēšana no valsts līdzekļiem parasti nozīmē valsts atbalstu. Tomēr, ja var pierādīt, ka visi valsts līdzekļi ir nodoti galasaņēmējam un starpniekam nav piešķirtas priekšrocības, starpniekorganizācija var nebūt valsts atbalsta saņēmēja.
(268)
Šajā konkrētajā gadījumā, ja pētniecības organizācija, publiskā organizācija IFP, veic līgumpētījumus, un to sedz neierobežota valsts garantija, jāuzskata, ka tā saņem valsts atbalstu, izņemot, ja var pierādīt, ka šo pakalpojumu pārdošanas cena ir ļāvusi visu valsts atbalstu nodot saviem klientiem.
(269)
Tarifu noteikšana publiskās organizācijas IFP līgumpētījumu pakalpojumiem notiek, pamatojoties uz pilnīgu to pašizmaksu (235), kurai tiek pievienots peļņas procents, kura likme variē atkarībā no sarunām ar klientu, kas minētas 261. apsvērumā. Ņemot to vērā, vienīgais izmaksu elements, ko publiskā organizācija IFP nav ņēmusi vērā, tieši atbilst publiskās organizācijas IFP nodrošinājuma prēmijai par saistību izpildes garantiju (vai par lielāko piepūli).
(270)
Attiecībā uz tiem līgumpētījumu pakalpojumiem, ko publiskā organizācija IFP sniedz meitasuzņēmumu Axens un Prosernat vārdā, Komisija uzskata, ka saimnieciskā rakstura priekšrocības, ko sniedz garantija, var saglabāties attiecībā uz publisko organizāciju IFP un vajadzības gadījumā tikt izmantotas citiem mērķiem, vai, ņemot vērā šo meitasuzņēmumu saites, kas tās vieno ar mātesuzņēmumu, īpašo raksturu, nodota meitasuzņēmumiem, izmantojot tarifu noteikšanu:
a)
pirmajā gadījumā atbalsta saderība ir izklāstīta šajā nodaļā;
b)
otrajā gadījumā Komisija atsaucas uz saderības analīzi, kas izklāstīta 7.3.2. daļā, kurā piesardzības nolūkos iekļautas summas, kas izmantotas meitasuzņēmumiem, iespējams, nodoto priekšrocību novērtēšanā.
(271)
Tāpat arī attiecībā uz klientiem - trešām personām -, ja varētu noteikt, ka summa, kas atbilst šim papildu izmaksas elementam, ir sistemātiski nodota trešām personām, izmantojot tarifu noteikšanu, tad atbalstu nodošanas detalizētā pārbaudē, visticamāk, tiks uzrādītas de minimis summas (236). No Francijas iestāžu iesniegtās informācijas patiešām izriet, ka vairākums pakalpojumu, par kuriem izrakstīti rēķini, veido mazāk nekā […] (*) euro apgrozījuma (proti, maksimālo riska segumu par saistību nepildīšanu […] (*) euro), svarīgākais līgums ir tikai […] (*) euro (proti, maksimālais riska segums par saistību nepildīšanu […] (*) euro).
(272)
Tomēr nevar izslēgt, ka peļņas nodrošināšanas rīcība, ko pieņēmusi publiskā organizācija IFP, ne vienmēr ir ļāvusi pilnībā nodot valsts atbalsta summu līgumpētījumu pakalpojumu klientam. Šādā gadījumā garantijas prēmijas nesamaksāšana valstij par līgumpētījumu pakalpojumu līgumu segšanu, kas sniegti trešām personām, ir papildu valsts finansējums, ko valsts nodevusi publiskās organizācijas rīcībā.
(273)
Attiecīgais publiskais finansējums tādējādi varētu tikt izmantots trijiem mērķiem:
a)
lai finansētu publiskās iestādes nesaimnieciskā rakstura darbības, kas nav valsts atbalsts;
b)
lai finansētu citas līgumpētījumu darbības trešo personu vai meitasuzņēmumu vārdā. Šis gadījums detalizēti analizēts 7.3.1.2. sadaļā;
c)
lai finansētu pētījumus, ko veic publiska organizācija tās meitasuzņēmumu ekskluzīvajās darbības jomās, kas tāpēc varētu tikt pieskaitīti tai valsts atbalsta summai, kas jau nodota meitasuzņēmumiem. Šīs gadījums detalizēti analizēts 7.3.2. daļā.
7.3.1.2. Pētniecības struktūrai līgumpētījumu veikšanai un tās galveno darbību - publiskas neatkarīgas pētniecības - papildinošu pakalpojumu sniegšanai piešķirtas valsts garantijas saderība
(274)
Pirms šā gadījuma īpatnību izpētes Komisija ir nolēmusi atkārtoti paust savu principiālo nostāju, ko tā izmanto lēmumu pieņemšanas praksē, saskaņā ar kuru neierobežota valsts garantija, ar ko sedz saimnieciskas darbības, principā ir nesaderīgs valsts atbalsts (237). Parasti Komisija uzskata, ka neierobežotas garantijas nozarē, kas atvērta konkurencei, nav saderīgas ar LESD, jo īpaši tāpēc, ka šādas garantijas dēļ valstij jāuzņemas visi riski, kas saistīti ar saimniecisko darbību, tas atbrīvo uzņēmumu, kas saņem šo garantiju, no tā, ka viņam jāsedz šī seguma izmaksas, un izraisa bezrūpīgas rīcības risku (aléa moral), kas mudina uzņēmumu - garantiju saņēmēju -, kas pasargāts no jebkādām bankrota briesmām, vairāk riskēt salīdzinājumā ar tādu situāciju, kurā uzņēmumam būtu jāuzņemas šādas rīcības visas negatīvās sekas. Saskaņā ar proporcionalitātes principu šādas neierobežotas garantijas vairumā gadījumu nevar tikt attaisnotas ar vispārējās intereses saimniecisko uzdevumu, ja neierobežotās garantijas gadījumā izrādās neiespējami pārbaudīt, vai atbalsta summa nepārsniedz sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas neto izmaksas (238).
(275)
Šajā konkrētajā gadījumā jānorāda, ka Francijas tiesību aktos publiskajai organizācijai IFP uzticēti sabiedriskā pakalpojuma pienākumi, kas izpaužas trīskāršā pētniecības, apmācības un dokumentācijas uzdevumā, kas pretēji vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem (239) nav iekļauti saimniecisko darbību jomā Savienības tiesību aktu nozīmē. Nesaimnieciska rakstura darbību segšana ar valsts garantiju statusa dēļ nav iemesls valsts atbalsta piešķiršanai. Turklāt publiskās organizācijas IFP galvenās darbības ir nesaimnieciska rakstura darbības. Tāpēc tās garantijas ietekme, kuru tā izmanto statusa dēļ, galvenokārt koncentrējas uz nesaimnieciska rakstura darbībām un uz papildpakalpojumiem līgumpētījumu sakarā un pakalpojumiem attiecas pakārtoti.
(276)
Turpretī, ja garantija sedz pētniecības struktūru saimnieciskas darbības, piemēram, līgumpētījumus vai pakalpojumu sniegšanu, neveicot tarifu noteikšanu atbilstoši tirgus cenām, tā piešķir pētniecības struktūrai valsts atbalstu, kas, kā iepriekš paskaidrots, var tikt pievienots tās nesaimnieciskā rakstura vispārējās nozīmes darbību (neatkarīgie publiskie pētījumi) publiskajam finansējumam vai citu saimniecisko darbību līgumpētījumu un pakalpojumu sniegšanas finansējumam, vai visbeidzot, tehnoloģiju nodošanas Axens un Prosernat (240) darbību finansējumam.
(277)
Divos pirmajos gadījumos jākonstatē, ka šajā konkrētajā gadījumā, neraugoties uz valsts garantijas a priori neierobežoto raksturu, ir iespējams izņēmuma kārtā a posteriori novērtēt garantijas bruto dotācijas ekvivalenta koeficientu (riska prēmija, kas netiek valstij samaksāta) 2006.-2009. gadam, kas papildina (tik lielā mērā, cik tā saglabāta attiecībā uz publisko organizāciju IFP) tos valsts līdzekļus, ko valsts jau iemaksājusi šai organizācijai, lai segtu neatkarīgās publiskās pētniecības un līgumpētījumu vai pakalpojumu sniegšanas neto izmaksas.
(278)
Tāpēc Komisija uzsver, ka līgumpētījumi un pakalpojumu sniegšana, ko sedz valsts garantija, tomēr attiecas tikai uz publisko neatkarīgo pētniecību “papildinošām” darbībām, proti, saimniecisko darbību, kura:
a)
nekaitē pētnieciskās struktūras normālai darbībai, neatkarībai vai neitralitātei;
b)
notiek parastajos tirgus apstākļos, jo īpaši atbilstoši tirgus cenām vai, ja nav tirgus cenu, par cenu, kas atspoguļo visas izmaksas (neskaitot garantijas ietekmi), kas palielināta par saprātīgu peļņas procentu;
c)
tiek iegrāmatota atsevišķi no publiskās neatkarīgās pētniecības darbībām, jo īpaši saistībā ar to attiecīgajām izmaksām un finansējumu;
d)
pēc būtības ir saistīta ar publisko neatkarīgo pētniecību tā, ka tehniski nav iespējams tās nodalīt, jo īpaši tādēļ, ka tiek izmantota viena infrastruktūra, aprīkojums, materiāli vai tehnoloģijas vai tiek iesaistīti tie paši pētnieki, zinātnieki, inženieri, projektētāji vai tehniskie darbinieki.
(279)
Šīs papildinošās darbības var būt pētījumu līgumu izpilde, atzinumi, tehniskās vai zinātniskās konsultācijas, vajadzības gadījumā paredzot infrastruktūras, materiālu, aprīkojuma vai ļoti novatoriskas tehnoloģijas izmantošanu, kuras finansē vai ievieš saistībā ar publiskajiem neatkarīgajiem pētījumiem un kādu pasaulē nav vai ir ļoti maz tām līdzvērtīgu (241), neskaitot pakalpojumus, ko sniedz viena vai vairākas līdzvērtīgas pētniecības struktūras, kuru izmantošanai nepieciešama to pētnieku, zinātnieku, inženieru, projektētāju vai tehnisko darbinieku pieredze un kompetence, kuri galvenokārt nodarbināti pētniecības struktūrā, lai veicinātu šīs struktūras neatkarīgos publiskos pētījumus.
(280)
Šie pakalpojumi turklāt ļauj izplatīt zinātniskās atziņas starp publisko pētniecību un rūpniecības nozari, sniedzot uzņēmumiem - klientiem iespēju piekļūt publiskās organizācijas IFP personāla eksperimentālajām metodēm, tehnoloģijām un prasmēm un ļaujot šai publiskajai organizācijai uzkrāt pieredzi par tās oriģinālo darbu rezultātiem, kas ir tās publiskās neatkarīgās pētniecības turpmākās uzlabošanas avots. Šī savstarpējā ietekme zinātniskās informācijas jomā ir labvēlīga dažādajiem iesaistītajiem dalībniekiem, kā arī visai Eiropas Savienībai.
(281)
Kā norādīts 266. apsvērumā, līgumpētījumu pakalpojumi un pakalpojumi veidoja tikai [0-5] (**) % no kopējā publiskās organizācijas IFP budžeta laikposmā no 2004. līdz 2009. gadam un veido ārkārtīgi nelielu daļu.
(282)
Turklāt attiecināta uz katru klientu, samaksa par pakalpojumiem, visbiežāk, ir mazāka nekā apgrozījums […] (*) euro tā, ka lēstā maksimālā atbalsta summa, visbiežāk, ir maza, aptuveni […] (*) euro par līgumu. Tāpēc Komisija uzskata, ka konkrētais atbalsts ir proporcionāls vispārējās nozīmes mērķim - izplatīt zinātniskās atziņas Eiropas Savienībā.
(283)
Ievērojot to, ka šīs papildinošās darbības joprojām ir neliela tā publiskās organizācijas IFP budžeta daļa, ko tā veltījusi savam galvenajam neatkarīgās publiskās pētniecības uzdevumam, un ņemot vērā šo papildinošo darbību pozitīvo ietekmi uz vispārējās nozīmes mērķiem, Komisija uzskata, ka valsts garantijas nodrošinājums nekādā gadījumā nevar pasliktināt tirdzniecības nosacījumus tā, lai tie būtu pretrunā Savienības interesēm LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē.
(284)
Attiecībā uz gada pārskatiem par attiecīgo pasākumu Francijas iestādēm būs jāiesniedz pierādījumi, ka šis nosacījums turpmāk joprojām tiek ievērots. Šaubu gadījumā par līgumpētījumu vai pakalpojumu sniegšanas papildinošo raksturu, protams, par to nekavējoties jāinformē Komisija un vajadzības gadījumā jāpaziņo par iespējamu valsts atbalstu, ņemot vērā valsts garantijas ietekmi.
(285)
Šādā kontekstā Komisija ņem vērā arī Francijas iestāžu priekšlikumu katrā līgumā, kurš īpašā veidā attiecas uz publiskās organizācijas IFP saimniecisko darbību un tātad uz līgumpētījumiem un pakalpojumu sniegšanu, iekļaut atrunu par valsts atbildības neesību, lai vajadzības gadījumā izmantotu pieļaujamā riska izņēmumu, lai ievērojami samazinātu garantijas iespējamo negatīvo ietekmi.
7.3.2. ATBALSTS GRUPAI IFP AXENS UN PROSERNAT EKSKLUZĪVAJĀS DARBĪBAS JOMĀS
7.3.2.1. Atbalsta saderības pārbaudes pamats
(286)
Attiecībā uz valsts atbalsta pasākumu, kura mērķis uz atbalstīt darbus P&A jomā, ko veic publiskā organizācija IFP, noteikumi, kas piemērojami saderības pārbaudei, ir noteikumi, kuri attiecas uz valsts atbalstu pētniecībai un attīstībai.
(287)
Tā kā publiskās organizācijas IFP statusa maiņa notika 2006. gada 7. jūlijā, dienā, kad tika piešķirta konkrētā neierobežotā valsts garantija, ir pirms 2007. gada 1. janvāra, kad stājās spēkā iepriekšminētās Nostādnes P&A&I. Attiecībā uz šā pasākuma saderības pārbaudi atbilstoši Paziņojumam par tādu noteikumu noteikšanu, ko piemēro nelikumīga valsts atbalsta novērtēšanai (242), Komisija šim nepaziņotajam atbalstam piemēros Kopienas 1996. gada nostādnes par valsts atbalstu pētniecībai un attīstībai, kas bija spēkā atbalsta piešķiršanas brīdī.
(288)
Tomēr, ņemot vērā to, ka publiskās organizācijas IFP saimnieciskās darbības segšana, izmantojot neierobežoto garantiju, kas tai piešķirta tās EPIC statusa dēļ, kas nav ierobežots laikā, kā arī ņemot vērā, kā paskaidrots 277. apsvērumā, izņēmuma kārtā šajā konkrētajā gadījumā ir iespējams izteikt skaitļos garantijas maksimālās ietekmes novērtējumu, Komisija, pamatojoties uz Nostādnēm P&A&I, sākot ar 2007. gada 1. janvāri, kad tās stājās spēkā, pārbaudīs arī, vai ar iekšējo tirgu ir saderīga publiskās organizācijas darbības Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās segšana ar neierobežotu garantiju. Katrā gadījumā saderības analīzes secinājumi ir nemainīgi, neskatoties uz to, kādas nostādnes tiek izmantotas.
7.3.2.2. Pētījumu posmi
(289)
Saistībā ar iepriekšminēto Lēmumu C 51/ 2005 (243) Komisija uzskatīja, ka publiskās organizācijas IFP darbības meitasuzņēmumu Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās un sadarbojoties ar tiem tik tiešām attiecas uz P&A jomu, tā kā attiecībā uz katru projektu tika noteikti aspekti, kas rada grūtības, to veidojošo daļu līmenī, to attiecību vai metožu īpašību vai mērķa produktu līmenī, jo darbus veic pirms metožu un produktu apstiprināšanas, tos veic darbinieki, kas galvenokārt ir pētnieki un tehniskie darbinieki, izmantojot metodes, kuru pamatā ir eksperimentēšana, interpretēšana un modelēšana, šo darbu rezultātiem ir liela nozīme un tie tiek patentēti. Komisija konstatēja arī, ka tāda paša veida darbības, ko veic citi nozares uzņēmumi, parasti klasificē kā pētniecības darbības (244). Pētniecības novatorisko aspektu analīze tika veikta, pamatojoties uz starptautiski atzītajiem Manuel de Frascati standartiem (245).
(290)
Attiecībā uz 2006. gadu Komisija iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 (246) pārbaudīja darbus, kas veikti saistībā ar pētniecības nolīgumiem, kas noslēgti starp publisko organizāciju IFP un Axens, no vienas puses, un publisko organizāciju IFP un Prosernat, no otras puses. No šīs pārbaudes Komisijas secināja, ka, no vienas puses, tie bija rūpnieciskās izpētes darbi, un, no otras puses, tie bija tehniskās iespējamības pētījumi, ko veic pirms rūpnieciskās izpētes projektiem 1996. gada nostādņu P&A nozīmē. Šī pētniecisko darbu klasifikācija tika veikta, pamatojoties uz īpašiem piemēriem un paskaidrojumiem, kurus sniedza Manuel de Frascati attiecībā uz katru pētniecības darbību, ko veic publiskā organizācija IFP un Axens, no vienas puses, un publiskā organizācija IFP un Prosernat, no otras puses.
(291)
Turklāt saistībā ar pārskatiem, kas iesniegti atbilstoši iepriekšminētajam Lēmumam C 51/2005, Francijas iestādes klasificēja projektus, kas īstenoti Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās 2007., 2008. un 2009. gadā, izmantojot divas iepriekšminētās kategorijas 1996. gada nostādņu P&A nozīmē vai pārmaiņus rūpnieciskās pētniecības darbības 2006. gada nostādņu P&A&I 2.2. punkta f) apakšpunkta nozīmē un tehniskās īstenošanas iespēju izpēti pirms rūpnieciskajiem pētījumiem 2006. gada nostādņu P&A&I 5.2. punkta nozīmē. Šie darbi attiecās uz jaunu sintēzes veidu vai to pilnveidošanas izpēti mērogā, kas nav saistīts ar rūpniecisku mērogu. To mērķis ir koncepciju pārbaude, un tie attiecas uz rūpniecisku izpēti 1996. gada nostādņu P&A nozīmē, kā arī nostādņu P&A&I nozīmē. Attiecībā uz katru projektu Komisijai tika iesniegti gada apkopojoši saraksti kopā ar gada pārskatiem, kas paziņoti atbilstoši iepriekšminētajā Lēmumā C 51/2005 aplūkotajam atbalstam.
(292)
Attiecībā uz nākamajiem gadiem Komisija atgādina, ka atbilstoši iepriekšminētajam Lēmumam C 51/2005 Francijas pienākums ir iesniegt Komisijai gada pārskatu, kurā iekļauts sīks to projektu apraksts, kurus veic publiskā organizācija IFP un kuri klasificēti pēc pētniecības kategorijām.
7.3.2.3. Attaisnojamās izmaksas
(293)
Saistībā ar iepriekšminēto Lēmumu C 51/2005 (247) (par 2006. gadu) un gada pārskatos (par 2007., 2008. un 2009. gadu) projektu izmaksas Axens un Prosernat ekskluzīvajās jomās atbilst attaisnojamajām izmaksām, kas noteiktas 1996. gada nostādņu P&A II pielikumā, kā arī attaisnojamajām izmaksām nostādņu P&A&I 5.1.4. punkta nozīmē.
(294)
To rēķinu izmaksās par pētniecības darbībām, ko publiskā organizācija IFP attiecina uz Axens un Prosernat, iekļautas projektos tieši ieskaitāmās izmaksas, un tās attiecas uz līgumiem ar apakšuzņēmējiem, komandējumiem, apdrošināšanu un dokumentēšanu, kā arī uz piegādēm un nelieliem materiālu daudzumiem. Tajos iekļautas arī citas izmaksas, kas saistītas ar projektiem, piemēram, pētniecībā iesaistītā personāla izmaksas, materiālo un nemateriālo pamatlīdzekļu amortizācija, kā arī citas vispārējās izmaksas. Šīs izmaksas tieši rada pētniecības darbības un tiek sadalītas starp dažādiem pētniecības projektiem proporcionāli personāla patērētājam laikam katrā projektā. Turklāt P&A horizontālo projektu izmaksas attiecībā uz citos P&A projektos pielietotajām metodēm un izmantoto aprīkojumu tiek aprēķinātas proporcionāli katra P&A projekta izmaksām.
(295)
Šīs izmaksas attiecīgi atbilst šādām kategorijām: konsultantu un tamlīdzīgu pakalpojumu izmaksas, personāla izmaksas, instrumentu izmaksas, materiālu, zemes un ēku, kā arī papildu vispārējās izmaksas un citas ekspluatācijas izmaksas saskaņā ar attaisnojamo izmaksu kategorijām 1996. gada nostādnēs un nostādnēs P&A&I.
(296)
Nākamajos gados šai informācijai jābūt iekļautai Francijas iestāžu iesniegtajos gada pārskatos.
7.3.2.4. Atbalsta intensitāte
(297)
No 1996. gada nostādnēm P&A izriet, ka maksimālā atļautā intensitāte ir 75 % tehniskās īstenošanas iespējas izpētei pirms rūpniecisko pētījumu projektu veikšanas (5.4. punkts) un 50 % rūpniecisko pētījumu projektiem (5.3. punkts).
(298)
No nostādnēm P&A&I izriet, ka atbalsta intensitāte, ko aprēķina, pamatojoties uz projekta attaisnojamajām izmaksām, nedrīkst pārsniegt 50 % rūpniecisko pētījumu gadījumā (5.1.2. punkta b) apakšpunkts) un 65 % lielajiem uzņēmumiem izpētei, kurā sagatavojas rūpnieciskajiem pētījumiem (5.2. punkta b) apakšpunkts). Minētās darbības, kuras sedz valsts garantija, attiecas vienīgi uz rūpniecisko pētniecību un tehniskās īstenošanas iespēju izpēti, ko veic publiskā organizācija IFP, jo pirmskonkurences izstrādnes (vai eksperimentālās izstrādnes nostādņu P&A&I nozīmē) pilnībā finansē Axens un Prosernat no pašu līdzekļiem atbilstīgi tirgū gūtajiem ienākumiem.
(299)
Komisija izveidoja 6. tabulu, kas norādīta 300. apsvērumā, pamatojoties uz projektu sarakstiem, kuros sīki norādītas katra atsevišķa projekta gada izmaksas un katra atsevišķa pētniecības posma izmaksas, kā arī uz publiskās organizācijas IFP pašu resursu tāmi.
(300)
Šajā darbībā Komisija izmantoja konservatīvu pieeju, iekļaujot visas izmaksas, kas tieši vai netieši attiecas uz Axens un Prosernat ekskluzīvajām darbības jomām, un izslēdzot visus produktus, kuri nav Axens un Prosernat (248) ieskaitītie produkti. Piesardzības nolūkā Komisija šajā tabulā iekļāva visu iespējamo neierobežotās garantijas ietekmi, ja - kas gan ir maz ticams - tās visas būtu izmantojusi publiskā organizācija IFP savu pētniecības darbību finansēšanai Axens un Prosernat ekskluzīvajās jomās (garantijas ietekme attiecībās ar piegādātājiem un klientiem, ne tikai ar meitasuzņēmumiem, bet arī ar trešām personām).
6. tabula.
Publiskās organizācijas IFP Axens un Prosernat ekskluzīvajās jomās iemaksātās publiskā finansējuma kopsummas maksimālais novērtējums 2006.-2009. gadam
(miljonos euro)
2006.
2007.
2008.
2009.
Tehniskās īstenošanas iespējas izpētes gada izmaksas (miljonos euro)
IFP/Axens darbības joma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
IFP/Prosernat darbības joma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kopā
7,4
3,5
0,9
0,9
Rūpnieciskās pētniecības darbu gada izmaksas (miljonos euro)
IFP/Axens darbības joma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
IFP/Prosernat darbības joma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Kopā
49,0
45,5
52,8
55,2
Pašu resursi (miljonos euro)
Summa
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Valsts atbalsts gadā (miljonos euro)
Publiskā finansējuma summa (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Garantijas ietekmes palielinājums publiskās iestādes attiecībās ar tās piegādātājiem
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Garantijas ietekmes palielinājums publiskās iestādes attiecībās ar tās klientiem (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
meitasuzņēmumu ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ārpus meitasuzņēmumu ekskluzīvās jomas
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Publiskā finansējuma maksimālā summa
(tostarp garantijas ietekmes palielinājums)
13,1
9,8
11,3
14,7
Atbalsta intensitāte
(neskaitot garantijas ietekmes palielinājumu)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Atbalsta intensitātes palielinājums
(tostarp garantijas ietekmes palielinājums)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maksimālā atļautā intensitāte (251)
-
1996. gada nostādņu P&A noteikumi
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
nostādņu P&A&I noteikumi
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komisija pārbaudīja, kā tiek ievērota pieļaujamā intensitāte attiecībā uz katru pētījuma stadiju, pamatojoties uz gada sarakstiem par projektiem, kuri īstenoti laikposmā no 2006. līdz 2009. gadam, ņemot vērā neierobežotās garantijas maksimālo iespējamo ietekmi, kas saistīta ar IFP publiskās organizācijas statusu, kā papildu atbalsta elementu iekļaujot lēsto dažādo risku apdrošināšanas prēmiju palielinājumu (majorant). Katrā gadījumā pat iekļaujot visu iespējamo garantijas ietekmi attiecībās ar klientiem un piegādātājiem, atbalsta intensitātes palielinājums ir mazāks par maksimālo atļauto intensitāti. Noslēgumā Komisija uzskata, ka 1996. gada nostādnēs P&A un nostādnēs P&A&I atļautā atbalsta intensitāte ir ievērota.
(302)
Attiecībā uz turpmākajiem gadiem Komisija atgādina, ka atbilstoši iepriekšminētajam Lēmumam C 51/2005 Francijai ir pienākums Komisijai iesniegt gada pārskatu, lai tā varētu pārliecināties, ka atbalsta intensitāte katrā pētniecības posmā un attiecībā uz katru projektu arī ir ievērota. Sākot ar 2010. gadu, šajā pārskatā jāatspoguļo visi projekti, kas veikti Axens un Prosernat darbības jomās, tie jāklasificē pētniecības kategorijās, precizējot turklāt to izmaksas attiecībā uz katru pētniecības posmu, kā arī publiskā finansējuma un pašu resursu summas, ko piešķīrusi publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumi, garantijas prēmijas palielinājums, kas lēsts atbilstīgi šajā lēmumā aprakstītajai metodei, tostarp iespējamā ietekme uz publiskās organizācijas IFP aizdevuma noteikumiem atbilstīgi argumentācijai, kas norādīta 200. apsvērumā.
7.3.2.5. Kumulācija
(303)
Ir ievēroti gan iepriekšminētie 1996. gada nostādņu P&A 5.12. punktā minētie noteikumi kumulācijas jomā, gan noteikumi kumulācijas jomā, kas norādīti nostādņu P&A&I 8. punktā. Komisija aprēķināja publiskā finansējuma kopējo summu neatkarīgi no tā izcelsmes, tostarp arī neierobežotās garantijas maksimālo ietekmi 2006.-2009. gadam.
(304)
Sākot ar 2010. gadu, Francijas iestādes Komisijai iesniegtajos gada pārskatos izmantos šo pašu metodi.
7.3.2.6. Stimulējošā ietekme
(305)
Pamatojoties uz 1996. gada nostādnēm P&A un nostādnēm P&A&I, valsts atbalstam jābūt stimulējošai ietekmei, proti, tam jāmaina saņēmēja rīcība, palielinot tā rīcību P&A (un inovācijā). Lai pierādītu, ka projektiem, kuri saņem atbalstu, ir stimulējoša ietekme, parasti pietiek ar to, ka padziļinātas izpētes rezultātā tiek pierādīts, ka ir ievēroti šādi kritēriji: projekta apjoma pieaugums, jomas pieaugums, projekta tempa pieaugums un kopējās P&A&I iztērētās summas pieaugums. Ja iespējams pierādīt nozīmīgu ietekmi vismaz uz vienu no šiem elementiem, ņemot vērā uzņēmuma parasto rīcību attiecīgajā nozarē, Komisija parasti lemj, ka atbalsta projektam piemīt stimulējoša ietekme (252).
(306)
Komisija atsaucas uz analīzi, kas aprakstīta iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 196.-198. apsvērumā par to stratēģisko nozīmi, ko uzrauga un novērtē tehniskās komitejas, kāda ir publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu veiktajiem pētījumiem ilgtermiņa energoapgādes drošības palielināšanā, jo īpaši attiecībā uz rezervju atjaunošanu un naftas un gāzes ieguves palielināšanu (sekmīgu izpētes darba līmeņa, atradņu atjaunošanas līmeņa paaugstināšanu, netradicionālu resursu izmantošanu u.c.), pārstrādes metožu, konversijas tehnoloģiju izstrādi, novatoriskas degvielas un motoru tehnoloģijas izstrādi, enerģijas avotu dažādošanu degvielas ražošanai; liela daļa šo pētījumu ir Eiropas Savienības prioritātes pētniecības, enerģētikas politikas un vides politikas jomā.
(307)
Attiecībā uz 2006. gadu Komisija atkārto analīzi, kas parādīta iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 199. apsvērumā, saskaņā ar kuru, pateicoties valsts atbalstam, kura neatņemama sastāvdaļa ir neierobežota garantija, publiskā organizācija IFP un tās meitasuzņēmumi varēja sekmīgi veikt papildu pētniecības darbības, kuras nebūtu bijis iespējams īstenot tehnoloģisko risku dēļ vai arī tādēļ, ka būtu bijis ļoti grūti paredzēt ieguldījumu atgūšanu.
(308)
Pamatojoties uz Francijas iestāžu iesniegtajiem gada pārskatiem, Komisija konstatē, ka šāda loģika turpināta arī 2007., 2008. un 2009. gadā. Šajos pārskatos Francijas iestādes attiecībā uz katru projektu norādīja pateicoties atbalstam panākto stimulējošo ietekmi, jo īpaši saistībā ar projekta apjomu, tā tempu un P&A piešķirto līdzekļu kopējā apjoma pieaugumu.
(309)
Piemēram, 2007. gadā Axens ekskluzīvajā jomā grupa IFP konkrēti veica izpētes projektus […] (*) (253). […] (*). Bez valsts atbalsta šo produktu ieviešana tirgū aizkavētos par vairākiem gadiem: P&A projekti būtu uzsākti vēlāk, to īstenošana būtu lēnāka un […] (*).
(310)
Turklāt Prosernat ekskluzīvajā jomā valsts atbalsts ļāva uzsākt projektu […] (*) attiecībā uz […] (*), oriģinālu metožu izstrādi un patentēšanu […] (*) (254) […] (*). [Šādam projektam] (**) bija vajadzīgas precīzas un sarežģītas operācijas, kurām nepieciešami lieli cilvēkresursu, tehnikas un finanšu ieguldījumi, kurus tāda komercsabiedrība kā Prosernat viena pati nevarētu veikt. Tālab valsts atbalsts, ko sniedza publiskā organizācija IFP, izrādījās nepieciešams. Jo īpaši tikai publiskās organizācijas IFP rīcībā bija specializētas grupas, kuras spēja izveidot nepieciešamos modeļus metodes izstrādei, un laboratoriju aprīkojums, kas piemērots veselībai bīstamu sastāvdaļu apstrādei.
(311)
Valsts atbalsts Axens ekskluzīvajā jomā 2008. gadā ļāva novērst zinātniskos un tehniskos šķēršļus […] (*). Turklāt projekts […] (*) (255) arī ievērojami virzījās uz priekšu. Valsts atbalsts ļāva publiskajai organizācijai IFP kopā ar tās rūpnieciskajiem partneriem izstrādāt metodi […] (*), kura, izmantojot licences, būs pieejama tirgū. Darbam šāda veida metodes izstrādē vienlaikus vajadzīgi […] (*), kā arī […] (*).
(312)
Turklāt Prosernat ekskluzīvajā jomā tika īstenots projekts […] (*) par CO2 uztveršanu dūmos. CO2 uztveršana/uzglabāšana (256) ir viens no paņēmieniem, kas noteikts, lai mazinātu globālo sasilšanu. Ņemot vērā dūmu sastāvu un to zemo spiedienu, publiskā organizācija IFP atrisināja jaunus tehnoloģiskus uzdevumus. Prosernat nespētu izstrādāt šo metodi par pašu resursiem CO2 uztveršanas tirgus struktūras, plašuma, izplatības un regulējuma neskaidrības dēļ nākotnē.
(313)
Kā piemēru Axens ekskluzīvajā jomā 2009. gadā var minēt projektu […] (*) par metodēm […] (*). Tā mērķis bija izstrādāt […] (*), kā arī uzlabot dažas […] (*) metodes. Pateicoties valsts finansējumam, varēja izpētīt […] (*), kas ļāva ievērojami uzlabot […] (*). Projektā […] (*), pateicoties valsts finansējumam, varēja meklēt risinājumus, kas nav saistīti ar esošajām tehnoloģijām, […] (*). Tāpat arī tika turpināts projekts […] (*) par katalizatoriem, kas pēc ekstrapolācijas ļāva dažādot piedāvājumu augošajā […] (*) tirgū. Bez valsts atbalsta katalizatori tiktu izstrādāti daudz pakāpeniskāk un veiktspējas uzlabojumi būtu lēnāki. Saistībā ar […] (*) projektā […] (*), kas attiecās uz novatoriskiem katalizatoriem […] (*), pateicoties valsts atbalstam, varēja pētīt jaunas iespējas, savukārt projekts […] (*), kura mērķis bija izpētīt tehnoloģijas robežas (jo īpaši slodžu izmaņas), lai varētu […] (*), ļāva paplašināt tās spektru, kas bija plašāks nekā pašreizējās veiktspējas.
(314)
Turklāt Prosernat ekskluzīvajā jomā valsts atbalsts, piemēram, ļāva atsākt un turpināt uzsāktos, taču pamazām atliktos P&A darbus […] (*) jomā. Valsts atbalsts ļāva arī izvairīties no tā, ka tiek zaudēti agrākie tehnoloģijas sasniegumi, un saglabāt […] (*) metožu gammu tirgū. Tāpat arī projekts […] (*) par CO2 uztveršanu […] (*) tika turpināts, pateicoties valsts atbalstam.
(315)
Komisija arī atzīmē, ka to rādītāju pozitīvā attīstība, kas nosaka publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu Axens un Prosernat cītīgo darbu P&A jomā, ko tā konstatēja iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 200. apsvērumā, turpinājusies arī no 2007. līdz 2009. gadam.
7. tabula.
Publiskās organizācijas IFP un tās meitasuzņēmumu Axens un Prosernat darbu novērtējošo rādītāju pieaugums 2007., 2008. un 2009. gadā
Rādītāju pieaugums
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007./2003. g.
2008./2003. g.
2009./2003. g.
2007./2003. g.
2008./2003. g.
2009./2003. g.
Izdevumi pētniecībai un attīstībai ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Darbinieku skaits, kas nodarbojas ar pētniecību un attīstību ekskluzīvajā jomā
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Turklāt Komisija atkārtoti pauž savus secinājumus, kurus tā apkopoja iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 201.-203. apsvērumā: pētniecības un attīstības izdevumu daļa grupas IFP apgrozījumā ir sevišķi liela, lai gan šī organizācija attīstās vidē, kas pakļauta atšķirīgam regulējumam valstīs, kas nemitīgi mainās, jo īpaši attiecībā uz vides aizsardzības normām un intelektuālā īpašuma aizsardzību.
(317)
Kā Komisija jau norādīja iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 204. apsvērumā, tā ņem vērā piedāvājuma dažādību un struktūru, kā arī to, kā funkcionē konkurence (257) naftas pārstrādes un naftas ķīmijas tirgū. Šajā sakarībā tā atzīmē, ka daži konkurenti atrodas daudz labvēlīgākā konkurences situācijā nekā grupa IFP, piemēram, komercsabiedrībai UOP Limited pieder aptuveni 57 % no pasaules tirgus vērtības, savukārt grupai IFP - tikai 7 %. Komisija uzskata arī, ka valsts atbalsts, kas piešķirts grupas IFP pētniecības un attīstības projektiem, ko tā īsteno, ne sava rakstura, ne proporciju dēļ nevar kropļot naftas pārstrādes tehnoloģiju tirgus dinamiskos stimulus. Turklāt jākonstatē, ka Eiropas Savienības tirdzniecības partneri, jo īpaši ASV, piešķir apjomīgu budžetu, lai finansētu pētījumus enerģētikas jomā, kas ļāva atbalstīt pētniecības un attīstības projektus, kurus īstenoja grupas IFP konkurenti. Daži grupas IFP konkurenti, jo īpaši komercsabiedrība UOP Limited, saņēmuši nozīmīgu valsts atbalstu (258) vai arī izmantojuši netiešu valsts atbalstu, pateicoties partnerībai ar pētniecības institūtiem un universitātēm.
(318)
Visbeidzot, Komisija secina, ka valsts atbalstam grupai IFP tās meitasuzņēmumu Axens un Prosernat ekskluzīvajā jomā 2006., 2007., 2008. un 2009. gadā bija stimulējoša ietekme.
(319)
Sākot ar 2010. gadu, gada pārskatā, kas Francijai būs jāsniedz Komisijai līdz brīdim, kad beigsies termiņš ekskluzīvajiem nolīgumiem starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, būs jāpierāda, ka joprojām var konstatēt atbalsta stimulējošo ietekmi.
(320)
Ņemot vērā visus iepriekšminētos elementus, Komisija secināja, ka grupai IFP piešķirtais valsts atbalsts darbībām meitasuzņēmumu Axens un Prosernat ekskluzīvajās jomās, tajā iekļaujot arī atbalstu neierobežotas garantijas veidā, kas piešķirta publiskajai organizācijai IFP, atbilst 1996. gada nostādņu P&A, kā arī nostādņu P&A&I noteikumiem, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti tajās minētie nosacījumi.
7.3.3. SECINĀJUMS PAR ATTIECĪGĀ PASĀKUMA SADERĪBU
(321)
Visbeidzot, Komisija uzskata, ka attiecīgais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu ar nosacījumu, ka tiek izpildīti 7.3.1. un 7.3.2. sadaļā minētie noteikumi.
8. NEITRALITĀTE ATTIECĪBĀ UZ ĪPAŠUMTIESĪBU SISTĒMU
(322)
Komisija vēlas uzsvērt, ka tā nekādā veidā neapšauba to, ka publiskā organizācija IFP pieder valstij, nedz apstrīd publisko tiesību juridiskās personas statusu kā tādu.
(323)
Saskaņā ar LESD 345. pantu Kopienai ir neitrāla nostāja attiecībā uz īpašumtiesību sistēmu dalībvalstīs un nevienā Līguma punktā nav noteikts, ka valstij nedrīkst (pilnīgi vai daļēji) piederēt uzņēmumi. Tāpēc konkurences noteikumi privātajiem un publiskajiem uzņēmumiem jāpiemēro vienādi. Piemērojot šos noteikumus, nevienam no šo uzņēmumu veidiem nevar tikt piešķirtas vai atņemtas priekšrocības.
(324)
Šajā gadījumā garantija publiskajai organizācijai IFP piešķirta nevis īpašuma, bet juridiskā statusa dēļ. Dalībvalstis var brīvi izvēlēties uzņēmumu juridisko veidu, taču izvēloties tām jāievēro Līgumā noteiktie konkurences noteikumi. Jo īpaši tas vien, ka valsts garantija ir automātiski saistīta ar īpašu juridisku statusu, tas ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ja ir izpildīti visi tajā izvirzītie noteikumi (259),
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Publiskās organizācijas, kas nodarbojas ar rūpnieciskiem un komerciāliem jautājumiem, statuss, ko Francija piešķīra IFP, sākot ar 2006. gada 7. jūliju, deva tai iespēju saņemt neierobežotu valsts garantiju (turpmāk tekstā “valsts garantija”) visām tās darbībām.
2. Tas, kas valsts garantija sedz publiskās organizācijas IFP nesaimnieciskā rakstura darbības, jo īpaši apmācību, lai nodrošinātu kvalificētāku cilvēkresursu pieaugumu, neatkarīgas pētniecības un attīstības darbības, lai paplašinātu zināšanas un uzlabotu izpratni, pētniecības rezultātu izplatīšanas darbības, nav uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
3. Tas, ka valsts garantija sedz to tehnoloģiju pārneses darbības, ko veic publiskā organizācija IFP jomās, kas noteiktas ar ekskluzīvo vienošanos par izstrādi, pārdošanu un izmantošu ar tās meitasuzņēmumu Beicip-Franlab, nav uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
4. Tas, ka valsts garantija sedz tehnoloģiju pārneses darbības, ko publiskā organizācija IFP veic jomās, kas noteiktas ar ekskluzīvo vienošanos ar tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, kas minētas 3. panta 1. punktā Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumā par atbalstu, ko Francija sniegusi grupai IFP (turpmāk tekstā “Lēmums C 51/2005”), ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
5. Tas, ka valsts garantija sedz līgumpētījumu pakalpojumus un pakalpojumus, ko publiskā organizācija IFP sniedz gan trešo personu, gan savu meitasuzņēmumu vārdā, ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
2. pants
Ja šā lēmuma 1. panta 3. punktā minētā vienošanās starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumu Beicip-Franlab tiek grozīta, Francija paziņo par šo vienošanos Komisijai, ņemot vērā iespējamo valsts garantijas ietekmi, lai novērtētu iespējamo kopējo valsts finansējuma summu, izņemot gadījumus, ja jaunie vienošanās nosacījumi ļauj izslēgt valsts atbalsta esību.
3. pants
Laikposmā no 2006. gada 7. jūlija līdz 2009. gada 31. decembrim tas, ka valsts garantija sedza šā lēmuma 1. panta 4. un 5. punktā minētās saimnieciskās darbības, ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu.
4. pants
Sākot ar 2010. gada 1. janvāri, līdz ekskluzīvās vienošanās starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat termiņa beigām, kas minētas Lēmuma C 51/2005 3. panta 1. punktā, tas, ka valsts garantija sedz šā lēmuma 1. panta 4. punktā minētās darbības, ir uzskatāms par atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ja tiek ievēroti šā lēmuma 5. un 6. pantā paredzētie noteikumi.
5. pants
1. Gada finanšu pārskatā, kas minēts Lēmuma C 51/2005 4. panta 2. punktā, bez elementiem, kas jau norādīti minētā lēmuma 5. panta 1. punktā, tiek iekļauti arī šā panta 2., 3. un 4. punktā uzskaitītie elementi.
2. Gada finanšu pārskatā iekļauj publiskās organizācijas IFP parādsaistību summu, procentu likmi un līguma nosacījumus par katru attiecīgo gadu, kā arī aplēses par iespējamās procentu likmes subsīdijas, kas saistīta ar valsts garantiju, bruto dotācijas ekvivalentu, izņemot gadījumus, kad var pierādīt, ka šie aizdevuma līgumi atbilst parastajiem tirgus noteikumiem, vai arī salīdzinot to nosacījumus ar tiem, kādus saņēmusi publiskā organizācija IFP pirms tās statusa maiņas, vai arī izmantojot precīzāku metodi, ko iepriekš apstiprinājusi Komisija.
3. Gada finanšu pārskatā iekļauj to preču un pakalpojumu summu, ko publiskā organizācija IFP attiecīgajā gadā iegādājusies no piegādātājiem, lai varētu sniegt saimnieciskos pakalpojumus, kas minēti šā lēmuma 1. panta 4. un 5. punktā, kā arī atbalsta bruto dotācijas ekvivalenta maksimālo novērtējumu, kas izriet no tā, ka piegādātāji labvēlīgāk novērtē uzņēmuma bankrota risku. Šo novērtējumu veic, piemērojot fiksētu procentu likmi 2,5 % apmērā no iegādāto preču un pakalpojumu summas vai izmantojot precīzāku metodi, kuru iepriekš apstiprinājusi Komisija.
4. Gada finanšu pārskatā iekļauj šā lēmuma 1. panta 4. un 5. punktā norādīto saimniecisko darbību summu, ko publiskā organizācija IFP ir veikusi attiecīgā gada laikā, kā arī atbalsta bruto dotācijas ekvivalenta maksimālo novērtējumu, kas izriet no tā, ka nav izmaksāta prēmija, kas atbilst saistību izpildes garantijai vai vismaz lielākās piepūles garantijai, kas tiek piešķirta minēto saimniecisko pakalpojumu izmantotājiem. Šo novērtējumu veic, izmantojot fiksētu likmi 5 % apmērā no sniegto pakalpojumu summas vai izmantojot precīzāku metodi, ko iepriekš apstiprinājusi Komisija.
6. pants
1. Valsts finansējuma kopējai summai, kas piešķirts publiskajai organizācijai IFP Axens un Prosernat ekskluzīvajās darbības jomās, tostarp valsts garantijas maksimālajai ietekmei, kas lēsta šā lēmuma 5. panta 2., 3. un 4. punktā, jābūt mazākai par maksimāli pieļaujamo intensitāti, kas noteikta Kopienas nostādnēs par valsts atbalstu pētniecībai, attīstībai un inovācijām.
2. Gadījumā, ja šī maksimālā summa, kas norādīta šā panta 1. punktā, ir pārsniegta, atbalsta pārpalikumu, kas attiecas uz publisko organizāciju IFP, attiecīgajā gadījumā atmaksā meitasuzņēmums Axens vai Prosernat.
7. pants
Sākot ar 2010. gada 1. janvāri, tas, ka valsts garantija sedz 1. panta 5. punktā minētās saimnieciskās darbības, ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ja tiek ievēroti šā lēmuma 8. pantā izvirzītie noteikumi.
8. pants
1. Līgumpētījumu veikšanai un pakalpojumu sniegšanai, kas minēta šā lēmuma 1. panta 5. punktā un ko veic publiskā organizācija IFP, jābūt tās galveno darbību - neatkarīga publiska pētniecība - papildinošām darbībām.
2. Lai darbības varētu uzskatīt par papildinošām darbībām, publiskās organizācijas IFP līgumpētījumi un pakalpojumu sniegšana:
-
nedrīkst kaitēt minētās publiskās organizācijas IFP normālajai darbībai, tās neatkarībai un neitralitātei;
-
to tarifi jānosaka atbilstoši tirgus cenām, vai, ja tirgus cenu nav, atbilstoši cenai, kas atspoguļo, izņemot iespējamo valsts garantijas ietekmi, visas izmaksas, kurām pieskaitīts saprātīgs peļņas procents;
-
to grāmatvedības uzskaite jāveic atsevišķi no neatkarīgo publisko pētījumu darbību grāmatvedības uzskaites (atsevišķa to izmaksu un finansējuma grāmatvedības uzskaite) un visa to gūtā peļņa no jauna jāiegulda galvenajā darbībā - neatkarīgā publiskā pētniecībā;
-
tiem pēc būtības jābūt saistītiem ar minētās publiskās organizācijas IFP galveno darbību - neatkarīgu publisko pētniecību -, jo īpaši tāpēc, ka tiek izmantota viena infrastruktūra, aprīkojums, materiāli vai tehnoloģijas vai tiek nodarbināti tie paši pētnieki, zinātnieki, inženieri, projektētāji un tehniskie darbinieki;
-
tiem jābūt ārpus ekskluzīvo vienošanos jomas, kuras noslēgtas starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, kas norādīti iepriekšminētā Lēmuma C 51/2005 3. panta 1. punktā, kuru termiņu vajadzības gadījumā pagarina vai groza atbilstoši Lēmuma C 51/2005 3. panta 2. punktam vai šā lēmuma 12. panta 2. punktam;
-
uz tiem jāattiecina publiskās organizācijas IFP tā budžeta daļa, kas paliek pāri no tā, ko publiskā organizācija IFP atvēl neatkarīgās publiskās pētniecības darbībām.
3. Katru gadu Francija iesniedz Komisijai pārskatu par publiskās organizācijas IFP veiktajām līgumpētniecības darbībām un sniegtajiem pakalpojumiem, kurā precizēta to summas proporcija budžetā, ko publiskā organizācija IFP paredzējusi neatkarīgās publiskās pētniecības darbībām.
9. pants
1. Francijas iestādes un publiskā organizācija IFP finansējuma līgumā attiecībā uz katru operāciju (attiecībā uz katru instrumentu, uz kuru attiecas līgums) iekļauj šādu norādi:
“Emisijai/programmai/aizņēmumam netiek nodrošinātas nekādas tiešas vai netiešas valsts garantijas. Maksātnespējas gadījumā valsts nav atbildīga par publiskās iestādes IFP parādu atmaksāšanu”.
2. Francijas iestādes iekļauj līdzīgu atrunu, ar ko noraida valsts atbildību, visos līgumos, kas saistīti ar līgumpētījumu pakalpojumiem vai pakalpojumiem, kuri minēti šā lēmuma 1. panta 5. punktā.
3. Francijas iestādes iekļauj līdzīgu atrunu, ar ko noraida publiskās organizācijas IFP un valsts atbildību, visos līgumos, kuros paredzētas parādsaistības, ko uzņēmušās akciju sabiedrības Axens, Beicip-Franlab un Prosernat.
4. Publiskā organizācija IFP atturas no jebkāda veida galvojumu, vekseļtiesisko galvojumu, garantiju, nodoma vai atbalsta vēstuļu izsniegšanas par labu akciju sabiedrībām Axens, Beicip-Franlab un Prosernat, kas neatbilstu parastajiem tirgus nosacījumiem.
10. pants
Francija individuāli paziņo Komisijai par atbalstu, kura summa pārsniedz maksimālās summas, kuras norādītas Kopienas nostādnēs par valsts atbalstu pētniecībai, attīstībai un inovācijām, ņemot vērā iespējamo valsts garantijas ietekmi.
11. pants
Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas dienas Francija informē Komisiju par pasākumiem, ko tā veikusi, lai to izpildītu.
12. pants
1. Šā lēmuma 4., 5. un 6. pants paliek spēkā līdz ekskluzīvo nolīgumu, kuri minēti Lēmuma C 51/2005 3. panta 1. punktā un kuri noslēgti starp publisko organizāciju IFP un tās meitasuzņēmumiem Axens un Prosernat, termiņa beigām.
2. Paziņojot Komisijai par minēto ekskluzīvo nolīgumu termiņa pagarināšanu vai grozījumiem atbilstoši Lēmuma C 51/2005 3. panta 2. punktam, Francijas iestādes valsts finansējuma kopējās summas aprēķināšanā ņem vērā valsts garantijas ietekmi.
13. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 29. jūnijā