РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ в сектора на екарисажа през 2003 г. Държавна помощ C 23/05 (ex NN 8/04 и ex N 515/03)
(нотифицирано под номер C(2011) 4425)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/651/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 7 ноември 2003 г. Постоянното представителство на Франция към Европейския съюз уведоми Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу „ДФЕС“) (1) за освобождаване от такса „екарисаж“ на някои предприятия, които продават месо на дребно.
(2)
Първоначалното уведомление се отнасяше, от една страна, до помощта, отпусната през 2003 г., и, от друга страна, до помощта, предвидена за периода от 2004 г. нататък. Тъй като част от помощта беше вече отпусната, Комисията тогава реши да раздели досието. От помощта, отпусната през 2003 г., в рамките на настоящото решение се проучва само освобождаването от такса „екарисаж“.
(3)
Таксата „екарисаж“ беше премахната на 1 януари 2004 г. След това финансирането на публичната услуга за екарисаж беше осигурено чрез въвеждането на „такса клане“, по отношение на която Комисията не възрази (2).
(4)
В рамките на разследването на случая „такса клане“ (държавна помощ № N 515A/03) френските власти изпратиха на Комисията информация, отнасяща се и до разглеждания случай, по-специално с писмо от 29 декември 2003 г.
(5)
С писмо от 7 април 2005 г., регистрирано на 12 април 2005 г., френските власти предоставиха допълнителна информация, поискана от Комисията с писмо от 4 март 2005 г.
(6)
Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС относно въпросната помощ с писмо № SG(2005)D/ 202956 от 7 юли 2005 г.
(7)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите съображения относно въпросната помощ.
(8)
Френските власти изпратиха своите коментари с писма от 20 септември 2005 г. и 15 ноември 2005 г., регистрирани на 17 ноември 2005 г.
(9)
Комисията получи съображенията на Конфедерацията на месарите, колбасарите и месопреработвателите (Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs, наричана по-долу „CFBCT“) от 18 октомври 2005 г. и съображенията на едно частно дружество от 17 октомври 2005 г. (4) и от 11 юли 2008 г.
(10)
С писмо от 18 април 2011 г. френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата за закупуване на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, е в съответствие с Регламент (ЕО) № 1998/2006 на Комисията от 15 декември 2006 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (5).
II. ОПИСАНИЕ
(11)
Въпросната мярка се отнася до финансирането за 2003 г. на публичната услуга за екарисаж и за унищожаването на месни и костни брашна, които нямат вече търговска стойност.
(12)
Публичната услуга за екарисаж е била преди това финансирана от таксата „екарисаж“, учредена с член 302а ZD от Общия кодекс за данъците във Франция, въведен с член 1 от Закон № 96-1139 от 26 декември 1996 г. относно събирането и унищожаването на животински трупове и отпадъци от кланици (наричан по-долу „Законът от 1996 г.“).
(13)
Таксата „екарисаж“ се е отнасяла до закупуване на месо и други посочени продукти от всяко лице, което реализира продажби на дребно на тези продукти. Таксата се е налагала по принцип на всяко лице, което продава на дребно. Нейната основа е била образувана от стойността без данък върху добавената стойност (ДДС) на закупените продукти независимо от произхода им:
-
меса и карантии, пресни или варени, охладени или замразени, от птици, зайци, дивеч или от говеда, овце, кози, свине, коне, магарета и техни кръстоски,
-
солени специалитети, колбаси, свинска мас, месни консерви и преработени карантии,
-
фураж на базата на меса и карантии.
(14)
Предприятията, чийто оборот през предходната календарна година е бил под 2 500 000 френски франка (FRF) (6) (381 122 EUR) без ДДС, са били освободени от таксата. Ставките на таксите са били определени на 0,5 % върху закупени месечни количества на стойност без ДДС до 125 000 FRF (19 056 EUR) и на 0,9 % над 125 000 FRF. Член 35 от Финансовия закон за изменения през 2000 г. (Закон № 2000-1353 от 30 декември 2000 г.) е внесъл някои изменения в механизма на таксата „екарисаж“, влезли в сила на 1 януари 2001 г. Тези изменения са имали за цел да неутрализират последиците от кризата със спонгиформната енцефалопатия по говедата (СЕГ) и причинените от нея допълнителни разходи. По-късно основата на таксата е била разширена с „други месни продукти“. Ставката на таксата е била определена на 2,1 % върху закупени месечни количества на стойност до 125 000 FRF (19 056 EUR) и на 3,9 % - над 125 000 FRF. Освен това всички предприятия, чийто оборот през предходната календарна година е бил под 5 000 000 FRF (762 245 EUR) без ДДС, са били освободени от таксата.
(15)
Първоначално, т.е. считано от 1 януари 1997 г., приходът от таксата е постъпвал в специално създаден за тази цел фонд, чието предназначение е било да финансира услугата за събиране и унищожаване на животински трупове и отпадъци от кланици, признати за негодни за консумация от човека и животните, т.е. дейностите, определени като задача за обществена услуга от член 264 от Селскостопанския кодекс (Code rural). Фондът е бил управляван от Националния център за управление на структурите на земеделските стопанства (Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles, CNASEA).
(16)
Считано от 1 януари 2001 г., приходът от таксата „екарисаж“ е бил внасян непосредствено в общия държавен бюджет, а не вече във фонда, създаден за тази цел. За 2003 г. са открити бюджетни кредити при Министерството на земеделието, храните, рибарството и селските въпроси (Ministère de l’agriculture, de l’alimentation, de la pêche et des affaires rurales) с Наредба № 2002-1580 от 30 декември 2002 г. относно прилагането на Финансовия закон за 2003 г. Те са вписани като основни разходи на това министерство в дял IV, „Публично подпомагане“, част 4, „Икономически мерки, поощрения и подпомагане“. За 2003 г. приходът от тази такса е достигнал 550 млн. EUR.
(17)
Уведомлението от 2003 г. е предвиждало помощ за съхраняването и унищожаването на животинските брашна, както и помощ за транспорта и унищожаването на животни, които са открити мъртви, и на отпадъци от кланици. Освен това Законът от 1996 г. е предвиждал освобождаването на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR. Според данните, с които разполага Комисията, Законът от 1996 г. е бил в сила през цялата 2003 година.
(18)
В решението си за откриване на процедура Комисията заключи, че мерките за помощ относно прибирането и унищожаването на животни, които са намерени мъртви, както и за съхраняването и унищожаването на животински брашна и отпадъци от кланици, не заплашват да се отразят неблагоприятно на условията за търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Те могат следователно да се възползват от дерогацията, определена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като мерки, които могат да допринесат за развитието на сектора. От друга страна, Комисията реши да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, във връзка с наличието и съвместимостта на помощта в полза на търговията, освободена от заплащането на таксата „екарисаж“.
(19)
При откриването на процедурата за разследване Комисията счете, че освобождаването от заплащане на таксата „екарисаж“ се очаква да доведе до загуба на ресурси за държавата и не изглежда оправдано от естеството и устройството на системата за данъчно облагане, чиято цел е да осигури приходите за държавата. В действителност, според данните, с които разполага Комисията, освобождаването не е било свързано с оборота, реализиран при продажби на месо, а с общата сума на продажбите.
(20)
Тъй като таксата „екарисаж“ се изчислява въз основата на стойността на месни продукти, не изглежда оправдано да бъде освободено от заплащането на таксата предприятие с оборот, който включва по-големи продажби на месо, докато неговият конкурент, който реализира по-малък оборот от продажба на месо, ще трябва да заплати таксата.
(21)
Следователно това освобождаване би представлявало избирателно предимство. Това би означавало помощ в полза на продавачите, които, освободени от таксата, ще получат облекчаване на данъчната тежест. Въз основа на числените данни за търговията с месо Комисията заключи, че освобождаването през 2003 г. от таксата на търговци с оборот под 762 245 EUR, е предимство, което би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(22)
Комисията не можеше да изключи, че освобождаването от таксата може да засегне търговията между държавите-членки, по-специално в пограничните райони.
(23)
Следователно изглеждаше, че освобождаването от тази такса на търговците с годишен оборот под 762 245 EUR представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(24)
В разглеждания случай изглеждаше, че освобождаването се състои в облекчаване на данъчната тежест, лишено от какъвто и да било стимулиращ елемент и от каквато и да било насрещна престация от страна на получателите, и чиято съвместимост с правилата за защита на конкуренцията не е доказана.
(25)
Комисията счете следователно, че помощта попада в обхвата на точка 3.5 от Насоките на Общността относно държавната помощ в селското стопанство (7), които бяха в сила през разглеждания период. Тази точка определяше, че за да бъде разглеждана като съвместима с общия пазар, всяка мярка за помощ трябва да съдържа известен стимулиращ елемент или да изисква насрещна престация от страна на получателя. Следователно, освен изключенията, предвидени изрично в законодателството на Общността или в нейните насоки, едностранната държавна помощ, предназначена просто за подобряване на финансовото положение на производителите, но без какъвто и да е принос за развитието на сектора, се разглежда като оперативна помощ, несъвместима с общия пазар.
(26)
За търговията, освободена от заплащане на таксата „екарисаж“, Комисията не можеше да изключи наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, нито това, че става въпрос за оперативна помощ, относно чиято съвместимост с вътрешния пазар Комисията имаше своите съмнения.
III. СЪОБРАЖЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ФРАНЦИЯ
(27)
Френските власти представиха своите съображения с писма от 20 септември 2005 г. и 15 ноември 2005 г. В тези писма те потвърдиха, че не може да се отрече, че освобождаването от такса, от което са се възползвали неподлежащите на такса предприятия, представлява помощ по смисъла на Договора за ЕО. Комисията е включила впрочем подобно определение в своето Решение 2005/474/ЕО (8) относно освобождаването, прилагано между 1 януари 1997 г. и 31 декември 2002 г. (помощ NN 17/01, прекласифицирана C 49/02).
(28)
От друга страна, френските власти са изтъкнали преди влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1998/2006, че помощта попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 69/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (9). Те подчертаха, че броят на въпросните предприятия, който е възлизал средно на повече от 100 000 годишно, както и прагът на годишния оборот, определен за освобождаването (762 245 EUR), означават, че размерът на освобождаването, който би могъл да представлява държавна помощ, е във всички случаи под прага от 100 000 EUR за период от три години, определен от Регламент (ЕО) № 69/2001.
(29)
За да докажат, че размерът на освобождаването, предоставено на тези предприятия през 2003 г., е бил систематично под 100 000 EUR за три години, френските власти използваха два метода.
(30)
На първо място френските власти определиха годишния оборот на предприятие, което би заплатило такса от 100 000 EUR за три години, т.е. средно за една година 33 333 EUR. На базата на тази сума, разделена на части в зависимост от ставките на таксуване (2,1 % и 3,9 %), те пресметнаха основата на таксата, отговаряща на покупките на месо от предприятието. Накрая, въз основа на стойността на тези покупки на месо, френските власти стигнаха до оценка на годишния оборот, изхождайки от хипотезата (максималистична), че става въпрос за предприятие, което е специализирано за търговия с месо. Така този метод им дава възможност да стигнат до годишен оборот на предприятието, който е далеч над прага за освобождаване от таксата. Прагът на освобождаване от 762 245 EUR се оказва следователно далеч надхвърлен, което значи, че предприятие, което би заплатило такса от 100 000 EUR за три години, не може по никакъв начин да бъде освободено от таксата върху покупките на месо.
(31)
На второ място, френските власти определиха размера на таксата на предприятие, специализирано за месо, чийто годишен оборот е малко под прага на освобождаване от 762 000 EUR. На базата на съотношение между покупките и оборота 0,58 (10) френските власти изчислиха стойността на покупките на месо от това предприятие, а именно 441 960 EUR (762 000 × 0,58). Този втори метод доказва, че максималната сума на освобождаване е 13 132 EUR годишно за едно предприятие - т.е. сума, която остава във всички случаи по-малка от 100 000 EUR за три години.
(32)
След влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1998/2006 френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата върху покупките на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, попада в обхвата на посочения регламент, и по-специално на член 5 от него във връзка с преходните мерки.
IV. СЪОБРАЖЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(33)
На първо място Конфедерацията на месарите, колбасарите и месопреработвателите (наричана по-долу „CFBCT“) изтъкна, че въпросната мярка не отговаря на критериите за определяне на държавна помощ и че механизмът на таксуване, приложен към някои предприятия в зависимост от размера на техния оборот, е напълно обоснован от принципите на общото устройство на системата за облагане. Според CFBCT таксата върху покупките на месо се събира и контролира съгласно правилата, приложими към ДДС и приравнените към него данъци. Определянето на прага на освобождаване от таксата е направено въз основа на обективен и рационален критерий, както и при критериите, приложими при определянето на прага за други данъци. Законът от 1996 г. се вписва в логиката на френската система за събиране на ДДС. Той следователно не е имал за цел да предостави извънредно предимство на някои предприятия, а чрез въвеждането на праг на таксуване всъщност е бил насочен към отчитане на способността за плащане на предприятията, и по-специално на жизнеспособността на занаятчиите месари.
(34)
На второ място, според CFBCT тази мярка не засяга вътреобщностната търговия. Всъщност изключително малкият размер на предприятията, засегнати от въпросната мярка, както и изключително ограниченият от гледна точка на територията пазар, на който те действат, будят съмнения в наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(35)
Дори ако следва да се приеме, че предприятията, освободени от плащането на таксата, са получили наистина помощ, CFBCT твърди, че тази помощ е във всички случаи съвместима с правилата на Договора.
(36)
Комисията следва да има предвид, че освобождаването на малките месарници и занаятчиите месари е в случая оправдано от съображения от общ интерес: управлението на кризата с „лудата крава“ и необходимата преработка на опасните продукти. Освен това тази мярка засяга само малките и средните предприятия и попада потенциално в обхвата на регламентите за освобождаване, които са били в сила през въпросния период, а именно на Регламент (ЕО) № 70/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за създаване на Европейската общност по отношение на държавните помощи за малките и средните предприятия (11) и на Регламент (ЕО) № 1/2004 на Комисията от 23 декември 2003 г. за прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към държавните помощи за малки и средни предприятия, които произвеждат, преработват и търгуват със селскостопански продукти (12).
(37)
Във всички случаи CFBCT твърди, че изискването за възстановяване на помощта, което би влязло в сила, ако мярката бъде определена като несъвместима държавна помощ, би нарушило член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (13), тъй като евентуално отрицателно решение с възстановяване не би взело предвид оправданите правни очаквания на предприятията получатели.
(38)
При всички обстоятелства последващата оценка на размера на помощта въз основа на облагане със задна дата вероятно ще бъде под праговете на минималната помощ, тъй като потенциалните получатели на тази помощ са били в преобладаващата си част микропредприятия.
(39)
Според информацията, с която разполага Комисията, въпросното частно дружество развива търговия с хранителни продукти във Франция. Тъй като е изплатила таксата „екарисаж“ през периода 2001-2003 г. и е поискала възстановяване на сумата, изплатена на френските данъчни служби, дружеството счита, че е заинтересовано да представи своите съображения в рамките на настоящата процедура.
(40)
Дружеството твърди, че противно на заключението на Комисията в нейното решение за откриване на процедура от 5 юли 2005 г. (2005/C 228/06) (14), не липсва връзка между помощта в сектора на екарисажа и таксата върху покупките на месо. То счита, че таксата „екарисаж“, изплатена през 2003 г., се основава на член 302а ZD от Общия кодекс за данъците и финансира механизъм за държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС. Тъй като Комисията не е била предварително уведомена за този механизъм, той следва да бъде обявен за незаконосъобразен.
(41)
Освен това дружеството твърди, че освобождаването от таксата е несъвместимо съгласно член 107 от ДФЕС и че това би довело до несъвместимост на таксата с принципа на равнопоставеност пред публичните органи и съответно - с правилата за конкуренция.
V. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(42)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, с изключение на дерогациите, определени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(43)
Членове 107-109 от ДФЕС се прилагат за сектора на свинското месо в съответствие с член 21 от Регламент (ЕИО) № 2759/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на свинско месо (15). Те се прилагат за сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (16). Преди приемането на Регламент (CE) № 1254/1999 членове 107-109 от ДФЕС се прилагаха за сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета (17). Те се прилагат за сектора на овчето и козето месо в съответствие с член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (18). Същите членове се прилагат за сектора на птичето месо в съответствие с член 19 от Регламент (ЕИО) № 2777/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на птиче месо (19). Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (20) отмени тези отделни регламенти и предвижда в своя член 180, че правилата в областта на държавната помощ се прилагат за посочените по-горе продукти.
(44)
Френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата за закупуване на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 1998/2006.
(45)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1998/2006 помощта, която отговаря на условията, определени от него, се разглежда като неотговаряща на всички критерии на член 107, параграф 1 от ДФЕС и следователно като неподлежаща на задължението за уведомяване, предвидено в член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(46)
Регламент (ЕО) № 1998/2006 се прилага за помощта, отпусната на предприятията от всички сектори, но в случая с предприятията, осъществяващи дейност по преработка и търговия със селскостопанските продукти, посочени в приложение I към Договора за ЕО, той се прилага само ако размерът на помощта не е определен въз основа на цената или количеството на продуктите от този вид, закупени от първични производители или пуснати на пазара от въпросните предприятия, и ако помощта не зависи от това дали се предоставя частично или изцяло на първични производители.
(47)
В съответствие с член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1998/2006 същият се прилага към помощите, предоставени преди влизането му в сила на предприятия, осъществяващи дейност по преработка и търговия със селскостопански продукти, ако съответната помощ изпълнява всички условия, посочени в член 1 и член 2. Регламент (ЕО) № 1998/2006 влезе в сила на 29 декември 2006 г.
(48)
В съответствие с член 2, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 1998/2006 общият размер на минималната помощ, предоставена на едно и също предприятие, не може да надхвърля 200 000 EUR за период от три данъчни години. Определеният таван се изразява като безвъзмездна помощ в паричен еквивалент. Всички използвани цифри са в брутно изражение, т.е. преди приспадане на данъци или други такси. Когато помощта се предоставя под форма, различна от безвъзмездна помощ, за размер на помощта се приема брутният еквивалент на помощта.
(49)
Въпросните предприятия са осъществявали дейност по преработка и търговия с продуктите, посочени в приложение I от Договора за ЕО, и с други продукти, и са били освободени от таксата „екарисаж“ през 2003 г. Съгласно преходните мерки, определени в член 5 от него, Регламент (ЕО) № 1998/2006 е следователно приложим в конкретния случай.
(50)
Френските власти установиха, че условията, поставени от Регламент (ЕО) № 1998/2006, са изпълнени, като доказаха, че брутният еквивалент на помощта, предоставена поотделно от всеки получател, не надхвърля в никой случай 200 000 EUR за период от три години, тъй като максималната сума на освобождаване е 13 132 EUR годишно за едно предприятие (вж. съображение 29).
(51)
Като има предвид изложеното по-горе, Комисията счита, че освобождаването на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR през 2003 г., попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 1998/2006 и отговаря на определените в него условия. Ето защо освобождаването не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Освобождаването от таксата „екарисаж“ за 2003 година на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR, не представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 29. jūnijs)
par atbalstu pārstrādes nozarē 2003. gadā Valsts atbalsts C 23/05 (ex NN 8/04 un ex N 515/03)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 4425)
(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2011/651/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punktu,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Ar 2003. gada 7. novembra vēstuli Francijas pastāvīgā pārstāvniecība Eiropas Savienībā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “LESD”) 108. panta 3. punktu (1) paziņoja Komisijai par atbrīvojumu no izciršanas nodevas dažu mazumtirdzniecības uzņēmumu labā, kuri pārdod gaļu.
(2)
Sākotnējā paziņojumā bija ietverta informācija par 2003. gadā piešķirto atbalstu, no vienas puses, un 2004. gadā paredzēto atbalstu, no otras puses. Tā kā daļa atbalsta jau bija piešķirta, Komisija tolaik nolēma sadalīt lietu. Saistībā ar šo lēmumu no 2003. gadā piešķirtā atbalsta pārbaudāms ir tikai atbrīvojums no izciršanas nodevas.
(3)
No 2004. gada 1. janvāra izciršanas nodeva ir atcelta. No šā brīža sabiedriskā izciršanas pakalpojuma finansēšanu garantē “kaušanas nodevas” ieņēmumi, pret kuriem Komisija nav izteikusi iebildumus (2).
(4)
Lietas par “kaušanas nodevu” (valsts atbalsts Nr. N 515A/03) izmeklēšanas gaitā Francijas iestādes 2003. gada 29. decembra vēstulē nosūtīja Komisijai informāciju attiecībā uz konkrēto gadījumu.
(5)
Papildu informāciju, ko prasīja Komisija 2005. gada 4. marta vēstulē, Francijas iestādes nosūtīja 2005. gada 7. aprīļa vēstulē, kas reģistrēta 2005. gada 12. aprīlī.
(6)
LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz minēto atbalstu Komisija uzsāka ar 2005. gada 7. jūlija vēstuli Nr. SG(2005)D 202956.
(7)
Komisijas lēmumu par procedūras uzsākšanu publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3). Komisija aicināja citas dalībvalstis un ieinteresētās trešās personas iesniegt savus apsvērumus par minēto atbalstu.
(8)
Francijas iestādes nosūtīja savus komentārus 2005. gada 20. septembra un 2005. gada 15. novembra vēstulē, kas abas reģistrētas 2005. gada 17. novembrī.
(9)
Komisija saņēma apsvērumus no Gaļas ražotāju un pārstrādātāju asociācijas (turpmāk “CFBCT”) 2005. gada 18. oktobrī un apsvērumus no privātas sabiedrības 2005. gada 17. oktobrī (4) un 2008. gada 11. jūlijā.
(10)
Francijas iestādes 2011. gada 18. aprīļa vēstulē apstiprināja, ka atbrīvojums no gaļas iepirkumu nodevas (tā sauktās “izciršanas nodevas”) maksāšanas, kas 2003. gadam tika piešķirts dažiem lauksaimniecības produktu tirdzniecības uzņēmumiem, bija atbilstošs Komisijas 2006. gada 15. decembra Regulai (EK) Nr. 1998/2006 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam (5).
II. APRAKSTS
(11)
Šis pasākums attiecas uz sabiedriskā pakalpojuma izciršanā un to gaļas un kaulu miltu iznīcināšanā, kurus vairs neizmanto komerciāliem mērķiem, finansēšanu 2003. gadā.
(12)
Sabiedrisko pakalpojumu izciršanā iepriekš finansēja ar izciršanas nodevu, kas tika noteikta ar Francijas Vispārējā nodokļu kodeksa 302.a ZD pantu, kas izriet no 1. panta Francijas 1996. gada 26. decembra likumā Nr. 96-1139 par dzīvnieku līķu un kautuvju atkritumu savākšanu un iznīcināšanu (turpmāk “1996. gada likums”).
(13)
Izciršanas nodeva attiecās uz gaļas un citu tādu noteiktu produktu iepirkumu, ko minējusi persona, kas nodarbojās ar šo produktu mazumtirdzniecību. Principā nodevu maksāja jebkura persona, kas nodarbojās ar mazumtirdzniecību. Tās bāzi veidoja ar nodokli neapliekamā vērtība pret pievienotās vērtības nodokli (PVN) jebkuras izcelsmes iepirkumiem:
-
putnu, trušu, medījumu vai liellopu, aitu, kazu, cūku vai zirga, ēzeļa vai to krustojumu gaļa vai subprodukti, svaigi vai termiski apstrādāti, atdzesēti vai saldēti,
-
sālījumi, gaļas izstrādājumi, kausēti cūku tauki, gaļas konservi vai pārstrādāti subprodukti,
-
dzīvnieku barība no gaļas un subproduktiem.
(14)
Uzņēmumi, kuru apgrozījums iepriekšējā kalendārajā gadā bijis mazāks par 2 500 000 Francijas frankiem (FRF) (6) (EUR 381 122) bez PVN, bija atbrīvoti no nodevas. Nodevu piemērošanas vērtība bija noteikta no mēneša iepirkuma daudzuma bez PVN - 0,5 % līdz 125 000 FRF (EUR 19 056) un 0,9 % virs 125 000 FRF. Ar 35. pantu 2000. gada Finanšu likuma labojumos “Loi de finances rectificative pour 2000” (2000. gada 30. decembra likums Nr. 2000-1353) tika izdarīti daži grozījumi izciršanas nodevas mehānismā, kuri stājās spēkā 2001. gada 1. janvārī. Šo grozījumu mērķis bija pārvarēt GSE krīzes sekas un no tās izrietošās papildu izmaksas. Turpmāk nodevas bāze tika paplašināta ar “citiem gaļas izcelsmes produktiem”. Nodevas apjoms tika noteikts 2,1 % mēneša iepirkumam līdz 125 000 FRF (EUR 19 056) un 3,9 % virs 125 000 FRF. Turklāt visi uzņēmumi, kuru iepriekšējā kalendārā gada apgrozījums bija zemāks par 5 000 000 FRF (EUR 762 245) bez PVN, tika atbrīvoti no nodevas.
(15)
Sākotnēji, tas ir, no 1997. gada 1. janvāra, ieņēmumi no nodevas tika novirzīti šai nolūkā speciāli izveidotā fondā, kura mērķis bija finansēt dzīvnieku līķu un kautuvēs izņemto cilvēku un dzīvnieku pārtikai nederīgo atkritumu savākšanu un iznīcināšanu, tas ir, darbības, kas definētas kā sabiedriskais pakalpojums ar Lauku kodeksa 264. pantu. Fondu pārvaldīja Lauku saimniecību struktūras labiekārtošanas nacionālais centrs (CNASEA).
(16)
No 2001. gada 1. janvāra ienākumi no izciršanas nodevas tika tieši novirzīti valsts kopējā budžetā, nevis šim mērķim radītā fondā. Lauksaimniecības ministrijā atvēra pārtikas, zvejniecības un lauku darbības kredītus 2003. gadam ar 2002. gada 30. decembra dekrētu Nr. 2002-1580, ar kuru īstenoja finanšu likumu 2003. gadam. Tie tika iekļauti šīs ministrijas parastajos izdevumos, IV sadaļā “Publiskie izdevumi”, 4. daļa, ekonomiskās darbības, veicināšana un iesaistīšanās. Ieņēmumi no šīs nodevas 2003. gadā tika lēsti EUR 550 miljonu apmērā.
(17)
2003. gada ziņojumā bija paredzēts atbalsts dzīvnieku izcelsmes miltu uzglabāšanai un iznīcināšanai, kā arī atbalsts nobeigušos dzīvnieku un kautuvju atkritumu transportēšanai un iznīcināšanai. Turklāt 1996. gada likumā bija paredzēts atbrīvojums no nodevas uzņēmumiem, kuri nodarbojas ar gaļas mazumtirdzniecību un kuru gada apgrozījums ir mazāks par EUR 762 245. Pēc Komisijas rīcībā esošās informācijas 1996. gada likums bija spēkā visu 2003. gadu.
(18)
Procedūras uzsākšanas lēmumā Komisija secināja, ka saistībā ar atbalsta pasākumiem, kuri attiecas uz nobeigušos dzīvnieku aizvākšanu un iznīcināšanu, kā arī dzīvnieku izcelsmes miltu un kautuvju atkritumu uzglabāšanu un iznīcināšanu, nepastāv risks skart tirdzniecības nosacījumus tiktāl, lai tie būtu pretrunā vispārējām interesēm. Tātad šie atbalsta pasākumi varēja gūt labumu no LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētās atkāpes kā pasākumi, kas spēj sekmēt nozares attīstību. Toties Komisija nolēma uzsākt LESD 108. panta 2. punktā minēto procedūru attiecībā uz tāda atbalsta pastāvēšanu un atbilstību, kas veicina no izciršanas nodevas atbrīvotu tirdzniecību.
(19)
Pārbaudes procedūras sākuma posmā Komisija uzskatīja, ka atbrīvojums no izciršanas nodevas šķiet izraisām ieņēmumu zudumu valstij un to nevar pamatot ar fiskālās sistēmas, kuras mērķis ir nodrošināt valsts ieņēmumus, būtību vai struktūru. Turklāt, ņemot vērā informāciju, kas bija Komisijas rīcībā, šis atbrīvojums attiecās uz apgrozījuma kopējo apjomu, nevis tikai uz gaļas tirdzniecības apgrozījumu.
(20)
Tā kā izciršanas nodeva aprēķināta no gaļu saturošu produktu vērtības, nelikās attaisnojami atbrīvot no nodevas maksāšanas uzņēmumu ar lielāku apgrozījumu gaļas pārdošanā, kamēr tā konkurents, kura apgrozījums ar gaļu saturošiem produktiem ir zemāks, tiek pakļauts nodevas maksāšanai.
(21)
Tāpēc minētais atbrīvojums šķita veidojam selektīvas priekšrocības. Tādējādi runa bija par atbalstu no nodevas atbrīvoto tirgotāju interesēs, kuru fiskālās izmaksas tika samazinātas. Pamatojoties uz skaitļiem, kas attiecas uz gaļas tirdzniecību, Komisija secināja, ka tirgotāju, kuru apgrozījums ir mazāks par 762 245 EUR, atbrīvošana no nodevas 2003. gadā bija priekšrocība, kas uzskatāma par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(22)
Komisija nevarēja izslēgt, ka atbrīvojumam no nodevas būtu bijusi ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm, jo īpaši pierobežas zonās.
(23)
Tātad to tirgotāju atbrīvojums no nodevas, kuru apgrozījums ir mazāks par 762 245 EUR, šķita veidojam valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(24)
Šajā gadījumā atbrīvošana no nodevas nozīmēja izmaksu atvieglojumus, kam nebija nekāda motivējoša elementa un ekvivalenta pakalpojuma no saņēmēja saņēmēja puses, un to saderība ar konkurences noteikumiem nebija pierādīta.
(25)
Tāpēc Komisija uzskatīja, ka atbalsts attiecās uz tolaik piemērojamo Kopienas pamatnostādņu par valsts atbalstu lauksaimniecības nozarē (7) 3.5. punkta piemērošanas jomu. Minētajā punktā bija paredzēts, ka, lai būtu saderība ar kopējā tirgus principiem, jebkuram atbalsta pasākumam jābūt ar motivējošu elementu vai jāprasa ekvivalents pakalpojums no tā saņēmēja. Tā, atskaitot Kopienas tiesību aktos vai tās pamatnostādnēs obligāti paredzētos izņēmumus, vienpusējs valsts atbalsts, kas paredzēts tikai ražotāju finansiālās situācijas uzlabošanai, taču nekādā veidā neveicina nozares attīstību, ir pielīdzināms darbības atbalstam un nav saderīgs ar kopējo tirgu.
(26)
Attiecībā uz tirdzniecību, kas atbrīvota no izciršanas nodevas maksāšanas, Komisija nevarēja izslēgt, ka pastāv valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē un runa ir par darbības atbalstu, par kuru Komisijai bija šaubas saistībā ar tā saderību ar iekšējo tirgu.
III. FRANCIJAS IESNIEGTIE APSVĒRUMI
(27)
Francijas iestādes iesniedza savus apsvērumus 2005. gada 20. septembra un 2005. gada 15. novembra vēstulē. Šajās vēstulēs tās apstiprināja neiespējamību noliegt, ka atbrīvojums no nodevas, ko izmantoja uzņēmumi, uz kuriem tas neattiecas, nozīmēja atbalstu EK līguma nozīmē. Komisija turklāt saglabājusi līdzīgu vērtējumu savā Lēmumā 2005/474/EK (8) attiecībā uz atbrīvojumu, kas piemērots no 1997. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim (atbalsts NN 17/01 pārklasificēts C 49/02).
(28)
Turpretī Francijas iestādes pirms Regulas (EK) Nr. 1998/2006 stāšanās spēkā izvirzīja domu, ka atbalsts ietilpst Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regulas (EK) Nr. 69/2001 piemērošanas jomā par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam (9). Tās apgalvoja, ka no attiecīgo uzņēmumu daudzuma - vidēji to skaits bija vairāk nekā 100 000 gadā -, kā arī atbrīvojumam noteiktā apgrozījuma limita (762 245 EUR) izrietējis, ka atbrīvojuma summa, kuru var uzskatīt par valsts atbalstu, visos gadījumos bijusi mazāka par 100 000 EUR slieksni triju gadu periodā, kā noteikts Regulā (EK) Nr. 69/2001.
(29)
Lai pierādītu, ka summa no atbrīvojuma, ko šie uzņēmumi izmantojuši 2003. gadā, parasti bijusi mazāka nekā 100 000 EUR trijos gados, Francijas iestādes lietojušas divas metodes.
(30)
Sākotnēji Francijas iestādes mēģināja rekonstruēt tāda uzņēmuma apgrozījuma summu, kuram būtu jāmaksā 100 000 EUR nodeva trijos gados jeb vidēji 33 333 EUR gadā. Sākot ar šādu summu, iedalot atbilstoši piemērošanas lielumam (2,1 % un 3,9 %), tās rekonstruēja nodevas bāzi atbilstoši uzņēmuma gaļas iepirkumam. Visbeidzot, sākot ar šo gaļas iepirkuma vērtību, tās secināja gada apgrozījuma lielumu, pamatojoties uz “maksimālistisku” pieņēmumu, ka runa ir par uzņēmumu, kas specializējies gaļas tirdzniecībā. Tādējādi šī metode tām ļāva nonākt pie tādas uzņēmuma apgrozījuma summas, kas tālu pārsniedza slieksni, pēc kura pienākas atbrīvojums no nodevas. Tātad atbrīvojuma slieksnis 762 245 EUR bija pamatīgi pārsniegts, kas nozīmē, ka uzņēmums, kurš maksātu nodevu 100 000 EUR apmērā trijos gados, nekādā gadījumā nevar tikt atbrīvots no gaļas iepirkuma nodevas.
(31)
Otrkārt, Francijas iestādes tiecās rekonstruēt tāda gaļas nozarē specializēta uzņēmuma nodevas summu, kura apgrozījums būtu tieši zem atbrīvojuma sliekšņa, proti, 762 000 EUR. Sākot ar iepirkuma/apgrozījuma summas koeficientu 0,58 (10), Francijas iestādes secināja šā uzņēmuma gaļas iepirkuma vērtību, proti, 441 960 EUR (762 000 × 0,58). Šī otrā metode pierāda, ka maksimālā atbrīvojuma summa ir 13 132 EUR vienam uzņēmumam gadā, proti, summa, kas jebkurā gadījumā ir mazāka nekā 100 000 EUR trijos gados.
(32)
Pēc Regulas (EK) Nr. 1998/2006 stāšanās spēkā Francijas iestādes apstiprināja, ka atbrīvojums no gaļas iepirkuma nodevas (tā sauktās “izciršanas nodevas”) maksāšanas, kas 2003. gadam tika piešķirts dažiem lauksaimniecības produktu tirdzniecības uzņēmumiem, bija atbilstošs minētās regulas piemērošanas jomai, konkrētāk, tās 5. pantam, kurš attiecas uz pārejas noteikumiem.
IV. TREŠO PERSONU IESNIEGTIE APSVĒRUMI
(33)
Pirmkārt, Gaļas ražotāju un pārstrādātāju asociācija (turpmāk “CFBCT”) uzsvēra, ka attiecīgais pasākums nav atbildis valsts atbalsta definīcijas kritērijiem un ka konkrētiem uzņēmumiem saistībā ar to apgrozījuma summu piemērotais nodokļu mehānisms bijis pilnībā pamatots, kas izriet no fiskālās sistēmas vispārējiem principiem. Kā uzskata CFBCT, gaļas iepirkumu nodeva tika iekasēta un kontrolēta saskaņā ar noteikumiem, kas piemērojami PVN un saistīto nodokļu jomā. Atbrīvojuma sliekšņa noteikšanas pamatā bija citām nodevām piemērojamiem sliekšņiem identisks objektīvs un racionāls kritērijs. 1996. gada likums iekļāvās Francijas PVN iekasēšanas sistēmas loģikā. Attiecīgi, tā mērķis nebija sniegt īpašas priekšrocības konkrētiem uzņēmumiem, bet gan, ieviešot nodevas maksāšanas slieksni, ņemt vērā uzņēmumu maksātspēju un jo īpaši gaļas mājražotāju uzņēmumu dzīvotspēju.
(34)
Otrkārt, CFBCT uzskata, ka šis pasākums neskāra Kopienas iekšējo tirdzniecību. Patiešām, to uzņēmumu, uz kuriem attiecās šis pasākums, ārkārtīgi pieticīgais lielums, kā arī tirgus, kurā tie darbojās, ģeogrāfiski ārkārtīgi nelielais apmērs, pieļāva šaubas par valsts atbalsta esību LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(35)
Pat tad, ja būtu vajadzējis uzskatīt, ka no nodevas maksāšanas atbrīvotie uzņēmumi būtu patiešām guvuši atbalstu, CFBCT viedoklis ir, ka šis atbalsts jebkurā gadījumā būtu saderīgs ar līguma noteikumiem.
(36)
Komisijai vajadzētu uzskatīt, ka mazo gaļas mājražošanas un pārstrādes uzņēmumu atbrīvojumu šajā gadījumā attaisnotu vispārējas intereses mērķis: GSE krīzes pārvaldība un bīstamo produktu nepieciešamā apstrāde. Turklāt šis pasākums skāra tikai mazos un vidējos uzņēmumus, un uz to, iespējams, varēja attiecināt tolaik piemērojamos atbrīvojuma noteikumus, proti, Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regulu (EK) Nr. 70/2001 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu, sniedzot valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem (11) un Komisijas 2003. gada 23. decembra Regulu (EK) Nr. 1/2004 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu attiecībā uz valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem, kas nodarbojas ar lauksaimniecības produktu ražošanu, pārstrādi un tirdzniecību (12).
(37)
Katrā gadījumā, CFBCT uzskata, ka prasība atbalstu atgūt, kas būtu pasākuma eventuālas atzīšanas par nesaderīgu valsts atbalstu sekas, pārkāptu 14. pantu Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (13), tādējādi, ka gadījumā, ja tiktu pieņemts negatīvs lēmums un būtu jāatgūst līdzekļi, netiktu ņemta vērā atbalstu guvušo uzņēmumu tiesiskā paļāvība.
(38)
Katrā ziņā atbalsta summas novērtējums a posteriori, pamatojoties uz nodokļu noteikšanu ar atpakaļejošu datumu, varētu būt zemāks par de minimis limitiem, ņemot vērā, ka potenciālie šā atbalsta labumguvēji lielākoties bijuši mikrouzņēmumi.
(39)
Atbilstoši informācijai, kura ir Komisijas rīcībā, šī privātā sabiedrība nodarbojas ar pārtikas izplatīšanu Francijā. Šī sabiedrība, kas ir samaksājusi izciršanas nodevu par periodu no 2001. līdz 2003. gadam un pieprasījusi samaksātās summas atmaksāšanu Francijas nodokļu dienestiem, uzskata, ka ir ieinteresēta iesniegt piezīmes šajā procedūrā.
(40)
Sabiedrība uzskata, ka pretēji tam, ko secinājusi Komisija 2005. gada 5. jūlija procedūras uzsākšanas lēmumā (2005/C 228/06) (14), nav bijis nesaderības starp atbalstu izciršanas nozarē un nodevu par gaļas iepirkumu. Tā uzskata, ka izciršanas nodeva, kas samaksāta par 2003. gadu, pamatojas uz Vispārējā nodokļu kodeksa 302.a ZD pantu un finansē valsts atbalsta mehānismu LESD 107. panta nozīmē. Tā kā šis mehānisms iepriekš nav ticis paziņots Komisijai, tas jāatzīst par prettiesisku.
(41)
Turklāt, sabiedrība uzskata, ka atbrīvojums no nodevas ir nesaderīgs ar LESD 107. pantu un ka no tā izriet nodevas nesaderība ar līdztiesības principu attiecībā uz publiskajiem izdevumiem un attiecīgi arī ar konkurences noteikumiem.
V. NOVĒRTĒJUMS
(42)
Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, ja vien šis līgums neparedz ko citu, ar kopējo tirgu nav saderīga nekāda palīdzība, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences traucējumus, dodot priekšroku atsevišķiem uzņēmumiem vai atsevišķu preču ražošanai, ciktāl šāda palīdzība iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(43)
LESD 107., 108. un 109. pants piemērojami cūkgaļas nozarē saskaņā ar 21. pantu Padomes 1975. gada 29. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2759/75 par cūkgaļas tirgus kopējo organizāciju (15). Tie piemērojami arī liellopu gaļas nozarē saskaņā ar 40. pantu Padomes 1999. gada 17. maija Regulā (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (16). Pirms Regulas (EK) Nr. 1254/1999 pieņemšanas LESD 107., 108. un 109. pants bija piemērojami liellopu gaļas nozarē saskaņā ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 805/68 (17) 24. pantu. Tie piemērojami arī aitu un kazu gaļas nozarē saskaņā ar 22. pantu Padomes 1998. gada 3. novembra Regulā (EK) Nr. 2467/98 par aitu un kazu gaļas tirgus kopīgo organizāciju (18). Tie piemērojami arī putnu gaļas nozarē saskaņā ar 19. pantu Padomes 1975. gada 29. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2777/75 par mājputnu gaļas tirgus kopīgo organizāciju (19). Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (20), ir atcēlusi šīs dažādās regulas, un tās 180. pants paredz, ka noteikumi attiecībā uz valsts atbalstu piemērojami attiecībā uz iepriekš minētajiem produktiem.
(44)
Francijas iestādes apstiprināja, ka atbrīvojums no gaļas iepirkuma nodevas (tā sauktās “izciršanas nodevas”) maksāšanas, kas 2003. gadam tika piešķirts konkrētiem lauksaimniecības produktu tirdzniecības uzņēmumiem, bija atbilstošs Regulas (EK) Nr. 1998/2006 piemērošanas jomai.
(45)
Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1998/2006 palīdzība, kas atbilst tajā izklāstītajiem noteikumiem, tiek uzskatīta par nesaderīgu ar visiem LESD 107. panta 1. punkta kritērijiem un no tā izriet, ka uz to nav attiecināms LESD 108. panta 3. punktā minētais iepriekšējas paziņošanas pienākums.
(46)
Regula (EK) Nr. 1998/2006 piemērojama atbalstam, kas piešķirts visu nozaru uzņēmumiem, taču attiecībā uz uzņēmumiem, kas darbojas EK līguma I pielikumā uzskaitīto lauksaimniecības produktu pārstrādes un tirdzniecības jomā, tikai tādā gadījumā, ja atbalsta summa nav noteikta, pamatojoties uz tādu šā veida produktu cenu vai daudzumu, kas iepirkti no primārajiem ražotājiem vai kurus laiduši tirgū attiecīgie uzņēmumi, un ka atbalsts nav atkarīgs no fakta, vai tas ir daļēji vai pilnībā piešķirts primārajiem ražotājiem.
(47)
Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1998/2006 5. panta 1. punktu šī regula piemērojama atbalstam, kas pirms tās stāšanās spēkā piešķirts uzņēmumiem, kas darbojas lauksaimniecības produktu pārstrādes un tirdzniecības nozarē, ja tie atbilst visiem 1. un 2. pantā minētajiem noteikumiem. Regula (EK) Nr. 1998/2006 stājās spēkā 2006. gada 29. decembrī.
(48)
Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1998/2006 2. panta 2. un 3. punktu vienam uzņēmumam piešķirtā de minimis atbalsta kopējā bruto summa nevar pārsniegt 200 000 EUR par triju finanšu gadu periodu. Noteikto augšējo robežu izsaka kā dotāciju skaidrā naudā. Visi izmantojamie lielumi ir bruto, proti, pirms jebkādu nodokļu vai citu maksu atskaitīšanas. Ja atbalstu piešķir citā veidā, nevis kā dotāciju, atbalsta apjoms ir atbalsta dotācijas bruto ekvivalents.
(49)
Attiecīgie uzņēmumi darbojās tādu produktu pārstrādes un tirdzniecības jomā, kas minēti EK līguma I pielikumā, kā arī citu produktu pārstrādes un tirdzniecības jomā, un tika atbrīvoti no izciršanas nodevas 2003. gadā. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1998/2006 5. pantā minētajiem pārejas noteikumiem tā šajā gadījumā ir piemērojama.
(50)
Francijas iestādes ir konstatējušas, ka Regulā (EK) Nr. 1998/2006 minētie nosacījumi ir izpildīti, pierādot, ka katra labumguvēja individuāli saņemtais atbalsta subsīdijas ekvivalents nevienā gadījumā nepārsniedza 200 000 EUR par triju gadu periodu, jo maksimālā atbrīvojuma summa bija 13 132 EUR gadā vienam uzņēmumam (skatīt 29. apsvērumu).
(51)
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka uz to gaļas mazumtirdzniecības uzņēmumu atbrīvojumu, kuru gada apgrozījums 2003. gadā ir mazāks nekā 762 245 EUR, attiecas Regulas (EK) Nr. 1998/2006 piemērošanas joma, un tas atbilst nosacījumiem, kas tajā minēti. Tātad, šis atbrīvojums nav uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Atbrīvojums no izciršanas nodevas 2003. gadā attiecībā uz gaļas mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kuru gada apgrozījums ir mazāks nekā 762 245 EUR, nav atbalsts saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 29. jūnijā