РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1210/2010 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 декември 2010 година
относно установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за употреба евро монети
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз и по-специално член 133 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
С Регламент (ЕС) № 1338/2001 на Съвета от 28 юни 2001 г. за определяне на необходимите мерки за защита на еврото срещу фалшифициране (3) се изисква от кредитните институции и, в рамките на разплащателната им дейност, от доставчиците на разплащателни услуги и от всички други институции, участващи в обработката и разпространението на евро банкноти и монети, които са получили и възнамеряват да върнат в обращение, да проверят тяхната истинност и да открият фалшификатите.
(2)
С препоръка на Комисията 2005/504/ЕС от 27 май 2005 г. относно установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за обращение евро монети (4) се определят препоръчителните практики за установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за обращение евро монети. Липсата на задължителна обща рамка за установяване на истинността обаче води до различни практики сред държавите-членки и поради това не може да се осигури унифицирана защита на валутата в цялата еврозона.
(3)
За постигането на ефективно и уеднаквено установяване на истинността на евро монетите в евро зоната, следователно е необходимо да бъдат въведени правно обвързващи правила за прилагането на общи процедури за установяване на истинността на евро монетите в обращение и за прилагането на контролни механизми за тези процедури от страна на националните органи.
(4)
В процеса на установяване на истинността следва също да бъдат открити истински евро монети, които не са годни за обращение. Обращението на негодни монети затруднява тяхната употреба особено за машини, които работят с монети, и могат да объркат ползвателите по отношение на истинността на тези монети. Негодните монети следва да бъдат изтеглени от обращение. Поради това са необходими общи правно обвързващи правила за държавите-членки за обработката и възстановяването на стойността на негодни за обращение евро монети.
(5)
За координиране на прилагането на процедурите за установяване на истинността, подробните изисквания за изпитание и обучение за установяване на истинността на монетите, както и техническите параметри за проверката на негодните за обращение евро монети и други разпоредби за практическо прилагане следва допълнително да бъдат определени от Европейския технически и научен център (ЕТНЦ), създаден с Решение 2005/37/ЕО на Комисията (5), след консултация с експертната група по фалшифициране на монети, посочена в същото решение.
(6)
За да се даде възможност за постепенно адаптиране към разпоредбите на настоящия регламент на съществуващата система от правила и практики на държавите-членки, те следва да могат, за тригодишен преходен период до 31 декември 2014 г., да предоставят дерогации относно видовете машини за обработка на монети, които да се използват за установяване на истинността на евро монетите, както и за броя на тези машини, които да бъдат проверявани ежегодно.
(7)
Всеки национален орган, който обработва негодни за обращение евро монети, следв да има възможност да прилага такса за обработка съгласно настоящия регламент, с цел покриване на разходите, свързани с този процес. Таксите за обработка не следва да се прилагат при предаване на малки количества негодни за обращение евро монети. Държавите-членки следва да могат да предвидят освобождаване от такси за обработка на лица, които тясно сътрудничат на органите при изтеглянето от обращение на фалшиви или на негодни за обращение монети. Държавите-членки следва да могат да приемат торби и кутии със смесено съдържание от фалшиви и негодни монети, без да се прилага допълнителна такса, ако това е от обществен интерес,
(8)
Всяка държава-членка следва да въведе санкции, приложими при нарушения, с цел постигане на еквивалентност при установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за обращение евро монети на територията на цялата еврозона.
(9)
Тъй като целта на настоящия регламент, а именно ефективно и уеднаквено установяване на истинността на евро монетите в евро зоната, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки поради различия в техните практики и следователно може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Предмет
С този регламент се определят процедури, необходими за установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за обращение евро монети.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„установяване на истинността на евро монетите“ означава процесът на проверка на истинността и годността за обращение на евро монетите;
б)
„негодни за обращение евро монети“ означава евро монети, които са истински, но са отхвърлени в процеса на установяване на истинността, или евро монети, чийто вид е значително променен;
в)
„определен национален орган“ означава Националният център за анализ на монети или друг орган, посочен от съответната държава-членка;
г)
„институции“ означава институциите, посочени в член 6, параграф 1, първа алинея от Регламент (ЕО) № 1338/2001, с изключение на онези, посочени в третото тире от същата разпоредба;
д)
„ЕГФМ“ (експертна група по фалшифициране на монети) означава експертната група по фалшифициране на монети, посочена в Решение 2005/37/ЕО.
ГЛАВА II
УСТАНОВЯВАНЕ НА ИСТИННОСТТА НА ЕВРО МОНЕТИТЕ
Член 3
Установяване на истинността на евро монетите
1. Институциите гарантират, че евро монетите, които са получили и които възнамеряват да върнат в обращение, са обект на процедура за установяване на тяхната истинност. Те прилагат това задължение посредством:
а)
машини за обработка на монети, включени в списъка за такива машини, посочен в член 5, параграф 2; или
б)
персонал, обучен в съответствие с условията, определени от държавите-членки.
2. В резултат от установяването на истинността на всички евро монети, за които има съмнение, че са фалшиви, както и на негодните за обращение евро монети се предоставят на определения национален орган.
3. Фалшивите евро монети, предадени на компетентните държавни органи в съответствие с член 6 от Регламент (ЕО) № 1338/2001, не могат да бъдат предмет на такси за обработка или на други такси. По отношение на негодните за обращение евро монети се прилага глава III от настоящия регламент.
Член 4
Изискване за изпитване и машини за обработка на монети
1. При прилагане на член 3, параграф 1, буква а) институциите използват единствено видовете машини за обработка, които успешно са преминали изпитване за откриване на фалшификати, проведено от страна на определения национален орган или от страна на ЕТНЦ, и които при закупуването им са включени в списъка на интернет страницата, посочена в член 5, параграф 2. Институциите гарантират тези машини редовно да бъдат настройвани, така че да запазват способността си за откриване на фалшификати, като се взимат предвид промените, въведени в списъка, посочен в член 5, параграф 2. Изпитването за откриване на фалшификати се планира така, че да гарантира, че машината за обработка на монети е способна да отхвърли познатите видове фалшиви евро монети и в рамките на процеса негодните за обращение евро монети, както и всички други предмети, наподобяващи монети, които не съответстват на характеристиките на истинските евро монети.
2. В рамките на преходен период до 31 декември 2014 г., държавите-членки могат да предвидят специфични дерогации от параграф 1, първо изречение за машини за обработка на монети, които са били в употреба към 11 януари 2011 г. и които са доказали способността си за откриване на фалшифицирани евро монети, негодни за обращение евро монети и други предмети, наподобяващи монети, които не отговарят на спецификациите на истинските евро монети, дори ако тези машини не са включени в списъка, посочен в член 5, параграф 2. Тези дерогации се приемат след консултации с ЕГФМ.
Член 5
Настройване на машините за обработка на монети
1. За да могат производителите на машини за обработка на монети да получат спецификациите, необходими за настройването на техните машини за откриването на фалшиви евро монети, в съответствие с член 4 изпитването може да бъде проведено в определения национален орган, ЕТНЦ или - след двустранно споразумение - в помещенията на производителя. След успешното преминаване на изпитването на машината за обработка на монети, на производителя на машината се издава протокол от изпитването за откриване на фалшификати с копие до ЕТНЦ.
2. На своята интернет страница Комисията публикува консолидиран списък на всички машини за обработка на монети, за които ЕТНЦ е получил или изготвил положителен и валиден протокол от изпитването за откриване на фалшификати.
Член 6
Контрол от страна на държавите-членки
1. Държавите-членки въвеждат контрола, предвиден в настоящия член.
2. Държавите-членки осъществяват ежегоден контрол на място в институциите с цел да бъде проверено, посредством изпитване за откриване на фалшификати, правилното функциониране на представителен брой използвани машини за обработка на монети. Когато персоналът на институциите следва да извършва ръчна проверка на истинността на евро монетите, които да бъдат върнати в обращение, държавите-членки получават уверение от тези институции, че техният персонал е надлежно обучен за тази цел.
3. Броят на машините з обработка на монети, които ежегодно се проверяват във всяка държава-членка, се определя така, че обемът на евро монети, обработени с тези машини през въпросната година, представлява поне 25 % от общия сборен нетен обем на евро монети, емитирани от въпросната държава-членка от въвеждането на евро монетите до края на предходната година. Броят на машините за обработка на монети, които трябва да бъдат проверени, се изчислява въз основа на обема на трите евро монети с най-високи номинални стойности, предназначени за обращение. Държавите-членки полагат усилия да осигурят проверяването на машините за обработка на монети на ротационен принцип.
4. В случай че броят на машините за обработка на монети, които подлежат на ежегодна проверка в съответствие с параграф 3, е по-голям от броя на машините, функциониращи в дадена държава-членка, всички машини за обработка на монети, функциониращи в тази държава-членка, се проверяват ежегодно.
5. В рамките на преходен период до 31 декември 2014 г., държавите-членки могат да решат, след нотифициране на Комисията, броят на машините за обработка на монети, подлежащи на ежегодна проверка, да бъде такъв, че обемът на евро монети, обработени от тези машини в продължение на същата година, да представлява най-малко 10 % от общия сборен нетен обем на монетите, емитирани от въпросната държава-членка от въвеждането на евро монетите до края на предходната година.
(6) Като част от годишния контрол държавите-членки проверяват способността на институциите да удостоверят истинността на евро монетите въз основа на:
а)
наличието на писмени директиви, в които са предвидени инструкции относно използването на автоматично оборудване за обработка на монети или относно ръчното сортиране, в зависимост от случая;
б)
разпределянето на подходящи човешки ресурси;
в)
наличието на писмен план за поддръжка на машините за обработка на монети, предназначен за запазването на необходимото равнище на ефективност;
г)
наличието на писмени процедури за предаване на фалшиви евро монети, негодни за обращение евро монети и на наподобяващи монети предмети, които не отговарят на спецификациите за истински евро монети, на определения национален орган; и
д)
наличието на процедури за вътрешен контрол, в които са описани условията и периодичността на контрола, който се осъществява от институциите, за да се гарантира, че центровете им за сортиране и техният персонал спазват инструкциите, установени в настоящия параграф.
7. Когато държава-членка констатира неспазване на настоящия регламент, съответната институция взема необходимите мерки за бързо отстраняване на неспазването.
Член 7
Технически разпоредби
Комисията гарантира, че ЕТНЦ в разумен срок и след консултация с ЕГФМ определя техническите характеристики за изпитването за откриване на фалшификати и други разпоредби за прилагане на практика, като практики на обучение, срока на валидност на протокола от изпитването за откриване на фалшификати, информацията, която следва да се включи в списъка, посочен в член 5, параграф 2, насоките за контрол, проверки и одит от страна на държавите-членки, процедурните правила за отстраняване на несъответствията, както и съответните граници за приемане на истински монети.
ГЛАВА III
ОБРАБОТКА НА НЕГОДНИ ЗА ОБРАЩЕНИЕ ЕВРО МОНЕТИ
Член 8
Изтегляне и възстановяване на стойността на негодни за обращение евро монети
1. Държавите-членки изтеглят от обращение негодните за обращение евро монети.
2. Държавите-членки възстановяват стойността или заменят евро монетите, които са станали негодни поради продължителна употреба или инцидент или са били отхвърлени в процеса на установяване на истинността им. Държавите-членки могат да откажат да възстановят стойността на негодните за обращение монети, които са били умишлено изменени или изменени по начин, за който разумно може да се очаква, че ще ги измени, независимо от възстановяването на стойността на монети, събрани от благотворителност, като например тези, които са хвърлени във фонтани.
3. Държавите-членки гарантират, че след изтеглянето им негодните за обращение евро монети се унищожават посредством постоянна физическа деформация, така че тези монети да не могат да се върнат в обращение или да бъдат предадени за възстановяване на стойността им.
Член 9
Такси за обработка
1. Такса в размер на 5 % от номиналната стойност на предадените негодни за обращение евро монети може да бъде удържана от сумата за възстановяване на стойността им или от тяхната замяна. В случай че целият сак или кутия с монети е проверен по реда на член 11, параграф 2, таксата за обработка може да бъде увеличена с още 15 % от номиналната стойност на предадените евро монети.
2. Държавите-членки могат да предвидят общи или частични освобождавания от такси за обработка в случаи, когато физически или юридически лица, които предават евро монетите, сътрудничат отблизо и редовно на определения национален орган при изтеглянето от обращение на фалшиви или на негодни за обращение евро монети или когато това освобождаване служи на обществения интерес.
3. Транспортните и свързаните с тях разходи са за сметка на физическите или юридическите лица, които предават евро монетите.
4. Без да се засяга предвиденото в параграф 2 освобождаване, за всяка година максималното количество, което се освобождава от такси за обработка, е един килограм негодни за обращение монети за всяка номинална стойност, за физическо или юридическо лице, което предава евро монетите. Ако тази граница бъде превишена, може да се налага такса за всички предадени монети.
5. Когато сред предадените монети има монети, третирани с химически или други опасни вещества до степен, че може да се счита, че представляват опасност за здравето на хората, които ги обработват, към таксите, събирани в съответствие с параграф 1, се добавя допълнителна такса, равняваща се на 20 % от номиналната стойност на предадените евро монети.
Член 10
Опаковка на негодни за обращение евро монети
1. Физическото или юридическото лице, което предава евро монети за възстановяване на стойността или за замяната им, сортира монетите по номинална стойност в стандартни сакове или кутии, както следва:
а)
саковете или кутиите съдържат:
i)
по 500 монети за всяка от номиналните стойности 2 EUR и 1 EUR;
ii)
по 1 000 монети за всяка от номиналните стойности 0,50 EUR, 0,20 EUR и 0,10 EUR;
iii)
по 2 000 монети за всяка от номиналните стойности 0,05 EUR, 0,02 EUR и 0,01 EUR.
iv)
за по-малки количества по 100 монети от всяка номинална стойност;
б)
всеки сак или кутия носи информация с данни за идентифициране на физическото или юридическото лице, което ги предава, за съдържаните сума и номинална стойност на монетите, теглото, дата на опаковка и номера на сака/кутията; физическото или юридическото лице, което ги предава, осигурява опаковъчен списък с обобщена информация за предадените сакове и кутии; когато монетите са третирани с химически или други опасни вещества, стандартните опаковки са придружени от писмена декларация, уточняваща конкретните вещества, които са използвани;
в)
Когато общото количество негодни за обращение евро монети е по-малко от изискваното в точка а), евро монетите се сортират по номинална стойност и могат да бъдат предадени в нестандартни опаковки.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки могат да запазят различните изисквания за опаковка, предвидени в националните им законодателства към 11 януари 2011 г.
Член 11
Контрол на негодни за обращение евро монети
1. Държавите-членки могат да контролират предадените негодни за обращение евро монети, както следва:
а)
обявеното количество се проверява чрез претегляне на всеки сак или кутия;
б)
истинността и външния вид се контролират въз основа на минимум 10 %-на извадка от предадените монети.
2. В случай че бъдат открити аномалии, вследствие на контрола, посочен в параграф 1, или бъдат установени отклонения от член 10, се проверява целият сак или кутия.
3. Когато приемането или обработката на евро монети представлява риск за здравето на лицата, които ги обработват, или предадените монети не отговарят на стандартите по отношение на опаковката и етикетирането, държавите-членки могат да откажат да приемат такива монети,.
Държавите-членки могат да предвидят приемането на мерки по отношение на физическите или юридическите лица, които са предали монетите, посочени в първа алинея.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 12
Отчитане, обмен на информация и оценка
1. Държавите-членки ежегодно предават на Комисията доклади за своята дейност по установяване на истинността на евро монетите. Предадената информация включва броя на извършените съгласно член 6, параграф 2 проверки и броя на проверените машини за обработка на монети, резултатите от изпитанията, обема на обработените от тези машини монети, броя на анализираните евро монети, за които има съмнение, че са фалшиви, и броя на негодните за обращение евро монети, чиято стойност е възстановена, както и подробни условия за всички дерогации, предвидени съгласно член 4, параграф 2 или член 6, параграф 5.
2. За да могат държавите-членки да следят за изпълнението на настоящия регламент от институциите, последните предоставят най-малко веднъж годишно на държавите-членки, ако това бъде поискано, най-малко следната информация:
а)
видовете и броят на използваните машини за обработка на монети;
б)
местонахождението на всяка машина обработка на монети; и
в)
обемът на обработваните монети за всяка машина за обработка на монети за съответната година и съответната номинална стойност, най-малко за трите евро монети с най-високи номинални стойности.
3. Държавите-членки гарантират, че информацията относно органите, определени за възстановяването на стойността или за замяната на евро монетите, и относно специфичните условия като изискванията за опаковка и таксите се предоставя на подходящите интернет страници и посредством подходящи публикации.
4. След анализ на получените доклади на държавите-членки, Комисията представя годишен доклад на Икономическия и финансов комитет относно развитието и резултатите във връзка с процеса на установяване на истинността на евро монетите, както и за тези, които са негодни за обращение.
5. До 30 юни 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за функционирането и резултатите от настоящия регламент. При необходимост докладът може да бъде придружен от законодателни предложения за по-детайлно прилагане или за изменение на настоящия регламент, по-специално по отношение на членове 6 и 8.
Член 13
Санкции
Държавите-членки определят правилата относно санкциите, които се налагат за нарушения на настоящия регламент, и предприемат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и с възпиращ ефект.
Член 14
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2012 г., с изключение на Глава III, която се прилага от деня на влизането в сила на настоящия регламент.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите-членки, в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 15 декември 2010 година.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 1210/2010
(2010. gada 15. decembris)
par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 133. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Padomes Regulā (EK) Nr. 1338/2001 (2001. gada 28. jūnijs), ar kuru paredz pasākumus, kas vajadzīgi euro aizsardzībai pret viltošanu (3), ir noteikta prasība, ka kredītiestādēm un citiem maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, veicot maksājumus, kā arī citām iestādēm, kas ir iesaistītas banknošu un monētu apstrādē un piegādē iedzīvotājiem, ir jānodrošina, ka euro banknotēm un monētām, ko tie ir saņēmuši un plāno atkārtoti laist apgrozībā, tiek veikta autentiskuma pārbaude un tiek atklāti viltojumi.
(2)
Komisijas Ieteikumā 2005/504/EK (2005. gada 27. maijs) par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām (4) ir paredzēta prakse attiecībā uz euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām. Tomēr, tā kā attiecībā uz monētu autentiskuma noteikšanu nav obligātas kopējas sistēmas, dažādās dalībvalstīs ir izveidojusies atšķirīga prakse, un tādējādi nevar nodrošināt vienveidīgu valūtas aizsardzību visā euro zonā.
(3)
Lai visā euro zonā nodrošinātu efektīvu un vienveidīgu euro monētu autentiskuma noteikšanu, ir jāievieš saistoši noteikumi attiecībā uz to, kā valstu iestādes īsteno kopējas procedūras apgrozībā esošo euro monētu autentiskuma noteikšanai un šo procedūru pārbaudes mehānismu īstenošanai.
(4)
Autentiskuma noteikšanas procesā būtu jānosaka arī īstās, bet apgrozībai nederīgās euro monētas. Apgrozībai nederīgu monētu atrašanās apgrozībā apgrūtina to lietošanu, īpaši automātos, kuri darbojas ar monētām, un var radīt lietotājos šaubas par šo monētu īstumu. Tādēļ nederīgās monētas būtu jāizņem no apgrozības. Tādējādi dalībvalstīm ir vajadzīgi kopēji saistoši noteikumi par to, kā rīkoties ar apgrozībai nederīgajām euro monētām un kā atlīdzināt to vērtību.
(5)
Lai koordinētu autentiskuma noteikšanas procedūras īstenošanu, Eiropas Tehnikas un zinātnes centram (ETZC), kas izveidots ar Komisijas Lēmumu 2005/37/EK (5), pēc apspriešanās ar minētajā lēmumā minēto ekspertu grupu monētu viltošanas jautājumos, būtu sīki jānosaka testēšanas un apmācības prasības attiecībā uz monētu autentiskuma noteikšanu, kā arī apgrozībai nederīgo euro monētu pārbaudes specifikācijas un citi praktiskas īstenošanas noteikumi.
(6)
Lai esošās noteikumu un prakses sistēmas varētu pakāpeniski pielāgot šīs regulas noteikumiem, dalībvalstīm pārejas periodā līdz 2014. gada 31. decembrim vajadzētu rast iespēju noteikt atkāpes attiecībā uz to, kādas tipveida iekārtas ir izmantojamas euro monētu autentiskuma noteikšanai, un attiecībā uz katru gadu pārbaudāmo iekārtu skaitu.
(7)
Lai segtu ar attiecīgo procesu saistītās izmaksas, ikvienai valsts iestādei, kas rīkojas ar apgrozībai nederīgām euro monētām, saskaņā ar šo regulu būtu jāspēj noteikt maksu par pakalpojumiem. Maksu par pakalpojumiem nevajadzētu piemērot gadījumos, kad iesniedz mazu daudzumu apgrozībai nederīgu euro monētu. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt atbrīvojumus no šādas maksas par pakalpojumiem attiecībā uz personām, kas cieši sadarbojas ar attiecīgajām iestādēm saistībā ar viltotu vai apgrozībai nederīgu monētu izņemšanu no apgrozības. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai, nepiemērojot papildmaksu, pieņemt maisos vai kastēs jaukti iesaiņotas gan viltotas, gan apgrozībai nederīgas monētas, ja tas ir sabiedrības interesēs.
(8)
Katrai dalībvalstij būtu jāievieš sankcijas par pārkāpumiem, tā cenšoties nodrošināt visā euro zonā līdzvērtīgu kārtību euro monētu autentiskuma noteikšanai un kārtību, kādā jārīkojas ar apgrozībai nederīgām euro monētām.
(9)
Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķi, proti, visā euro zonā nodrošināt efektīvu un vienveidīgu euro monētu autentiskuma noteikšanu, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs valstu prakses atšķirību dēļ, un to, ka šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I NODAĻA
PRIEKŠMETS UN DEFINĪCIJAS
1. pants
Priekšmets
Šajā regulā ir noteikta kārtība, kādā nosaka euro monētu autentiskumu un rīkojas ar apgrozībai nederīgām euro monētām.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā ir lietotas šādas definīcijas:
a)
“euro monētu autentiskuma noteikšana” ir process, kurā pārbauda, vai euro monētas ir autentiskas un derīgas apgrozībai;
b)
“apgrozībai nederīgas euro monētas” ir īstas euro monētas, kuras autentiskuma noteikšanas procesā noraidītas, vai euro monētas, kuru izskats ir būtiski mainīts;
c)
“norīkota valsts iestāde” ir monētu valsts analīzes centrs vai cita attiecīgās dalībvalsts norīkota iestāde;
d)
“iestādes” ir Regulas (EK) Nr. 1338/2001 6. panta 1. punkta pirmajā daļā minētās iestādes, izņemot minētā punkta trešajā ievilkumā minētās iestādes;
e)
“EGMV” (Ekspertu grupa par monētu viltošanu) ir Lēmumā 2005/37/EK minētā ekspertu grupa monētu viltošanas jautājumos.
II NODAĻA
EURO MONĒTU AUTENTISKUMA NOTEIKŠANA
3. pants
Euro monētu autentiskuma noteikšana
1. Iestādes nodrošina, ka euro monētām, ko tās ir saņēmušas un plāno atkārtoti laist apgrozībā, tiek noteikts autentiskums. Tās šo pienākumu īsteno, izmantojot:
a)
monētu apstrādes iekārtas, kas iekļautas monētu apstrādes iekārtu sarakstā, kurš minēts 5. panta 2. punktā; vai
b)
saskaņā ar dalībvalstu noteikto kārtību apmācītus darbiniekus.
2. Pēc autentiskuma noteikšanas visas aizdomīgās monētas un apgrozībai nederīgās euro monētas iesniedz norīkotajai valsts iestādei.
3. Viltotām euro monētām, kuras nodotas kompetentajām valsts iestādēm saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1338/2001 6. pantu, nepiemēro ne maksu par pakalpojumiem, ne kādu citu maksu. Attiecībā uz apgrozībai nederīgām euro monētām piemēro šīs regulas III nodaļu.
4. pants
Prasības testēšanai un monētu apstrādes iekārtas
1. Īstenojot 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, iestādes izmanto tikai tās monētu apstrādes tipveida iekārtas, kas ir veiksmīgi izturējušas norīkotās valsts iestādes vai ETZC veikto noteikšanas testu un kas iegādes brīdī ir bijušas iekļautas 5. panta 2. punktā minētajā tīmekļa vietnes sarakstā. Ņemot vērā 5. panta 2. punktā minētajā sarakstā veiktās izmaiņas, iestādes nodrošina, ka sistemātiski tiek veikta šo iekārtu regulēšana, lai ar tām pastāvīgi varētu atklāt viltojumus. Noteikšanas testu izstrādā tā, lai būtu iespējams pārliecināties, ka monētu apstrādes iekārta atsijā viltotu euro monētu zināmos veidus un vienlaikus arī apgrozībai nederīgas euro monētas, kā arī pārējos monētām līdzīgus priekšmetus, kuri neatbilst īstu euro monētu specifikācijām.
2. Pārejas periodā līdz 2014. gada 31. decembrim dalībvalstis var noteikt īpašas atkāpes no 1. punkta pirmajā teikumā minētā, tās attiecinot uz monētu apstrādes iekārtām, kuras bijušas ekspluatācijā 2011. gada 11. janvārī un kuru darbība liecina, ka tās spēj noteikt viltotas euro monētas, apgrozībai nederīgas euro monētas un pārējos monētām līdzīgos priekšmetus, kuri neatbilst īstu euro monētu specifikācijām, pat ja minētās iekārtas nav iekļautas 5. panta 2. punktā minētajā sarakstā. Šādas atkāpes apstiprina pēc apspriešanās ar EGMV.
5. pants
Monētu apstrādes iekārtu noregulēšana
1. Lai monētu apstrādes iekārtu ražotāji varētu iegūt specifikācijas, kas vajadzīgas iekārtu noregulēšanai tā, lai ar tām varētu atklāt viltotas euro monētas, saskaņā ar 4.pantu var veikt testēšanu norīkotajā valsts iestādē, ETZC vai, divpusēji vienojoties, ražotāja telpās. Ja monētu apstrādes iekārta ir veiksmīgi izturējusi testu, iekārtas ražotājam izsniedz noteikšanas testa ziņojuma kopsavilkumu un tā kopiju nosūta ETZC.
2. Komisija savā tīmekļa vietnē publicē konsolidētu sarakstu ar visām iekārtām, par kurām ETZC ir saņēmis vai sagatavojis pozitīvu un derīgu noteikšanas testa ziņojuma kopsavilkumu.
6. pants
Dalībvalstu veiktā pārbaude
1. Dalībvalstis ievieš šajā pantā noteiktās pārbaudes.
2. Dalībvalstis iestādēs ik gadu veic pārbaudes uz vietas, lai, izmantojot noteikšanas testus reprezentatīvam monētu apstrādes iekārtu skaitam, pārbaudītu, vai tās darbojas pienācīgi. Ja iestāžu darbiniekiem ir manuāli jāpārbauda to euro monētu autentiskums, kuras atkārtoti jālaiž apgrozībā, dalībvalstis saņem no iestādēm apliecinājumu, ka to darbinieki ir šim nolūkam pienācīgi apmācīti.
3. Katru gadu katrā dalībvalstī pārbaudāmo monētu apstrādes iekārtu skaitu nosaka tā, lai ar šīm iekārtām attiecīgajā gadā apstrādāto euro monētu apjoms atbilstu vismaz 25 % no attiecīgās dalībvalsts emitēto monētu kopējā tīrā apjoma no euro monētu ieviešanas brīža līdz iepriekšējā gada beigām. Pārbaudāmo monētu apstrādes iekārtu skaitu aprēķina, pamatojoties uz apgrozībai paredzēto euro monētu triju lielāko nominālu apjomu. Dalībvalstis cenšas nodrošināt, lai monētu apstrādes iekārtas tiktu pārbaudītas pārmaiņus.
4. Ja saskaņā ar 3. punktu katru gadu pārbaudāmo monētu apstrādes iekārtu skaits pārsniedz konkrētā dalībvalstī darbojošos iekārtu kopskaitu, katru gadu tiek pārbaudītas visas šajā dalībvalstī darbojošās monētu apstrādes iekārtas.
5. Pārejas periodā līdz 2014. gada 31. decembrim dalībvalstis, vispirms informējot Komisiju, katru gadu pārbaudāmo monētu apstrādes iekārtu skaitu var noteikt tā, lai ar šīm iekārtām attiecīgajā gadā apstrādāto euro monētu apjoms atbilstu vismaz 10 % no attiecīgās dalībvalsts emitēto monētu kopējā tīrā apjoma, skaitot no euro monētu ieviešanas brīža līdz iepriekšējā gada beigām.
6. Veicot minētās ikgadējās pārbaudes, dalībvalstis uzrauga iestāžu spēju noteikt euro monētu autentiskumu, pamatojoties uz to, vai:
a)
pastāv rakstveida nostādnes, ar ko attiecīgā gadījumā ir sniegti norādījumi vai nu par to, kā izmantojamas automātiskas monētu apstrādes iekārtas, vai par manuālu šķirošanu;
b)
ir iedalīti pietiekami cilvēkresursi;
c)
vai ir rakstveida apkopes plāns, lai nodrošinātu, ka monētu apstrādes iekārtas tiek uzturētas pienācīgā darbības rādītāju līmenī;
d)
pastāv rakstveida kārtība, kādā norīkotajai valsts iestādei tiek iesniegtas viltotas euro monētas, apgrozībai nederīgas euro monētas un citi monētām līdzīgi priekšmeti, kuri neatbilst īstu euro monētu specifikācijām; un
e)
pastāv iekšējas kontroles procedūras, kas nosaka, kādā kārtībā un cik bieži iestādēm ir jāveic pārbaudes, lai nodrošinātu, ka to šķirošanas centri un to darbinieki ievēro šajā punktā minētos norādījumus.
7. Ja dalībvalsts konstatē, ka nav nodrošināta atbilstība šai regulai, attiecīgā iestāde veic pasākumus, lai neatbilstību nekavējoties novērstu.
7. pants
Tehniskie noteikumi
Komisija nodrošina, ka ETZC pieņemamā laikposmā un pēc apspriešanās ar EGMV nosaka noteikšanas testa tehniskās specifikācijas un citus praktiskas īstenošanas noteikumus, piemēram, apmācības metodes, noteikšanas testa ziņojuma kopsavilkuma derīguma termiņu, 5. panta 2. punktā minētajā sarakstā iekļaujamo informāciju, vadlīnijas dalībvalstu veiktai kontrolei, pārbaudēm un revīzijai, noteikumus neatbilstību novēršanai un saistītos robežlielumus, kas piemērojami īsto monētu atzīšanai par derīgām.
III NODAĻA
RĪCĪBA AR APGROZĪBAI NEDERĪGĀM EURO MONĒTĀM
8. pants
Apgrozībai nederīgo euro monētu izņemšana no apgrozības un atlīdzināšana
1. Apgrozībai nederīgās euro monētas dalībvalstis izņem no apgrozības.
2. Dalībvalstis atlīdzina vai aizstāj tās euro monētas, kuras kļuvušas nederīgas ilglaicīgas aprites vai negadījumu dēļ vai ir atsijātas autentiskuma noteikšanas procesā jebkāda cita iemesla dēļ. Dalībvalstis var atteikties atlīdzināt apgrozībai nederīgās euro monētas, kuru izskats ir mainīts vai nu tīši, vai kuru izskats mainījies tāda procesa rezultātā, kuram, saprātīgi pieņemot, ir sagaidāma šāda ietekme, neskarot labdarības nolūkā savāktu monētu, piemēram, strūklakās iemestu monētu, atlīdzināšanu.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka apgrozībai nederīgās euro monētas pēc izņemšanas no apgrozības tiek iznīcinātas, tās fiziski un neatgriezeniski deformējot, lai šīs monētas nevarētu atkārtoti laist apgrozībā vai iesniegt atlīdzināšanai.
9. pants
Maksa par pakalpojumiem
1. Atlīdzinot vai aizstājot apgrozībai nederīgās euro monētas, var ieturēt maksu par pakalpojumiem 5 % apmērā no iesniegto euro monētu nominālvērtības. Ja visu monētu maisu vai kasti pārbauda, kā paredzēts 11. panta 2. punktā, papildus maksai par pakalpojumiem var iekasēt maksu 15 % apmērā no iesniegto euro monētu nominālvērtības.
2. Dalībvalstis var paredzēt vispārējus vai daļējus atbrīvojumus no maksas par pakalpojumiem gadījumos, kad fiziskās vai juridiskās personas, kas iesniedz euro monētas, cieši un regulāri sadarbojas ar norīkoto valsts iestādi viltotu vai apgrozībai nederīgu euro monētu izņemšanā no apgrozības vai kad šādi atbrīvojumi ir sabiedrības interesēs.
3. Transporta un līdzīgas izmaksas sedz fiziskā vai juridiskā persona, kas iesniedz euro monētas.
4. Neskarot 2. punktā paredzēto atbrīvojumu, katru fizisko vai juridisko personu, kas iesniedz euro monētas, katru gadu atbrīvo no maksas par pakalpojumiem attiecībā uz lielākais vienu kilogramu katra nomināla apgrozībai nederīgu euro monētu. Ja šis ierobežojums ir pārsniegts, maksu var piemērot par visām iesniegtajām monētām.
5. Ja kādā iesniegtajā partijā ir monētas, kas ir apstrādātas ar ķīmiskām vai citām bīstamām vielām tādā pakāpē, ka tas, iespējams, var radīt veselības apdraudējumu to apstrādātājiem, papildus maksai, ko ietur saskaņā ar 1. punktu, vēl iekasē maksu 20 % apmērā no iesniegto euro monētu nominālvērtības.
10. pants
Apgrozībai nederīgo euro monētu iepakošana
1. Fiziskā vai juridiskā persona, kas iesniedz euro monētas atlīdzināšanai vai aizstāšanai, sašķiro iesniegtās monētas pa nomināliem un iepako tās standarta maisos vai kastēs šādā veidā:
a)
maisos vai kastēs iepako:
i)
pa 500 konkrētā nomināla monētām attiecībā uz EUR 2 un EUR 1 nomināla monētām;
ii)
pa 1 000 konkrētā nomināla monētām attiecībā uz EUR 0,50, EUR 0,20 un EUR 0,10 nomināla monētām;
iii)
pa 2 000 konkrētā nomināla monētām attiecībā uz EUR 0,05, EUR 0,02 un EUR 0,01 nomināla monētām;
iv)
ja daudzums ir mazāks - pa 100 katra nomināla monētām;
b)
uz katra maisa vai kastes ir raksturojošas pazīmes par fizisko vai juridisko iesniedzēju personu, iepakojumā esošo monētu vērtību un nominālu, masu, iepakošanas datumu un maisa vai kastes numuru. Fiziskā vai juridiskā iesniedzēja persona sniedz iepakojumu sarakstu ar pārskatu par iesniegtajiem maisiem/kastēm. Ja monētas ir apstrādātas ar ķīmiskām vai citām bīstamām vielām, standarta iepakojuma vienībām pievieno rakstisku apliecinājumu, kurā norādīts, tieši kādas vielas ir lietotas;
c)
ja apgrozībai nederīgo euro monētu kopējais daudzums ir mazāks par a) apakšpunktā minētajām prasībām, šīs euro monētas sašķiro pa nomināliem, un tās var iesniegt nestandarta iepakojumā.
2. Atkāpjoties no 1. punkta, dalībvalstis var saglabāt atšķirīgas iepakošanas prasības, kas paredzētas valstu noteikumos 2011. gada 11. janvārī.
11. pants
Apgrozībai nederīgo euro monētu pārbaudes
1. Apgrozībai nederīgās iesniegtās euro monētas dalībvalstis var pārbaudīt šādi:
a)
norādīto daudzumu pārbauda, nosverot katru maisu vai kasti;
b)
autentiskumu un izskatu pārbauda izlasei, kas ir vismaz 10 % apmērā no iesniegtajām monētām.
2. Ja 1. punktā minēto pārbaužu laikā atklājas novirzes vai neatbilstība 10. pantam, pārbauda visa maisa vai kastes saturu.
3. Ja euro monētu pieņemšana vai apstrāde var būt kaitīga cilvēkiem, kuri to veic, vai ja monētas iesniegtas, neievērojot iepakošanas un marķēšanas standartus, dalībvalstis var atteikties pieņemt šādas monētas.
Dalībvalstis var noteikt pasākumus, kas jāpieņem attiecībā uz fiziskām vai juridiskām personām, kas ir iesniegušas pirmajā daļā minētās monētas.
IV NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
12. pants
Ziņojumu sniegšana, komunikācija un izvērtēšana
1. Dalībvalstis iesniedz Komisijai gada ziņojumus par darbībām attiecībā uz euro monētu autentiskuma noteikšanu. Ziņojumos iekļauj informāciju par pārbaužu skaitu, kas veiktas saskaņā ar 6. panta 2. punktu, un testēto monētu apstrādes iekārtu skaitu, par testu rezultātiem, šo iekārtu apstrādāto monētu apjomu, analizēto aizdomīgo euro monētu skaitu un to apgrozībai nederīgo euro monētu skaitu, kuru vērtība atlīdzināta, kā arī sīki izklāstītu informāciju par 4. panta 2. punktā vai 6. panta 5. punktā noteiktajām atkāpēm.
2. Lai dalībvalstis varētu uzraudzīt to, kā iestādes nodrošina atbilstību šai regulai, iestādes, saņemot attiecīgu pieprasījumu, vismaz reizi gadā sniedz dalībvalstīm vismaz šādu informāciju:
a)
izmantotās monētu apstrādes tipveida iekārtas un to skaits;
b)
katras monētu apstrādes iekārtas atrašanās vieta; un
c)
katras monētu apstrādes iekārtas apstrādāto monētu daudzums gadā un pa nomināliem vismaz trim lielākajiem nomināliem.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka informācija par iestādēm, kurām uzticēts atlīdzināt vai aizstāt euro monētas, un īpaša kārtība, piemēram, iepakošanas prasības un maksa, ir pieejama attiecīgajās tīmekļa vietnēs un attiecīgajās publikācijās.
4. Pēc tam, kad Komisija ir veikusi no dalībvalstīm saņemto ziņojumu analīzi, tā iesniedz Ekonomikas un finanšu komitejai gada pārskatu par attīstības tendencēm un rezultātiem saistībā ar euro monētu autentiskuma noteikšanu un apgrozībai nederīgām euro monētām.
5. Komisija līdz 2014. gada 30. jūnijam iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs regulas darbību un tās izpildes rezultātiem. Ziņojumam vajadzības gadījumā pievieno tiesību aktu priekšlikumus, ar ko paredz šīs regulas detalizētāku īstenošanu vai tās grozīšanu, jo īpaši attiecībā uz 6. un 8. pantu.
13. pants
Sankcijas
Dalībvalstis izstrādā noteikumus par sankcijām, ko piemēro par šīs regulas pārkāpumiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to īstenošanu. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas.
14. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2012. gada 1. janvāra, izņemot III nodaļu, kuru piemēro no šīs regulas spēkā stāšanās dienas.
Šī regula uzliek saistības kopumā un saskaņā ar Līgumiem ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Strasbūrā, 2010. gada 15. decembrī