РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 282/2012 НА КОМИСИЯТА
от 28 март 2012 година
за определяне на общи подробни правила за прилагане на системата от гаранции за селскостопанските продукти
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (1), и по-специално член 43, букви а), г), е) и й), член 47, параграф 2, член 134, член 143, буква б), член 148, член 161, параграф 3, член 171 и член 172, параграф 2 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 104/2000 на Съвета от 17 декември 1999 г. относно общата организация на пазарите на рибни продукти и продукти от аквакултури (2), и по-специално членове 37 и 38 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1216/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 г. за определяне на търговския режим, приложим за някои стоки, получени от преработката на селскостопански продукти (3), и по-специално член 4, параграф 4, член 6, параграф 4, член 7, параграф 3 и член 11, параграф 4 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 247/2006 на Съвета от 30 януари 2006 г. за определяне на специфични мерки за селското стопанство в най-отдалечените райони на Съюза (4), и по-специално член 25 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 73/2009 от 19 януари 2009 г. за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (ЕО) № 1290/2005, (ЕО) № 247/2006, (ЕО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003 (5), и по-специално член 142, буква в) от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 2799/98 от 15 декември 1998 г. на Съвета за определяне на агромонетарния режим на еврото (6), и по-специално член 9 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 2220/85 на Комисията от 22 юли 1985 г. за определяне на общи подробни правила за прилагане на системата от гаранции за селскостопанските продукти (7) е бил неколкократно и съществено изменян (8). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Многобройни разпоредби в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство изискват предоставяне на гаранция, с която да се осигури изплащането на дължимата сума при нарушение на поетите задължения. Опитът показва обаче, че това изискване се тълкува практически по много различни начини. Поради това, с цел да се избегнат неравностойни конкурентни условия, това изискване следва да бъде дефинирано.
(3)
По-специално е необходимо да се определи формата на гаранцията.
(4)
Редица разпоредби в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство предвиждат дадената гаранция да бъде задържана при нарушаване на обезпеченото задължение, без да се прави разлика между нарушенията на главно, вторично или подчинено изискване. В интерес на равнопоставеността следва да се направи разграничение между последиците от нарушаване на главно изискване и тези, произтичащи от неизпълнението на вторично или подчинено изискване. По-специално следва да се предвиди, когато това е допустимо, задържането само на част от гаранцията в случаите, в които е налице фактическо изпълнение на главното изискване, но крайният срок за неговото изпълнение е незначително просрочен или при неизпълнение на вторично или подчинено изискване.
(5)
Не следва последиците от неизпълнение на дадено задължение да бъдат разграничавани според получаването или не на авансово плащане. Следователно дадените срещу авансови плащания гаранции следва да се уреждат от отделни правила.
(6)
Разходите по предоставянето на гаранцията както за лицето, даващо гаранцията, така и за компетентния орган могат да бъдат несравнимо по-големи от сумата, чието изплащане е обезпечено с гаранцията, ако тази сума е под определен размер. Компетентният орган следователно следва да има право да отмени изискването за гаранция при сума под този размер. Компетентните органи следва да бъдат оправомощени да отменят изискването за гаранция, когато статутът на лицето, отговорно за изпълнение на задължението, прави това изискване ненужно.
(7)
Компетентният орган следва да има право да откаже предложената гаранция, когато прецени, че тя е незадоволителна.
(8)
Необходимо е определянето на срок за предоставяне на доказателствата, необходими за освобождаване на гарантираната сума, в случай че такъв не е предвиден другаде.
(9)
Във връзка с обменния курс за конвертиране на гарантираната сума, изразена в EUR, в национална валута следва да се определи, в съответствие с Регламент (ЕО) № 1913/2006 на Комисията (9), правопораждащият факт, посочен в член 3 от Регламент (ЕО) № 2799/98.
(10)
Следва да се установи процедурата, която следва след задържане на гаранцията.
(11)
Комисията следва да може да наблюдава изпълнението на разпоредбите относно гаранциите.
(12)
Настоящият регламент определя общите правила, които трябва да се прилагат, освен ако специфично законодателство на Съюза предвижда различни правила.
(13)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на съответния управителен комитет за общата организация на селскостопанските пазари и са представени за информация на другите компетентни комитети,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРИЛОЖНО ПОЛЕ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Настоящият регламент определя правилата, регламентиращи гаранциите, които трябва да бъдат предоставени съгласно изброените по-долу регламенти или съгласно всички други регламенти за прилагане, освен ако други правила са установени от тези регламенти:
а)
регламенти, определящи обща организация на пазарите на някои селскостопански продукти:
-
Регламент (ЕО) № 104/2000 (рибни продукти и продукти от аквакултури),
-
Регламент (ЕО) № № 1234/2007 (Общ регламент за ООП);
б)
Регламент (ЕО) № 73/2009 (схеми за директно подпомагане);
в)
Регламент (ЕО) № 1216/2009 (търговски режим, приложим за някои продукти, получени чрез преработване на селскостопански продукти).
Член 2
Настоящият регламент се прилага във всички случаи, в които посочените в член 1 регламенти предвиждат гаранциите, определени в член 3, дори когато специфичният термин „гаранция“ не е употребен.
Настоящият регламент не се прилага за гаранции, които се дават, за да се осигури плащането на вносните и износните мита, посочени в Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета (10).
Член 3
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„гаранция“ е обезпечение, осигуряващо плащането на парична сума или задържането ѝ в полза на компетентен орган при нарушение на поето задължение;
б)
„блокова гаранция“ е обезпечение, предоставяно на компетентния орган с цел осигуряване изпълнението на повече от едно задължение;
в)
„задължение“ е изискване или съвкупност от изисквания, наложени от регламент, за изпълнение или въздържане от изпълнение на дадено действие;
г)
„компетентен орган“ е или страната, оправомощена да приеме гаранцията, или страната, оправомощена да вземе решение в съответствие със съответния регламент за освобождаването или задържането на гаранцията.
ГЛАВА II
ИЗИСКВАНЕ ЗА ГАРАНЦИЯ
Член 4
Гаранцията се предоставя от или от името на страната, отговорна да изплати дължимата парична сума при неизпълнение на задължение.
Член 5
1. Компетентният орган може да отмени изискването за гаранция, когато размерът на гарантираната сума е по-малък от 500 EUR.
2. Когато се използва възможността по параграф 1, заинтересованата страна поема писмено ангажимент да изплати сума, равна на тази, която би трябвало да изплати, ако беше предоставила гаранция и ако впоследствие тази гаранция беше частично или изцяло задържана.
Член 6
Компетентният орган може да отмени изискването за гаранция в случаите, когато страната, задължена да изпълни поетото задължение, е:
а)
обществена организация, упражняваща функциите на държавен орган; или
б)
частна организация, изпълняваща функциите, посочени в буква а), под контрола на държавата.
ГЛАВА III
ВИДОВЕ ГАРАНЦИИ
Член 7
1. Гаранцията може да се предостави чрез:
а)
откриване на паричен депозит, както е посочено в членове 12 и 13; и/или
б)
поръчителство, както е определено в член 15, параграф 1.
2. По преценка на компетентния орган гаранцията може да се предостави чрез:
а)
учредяването на ипотека; и/или
б)
залог на парични депозити в банка; и/или
в)
залог на признати вземания от обществена организация или обществени фондове, които са дължими и изискуеми и по отношение на които няма привилегировано вземане; и/или
г)
залог на прехвърляеми ценни книжа в съответната държава-членка, при условие че те са емитирани или гарантирани от тази държава-членка; и/или
д)
залог на облигации, емитирани от асоциации за ипотечен кредит, регистрирани на фондовата борса и предназначени за продажба на свободния пазар, при условие че имат кредитен рейтинг, равен на кредитния рейтинг на държавните облигации.
3. Компетентният орган може да наложи допълнителни условия за приемането на гаранциите, изброени в параграф 2.
Член 8
Компетентният орган отказва да приеме или изисква заместването на всяка гаранция, която счита за неподходяща или недостатъчна или която не обезпечава покритие за достатъчен период.
Член 9
1. Активите, ипотекирани в съответствие с член 7, параграф 2, буква a), или ценните книжа или облигации, върху които е учреден залог в съответствие с член 7, параграф 2, букви г) и д), трябва да имат пазарна стойност, равняваща се най-малко на 115 % от стойността на изискваната гаранция към момента на нейното предоставяне.
Компетентният орган има право да приеме гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 2, букви a), г) и д), само ако страната, даваща гаранцията, поеме писмено ангажимент да предостави допълнителна гаранция или да замени първоначалната гаранция, ако пазарната стойност на съответните активи, ценни книжа или облигации е била по-малка от 105 % от стойността на изискваната гаранция в продължение на три месеца. Писмено поет ангажимент не се изисква в случаите, когато националното законодателство предвижда подобно условие. Компетентният орган прави редовна оценка на стойността на такива активи, ценни книжа и облигации.
2. Пазарната стойност на гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 2, букви a), г) и д), се оценява от компетентния орган, като се отчитат и разходите за продажба.
Пазарната стойност на ценните книжа и облигациите се оценява въз основа на последната налична котировка.
По искане на компетентния орган страната, предоставяща гаранцията, представя доказателство за нейната пазарна стойност.
Член 10
1. Всяка гаранция може да бъде заменена от друга.
Въпреки това съгласието на компетентния орган се изисква в следните случаи:
а)
когато първоначалната гаранция е била задържана, но все още не е осребрена; или
б)
когато заместващата гаранция е от видовете, изброени в член 7, параграф 2.
2. Блоковата гаранция може да бъде заменена с друга блокова гаранция, при условие че новата блокова гаранция покрива поне част от първоначалната блокова гаранция, предназначена към момента на замяната да осигури изпълнението на едно или повече непогасени задължения.
Член 11
1. Гаранциите, посочени в член 1, се учредяват в евро.
2. Независимо от параграф 1, когато гаранцията се приема в държава-членка извън еврозоната в национална валута, стойността на гаранцията в евро се обръща в тази валута в съответствие с член 10 от Регламент (ЕО) № 1913/2006. Ангажиментът, който съответства на гаранцията и на всяка сума, удържана в случай на нередности или нарушения, остава фиксиран в евро.
Член 12
Депозирането на парични средства чрез превод не се приема за учредяване на гаранция, докато компетентният орган не се увери, че разполага със сумата на гаранцията.
Член 13
1. Чек за сума, чието изплащане е гарантирано от призната за целта финансова институция от държавата-членка, където се намира съответният компетентен орган, се приема за паричен депозит. Компетентният орган не е длъжен да представи чека за плащане, освен когато наближава изтичането на срока на неговата валидност.
2. Чек, различен от посочения в параграф 1, представлява гаранция само в случаите, когато компетентният орган се увери, че разполага с неговия размер.
3. Таксите, наложени от финансова институция, се поемат от страната, предоставяща гаранцията.
Член 14
За гаранции, предоставени под формата на парични депозити, лихва не се начислява.
Член 15
1. Поръчителят трябва да има обичайно местожителство или да е установен в Съюза и, при спазване на разпоредбите на Договора относно свободата на предоставяне на услуги, той трябва да бъде одобрен от компетентния орган на държавата-членка, в която е дадена гаранцията. Поръчителят се задължава с писмен договор за поръчителство.
2. Писменият договор за поръчителство трябва да посочва поне:
а)
задължението или в случая на блокова гаранция - вида (видовете) задължение, чието изпълнение гарантира изплащането на парична сума;
б)
максималния размер на отговорността, която поръчителят приема;
в)
че поръчителят поема солидарна отговорност заедно с лицето, отговорно за изпълнението на задължението, да изплати в срок до 30 дни от получаване на искането за плащане от компетентния орган всяка сума в рамките на размера на гаранцията, дължима след задържането ѝ.
3. Компетентният орган може да приеме за писмена гаранция и писмена телекомуникация от поръчителя. В този случай компетентният орган предприема всички необходими мерки, с които да се увери в истинността на телекомуникацията.
4. В случаите на вече дадена писмена блокова гаранция компетентният орган определя процедурата, която трябва да се следва, за да бъде разпределена цялата блокова гаранция или част от нея за покриване на определено задължение.
Член 16
Остатъкът по блоковата гаранция се отчита веднага след прехвърлянето на част от нея за покриване на дадено задължение.
ГЛАВА IV
АВАНСОВИ ПЛАЩАНИЯ
Член 17
Разпоредбите на настоящата глава се прилагат във всички случаи, в които специфични правила на Съюза предвиждат възможност за авансово плащане на сумата преди изпълнение на задължението.
Член 18
1. Гаранцията се освобождава при следните условия:
а)
установяване на правото да се придобие окончателно сумата, платена като аванс; или
б)
изплащане на отпуснатата сума и добавките към нея, предвидени в специфичните правила на Съюза.
2. След като изтече крайният срок за доказване на правото да се придобие окончателно отпуснатата сума, без да са представени доказателствата за правото, компетентният орган незабавно прилага процедурата в член 28.
Крайният срок може да бъде отложен в случай на непреодолима сила.
Когато обаче законодателството на Съюза предвижда това, доказателствата могат да бъдат представени след тази дата срещу частично възстановяване на гаранцията.
3. Следните допълнителни условия се прилагат, когато разпоредбите относно непреодолимата сила в законодателството на Съюза допускат възстановяване само на авансови плащания:
а)
компетентният орган се уведомява за обстоятелствата, заявени като непреодолима сила, не по-късно от тридесет дни от деня, в който заинтересованата страна е получила информация за обстоятелствата, които биха могли да представляват непреодолима сила; и
б)
заинтересованата страна връща изплатената авансово сума или съответната част от нея в срок тридесет дни от деня, в който компетентният орган е издал искането за плащане.
При неспазване на условията, определени в букви a) и б), изплащането на сумата се извършва при същите условия, както при липсата на непреодолима сила.
ГЛАВА V
ОСВОБОЖДАВАНЕ И ЗАДЪРЖАНЕ НА ГАРАНЦИИ, РАЗЛИЧНИ ОТ ПОСОЧЕНИТЕ В ГЛАВА IV
Член 19
1. Едно задължение може да включва главни, вторични и подчинени изисквания.
2. Главно изискване е изискването, основно за целите на наложилия го регламент, за изпълнение или въздържане от изпълнение на едно действие.
3. Вторично изискване е изискването за спазване на срока за изпълнение на главно изискване.
4. Подчинено изискване е всяко друго изискване, наложено от даден регламент.
5. Настоящата глава не се прилага, когато главните изисквания не са определени в специфичните правила на Съюза.
6. За целите на настоящата глава „съответната част от гарантираната сума“ означава тази част от сумата, съответстваща на количеството, за което е било нарушено изискването.
Член 20
Гаранцията се освобождава след представяне на доказателствата, предвидени в специфичните правила на Съюза, удостоверяващи, че всички главни, вторични и подчинени изисквания са били изпълнени.
Член 21
1. Гаранцията се задържа напълно за количеството, за което главното изискване не е изпълнено, освен ако непреодолима сила не е попречила на изпълнението.
2. Главното изискване се счита за неспазено, ако съответните доказателства не са представени в периода от време, определен за представянето на такива доказателства, освен ако непреодолима сила не е попречила на представянето на доказателствата в рамките на опредения срок от време. Процедурата по член 28 за събиране на задържаната сума се прилага незабавно.
3. На възстановяване подлежат 85 % от размера на задържаната сума, ако доказателството, потвърждаващо изпълнението на всички главни изисквания, бъде представено в рамките на осемнадесет месеца от изтичането на срока в параграф 2.
Ако доказателството за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено в рамките на осемнадесет месеца от изтичане на този срок при обстоятелства, при които съответното вторично изискване не е било спазено, сумата, подлежаща на възстановяване, е равна на сумата, която би била освободена съгласно член 22, параграф 2, намалена с 15 % от съответната част на гарантираната сума.
4. Възстановяване на сумата не се предвижда в случаите, когато доказателството за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено след изтичането на срока от осемнадесет месеца, посочен в параграф 3, освен ако непреодолима сила не е попречила на представянето на това доказателство в рамките на този срок.
Член 22
1. В случай че предвиденото в специфичните правила на Съюза доказателство за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено в установения за това срок при нарушение на вторично изискване, гаранцията подлежи на частично освобождаване, а остатъкът от гарантираната сума се задържа. Процедурата по член 28 за събиране на задържаната сума се изпълнява незабавно.
2. Частта от освободената гаранция е: гаранцията, покриваща съответната част от гарантираната сума, намалена с 15 %, и
а)
10 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок, равен на или по-малък от 40 дни;
ii)
не е спазен минимален срок, равен на или по-малък от 40 дни;
б)
5 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок от 41 до 80 дни;
ii)
не е спазен минимален срок от 41 до 80 дни;
в)
2 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок от 81 дни или повече;
ii)
не е спазен минимален срок от 81 дни или повече.
3. Настоящият член не се прилага за сроковете за подаване на заявленията за лицензиите за внос и износ и за сертификатите за предварително фиксиране, както и за използването на тези лицензии и сертификати или за сроковете, отнасящи се до определянето на вносните и износните мита и възстановяванията при износ чрез търг.
Член 23
1. Ако едно или повече подчинени изисквания не са спазени, се задържат 15 % от съответната част от гарантираната сума, освен ако непреодолима сила не е попречила на изпълнението.
2. Процедурата, определена в член 28, за събиране на задържаната сума се изпълнява незабавно.
3. Настоящият член не се отнася за обстоятелствата, при които се прилага член 21, параграф 3.
Член 24
Ако са представени доказателства, че всички главни изисквания са спазени, но едновременно са били нарушени вторично и подчинено изискване, членове 22 и 23 се прилагат и цялата сума, която подлежи на задържане, е сумата, задържана в съответствие с член 22, плюс 15 % от съответната част от гарантираната сума.
Член 25
Общата задържана сума не надхвърля 100 % от съответната част на гарантираната сума.
ГЛАВА VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 26
1. Гаранцията се освобождава частично при поискване, когато е представено съответното доказателство по отношение на част от определено количество продукти, при условие че тази част не е по-малка от минималното количество, определено в регламента, изискващ даването на гаранция.
В случаите, когато специфичните правила на Съюза не предвиждат минимално количество, компетентният орган може сам да ограничи случаите на частично освобождаване на всяка една гаранция и може да определи минималната сума за всяко освобождаване от този вид.
2. Компетентният орган може да поиска представянето на писмено искане за освобождаване преди пълното или частичното освобождаване на гаранцията.
3. Ако гаранциите покриват в съответствие с член 9, параграф 1 повече от 100 % от сумата, подлежаща на гарантиране, частта от гаранцията, надвишаваща 100 %, се освобождава след окончателното освобождаване или задържане на остатъка от гарантираната сума.
Член 27
1. Когато не е предвиден срок за представяне на доказателството, необходимо за освобождаването на гарантираната сума, този срок е:
а)
дванадесет месеца от изтичането на срока, определен за изпълнение на всички главни изисквания; или
б)
когато такъв срок не е определен, както е посочен в буква а) - дванадесет месеца от датата, до която всички главни изисквания са били изпълнени.
2. Определеният в параграф 1 срок не може да е по-дълъг от три години, считано от датата на учредяване на гаранцията за изпълнение на определено задължение, освен в случаите на непреодолима сила.
Член 28
1. След като на компетентния орган са станали известни обстоятелствата, водещи до задържане на гаранцията, изцяло или частично, той незабавно изисква от страната, която трябва да изпълни задължението, да плати задържаната сума, в срок до не повече от 30 дни от датата на получаване на искането за плащане.
Когато плащането не е било извършено до края на този период, компетентният орган:
а)
незабавно осребрява всяка гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 1, буква a);
б)
незабавно изисква от гаранта, посочен в член 7, параграф 1, буква б), да плати в срок 30 дни от датата на получаване на искането за плащане;
в)
незабавно предприема необходимите мерки за:
i)
превръщане на гаранциите, посочени в член 7, параграф 2, букви a), в), г) и д), в достатъчно парични средства за възстановяване на дължимата сума;
ii)
прехвърляне на паричните депозити, посочени в член 7, параграф 2, буква б), по собствената си сметка.
Компетентният орган може незабавно да осребри всяка гаранция, посочена в член 7, параграф 1, буква a), без предварително да поиска от съответното лице да извърши плащането.
2. Компетентният орган може да се откаже от задържането на сума в размер, по-малък от 60 EUR, при условие че подобни правила са предвидени за сходни случаи в национални законови, подзаконови или административни разпоредби.
3. Без да се засяга параграф 1, когато решението за задържане на гаранция е взето, но след обжалване е отложено в съответствие с националното законодателство, заинтересованата страна заплаща лихва върху сумата, която действително е задържана, за срок, започващ 30 дни от деня на получаване на искането за плащане, посочено в параграф 1, първа алинея, и завършващ в деня, предхождащ плащането на действително задържаната сума.
Ако след резултата от процедурата по обжалване заинтересованата страна бъде помолена да плати в срок от 30 дни задържаната сума, държавата-членка може да реши, за целите на изчисляването на лихвата, плащането да бъде направено на двадесетия ден след датата на това искане.
Размерът на приложимата лихва се изчислява в съответствие с разпоредбите на националното законодателство, но в никакъв случай не е по-нисък от лихвения размер, приложим в случай на възстановяване на национални суми.
Разплащателните агенции приспадат платената лихва от разходите на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) или на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 352/78 на Съвета (11).
Държавите-членки могат периодично да претендират за добавка към гаранцията по отношение на приложимата лихва.
Когато гаранцията е задържана, а сумата вече е кредитирана на ЕФГЗ или на ЕЗФРСР и вследствие на резултата от процедурата по обжалването изцяло или отчасти задържаната сума, включително лихвата в размер, съответстващ на националното законодателство, подлежи на връщане, сумата за връщане се поема от ЕФГЗ или от ЕЗФРСР, освен ако изплащането на гаранцията се дължи на небрежност или груба грешка на административните органи или на други органи на държавата-членка.
Член 29
Комисията има право съгласно процедурата, посочена в член 195, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 и в съответстващите членове на другите съответни регламенти, да предвиди дерогация от предходните правила.
ГЛАВА VII
ИНФОРМАЦИЯ
Член 30
1. Държавите-членки държат на разположение на Комисията всяка година общия брой и сумата на задържаните гаранции, независимо от това до какъв стадий е достигнала процедурата по член 28, като във всеки случай правят разграничение между сумите, които постъпват в националните бюджети, и тези, които постъпват в бюджета на Съюза.
2. Информацията, посочена в параграф 1, се пази за всички задържани гаранции в размер, по-голям от 1 000 EUR, както и за всяка разпоредба на Съюза, изискваща даването на гаранция.
3. Информацията включва както сумите, платени директно от заинтересуваната страна, така и сумите, възстановени чрез реализация на гаранциите.
Член 31
Държавите-членки държат на разположение на Комисията следната информация:
а)
видовете институции, оправомощени да действат като гаранти, и установените изисквания;
б)
видовете гаранции, приемани съгласно член 7, параграф 2, и установените изисквания.
Член 32
Регламент (ЕИО) № 2220/85 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II.
Член 33
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 28 март 2012 година.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 282/2012
(2012. gada 28. marts),
ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem
(kodificēta redakcija)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulu (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (1), un jo īpaši tās 43. panta a), d), f) un j) punktu, 47. panta 2. punktu, 134. pantu, 143. panta b) punktu, 148. pantu, 161. panta 3. punktu, 171. pantu un 172. panta 2. punktu,
ņemot vērā Padomes 1999. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 104/2000 par zivsaimniecības un akvakultūras produktu tirgu kopīgo organizāciju (2) un jo īpaši tās 37. un 38. pantu,
ņemot vērā Padomes 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1216/2009, ar ko nosaka tirdzniecības režīmu, kas piemērojams dažām lauksaimniecības produktu pārstrādē iegūtām precēm (3), un jo īpaši tās 4. panta 4. punktu, 6. panta 4. punktu, 7. panta 3. punktu un 11. panta 4. punktu,
ņemot vērā Padomes 2006. gada 30. janvāra Regulu (EK) Nr. 247/2006, ar ko ievieš īpašus pasākumus lauksaimniecības jomā attālākajiem Eiropas Savienības reģioniem (4), un jo īpaši tās 25. pantu,
ņemot vērā Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (5), un jo īpaši tās 142. panta c) punktu,
ņemot vērā Padomes 1998. gada 15. decembra Regulu (EK) Nr. 2799/98, ar ko nosaka eiro agromonetāro režīmu (6), un jo īpaši tās 9. pantu,
tā kā:
(1)
Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regula (EEK) Nr. 2220/85, ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (7), ir vairākas reizes būtiski grozīta (8). Skaidrības un praktisku iemeslu dēļ minētā regula ir jākodificē.
(2)
Vairāki noteikumi Savienības lauksaimniecības regulās paredz, ka jāiesniedz garantijas ķīla, lai nodrošinātu maksājamās summas nomaksu saistību neizpildes gadījumā. Pieredze tomēr ir parādījusi, ka šo prasību praksē interpretē ļoti dažādi. Tāpēc, lai izvairītos no nevienādiem konkurences nosacījumiem, šī prasība būtu jādefinē.
(3)
Jo īpaši būtu jādefinē garantijas ķīlas veids.
(4)
Daudzi noteikumi Savienības lauksaimniecības regulās paredz, ka iesniegtā garantijas ķīla tiek konfiscēta, ja nav izpildīta kāda garantētā saistība, nešķirojot galveno un sekundāro vai pakārtoto saistību neizpildi. Taisnīguma dēļ būtu jānošķir galvenās saistības neizpilde no sekundāras vai pakārtotas saistības neizpildes. Jo īpaši būtu jāparedz iespēja, ja vien tas pieļaujams, ka konfiscēta tiek tikai daļa garantijas ķīlas, ja galvenā saistība ir izpildīta, bet tās izpildes termiņš ir mazliet pārsniegts vai ja nav izpildīta sekundārā vai pakārtotā saistība.
(5)
Nevajadzētu šķirot saistības neizpildes sekas pēc tā, vai avansa maksājums ir saņemts vai nav. Tāpēc uz garantijas ķīlām, ko iesniedz par avansu, būtu jāattiecina atsevišķi noteikumi.
(6)
Garantijas ķīlas iesniegšanas izmaksas, kas rodas gan pusei, kura sniedz ķīlu, gan kompetentajai iestādei, var būt neproporcionālas summai, kuras nomaksu garantē ķīla, ja šī summa ir mazāka par noteiktu lielumu. Kompetentajām iestādēm tāpēc būtu jābūt tiesībām atteikties no prasības pēc ķīlas, ja maksājuma summa ir mazāka par šo lielumu. Kompetentajai iestādei turklāt būtu jābūt tiesībām atteikties no prasības pēc ķīlas, ja tās personas īpašības, kurai jāpilda saistības, padara šādu prasību nevajadzīgu.
(7)
Kompetentajai iestādei būtu jābūt tiesībām noraidīt piedāvāto garantijas ķīlu, ja tā uzskata to par nepietiekamu.
(8)
Būtu jānosaka termiņš, līdz kuram iesniedzami pierādījumi, kas vajadzīgi, lai atbrīvotu garantēto summu, ja vien šāds termiņš nav noteikts citur.
(9)
Saistībā ar maiņas kursu, ko lieto, lai garantēto summu, kas izteikta euro, pārrēķinātu valsts valūtā, būtu jādefinē ekonomiskā mērķa sasniegšanas brīdis, kas minēts Regulas (EK) Nr. 2799/98 3. pantā, saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1913/2006 (9).
(10)
Būtu jānosaka procedūra, kas jāievēro, kad garantijas ķīla ir konfiscēta.
(11)
Komisijai būtu jābūt iespējai kontrolēt noteikumu, kas attiecas uz garantijas ķīlām, izpildi.
(12)
Šī regula paredz noteikumus, kas ir piemērojami vispārīgi, ja vien īpašie Savienības tiesību akti neparedz atšķirīgus noteikumus.
(13)
Šajā regulā paredzētie pasākumi atbilst Lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas pārvaldības komitejas atzinumam un tika iesniegti informācijai citām kompetentajām komitejām,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
I NODAĻA
DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS
1. pants
Šī regula paredz noteikumus, kas reglamentē paredzētos nodrošinājumus atbilstīgi vai nu turpmāk minētajām regulām, vai regulām, kas pieņemtas saskaņā ar minētajām regulām, ja vien tajās nav izklāstīti citādi noteikumi:
a)
regulas, ar kurām nosaka dažu lauksaimniecības produktu kopīgu tirgu organizāciju:
-
Regula (EK) Nr. 104/2000 (zvejniecības un akvakultūras produkti),
-
Regula (EK) Nr. 1234/2007 (Vienotā TKO regula);
b)
Regula (EK) Nr. 73/2009 (tiešās atbalsta shēmas);
c)
Regula (EK) Nr. 1216/2009 (tirdzniecības režīmi, kas piemērojami dažām precēm, kuras iegūtas, pārstrādājot lauksaimniecības produktus).
2. pants
Šo regulu piemēro visos gadījumos, kad 1. pantā minētās regulas paredz garantijas ķīlu, kā definēts 3. pantā, neatkarīgi no tā, vai ir lietots konkrētais termins “garantijas ķīla”.
Šī regula neattiecas uz garantijas ķīlām, ko iemaksā, lai nodrošinātu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2913/92 (10) minēto importa un eksporta nodokļu maksājumu.
3. pants
Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a)
“garantijas ķīla” ir garantija, ka saistību neizpildes gadījumā tiks samaksāta vai konfiscēta naudas summa par labu kompetentai iestādei;
b)
“grupveida garantijas ķīla” ir garantijas ķīla, kas nodota kompetentajai iestādei, lai nodrošinātu vairāk nekā vienas saistības izpildi;
c)
“saistība” ir kāda regulas uzlikta prasība vai prasību kopums izpildīt kādu darbību vai atturēties no kādas darbības;
d)
“kompetenta iestāde” ir vai nu puse, kas pilnvarota saņemt garantijas ķīlu, vai puse, kas saskaņā ar attiecīgo regulu pilnvarota izlemt, vai garantijas ķīla atbrīvojama vai konfiscējama.
II NODAĻA
PRASĪBA PĒC GARANTIJAS ĶĪLAS
4. pants
Garantijas ķīlu iesniedz tā persona vai kāds cits tās personas vārdā, kura ir atbildīga par tās naudas summas nomaksu, kas maksājama, ja nav izpildīta kāda saistība.
5. pants
1. Kompetentā iestāde var atteikties no prasības pēc garantijas ķīlas, ja garantētās summas vērtība ir mazāka par EUR 500.
2. Ja izmanto 1. punktā paredzēto iespēju, attiecīgā persona rakstiski apņemas samaksāt tik lielu summu, kāda tai būtu jāmaksā, ja tā būtu iesniegusi garantijas ķīlu un šī garantijas ķīla pēc tam būtu daļēji vai pilnīgi konfiscēta.
6. pants
Kompetentā iestāde var atteikties no prasības pēc garantijas ķīlas, ja persona, kas atbildīga par prasības izpildi, ir:
a)
vai nu valsts organizācija, kas atbild par valsts pienākumu izpildi,
b)
vai privāta organizācija, kas a) punktā minētos pienākumus veic valsts pārraudzībā.
III NODAĻA
GARANTIJAS ĶĪLU FORMA
7. pants
1. Garantijas ķīlu var iesniegt:
a)
izdarot skaidras naudas depozītu, kā minēts 12. un 13. pantā; un/vai
b)
sagādājot galvotāju, kā definēts 15. panta 1. punktā.
2. Pēc kompetentās iestādes ieskatiem, garantijas ķīlu var iesniegt:
a)
nodrošinot hipotēku; un/vai
b)
ieķīlājot skaidras naudas depozītus bankā; un/vai
c)
ieķīlājot atzītas prasības pret valsts iestādi vai sabiedriskiem fondiem, kam pienācis maksājuma termiņš un pret ko nevienai citai prasībai nav prioritātes tiesību; un/vai
d)
ieķīlājot attiecīgajā dalībvalstī tirgojamus vērtspapīrus ar noteikumu, ka tos izdevusi vai garantējusi šī dalībvalsts; un/vai
e)
ieķīlājot obligācijas, ko izdevusi hipotēku kreditēšanas apvienība, kuras kotētas valsts biržā un pieejamas brīvā tirdzniecībā, ar noteikumu, ka to kredīta reitings līdzinās valdības obligācijām.
3. Kompetentā iestāde var izvirzīt papildu noteikumus tādu tipu garantijas ķīlu pieņemšanai, kādi uzskaitīti 2. punktā.
8. pants
Kompetentā iestāde atsakās pieņemt vai pieprasa nomainīt katru tādu garantijas ķīlu, kuru tā uzskata par nepietiekamu vai neapmierinošu vai kura nesniedz garantiju pietiekami ilgā laikā.
9. pants
1. Īpašumiem, kas ieķīlāti saskaņā ar 7. panta 2. punkta a) apakšpunktu, un vērtspapīriem vai obligācijām, kas ieķīlātas saskaņā ar 7. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktu, garantijas ķīlas iesniegšanas brīdī pārdošanas vērtība ir vismaz 115 % no vajadzīgās garantijas ķīlas vērtības.
Kompetenta iestāde var pieņemt tādu tipu garantijas ķīlas, kādi uzskaitīti 7. panta 2. punkta a), d) vai e) apakšpunktā, vienīgi tad, ja persona, kas tās piedāvā, rakstiski apņemas vai nu iesniegt papildu garantijas ķīlu, vai nomainīt sākotnējo garantijas ķīlu, ja attiecīgo līdzekļu, vērtspapīru vai obligāciju pārdošanas vērtība ilgāk nekā trīs mēnešus bijusi mazāka nekā 105 % no vajadzīgās garantijas ķīlas. Šāda rakstiska apņemšanās nav nepieciešama, ja tas jau paredzēts attiecīgās valsts likumos. Kompetentā iestāde regulāri pārskata šādu līdzekļu, vērtspapīru vai obligāciju vērtību.
2. Tādu garantijas ķīlu pārdošanas vērtību, kādas minētas 7. panta 2. punkta a), d) un e) apakšpunktā, novērtē kompetentā iestāde, ņemot vērā ar to pārdošanu saistītās izmaksas.
Vērtspapīru un obligāciju pārdošanas vērtību novērtē, izmantojot pēdējo pieejamo kotāciju.
Persona, kas iesniedz šo garantijas ķīlu, pēc kompetentās iestādes pieprasījuma sniedz pierādījumus par tās pārdošanas vērtību.
10. pants
1. Jebkuru garantijas ķīlu var nomainīt ar citu.
Kompetentās iestādes piekrišana tomēr vajadzīga šādos gadījumos:
a)
ja sākotnējā garantijas ķīla ir konfiscēta, bet vēl nav realizēta; vai
b)
ja garantijas ķīla, ko iesniedz vietā, ir tāda tipa, kā uzskaitīts 7. panta 2. punktā.
2. Grupveida garantijas ķīlu var nomainīt ar citu grupveida garantijas ķīlu ar nosacījumu, ka jaunā grupveida garantijas ķīla nosedz vismaz to sākotnējās grupveida garantijas ķīlas daļu, kas nomaiņas brīdī ir iedalīta, lai nodrošinātu vienu vai vairākas vēl neizpildītas saistības.
11. pants
1. Visas 1. pantā minētās garantijas nosaka euro.
2. Atkāpjoties no 1. punkta, ja dalībvalstī, kura atrodas ārpus euro zonas, garantiju pieņem dalībvalsts valūtā, garantijas summu euro konvertē šīs valsts valūtā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1913/2006 10. pantu. Garantijai atbilstošās saistības un summa, ko, iespējams, ieturēs pārkāpuma vai saistību nepildīšanas gadījumā, nemainās - tās ir noteiktas euro.
12. pants
Ja skaidru naudu deponē ar pārskaitījumu, tikai no brīža, kad kompetentā iestāde ir pārliecinājusies, ka naudas summa ir tās rīcībā, uzskata, ka depozīts rada garantijas ķīlu.
13. pants
1. Čeku par summu, kuras apmaksu garantē finanšu iestāde, kuru attiecīgās kompetentās iestādes dalībvalsts atzinusi šādiem mērķiem, uzskata par skaidras naudas depozītu. Kompetentajai iestādei nav jāiesniedz šāds čeks apmaksai ātrāk kā īsi pirms tā termiņa beigām, kuram tas ir garantēts.
2. Čeks, kas nav 1. punktā minētais čeks, rada garantijas ķīlu tikai tad, kad kompetentā iestāde ir pārliecinājusies, ka naudas summa ir tās rīcībā.
3. Visus finanšu iestādes uzliktos maksājumus apmaksā persona, kas iesniedz garantijas ķīlu.
14. pants
Persona, kas iesniedz garantijas ķīlu skaidras naudas depozīta formā, nesaņem par to procentus.
15. pants
1. Garantijas iesniedzējam jābūt pastāvīgai dzīvesvietai vai uzņēmējdarbības reģistrācijas vietai Savienībā, un, ievērojot Līguma noteikumus attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību, viņam jābūt tās dalībvalsts kompetentās iestādes apstiprinājumam, kurā iesniedz garantijas ķīlu. Garantijas iesniedzējs uzņemas saistības ar rakstisku garantiju.
2. Rakstiskajā garantijā norāda vismaz šādas ziņas:
a)
saistību vai - grupveida garantijas ķīlai - saistību tipu(-us), kuru izpildi tā garantē ar naudas summas samaksu;
b)
maksimālo maksājuma atbildību, ko uzņemas garantijas iesniedzējs;
c)
to, ka garantijas iesniedzējs solidāri ar personu, kas atbildīga par saistības izpildi, apņemas 30 dienās pēc kompetentās iestādes pieprasījuma samaksāt jebkuru summu garantijas ietvaros, kas maksājama, tiklīdz garantijas ķīlu pasludina par konfiscētu.
3. Kompetentā iestāde var pieņemt kā rakstisku garantiju ziņu, ko garantijas iesniedzējs rakstiski nosūtījis, izmantojot telekomunikācijas līdzekli. Ja kompetentā iestāde tā uzskata, tā veic visus vajadzīgos pasākumus, lai pārliecinātos, ka telekomunikācijas ziņa nav viltota.
4. Ja ir jau iesniegta rakstiska grupveida garantija, kompetentā iestāde nosaka procedūru, kas jāievēro, lai visu grupveida garantiju vai tās daļu piešķirtu konkrētai saistībai.
16. pants
Tiklīdz grupveida garantijas ķīlas daļu piešķir konkrētai saistībai, fiksē grupveida garantijas ķīlas atlikumu.
IV NODAĻA
AVANSA MAKSĀJUMI
17. pants
Šīs nodaļas noteikumi ir piemērojami visos gadījumos, kad īpaši Savienības noteikumi paredz, ka kādu naudas summu var piešķirt avansā, pirms izpildīta attiecīgā saistība.
18. pants
1. Garantijas ķīlu atbrīvo, kad:
a)
konstatēts, ka ir galīgas tiesības uz avansā piešķirto summu; vai
b)
atmaksāta piešķirtā summa kopā ar īpašajos Savienības noteikumos paredzēto palielinājumu.
2. Ja pagājis termiņš, līdz kuram jāpierāda galīgās tiesības uz piešķirto summu, bet pierādījumi par tiesībām uz to nav iesniegti, kompetentā iestāde tūlīt rīkojas 28. pantā noteiktajā kārtībā.
Termiņu var pagarināt force majeure gadījumā.
Gadījumos, kas paredzēti Savienības tiesību aktos, pierādījumus tomēr drīkst iesniegt pēc noliktās dienas, daļēji atmaksājot garantijas summu.
3. Ja Savienības tiesību aktos ietvertie force majeure noteikumi paredz iespēju atmaksāt tikai avansa summu, piemērojami šādi papildu noteikumi:
a)
apstākļus, ko min kā force majeure, dara zināmus kompetentajai iestādei ne vēlāk kā 30 dienas pēc tās dienas, kad attiecīgā persona saņēmusi informāciju, ka radušies apstākļi, kas norāda uz iespējamu force majeure; un
b)
attiecīgā persona atmaksā avansēto summu vai attiecīgu tās daļu 30 dienās, sākot ar to dienu, kad kompetentā iestāde izdevusi atmaksājuma pieprasījumu.
Ja a) un b) apakšpunktā noteiktie nosacījumi nav ievēroti, atmaksājuma noteikumi ir tādi, it kā force majeure apstākļi nebūtu radušies.
V NODAĻA
TĀDU GARANTIJAS ĶĪLU ATBRĪVOŠANA UN KONFISKĀCIJA, KAS NAV MINĒTAS IV NODAĻĀ
19. pants
1. Saistība var ietvert primāras, sekundāras vai pakārtotas prasības.
2. Primāra prasība ir kāda regulas uzlikta prasība izpildīt kādu darbību vai atturēties no kādas darbības, tā ir pamatprasība tā regulas mērķa sasniegšanai, kurš uzliek šo saistību.
3. Sekundāra prasība ir prasība ievērot primārās prasības izpildes termiņu.
4. Pakārtota prasība ir jebkura cita prasība, ko uzliek regula.
5. Šī nodaļa nav piemērojama, ja attiecīgajos īpašajos Savienības noteikumos nav definētas primārās prasības.
6. Šajā nodaļā “garantijas ķīlai atbilstošā summas daļa” nozīmē to daļu no garantijas summas, kas atbilst apjomam, kādā attiecīgā prasība nav izpildīta.
20. pants
Tiklīdz ir iesniegti īpašajos Savienības noteikumos paredzētie pierādījumi, ka izpildītas visas primārās, sekundārās un pakārtotās prasības, garantijas ķīlu atbrīvo.
21. pants
1. Garantijas ķīlu pilnīgi konfiscē tādā apjomā, kādā nav izpildīta primārā prasība, izņemot gadījumus, kad izpilde nav bijusi iespējama force majeure dēļ.
2. Primāro prasību uzskata par neizpildītu, ja noliktajā termiņā nav iesniegti atbilstoši pierādījumi par tās izpildi, izņemot gadījumus, kad šādu pierādījumu iesniegšana noliktajā termiņā nav bijusi iespējama force majeure dēļ. Nekavējoties sāk 28. pantā noteikto konfiscēto summu atgūšanas procedūru.
3. Ja 18 mēnešos no 2. punktā minētā termiņa tiek iesniegti pierādījumi par to, ka visas primārās prasības ir izpildītas, atmaksā 85 % no konfiscētās summas.
Ja 18 mēnešos no minētā termiņa iesniedz pierādījumus par to, ka visas primārās prasības ir izpildītas, bet nav izpildīta būtiska sekundārā prasība, atmaksājamo summu iegūst no summas, kas būtu atmaksājama atbilstīgi 22. panta 2. punktam, atskaitot 15 % no attiecīgās ieķīlātās summas daļas.
4. Ja pierādījumus par to, ka visas primārās prasības ir izpildītas, iesniedz pēc 3. punktā minētā 18 mēnešu laika posma beigām, ieķīlātā summa netiek atmaksāta, izņemot gadījumus, kad šajā termiņā iesniegt pierādījumus nav bijis iespējams force majeure dēļ.
22. pants
1. Ja noteiktajā laikā iesniedz īpašajos Savienības noteikumos paredzētos pierādījumus par to, ka izpildītas visas primārās prasības, bet pārkāpta sekundārā prasība, daļēji atbrīvo garantijas ķīlu un konfiscē pārējo ieķīlātās summas daļu. Ievēro 28. pantā noteikto kārtību konfiscētās summas atgūšanai.
2. Atbrīvojamā ķīlas daļa ir šāda: ķīla, kas atbilst attiecīgajai ieķīlātajai summai, no kuras atņem 15 %, un:
a)
10 % no summas, kas paliek pēc 15 % atvilkšanas, par katru dienu, par kuru:
i)
pārsniegts 40 vai mazāk dienu maksimums;
ii)
nav ievērots 40 vai mazāk dienu minimums;
b)
5 % no summas, kas paliek pēc 15 % atvilkšanas, par katru dienu, par kuru:
i)
pārsniegts maksimuma laika posms no 41 līdz 80 dienām;
ii)
nav ievērots minimuma laika posms no 41 līdz 80 dienām;
c)
2 % no summas, kas paliek pēc 15 % atvilkšanas, par katru dienu, par kuru:
i)
pārsniegts 81 vai vairāk dienu maksimums;
ii)
nav ievērots 81 vai vairāk dienu minimums.
3. Šis pants nav piemērojams laika posmiem, kas paredzēti, lai pieteiktos importa un eksporta licencēm un iepriekš noteiktas kompensācijas vai maksājuma sertifikātiem vai lai lietotu tos, kā arī laika posmiem, kas attiecas uz ievedmuitu un izvedmuitu, kā arī eksporta kompensāciju noteikšanu ar piedāvājumu konkursu.
23. pants
1. Ja nav izpildīta viena vai vairākas pakārtotas prasības, konfiscē 15 % no attiecīgās summas, izņemot gadījumus, kad prasības nav izpildītas force majeure dēļ.
2. Tūlīt sāk 28. pantā noteikto procedūru konfiscētās summas atgūšanai.
3. Šo pantu nepiemēro apstākļos, kad piemērojams 21. panta 3. punkts.
24. pants
Ja iesniedz pierādījumus par to, ka izpildītas visas primārās prasības, bet ir pārkāpta sekundāra un pakārtota prasība, piemēro 22. un 23. pantu un kopējā konfiscējamā summa ir vienāda ar summu, ko konfiscē saskaņā ar 22. pantu, pieskaitot tai 15 % no attiecīgās garantētās summas daļas.
25. pants
Kopējā konfiscētā summa nepārsniedz 100 % no ieķīlātās summas attiecīgās daļas.
VI NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
26. pants
1. Pēc pieprasījuma atbrīvo daļu garantijas ķīlas, ja attiecīgie pierādījumi ir iesniegti par daļu no produkta daudzuma, ar noteikumu, ka šī daļa nav mazāka par jebkuru minimumu, ko paredz regula, kas prasa garantijas ķīlu.
Ja īpašie Savienības noteikumi neparedz minimumu, kompetentā iestāde pati var ierobežot daļēju vienas ķīlas atbrīvošanas reižu skaitu un noteikt minimālo summu katrai šādai atbrīvošanai.
2. Pirms visas ķīlas vai tās daļas atbrīvošanas kompetentā iestāde var pieprasīt, lai tai tiktu iesniegts rakstisks pieprasījums atbrīvot attiecīgo summu.
3. Ja ķīlas saskaņā ar 9. panta 1. punktu sedz vairāk nekā 100 % no ķīlai obligāti iesniedzamās summas, to ķīlas daļu, kas pārsniedz 100 %, atbrīvo tad, kad galīgi atbrīvo vai konfiscē ieķīlātās summas atlikumu.
27. pants
1. Ja nav noteikts laiks, kurā jāiesniedz pierādījumi, kas vajadzīgi, lai atbrīvotu ieķīlāto summu, šis laiks ir šāds:
a)
12 mēneši no termiņa, kas noteikts visu primāro prasību izpildei; vai
b)
ja a) apakšpunktā minētais termiņš nav noteikts - 12 mēneši no dienas, kad izpildītas visas primārās prasības.
2. Laikposms, kas paredzēts 1. punktā, nepārsniedz trīs gadus no brīža, kad ķīla piešķirta konkrētai saistībai, izņemot force majeure gadījumus.
28. pants
1. Ja kompetentajai iestādei kļūst zināmi apstākļi, kas rada pamatojumu garantijas ķīlas pilnīgai vai daļējai konfiscēšanai, tā tūlīt pieprasa attiecīgajai pusei izpildīt saistības maksāt konfiscējamo summu, dodot laiku līdz 30 dienām kopš maksāšanas prasības saņemšanas brīža.
Ja maksājums līdz minētā laika beigām nav izdarīts, kompetentā iestāde:
a)
tūlīt pārskaita 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā aprakstītā veida garantijas ķīlu attiecīgajā kontā;
b)
tūlīt pieprasa 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā aprakstītajam garantētājam maksāt, dodot laiku līdz 30 dienām kopš maksāšanas prasības saņemšanas brīža;
c)
tūlīt veic pasākumus, lai:
i)
pārvērstu 7. panta 2. punkta a), c), d) un e) apakšpunktā aprakstītās garantijas ķīlas summās, kas būtu pietiekamas, lai atgūtu maksājamo summu;
ii)
ieskaitītu ķīlā atstātās garantijas ķīlas, kas minētas 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā, savā kontā.
Kompetentā iestāde var tūlīt pārskaitīt jebkuru 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā aprakstīto garantijas ķīlas veidu attiecīgā kontā, vispirms nepieprasot attiecīgajai personai izdarīt maksājumu.
2. Kompetentā iestāde var atteikties no tādas garantijas ķīlas summas konfiscēšanas, kuras apjoms nepārsniedz EUR 60, ar nosacījumu, ka ir noteikti līdzīgi valstu normatīvi un administratīvi akti salīdzināmiem gadījumiem.
3. Neskarot 1. punktu, ja lēmums par garantijas ķīlas konfiscēšanu ir pieņemts, bet sakarā ar apelāciju saskaņā ar valsts likumiem pēc tam ir atlikts, attiecīgajai pusei ir jāmaksā procenti par faktiski konfiscēto summu par laika posmu, kas sākas 30 dienas kopš 1. punkta pirmajā daļā minētā maksājuma pieprasījuma saņemšanas un beidzas iepriekšējā dienā pirms faktiski konfiscētās summas samaksāšanas.
Ja pēc pārsūdzības attiecīgajai personai tiek lūgts samaksāt konfiscēto summu 30 dienu laikā, procentu aprēķināšanas nolūkos dalībvalsts var uzskatīt, ka maksājums notiek 20. dienā pēc šā lūguma.
Piemērojamo procentu likmi aprēķina saskaņā ar valsts likumiem, bet tā nekādā gadījumā nedrīkst būt mazāka kā summu atgūšanai valstī piemērojamā procentu likme.
Maksātājas aģentūras atskaita samaksātos procentus no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) vai Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) izdevumiem saskaņā ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 352/78 (11) noteikumiem.
Dalībvalstis var periodiski pieprasīt papildinājumu garantijas ķīlai atbilstīgi attiecīgajiem procentiem.
Ja garantijas ķīla ir konfiscēta un summa jau pārskaitīta ELGF vai ELFLA un ja pēc apelācijas procesa konfiscētā summa, ieskaitot procentus pie likmes atbilstoši valsts likumiem, pilnīgi vai daļēji jāatmaksā, atmaksājamo summu uzņemas ELGF vai ELFLA, ja vien garantijas ķīlas atmaksa nav piedēvējama dalībvalsts administratīvo iestāžu vai citu organizāciju paviršībai vai nopietnai kļūdai.
29. pants
Komisija saskaņā ar procedūru, kas minēta Regulas (EK) Nr. 1234/2007 195. panta 2. punktā un atbilstīgajos pantos citās attiecīgajās regulās, var paredzēt atkāpes no iepriekš minētajiem noteikumiem.
VII NODAĻA
INFORMĀCIJA
30. pants
1. Katru gadu dalībvalstis saglabā Komisijai pieejamu informāciju par visām konfiscētajām garantijas ķīlām un pilnu to summu neatkarīgi no tā, kādā posmā ir 28. pantā minētā procedūra, katrā atsevišķā gadījumā nodalot summas, kas ir kreditētas valstu budžetos un Savienības budžetā.
2. Šā panta 1. punktā minētā informācija ir par visām garantijas ķīlām, kuru konfiscētais apjoms pārsniedz EUR 1 000, kā arī par visiem Savienības noteikumiem, kas paredz garantijas ķīlu iemaksu.
3. Šī informācija aptver gan summas, ko ieinteresētā persona samaksā tieši, gan summas, kuras atgūst, izmantojot garantijas ķīlas.
31. pants
Dalībvalstis Komisijai dara pieejamu šādu informāciju:
a)
to iestāžu veidi, kuras var būt par garantētājām, un attiecīgie noteikumi;
b)
garantijas ķīlu veidi, ko pieņem saskaņā ar 7. panta 2. punktu, un attiecīgie noteikumi.
32. pants
Regulu (EEK) Nr. 2220/85 atceļ.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu, kas atrodas II pielikumā.
33. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2012. gada 28. martā