РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Гърция за някои гръцки казина C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)
(нотифицирано под номер C(2011) 3504)
(само текстът на гръцки език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/716/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 8 юли 2009 г. консорциумът DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (наричан по-долу „жалбоподателят“ или „Loutraki“) (2) подаде жалба до Комисията във връзка с гръцкото законодателство, с което се установява система от налози върху таксите за вход в казината, с мотива, че чрез системата е предоставена държавна помощ на трима оператори, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Regency Casino Thessaloniki“ (3). С електронно съобщение от 7 октомври 2009 г. жалбоподателят посочи, че не възразява да бъде разкрита самоличността му. На 14 октомври 2009 г. се проведе среща между служители на Комисията и представители на жалбоподателя. С писмо от 26 октомври 2009 г. жалбоподателят предостави допълнителни подробности в подкрепа на жалбата си.
(2)
На 21 октомври 2009 г. Комисията препрати жалбата на Гърция и поиска от Гърция да изясни повдигнатите в нея въпроси. С писмо от 17 ноември 2009 г. Гърция поиска повече време за отговор, което ѝ беше предоставено от Комисията с електронно съобщение от 18 ноември 2009 г. Гърция отговори на Комисията на 27 ноември 2009 г.
(3)
На 15 декември 2009 г. Комисията препрати на жалбоподателя отговора на Гърция. Жалбоподателят внесе коментар по отговора на Гърция на 29 декември 2009 г.
(4)
На 25 февруари, 4 и 23 март и на 13 април 2010 г. Комисията поиска допълнителна информация от Гърция, като Гърция отговори съответно на 10 март и на 1 и 21 април 2010 г.
(5)
С решение от 6 юли 2010 г. („решението за откриване на процедурата“) Комисията информира Гърция, че открива официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския Съюз, във връзка с мярка, която Гърция е привела в действие, а именно облагане на достъпа в някои казина с по-ниска данъчна ставка. Решението за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4) и заинтересованите страни бяха поканени да представят мненията си.
(6)
С писмо от 9 август 2010 г. Гърция поиска удължаване на крайния срок за отговор и Комисията даде разрешение за това с писмо от 18 август 2010 г. На 6 октомври 2010 г. Комисията получи мнението на Гърция относно решението за откриване на процедурата. На 12 октомври 2010 г. гръцките органи представиха допълнителна информация, свързана с оспорваната мярка.
(7)
След началото на разследването Комисията получи коментари от две заинтересовани страни: представителите на казино „Mont Parnès“, един от получателите на средства по мярката, изложиха своето мнение с писмо от 4 август 2010 г., а представителите на частното казино „Loutraki“ - с писма от 8 и 25 октомври 2010 г.
(8)
С писмо от 29 октомври 2010 г. Комисията препрати тези коментари на гръцките органи, за да им даде възможност да отговорят. С писмо от 6 декември 2010 г. гръцките органи представиха своето мнение по коментарите на третите страни, като целта, освен всичко друго, беше да се изяснят някои аспекти по прилагането на въпросната схема и по тълкуването на гръцкото законодателство, свързано с анализа на случая.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА, ПРЕДМЕТ НА ОЦЕНКА
II.1. Мярка
(9)
Мярката, предмет на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на някои казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на редица разпоредби (5), частично задължителни, с които:
-
се определя единен налог от 80 % върху цената на входния билет и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните,
като по този начин частните казина са поставени в неравностойно конкурентно положение.
(10)
От мярката се възползват публични казина и едно частно казино, „Thessaloniki“, на което по изключение е разрешен същия режим като при публичните казина, както е обяснено по-подробно по-долу.
II.2. Получатели
(11)
Получателите на средства по анализираната мярка са следните гръцки казина: „Mont Parnès“ (6), „Thessaloniki“ (7), „Corfu“ (8) и „Rhodes“ (9).
(12)
Към датата на решението за откриване на процедурата по-ниската регулирана цена за вход от 6 EUR се е прилагала само за три гръцки казина: „Mont Parnès“, 49 % от което са приватизирани, като 51 % от дяловете остават под контрола на държавата; „Thessaloniki“ - частно казино, третирано като държавно; и „Corfu“ - държавно казино. Казината в Родос и Корфу престават да се ползват от мярката съответно през април 1999 г. (10) и август 2010 г. (11), тъй като когато са били изцяло приватизирани и са спрели да прилагат по-ниска цена за вход.
II.3. Съответни разпоредби на гръцкото право
(13)
Преди либерализирането на пазара през 1994 г. в Гърция са работили само три казина, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“. По онова време казината са били публични предприятия, управлявани като притежавани от държавата клубове от Гръцката служба по туризма (EOT) (12). Цената за вход в тези казина е установена с решение на главния секретар на EOT, както следва (13):
-
„Mont Parnès“: през 1991 г. EOT установява цена за вход в размер на 2 000 GRD (около 6 EUR) (14);
-
„Corfu“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD, а през 1997 г. я променя на 2 000 GRD;
-
„Rhodes“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD.
(14)
Пазарът беше либерализиран през 1994 г. със Закон 2206/1994, като към съществуващите публични казина се присъединиха шест новосъздадени частни казина (15). В закона от 1994 г. беше предвидено предоставянето на общо 14 лиценза на трите съществуващи публични казина „Rhodes“, „Mont Parnès“ и „Corfu“ и на 11 бъдещи частни казина (16). От предвидените 11 нови частни казина обаче само шест получават лиценз и започват дейност, а именно казината в Халкидики, Лутраки, Тесалоники, Рио (Ахея), Ксанти (Тракия) и Сирос (през 1995 г. и 1996 г.); останалите пет лиценза са отменени.
(15)
В член 2, параграф 10 от Закон 2206/1994 се предвижда цената за вход в казината в някои региони да бъде установена с министерско решение; в същото решение следва да се определи процентът от цената, който да представлява приход за гръцката държава. На 16 ноември 1995 г. с решение на министъра на финансите (17) се постановява, че от 15 декември 1995 г. всички оператори на казина, обхванати от Закон 2206/1994, следва да вземат такса за вход (18) в размер на 5 000 GRD (19) (около 15 EUR) (20). Решението изисква от операторите на казина да заплащат на държавата 80 % от номиналната стойност на всеки билет като обществен налог, докато останалите 20 %, включително съответният ДДС, са приход за казиното (21). Решението предвижда казината да могат да предоставят достъп без входна такса (22). Независимо от това дали те в действителност вземат такса от клиентите обаче казината трябва да плащат на държавата 80 % от регулираната цена (23). С решението се изисква казината да заплащат налозите ежемесечно (24). В него също така се предвиждат и конкретни отстъпки за билети, валидни за 15 или 30 дни (25).
(16)
Всички нови частни казина, създадени след 1995 г. съгласно Закон 2206/1994, прилагат министерското решение от 1995 г. и по правило вземат, както е обяснено в предходния параграф, входна такса от 15 EUR, с изключение на „Thessaloniki“, както е обяснено допълнително по-долу.
(17)
До предоставянето на предвидените по Закон 2206/1994 лицензи публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ обаче са продължили да функционират като клубове на EOT (26) и не са прилагали законодателните актове от 1994 г. и 1995 г.
(18)
От представените от гръцките органи коментари и обяснения относно националните правила Комисията разбира, че на практика системата работи по следния начин.
(19)
Гръцките органи обясняват, че експлоатацията на казината в Гърция като цяло е уредена със Закон 2206/1994. Специалните разпоредби, приложими за публичните казина, съществували преди Закон 2206/1994, се считат за изключения от приложението на общите разпоредби на закона (и от действието на министерското решение от 1995 г.), докато тече приватизацията на тези казина и до издаването на предвидените от закона лицензи.
(20)
Поради това до датата на лицензирането им по Закон 2206/1994 министерското решение от 1995 г. не се счита за приложимо спрямо публичните казина както по отношение на входната такса от 15 EUR, така и по отношение на изискването за изплащане на 80 % от тази цена за държавата. Публичните казина започват да плащат тези 80 % едва след като предвидените по Закон 2206/1994 лицензи са предоставени (вж. параграф 23 и следващите по-долу). Дори тогава обаче, тъй като се счита, че вече съществуващите решения на EOT, с които се определя входна цена от 6 EUR, формират конкретно изключение (вече съществуващ lex specialis), което не е изменено от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и на министерското решение от 1995 г., цената за вход в публичните казина остава по изключение 6 EUR и тези казина плащат само 80 % от 6 EUR. Решенията на EOT са счетени за неприложими едва след приватизацията, когато казината вече не са изцяло собственост на държавата. Едва тогава казината започват да прилагат стандартна такса от 15 EUR и са задължени да плащат 80 % от 15 EUR като налог на държавата.
(21)
Въпреки че би следвало правилото да е такова, има изключение при частичната приватизация на казино „Mont Parnès“, потвърдено със Закон 3139/2003 (който предвижда възможност и за приватизацията на „Corfu“ на по-късна дата). В този закон изрично се постановява цената за вход в „Mont Parnès“ да остане 6 EUR.
(22)
През 2000 г. „Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis“ (гръцкото дружество за развитие на туризма, „ETA“), което е изцяло собственост на гръцката държава, сменя EOT като оператор на казината „Corfu“ и „Mont Parnès“ и от края на 2000 г. до 2003 г., когато управляваните от него казина са лицензирани съгласно Закон 2206/1994, ETA започва, първоначално доброволно, а по-късно в съответствие с член 24 от Закон 2919/2001, постепенно да се адаптира към определените със Закон 2206/1994 задължения на казината, за да подготви двата клуба, които преди това са били публична собственост, за пълно лицензиране и приватизация (27). През този преходен период ETA изплаща на държавата 80 % от цената на входните билети от 6 EUR за „Mont Parnès“ и „Corfu“.
(23)
През 2003 г. държавното казино „Mont Parnès“ е преобразувано в дружество с ограничена отговорност и 49 % от неговия капитал е продаден на частния сектор (28). Предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз за казино „Mont Parnès“ е даден в крайна сметка през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 1). Със същия закон се запазва входната цена за „Mont Parnès“ в размер на 6 EUR (член 1, параграф 1, vii).
(24)
В случая с казино „Corfu“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз първоначално е даден на ETA през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 3), така че ETA да може да го включи в по-късна приватизация. В същата разпоредба се предвижда входната цена за казино „Corfu“ да бъде определена с ново министерско решение, което предполага, че министерското решение от 1995 г. е неприложимо. Според информацията на Комисията не е издавано ново министерско решение и казино „Corfu“ е продължило да взема такса от 6 EUR до приватизация си през август 2010 г., когато е започнало да прилага цената от 15 EUR (29).
(25)
В случая с казино „Rhodes“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз е издаден през 1996 г. с Министерско решение Τ/633 от 29 май 1996 г. Казиното обаче е продължило да взема намалената входна такса и я променя на 15 EUR едва след своята приватизация през април 1999 г. До приватизацията му казиното работи под управлението на EOT и впоследствие прилага решението на EOT от 1992 г., с което се определя входна цена за казино „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (30).
(26)
Частното казино „Thessaloniki“ е създадено и лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (31). То винаги е таксувало намалената цена от 6 EUR, прилагана от публичните казина („Mont Parnès“ и „Corfu“), въз основа на Законодателен указ 2687/1953 (32), с който се предвижда предприятията, учредени с чуждестранни инвестиции, да се ползват с режим, който е поне толкова благоприятен, колкото прилагания режим спрямо други подобни предприятия в страната (33). Когато въпросът е бил повдигнат в един момент, управителят на казиното (т.е. „Hyatt Regency“) е отправил искане входната цена за казино „Thessaloniki“ да бъде определена на същото ниво като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR. След получаване на становище от Държавния правен съвет (Становище 631/1997), искането е било прието. От издаването на лиценза през 1995 г. насам казино „Thessaloniki“ е длъжно да отчислява на държавата 80 % от номиналната стойност на входните билети (34).
III. ОСНОВАНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО
(27)
Комисията започна официално разследване съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС поради наличието на сериозни съмнения за дискриминационен режим на данъчно облагане на няколко конкретно определени казина в Гърция, ползващи се с по-благоприятни данъчни условия спрямо други казина в страната.
(28)
Комисията счете, че оспорваната мярка се е отклонила от общите законови правила за установяване на нормалното ниво на облагане на таксите за вход в казината, което е подобрило конкурентната позиция на получателите.
(29)
Оспорваната мярка изглежда представлява загуба на публични приходи за гръцката държава и дава предимство на казината с по-ниска такса за вход. На аргумента на гръцките органи, че тези, които се възползват пряко от по-ниската цена за вход, са клиентите, Комисията отговори, че субсидирането на клиенти може да представлява държавна помощ за предприятие, при положение че е обвързано с условие за използването на конкретна стока или услуга, предоставена от това предприятие (35).
(30)
Комисията също така отбеляза, че степента на данъчно облагане не е определена според обстоятелствата, свързани с конкретните казина (36); Комисията временно заключи, че мярката е селективна (37).
(31)
Комисията счете, че е възможно оспорваната мярка да нарушава конкуренцията между казината в Гърция и на пазара за придобиване на предприятия в Европа. Комисията заяви, че напълно зачита правото на държавите-членки да регулират хазартната дейност на територията си, като спазват правото на ЕС, но не се съгласи, че от това следва, че разглежданата мярка не може да нарушава конкуренцията и да влияе на търговията между държавите-членки. Операторите в сектора често са международни хотелиерски групи, чието решение за инвестиране може да бъде повлияно от мярката, и казината могат да бъдат притегателно средство за туристи да посетят Гърция. Ето защо Комисията заключи, че мярката би могла да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (38).
(32)
Комисията счете временно, че мярката представлява неправомерна помощ, тъй като е приведена в действие от гръцките органи без предварителното съгласие на Комисията и че помощта би могла да бъде възстановена съгласно разпоредбите на член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО („процедурният регламент“) (39).
(33)
Комисията не констатира наличието на основания да счита оспорваната мярка за съвместима с вътрешния пазар; мярката изглежда представлява необоснована оперативна помощ за казината, които са се възползвали от нея (40).
(34)
Комисията отбеляза, че ако се потвърдят нейните съмнения, че в мярката се съдържа несъвместима държавна помощ, съгласно член 14, параграф 1 от процедурния регламент тя ще бъде длъжна да разпореди Гърция да възстанови помощта от получателите, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото (41).
IV. МНЕНИЯ, ПОЛУЧЕНИ ОТ ГРЪЦКИТЕ ОРГАНИ И ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(35)
В хода на официалното разследване Комисията получи мнения от Гърция, от представителя на „Elliniko Kazino Parnithas AE“ („Mont Parnès“) и от представителите на частното казино в Loutraki („Loutraki“).
IV.1. Мнения на Гърция и на казино „Mont Parnès“
(36)
Мненията, внесени от представителя на казиното получател „Mont Parnès“, и тези, получени от гръцките органи, са идентични по същество и ще бъдат обобщени заедно в този раздел.
IV.1.1. Наличие на помощ
(37)
Както гръцките органи, така и казино „Mont Parnès“ отричат наличието на каквато и да било държавна помощ. Те твърдят, че държавата не пропуска никакви приходи, а ако пропуска, казината не печелят никакво предимство.
(38)
Гръцките органи твърдят, че диференцирането на цената е въпрос само на ценова регулация, тъй като събираният данък представлява еднакъв дял от съответната цена на издадените билети за вход.
(39)
Според гръцките органи целта при определянето на цена за вход и изискването за плащане към държавата не е да се съберат приходи за държавата, а да се възпрат лицата с ниски доходи да участват в хазартни игри. Фактът, че таксата за вход носи и държавен приход не променя характера ѝ на контролна мярка. Поради това гръцките органи са на мнение, че изискването входният билет да се издава с определена цена за клиентите, посещаващи игралните зони в казината, е административна контролна мярка, с която се налага такса, но която по същността си не е данък и не може да бъде считана за данъчна тежест, както е постановено в решение № 4027/1998 на Държавния съвет, Върховния административен съд в Гърция (42).
(40)
Що се отнася до разликите в цените за отделните казина, Гърция твърди, че икономическите и социалните обстоятелства в отделните казина са различни и не са съпоставими. Гръцките органи поддържат становището, че разликата в таксите е оправдана от съображения за обществения ред. По-специално те твърдят, че обстоятелствата на отделните казина оправдават и са в пълно съответствие с практиката за определяне на различна цена на билетите за казина, разположени в близост до големи градски центрове, и за казина в малките населени места, където живее най-вече селско население, което в по-голямата си част е с по-ниски доходи и степен на образование и което трябва да бъде разубедено да участва в хазартни игри в по-голяма степен, отколкото населението на градските региони.
(41)
Жалбоподателят „Loutraki“ отбелязва, че когато казино „Corfu“ е било приватизирано през 2010 г., цената за вход е била повишена от 6 EUR на 15 EUR, което според „Loutraki“ по-скоро противоречи на аргументите за обществения ред; гръцките органи отговарят, че отдалеченото географско местоположение на остров Корфу означава, че то не в конкуренция с никое от другите гръцки казина, така че конкуренцията не може да бъде нарушена. Освен това гръцките органи твърдят, че е наложително цената за вход да бъде възпираща, за да са защитени жителите на Корфу, тъй като промяната в условията за дейност на казиното след приватизацията неизбежно ще доведе до значително увеличаване на работното му време, общото му ниво на активност и привлекателността му.
(42)
Ако на казината с по-ниски цени е предоставено някакво предимство, в резултат на което те привличат повече клиенти, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват гледната точка, че непременно трябва да е налице загуба на държавни приходи. Също така не е сигурно, че ако цената за вход беше по-висока, предполагаемите получатели на помощ щяха да генерират повече приходи за държавата, така че предполагаемата загуба на приходи е хипотетична. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че ползата от по-ниската цена за вход е за клиента и че делът от цената, който казиното запазва, е по-голям в казината с такса за вход от 15 EUR, което е в полза на казината с по-високи цени.
(43)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че няма влияние върху конкуренцията или търговията, тъй като всяко казино обслужва местен пазар. Те оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, която се посочва като предполагаем вариант в решението за откриване на процедурата, и изтъкват, че понастоящем в Гърция хазартните игри по интернет са незаконни.
(44)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ поддържат становището, че дори и да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да влияе на решението на дадено чуждестранно дружество да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги може да се възползва от Законодателен указ 2687/1953, както направи „Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE“ с казино „Thessaloniki“.
(45)
Жалбоподателят твърди, че получателите имат възможност да предоставят безплатен вход, но въпреки това трябва да заплатят налога от 80 %, което според него показва много ясно, че мярката представлява държавна помощ; гръцките органи отговарят, че тази практиката се прилага по изключение, тъй като казината използват тази възможност, за да предложат безплатен вход най-вече на клиенти, които са VIP или известни личности, и че тази практика противоречи на данъчното право (Закон 2238/1994), защото плащането на 80 % от цената на билета на държавата от собствените ресурси на предприятието не се признава за продуктивен разход и не може да бъде приспаднат от приходите на дружеството, така че дружество, което прилага такава практика, понася съществена данъчна тежест.
(46)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ насочват допълнително вниманието на Комисията към други разлики между казината съгласно различни данъчни и регулаторни мерки. Според тях тези разлики са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и компенсират предимствата, от които се възползват получателите по мярката благодарение на по-ниската цена за вход. По-специално, всяко казино заплаща на държавата процент от годишната си брутна печалба, но съгласно закона „Loutraki“ заплаща по-малък процент от останалите. Комисията подчертава, че ако другите мерки, посочени от гръцките органи и „Mont Parnès“, наистина съществуват, те могат да представляват отделна мярка за помощ за „Loutraki“, при условие че са изпълнени всички условия на приложимото право на ЕС за държавните помощи. Във всеки случай обаче тези мерки са различни от оценяваната мярка и са извън обхвата на настоящото решение.
(47)
Накрая Гърция е посочила, че обмисля възможността за промяна в ценовата си политика за казината, за да няма дискриминация между тях. Тя обаче все още не е информирала Комисията, че се осъществява подобна промяна.
(48)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ не са представили никакви коментари във връзка със съвместимостта и законността на помощта.
IV.1.2. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(49)
От друга страна, гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да бъде констатирано, че оценяваната мярка е неправомерна и несъвместима държавна помощ, възстановяването на тази помощ би било в разрез с два принципа.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа за разумните очаквания на гражданите. Въпросът за цената за вход в казината, и по-специално степента, до която цената за вход следва да представлява финансова тежест за казината, беше поставен пред Държавния съвет преди около 15 години (43). Държавният съвет постанови съгласно националното право, че цената за вход няма характера на данък, което непряко доказва, че тя не представлява икономическа тежест за казината. Така казината получатели можеха с основание да действат, като допускат, че не може да става въпрос за държавна помощ, произтичаща от диференцираните цени, които не са счетени за икономическа тежест съгласно националното право.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че като подава жалба пред Комисията цели петнадесет години след приемането на спорната мярка (през 1995 г.), „Loutraki“ злоупотребява с правото си да се обръща към Комисията, за да защитава интересите и правата си съгласно правилата за държавната помощ от ДФЕС.
(50)
Относно изчисляването на сумата, подлежаща на възстановяване, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват предложеното от „Loutraki“ изчисление, според което разликата в данъка за клиент, таксуван в казината с висока цена и в казината с по-ниска цена, се умножава по броя на клиентите, посетили казината получатели. Те твърдят, че това изчисление е неправилно и произволно, тъй като не е сигурно дали въпросните казина получатели „Mont Parnès“, „Thessaloniki“ и „Corfu“ (44) биха имали същата клиентела при по-висока цена на билета.
IV.2. Мнения, получени от „Loutraki“
(51)
„Loutraki“ твърди, че мерките, предвидени от националното законодателство, представляват данъчна дискриминация в полза на някои казина, дотолкова доколкото към различни данъчни основи, а именно две различни цени за вход, определени от държавата, се прилага един данък в размер на 80 %, който трябва да се отчисли за държавата върху входа за казината. Цената за вход в казината получатели е значително по-ниска от цената в другите казина (6 EUR вместо 15 EUR), което представлява пропуснати приходи за държавата и предвид нарушената конкуренция, до която води, е равнозначна на държавна помощ.
(52)
По-нататък „Loutraki“ твърди, че мярката не е обективно обоснована, тъй като налагането на по-ниска цена за вход на казината получатели в действителност противоречи на социалната цел и на обосновката и спецификата на определянето на цена за вход в казината, което бе разгледано в Решение № 4027/1998 на Държавния съвет. „Loutraki“ е на мнение, че не може логично да се твърди, че е възможно да се постигнат административен контрол и социална защита чрез различно таксуване на билетите за вход - в казино „Mont Parnès“, само на около 20 км от центъра на Атина, входът струва 6 EUR, а в „Loutraki“, на около 85 км от центъра на Атина, входът струва 15 EUR; в казино „Thessaloniki“, само на 8 км от центъра на Солун, входът струва 6 EUR, а в Халкидики, на около 120 км от центъра на Солун, входът струва 15 EUR.
(53)
„Loutraki“ коментира, че преди Гърция е твърдяла, че намалената цена от 6 EUR за вход е оправдана от специалните обстоятелства за всяко казино получател, свързани главно с географското разположение (което определя дадени икономически, социални, демографски и други конкретни характеристики), но след приватизацията си през август 2010 г. казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR без никакво обяснение защо тези специални обстоятелства вече не важат.
(54)
Що се отнася до количественото изражение на сумата, подлежаща на възстановяване, „Loutraki“ отстоява мнението, че въпросната сума е разликата в отчисления данък за всеки клиент, умножена по броя на клиентите, посещаващи в казината получатели.
(55)
Що се отнася до отделните мерки, посочени от Гърция и „Mont Parnès“, които по тяхно мнение са в полза на „Loutraki“, основната мярка от които е, че „Loutraki“ плаща по-малък дял годишна брутна печалба на държавата отколкото други казина, „Loutraki“ е на мнение, че на практика то е платило същата сума като конкурентите си съгласно отделно споразумение с органите.
V. ОЦЕНКА
(56)
Мярката, подложена на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременно прилагане на редица разпоредби (45), чрез които се определят единен налог от 80 % върху цената за вход в казината и различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните, като по този начин частните казина се поставят в неблагоприятно конкурентно положение (46).
V.1. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(57)
За да установи дали дадена мярка представлява държавна помощ, попадаща в приложното поле на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), Комисията трябва да прецени дали са изпълнени условията на член 107, параграф 1 от Договора. Член 107, параграф 1 гласи, че: „освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(58)
Съответно Комисията ще прецени дали оспорваната мярка изпълнява всички четири необходими условия, за да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1.
V.1.1. Предоставено предимство
(59)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако предоставя на получателите предимство, освобождаващо ги от такси, които по принцип трябва да бъдат поети от техните собствени бюджети.
(60)
Първоначално гръцките органи заявиха, че мярката е извън обхвата на правилата за държавна помощ, тъй като равнището на вноската, която всички работещи казина в Гърция трябва да плащат на държавата е еднакво - 80 % от стойността на всеки билет за вход, като се има предвид, че елементът на разлика в режимите идва от ценовата политика, предвидена от законодателството от 1994 г. и 1995 г., с което се определя цена за вход от 15 EUR в лицензираните съгласно Закон 2206/1994 казина.
(61)
Гръцките органи твърдят също така, че таксата за вход е само административна контролна мярка и не представлява данък, тъй като съгласно Решение № 4025/1998 на Държавния съвет определянето на цена за вход в казината има социален характер и не е данъчна мярка.
(62)
Преди всичко следва да се отбележи, че определянето на цените със Закон 2206/1994 не може да бъде описано просто като типична ценова политика, тъй като изглежда всички казина са свободни да таксуват клиентите с по-ниска цена за вход или дори да предоставят безплатен вход, въпреки че във всички случаи остават подчинени на задължението да плащат на държавата 80 % от стойността на издадения билет за вход, независимо колко в действителност е платил клиентът.
(63)
Във всеки случай, когато се прилагат правилата на ЕС за държавна помощ, няма значение дали мярката, предмет на оценка, е данък или мярка за ценообразуване, тъй като член 107 се отнася за помощ „под каквато и да било форма“, която предоставя предимство. Фактът, че нейната основна цел не е да генерира данъчен приход, сам по себе си не е достатъчен, за да създаде предпоставка такава мярка да не бъде определена като държавна помощ.
(64)
Дори да се приеме, че определянето на цена за вход в казината може да има социална цел, въпросът дали това представлява предимство, равнозначно на държавна помощ, трябва да бъде оценен от гледна точка на ефекта върху отделните предприятия, за да се определи дали някои предприятия участват с по-малък дял в публичните приходи. Предвид факта, че освобождаването от прилагане на общата цена за вход от 15 EUR е предоставено индивидуално на конкретни казина, и по-специално че налогът от 80 % следва да се плаща на държавата въз основа на по-ниската цена, която тези казина са длъжни да изискват (по принцип, вж. по-горе), налице е предоставено предимство на тези казина.
(65)
Комисията признава правото на държавите-членки да определят дадена мярка като данъчна или друга мярка съгласно националното си законодателство. Оценката на Комисията не е насочена по-никакъв начин към тълкуване на националното законодателство. При все това ефектът от тази мярка е възможността за редовно постоянно плащане на държавата на 80 % от цената на всеки билет за вход, издаден от всяко казино. Освен това Комисията отбелязва, че съгласно националното законодателство (по-специално Закон 2206/1994 и министерското решение от 1995 г.) дължимите суми следва да бъдат внасяни в съответната служба за данък върху приходите (47). Поради това, докато определението на мярката според националното законодателство остава незасегнати, Комисията е на мнение, че мярката има ефект, подобен на този от данъчна мярка. Съответно, единствено за целите на настоящото решение и на оценката съгласно правото на ЕС в областта на публичните помощи Комисията ще нарича мярката „данъчна мярка“, „данък“ или „данъчно облагане“.
(66)
Оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от единния данък вход, наложен върху различни регулирани цени за вход, предоставя предимство на публичните казина в Гърция в сравнение с частните казина. Общият ефект от двете предприети от държавата действия е, че докато частните казина трябва да плащат на държавата данък вход от 12 EUR на човек (80 % от 15 EUR), публичните казина плащат само 4,80 EUR (80 % от 6 EUR). (48)
(67)
С тази мярка гръцката държава облекчава публичните казина от тежест, която те би трябвало да поемат, при положение че данъчното облагане е недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията. По принцип в Гърция е въведено недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията данъчно облагане със Закон 2206/1994 за създаване, организация, експлоатация и контрол на казината, с който се определя цена за вход от 15 EUR и дължим данък на държавата - 80 % от тази сума. Гръцката държава обаче не прилага тази недискриминационна и неутрална по отношение на конкуренцията система на данъчно облагане спрямо публичните казина (или частното казино „Thessaloniki“, което се третира по същия начин), и вместо това им е позволила да плащат само 4,80 EUR данък вход, като по този начин е облагодетелствала тези предприятия. Въпросните казина е трябвало да понасят по-лека данъчна тежест на посетител от общите си приходи. Общите им приходи включват не само приходи от вход (единствено от цената на билетите за вход), но и от другите им източници на доход като хазартни игри, настаняване, услуги, предоставяни от барове и ресторанти, представления и др.
(68)
Установена съдебна практика е концепцията за помощ да обхваща не само ползите, но и мерките, които в една или друга форма облекчават таксите, обикновено включени в бюджета на предприятието, и които по тази причина не са субсидии в строгия смисъл на думата, но са близки по характер и имат същия ефект (49). Такова предимство може да бъде предоставено чрез различни видове намаляване на данъчната тежест за предприятието, включително намаляване на данъчната основа.
(69)
В този случай казината „Corfu“, „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ (и казино „Rhodes“ до 1999 г.) (50) са получили предимство, подобно на намаляване на данъчната основа, тъй като, както беше обяснено по-горе, за тези казина има специални разпоредби, съгласно които данъкът, който плащат на посетител, е определен на по-ниско равнище от наложеното на другите казина.
(70)
Гръцките органи коментират, че клиентите пряко се облагодетелстват от по-ниската данъчна тежест. При все това, дори при положение че може да се твърди, че клиентите също са облагодетелствани в резултат от намалената данъчна тежест за вход, тъй като плащат по-ниска крайна цена, това не възпрепятства мярката да предоставя предимство на съответните предприятия, в този случай казината получатели, тъй като те плащат по-нисък по размер данък на посетител.
(71)
В свързаните с данъци дела е доказано, че освобождаването от данъци, които номинално се плащат от клиента, но се събират от доставчика, може евентуално да представлява държавна помощ, както могат да представляват такава помощ и други облекчения за клиентите при закупуване на определени стоки и услуги (51).
(72)
В съответствие с досегашната практика (52) Комисията смята, че намаленията на данъците за клиентите могат да представляват държавна помощ за предприятията, когато намалението зависи от използването на определена стока или услуга, предоставена от определено предприятие. Следователно аргументът, че клиентът се облагодетелства пряко, не е пречка да бъде констатирано наличие на държавна помощ.
(73)
Освен това, при положение че казината в Гърция спазват обичайната търговска практика да не таксуват входен билет и същевременно плащат данък вход на държавата (80 % от номиналната стойност на билета), предоставеното предимство на публичните казина от данъчната дискриминация е още по-голямо, тъй като разходът за допускане на клиент е значително по-висок за частните казина, където дължимият данък вход е 12 EUR, отколкото в публичните казина, които трябва да отчислят само 4,80 EUR от общите приходи от своята дейност.
(74)
Гръцките органи твърдят, че практиката да се предоставя безплатен вход в казината получатели в определени дни от седмицата е изключение. Тази практика обаче е специално предвидена в националното законодателство (министерското решение от 1995 г.). Гърция твърди, че практиката е предназначена за VIP лица или знаменитости, но Комисията има доказателства под формата на обществено достъпна информация, като листовки, предлагащи безплатен вход, разпространявани във вестници и в интернет, което показва, че безплатен вход се предоставя на всички клиенти в определени дни от седмицата всяка седмица като обичайна практика (казино „Thessaloniki“ например рекламира на своята интернет страница, че предоставя безплатен вход без прекъсване от неделя до четвъртък) (53). В такъв случай практиката за безплатен вход в казината получатели не изглежда изключение.
(75)
Гърция твърди, че практиката противоречи на националното данъчно право; Комисията посочва, че разрешението да се предоставя безплатен вход е изрично предвидено в националното законодателство относно казината и казината получатели очевидно се възползват от него.
(76)
Гърция твърди, че плащаните на държавата 80 % от цената на билета от собствените ресурси на казиното не се признават като продуктивни разходи и съгласно гръцкото данъчно законодателство не могат да бъдат приспаднати от приходите на дружеството, така че дружество, прилагащо такава практика, поема значителна данъчна тежест. Комисията е на мнение, че това разсъждение в действителност подкрепя твърдението на жалбоподателя, че поради значителната данъчна тежест в резултат от плащането на данък от собствените си приходи едно частно казино на практика не може да си позволи да предостави безплатен вход; това подкрепя аргумента, че е налице предимство за казината с по-ниска цена.
(77)
Гърция също така твърди, че тъй като казината запазват 20 % от неравностойната цена за вход, предимството се предоставя на казината с по-висока такса, което осигурява 3 EUR нетен приход, в сравнение с 1,20 EUR, получени от публичните казина. Този аргумент е подвеждащ, тъй като пренебрегва два факта от съществено значение за правилното разбиране на действителното антиконкурентно въздействие на мярката. От друга страна, фактът, че органите са определили по-ниско ниво на цените на билетите, включително данък вход, за някои казина, прави тези казина по-привлекателни за клиентите и това i) отклонява търсенето от модела, който би преобладавал, ако казината се конкурираха само според собствените си качества въз основа на индивидуалния обхват и качество на предлаганите услуги, и ii) ако се приеме, че всички останали условия са еднакви, това увеличава изкуствено броя на посетителите. От друга страна, както беше обяснено по-рано, приходите от вход са само ограничен дял от общите приходи, които привлеченият от казиното клиент генерира за предприятието, и от които казината трябва да плащат данък вход.
(78)
На последно място фактът, че данъчната дискриминация предоставя предимство, се признава в самите национални разпоредби в тази връзка. Както съобщават гръцките органи, на казино „Thessaloniki“ е позволено да взема по-ниска такса вход и да плаща по-нисък данък въз основа на Законодателния декрет от 1953 г., според който на предприятия, учредени с чуждестранен капитал, следва да бъде позволен най-благоприятният режим, определен за местните предприятия. Въпреки че гръцките органи отстояват мнението, че разглежданата мярка не предоставя предимство, те прилагат този законодателен акт по отношение на казино „Thessaloniki“ въз основа на това, че това е най-благоприятният режим, предоставен на местните предприятия, за разлика от по-тежкия, прилаган за частните казина.
(79)
От друга страна, гръцките органи и казино „Mont Parnès“ насочват вниманието към други различия между казината по отношение на данъчни или регулаторни мерки, които според тях са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и по този начин компенсират евентуалните предимства, от които се възползват получателите в резултат на по-ниската цена за вход (54). Комисията е на мнение, че твърдението, че една мярка (разлика в общото данъчно облагане) трябва да бъде компенсация за друга (разлика в цените за входни билети и съответно налагане на специален данък) не може да бъде приета като аргумент в подкрепа на становището, че оценяваната мярка не представлява помощ. Във всеки случай, както вече беше споменато, тези аспекти са различни от оценяваната мярка и са извън обхвана на настоящото решение (вж. параграф 46).
(80)
Комисията стига до заключението, че оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от прилагането на единен данък вход към различни регулирани цени, предоставя предимство за казината с по-ниски цени.
V.1.2. Публични ресурси и участие на държавата
(81)
Посоченото по-горе предимството може да се припише на държавата и се финансира с публични ресурси.
(82)
Както беше обяснено по-горе, данъчната дискриминация е в резултат на поредица от административни актове, укази и нормативни разпоредби, приети от гръцката държава, включително по-специално: Закон 2206/1994; Министерското решение от 1995 г.; Закон 3139 от 30 април 2003 г.; Законодателен декрет 2687/1953; решенията на главния секретар на EOT (който управлява публичните казина), издадени в съответствие със Закон 1624/1951 и Декрет 4109/1960, а именно Решение № 535633 на EOT от 21 ноември 1991 г., с което се определя цена за вход в казино „Mont Parnès“ в размер на 2 000 GRD, и Решение № 508049 на EOT от 24 март 1992 г., с което се определя цена за вход в казината „Corfu“ и „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (в случая на „Corfu“ по-късно цената е променена на 2 000 GRD с Решение № 532691 от 24 ноември 1997 г.); както и на лицензите, предоставени на всяко от казината съгласно националното законодателство, в които се потвърждава съответната цена за вход и задължението за плащане на 80 % от цената, приложима за всяко конкретно казино.
(83)
Освен това данъчната дискриминация се финансира с публични ресурси. Ако държавата пропусне приходи, които би трябвало да събере от дадено предприятие при нормални обстоятелства, съответната мярка се финансира с публични ресурси.
(84)
По отношение на данъците предоставеното предимство на публичните казина в този случай е в резултат на изкуственото намаляване на данъчната основа, върху която се начислява 80 % данък вход, от обща номинална стойност 15 EUR за входен билет до 6 EUR при публичните казина.
(85)
Съдът постанови, че такова дискриминационно намаляване на данъчната основа води до загуба на данъчни приходи за държавата, което е равностойно на използване на публични ресурси в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС (55). Като цяло в оценявания случай гръцката държава пропуска данъчни приходи от публичните казина в размер на 7,20 EUR на посетител, което представлява разликата между данъка в размер на 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина, и данъка в размер на 4,80 EUR на посетител, плащан на държавата от публичните казина. При оценката на предимството, получено от всяко казино получател, обаче могат да бъдат взети предвид някои изменения (обяснени по-подробно в раздел V.4 „Количествено изражение и възстановяване“: по-специално, изглежда, че до 2000 г. „Mont Parnès“ и „Corfu“ не са плащали никакъв данък вход на държавата, така че в този случай предимството възлиза на данъка от 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина).
(86)
Гърция твърди, че тъй като казината, прилагащи по-ниска цена, могат да привлекат повече клиенти, не е сигурно, че държавата пропуска приходи. Гърция е на мнение, че поради това мярката не представлява държавна помощ.
(87)
Както вече беше споменато в решението за откриване на процедурата, Комисията не приема този аргумент. В съответствие с досегашната си практика (56) Комисията счита, че фактът, че дадено намаление на данък по отношение на определени данъкоплатци може да доведе до увеличение на цялостното ниво на приходите, събрани чрез този данък, не означава непременно, че мярката не е финансирана от публични ресурси.
(88)
Аргументът на гръцките органи е погрешен по отношение на това, че критерият за сравнение, по който изпитват въздействието от данъчната дискриминация върху публичния бюджет, е повлиян от съдържащото се в мярката предимство. В доводите си гръцките органи вземат предвид динамичния ефект от намаление на цените, който би могъл да увеличи търсенето и в крайна сметка събрания данък, тъй като събраният данък е пропорционален на броя на посетителите. Но това сравнение е неточно, защото причината за нарастване на търсенето е самата неравнопоставеност, създадена от предимството, а именно фактът, че е налице по-ниска цена и от там по-ниска данъчна тежест на посетител.
(89)
Във всеки случай гръцките органи не представиха никакви доказателства, че чрез схемата за различни цени общите данъчни приходи от данък вход за казината се увеличават в максимална степен. Ако Комисията трябваше да приеме доводите, че намаляването на цената за вход на 6 EUR води до увеличаване на събирания данък, данъчните приходи щяха да са увеличени в максимална степен, ако всички билети за вход във всички казина, публични и частни, струват 6 EUR, което противоречи на гръцкото становище, че до това положение се достига в резултат на данъчната дискриминация, възникнала от различните цени.
(90)
Следователно оспорваното предимство е финансирано с публични ресурси.
V.1.3. Селективност
(91)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, за да представлява дадена мярка държавна помощ, тя трябва да бъде конкретна или селективна, тоест да поставя в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“.
(92)
Съгласно съдебната практика на Съда (57), „що се отнася до оценката на условието за селективност, което е съставна част от концепцията за държавна помощ, от установената съдебна практика става ясно, че член 87, параграф 1 от ДЕО [настоящ член 107, параграф 1 от ДФЕС] изисква оценка на всяка помощ под каквато и да било форма съгласно конкретна законова схема, която „поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други предприятия, които са в правно и фактическо положение, съвместимо по смисъла на преследваната цел от въпросната система“ (58). Според постоянната съдебна практика на Съда в член 107, параграф 1 от ДФЕС не се прави разлика между причините или целите на държавната помощ, а те се определят въз основа на резултатите си (59). Съгласно опита на Комисията и съдебната практика на ЕС в данъчните спорове съответното селективното предимство може да възниква в резултат на изключение от данъчните разпоредби от законодателен, регулаторен или административен характер или от дискреционна практика на данъчните органи. От друга страна, селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“ (60) и в такъв случай може да бъде счетено, че мярката не представлява държавна помощ.
(93)
На първо място Комисията констатира, че в случая, който се оценява, общата данъчна система е системата, която по принцип се прилага по отношение на всички казина, и е предвидена в Закон 2206/1994 и в решението на Министерския съвет за нейното прилагане от 1995 г. (факт, потвърден от гръцките органи; вж. параграф 19).
(94)
На второ място Комисията констатира, че въпросната мярка е в нарушение на общата данъчна система. Както е потвърдено от гръцките органи, специалните разпоредби, които се прилагат по отношение на публичните казина (и за частното казино „Thessaloniki“), се считат за изключения от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и решението на Министерския съвет за неговото прилагане от 1995 г. (вж. по-горе параграф 19 и следващите).
(95)
Комисията посочва, че изискването да се плаща 80 % от цената за вход не се е прилагало по отношение на казината „Mont Parnès“ и „Corfu“ до 2003 г. Както бе отбелязано по-горе, изискването е започнало да се прилага по отношение на казината „Thessaloniki“ и „Rhodes“ след лицензирането им съгласно Закон 2206/1994, както следва - „Thessaloniki“ през 1995 г. и „Rhodes“ през 1996 г. Цената за вход от 6 EUR се запазва до настоящия момент за „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ и е останала 6 EUR до приватизацията на „Corfu“ през август 2010 г. и на „Rhodes“ през 1999 г. Изискването за плащане на 80 % и цената от 15 EUR за вход са станали обаче задължителни по закон за другите казина през 1995 г. и се изпълняват от този момент насам.
(96)
Поради това Комисията счита, че мярката е селективна.
(97)
На трето място Комисията констатира, че селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“, тоест от степента, до която изключенията от данъчната система или разграниченията в рамките на системата възникват пряко от основните или от ръководните принципи на системата в съответната държавата-членка (това е третата стъпка от анализа на селективността). В съответствие с установената съдебна практика на Съда (61) Комисията счита, че мерки, създаващи разграничаване между предприятията, не представляват държавна помощ, когато това разграничаване произтича от характера и общата схема на системата на облагане, към която принадлежат. Тази обосновка въз основа на характера или цялостната структура на данъчната система отразява съответствието на конкретна данъчна мярка на присъщата логика на данъчната система като цяло. От друга страна, при практиката на Комисията и съдебната практика на Съда се използва тясно ограничен подход при такъв тип обосновка. Основанието, на което се позовават, трябва да е присъщо на данъчната система.
(98)
Гръцките органи заявяват, че индивидуалните особености на всяко едно казино са различни и че цените за вход са определени във връзка с тях, като целта е да се определи цена, която да възпира лица с ниски доходи да участват в хазартни игри.
(99)
Комисията не може да приеме тези аргументи. Доводът, че размерът на цената е определен и обоснован въз основа на особеностите на всяко едно казино, като целта е да се възпрат лица с ниски доходи да участват в хазартни игри, е несъвместим с факта, че и двете казина „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“, които прилагат цена от 6 EUR, са в близост до големи населени места. Този довод е несъвместим и с разпоредбата, която изрично позволява допускането на клиенти без заплащане, при условие че 80 % от цената така или иначе се плаща на държавата.
(100)
Комисията констатира също така, че не е ясно защо тази по-ниска цена е необходима специално в случая с тези казина, а не се налага по отношение на останалите. Гръцките органи не обясняват икономическите изчисления за определяне на по-ниската цена за вход от 6 EUR вместо друга междинна сума или, ако се приеме, че все пак има специфични особености - които според Гърция се състоят главно в географското местоположение на конкретното казино - защо всички казина получатели са задължени да прилагат еднаква цена за вход (като общо правило, вж. по-горе) вместо цена, определена според тяхната индивидуална ситуация. Например, ако се твърди, че по-ниската цена за вход е обоснована от фактори, характерни за географското местоположение на всяко едно казино, тази причина по никакъв начин не може да се отнесе към казино „Thessaloniki“, което се ползва от този режим не във връзка с географското си местоположение, а във връзка с национална разпоредба, която позволява на предприятия, създадени с чуждестранен капитал, възможно най-благоприятния режим, прилаган спрямо местните предприятия. Следователно при определяне на цената за вход в казино „Thessaloniki“ неговото географско местоположение изглежда не е взето под внимание в нито един момент. Като друг пример казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR за вход след приватизацията си през август 2010 г. Гръцките органи не обясниха по задоволителен начин защо специалните условия, посочени по-горе, вече не се прилагат и съответно защо по-ниската цена на билетите за вход вече не е била необходима.
(101)
Комисията заключава, че селективният характер на мярката, предмет на оценка, не се обосновава от характера или от общата схема на системата. Комисията счита, че оспорваната мярка включва елемент на дискриминация под формата на намаляване на данъчната основа, което води до създаване на данъчно предимство в полза на отделни избрани казина, и че тази дискриминация не се обосновава от логиката на съответната обща данъчна система в Гърция.
(102)
Комисията прави заключение, че е изпълнен критерият за селективност за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.1.4. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(103)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако засяга конкуренцията и търговията между държавите-членки. Независимо от правния статут на получателя или от начините на финансиране този критерий предполага, че получателят на средства по мярката извършва стопанска дейност.
(104)
Съгласно съдебната практика на Съда „за целта на категоризирането на дадена национална мярка като забранена държавна помощ, не е необходимо да се установи, че помощта има реално въздействие върху търговията между държавите-членки и че конкуренцията е действително нарушена, а само да се провери дали е възможно помощта да засегне тази търговия и да наруши конкуренцията. По-конкретно, когато помощ, предоставена от дадена държава-членка, укрепва позицията на едно предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността, то тази търговия трябва да бъде считана за засегната от помощта. … Освен това не е необходимо самото предприятие получател да извършва търговска дейност в рамките на Общността. Помощ, предоставена от държава-членка на дадено предприятие, може да помогне за поддържане или разрастване на дейността в рамките на държавата и в резултат на това предприятия, създадени в друга държава-членка, имат по-малък шанс да навлязат на пазара на въпросната държава-членка“ (62). Освен това съгласно установената съдебна практика (63), за да се счита, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на пазари, отворени за конкуренция в рамките на вътрешния пазар (64). Комисията счита, че условията, определени в съдебната практика, са налице в конкретния случай поради следните причини.
(105)
Оспорваната мярка облекчава данъците, които получателят трябва да плаща в сравнение с другите казина в Гърция, като по този начин засилва относителната им финансова позиция и увеличава печалбата от инвестициите им в сравнение с положението, което би възникнало, ако се основават само на собствените си качества.
(106)
Както вече бе споменато, съгласно установената съдебна практика критерият, че помощта трябва да може да засяга търговията, е изпълнен, ако предприятието получател извършва стопанска дейност, която включва търговия между държавите-членки. За да се направи заключението, че е засегната търговията в рамките на Общността, е достатъчно помощта да укрепва позицията на предприятието в сравнение с тази на други дружества, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността. Помощта може да е относително малка по размер, предприятието получател може да е средно по мащаб или неговият дял от пазара на Общността да е много малък, а би могло и получателят да не извършва износ или да изнася почти цялата си продукция извън пазара на Европейския съюз - нито едно от тези неща по никакъв начин не променя този извод (65).
(107)
Гърция твърди, че местоположението на казината и разстоянията между тях означава, че всяко обслужва определен местен пазар и следователно мярката не може да наруши конкуренцията или да засегне търговията между държавите-членки. Съгласно съдебната практика обаче не съществува праг, който да определя действителното или потенциалното въздействие върху конкуренцията и търговията между държавите-членки и поради това критерият за приложимостта на член 107, параграф 1 не зависи от местния или регионалния характер на предоставените услуги, нито от обхвата на сферата на въпросната дейност (66).
(108)
Гърция твърди също така, че пазарът на хазартни игри не е хармонизиран между държавите-членки, които следователно са свободни да го регулират на национално ниво. Гърция цитира съдебната практика на Съда, която позволява ограничаване на единния пазар за хазартни услуги с цел защита на потребителите от измама и престъпления (67).
(109)
Комисията напълно уважава правото на държавите-членки да определят целите на своите политики в сферата на хазарта, при условие че всички ограничения на свободата за предоставяне на услуги са уместни за постигане на набелязаните цели, не надхвърлят границата на необходимото за постигането им и се прилагат по недискриминационен начин. При все това Комисията не е съгласна с извода, че въпросната мярка не може да наруши конкуренцията и че не засяга търговията между държавите-членки.
(110)
Операторите в тази икономическа сфера на дейност често са международни групи хотели (68), конкуриращи се помежду си, чиито решения да инвестират в казина или в други хотелски съоръжения могат да бъдат засегнати от мярката, тъй като тя оказва влияние върху относителната рентабилност на групите и техните инвестиции. Казината често се отбелязват в туристическите дестинации, което показва, че наличието на казино може да привлече туристите да посетят Гърция. Министерството, което отговаря за казината в Гърция, е Министерството на туризма. Комисията отбелязва също така, че има и известно трансгранично движение на клиенти. Казината работят и в трансгранични условия - например казина, които предоставят подобни услуги на круизни кораби, свързващи Гърция с Италия и с други дестинации. В по-общ план лицата, които желаят да участват в хазартни игри, биха могли да избират дали да правят това в казино или по интернет. Хазартът по интернет е международен бизнес и участниците в Гърция могат да получат достъп до такъв вид услуги, предоставяни от оператори в други държави-членки. Всъщност хазартът по интернет е предмет на решението, на което се позовава Гърция (вж. параграф 108). Гръцките органи оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, цитирани в решението за откриване на процедурата, като посочват, че хазартът по интернет е незаконен в Гърция. При все това въпреки настоящата законодателна уредба в Гърция гръцките органи сами признават че хазартът по интернет е придобил „неконтролируеми размери“ (69). Трябва да се направи позоваване и на решението на Съда по дело Комисия/Гърция C-65/05, в което Съдът постанови, че Закон 3037/2002, предвиждащ забрана на хазарта по интернет в Гърция, поставя необосновано ограничение пред свободното създаване на дружества и пред свободното предоставяне на услуги (70).
(111)
Освен това общата икономическа криза засяга навиците на потребителите и средствата, с които разполагат за развлечения, като например ползването на услугите на казината. В този конкретен смисъл разграничаването в цените за вход има дори още по-силно неблагоприятно въздействие върху избора на потребителите и така дори е по-вероятно да се наруши конкуренцията на пазара на казината.
(112)
Органите и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да повлияе на решението на дадено чуждестранно дружество дали да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги би могло да се възползва от Законодателен указ 2687/1953; Комисията отбелязва, че прилагането на указа не се извършва автоматично и всъщност би позволило по-благоприятен режим за казината получатели (т.е. по-ниската цена за вход от 6 EUR) да бъде предоставен и на други предприятия. Така тази мярка може да задълбочи дори в по-голяма степен данъчната дискриминация, която се оценява тук Освен това Комисията отбелязва, че макар други казина да са могли да се позоват на Законодателен указ 2687/1953, ако са внесли капитал от чужбина и са подали заявление в указания срок, неговото прилагане е предмет на специфични произволни правила, което го превръща в селективна мярка. Единственият друг пример за потенциалното прилагане на закона, представен на вниманието на Комисията, се отнася за казиното на о. Сирос, което е подало заявление, но е получило отказ, тъй като заявлението е подадено след внасяне на чуждия капитал, а не преди това.
(113)
Освен това при приватизацията на казино „Mont Parnès“ договорът за продажба предвижда конкретно възможността за лиценз за второ казино в същия регион. Несъмнено вероятността за инвестиции в подобна дейност би зависила от условията за конкуренция със съществуващия оператор. Тъй като не може да се изключи възможността, че казината могат да се конкурират със сходни предприятия в други държави-членки, условието в член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да бъде счетено за изпълнено.
(114)
Комисията прави заключение, че оспорваната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки, като потенциално подобрява оперативните условия на получателите, участващи пряко в стопанска дейност и задължени да плащат този данък вход за казината в Гърция.
V.1.5. Заключение
(115)
Комисията заключава, че критериите за наличието на помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС са изпълнени и че мярката представлява държавна помощ в полза на казината с по-ниска цена за вход. Това са казината „Mont Parnès“, „Corfu“, „Thessaloniki“ и „Rhodes“. Комисията разбира, че казино „Rhodes“ вече не е получател, тъй като е прекратило налагането на по-ниска цена за вход, след като е приватизирано през април 1999 г. Комисията счита, че нито гръцките органи, нито „Mont Parnès“ са представили някакви доказателства, които да са достатъчни за промяна на това заключение.
V.2. Съвместимост на държавната помощ
(116)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, Комисията счита, че мярката не отговаря на нито едно от изключенията, описани в член 106 или в член 107 от ДФЕС.
(117)
До момента Гърция твърди, че не става въпрос за държавна помощ и не е предложила никакъв аргумент, с който да покаже защо определена помощ може да е съвместима.
(118)
Както беше обяснено по-горе, Комисията признава правото на държавите-членки да регламентират хазарта на своята територия при спазване на законодателството на ЕС и приема, че такова регламентиране, целящо да контролира и да ограничава хазарта, е законосъобразна цел на обществения ред. От друга страна, дори ако все пак това е била целта на помощта, Комисията не счита, че тя попада в приложното поле на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Така или иначе, както беше отбелязано по-горе, аргументът, че мярката има за цел да ограничи хазарта, не може да се съвмести с факта, че казината, прилагащи 6 EUR за вход, са разположени най-близо до основни населени места в Гърция. Това не може да се съвмести и с изричната разпоредба, която позволява на казината да допускат клиенти без заплащане, предвид факта, че 80 % от цената така или иначе се внася в държавата.
(119)
Изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС, които се отнасят за помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или извънредни събития, и помощи, предоставяни на отделни региони на Федерална република Германия, не са приложими в този случай.
(120)
Изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква а), което допуска отпускането на помощи за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, също е неприложимо, тъй като мярката, предмет на оценка, не съдържа условие получателите да извършват някаква дейност в региони със специални условия (71).
(121)
По същия начин оспорваната мярка не може да бъде считана за насърчаваща изпълнението на проект от общоевропейски интерес или че е насочена към преодоляване на сериозни затруднения в гръцката икономика, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква б). Освен това мярката няма за цел да насърчава културата и опазването на наследството, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква г).
(122)
Оспорваната мярка на последно място трябва да се разгледа по смисъла на член 107, параграф 3, буква в), с който се урежда разрешаването на помощи, имащи за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Трябва обаче да се отбележи, че оспорваната мярка не попада в никой от случаите, за които Комисията приема, че се отнася тази буква, или в насоките или рамките, определящи условията, при които даден вид помощи могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(123)
Оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която изкуствено засилва конкурентната позиция на определени предприятия в сравнение с други подобни предприятия и която не зависи от извършването от страна на получателите на някакво конкретно действие, насочено към постигането на цели на политика от общ интерес.
(124)
По-конкретно, предимството, предоставено от оспорваната мярка, не е свързано с инвестиции, със създаване на работни места или с конкретни проекти. Мярката само облекчава въпросните предприятията от таксите, които по принцип се плащат от подобни предприятия, и поради това трябва да бъде считана за оперативна помощ. Като общо правило, оперативната помощ не отговаря на критериите на член 107, параграф 3, буква в), тъй като нарушава конкуренцията в секторите, в които се отпуска, и същевременно поради своята същност не може да постигне нито една от целите, предвидени в тази разпоредба (72). Въпреки че по изключение такава помощ може да бъде предоставена в региони, които са допустими съгласно изключението в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, и въпреки че определени региони в Гърция са допустими по този член, Комисията има сериозни съмнения дали критериите, които биха позволили подобна оперативна помощ да бъде считана за съвместима, са изпълнени в този случай. В стандартната практика на Комисията такава помощ не може да бъде считана за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не улеснява развитието на никакви дейности или икономически региони, не е ограничена във времето, не е планирано постепенно намаляване и не е пропорционална на това, което е необходимо, за да се разреши конкретен икономически проблем на въпросните региони.
(125)
Трябва да се направи заключение, че мярката, предмет на оценка, е несъвместима с вътрешния пазар.
V.3. Законосъобразност на помощта
(126)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, първите закони, пораждащи данъчната дискриминация между казината, са от 1994 г. и 1995 г. и съобразно с това Комисията разгледа въпроса дали мярката в нейната цялост представлява „съществуваща помощ“ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(127)
Данъчната дискриминация е била въведена незаконно - тоест от гледна точка на законодателството на ЕС относно публичните помощи - когато през 1995 г. гръцките органи решиха да освободят определени казина от общото правило, произтичащо от Закон 2206/1994 и от Министерското решение от 1995 г. По-конкретно, гръцките органи разрешиха на публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ да продължат да налагат по-ниска цена за вход от 6 EUR вместо стандартната цена от 15 EUR и през 1995 г. също така специално предоставиха такъв по-благоприятен режим на казино „Thessaloniki“ съгласно Законодателния указ за чуждестранния капитал от 1953 г. Стандартната сума от 15 EUR беше наложена и действително е била спазвана от останалите пет частни казина, създадени и лицензирани съгласно Закон 2206/1994 от 1995 г. Освен това съгласно Закон 3139/2003 по-ниската цена за вход от 6 EUR специално се запази за казината „Mont Parnès“ и „Corfu“, което доведе до незаконно удължаване и утвърждаване на данъчната дискриминация. Казино „Thessaloniki“ се облагодетелства в резултат на дискриминацията, тъй като се ползва със същия режим като „Mont Parnès“ и „Corfu“, което е потвърдено с Указ 290/1995 на президента, издаден съгласно закона от 1953 г., както беше обяснено по-горе. Разпоредбите, които се прилагат за „Thessaloniki“, са тясно свързани с тези, прилагани за „Mont Parnès“ и „Corfu“. Гръцките органи съобщиха, че въпросът с цената за вход е бил повдигнат след 1995 г. и че управителят на казино „Thessaloniki“ е отправил молба цената в „Thessaloniki“ да бъде определена в същия размер като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR; след получаване на мнение от Държавния правен съвет (становище 631/1997) молбата му е била приета (73). Следователно може да се допусне, че ако режимът за „Mont Parnès“ и „Corfu“ беше променен през 2003 г., така че да бъдат задължени да прилагат цена от 15 EUR, тогава режимът за казино „Thessaloniki“ също щеше да бъде променен. Това обаче не се е случило и данъчната дискриминация е била запазена съгласно националните разпоредби.
(128)
Комисията никога не е била уведомявана и не е одобрявала никоя от гореописаните мерки, облагодетелствали конкретните казина, и със сигурност това не е извършено съгласно правилата на ЕС за публичните помощи.
(129)
Член 15 от Процедурния регламент (74) гласи, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ подлежат на давностен срок от 10 години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ бъде предоставена на получателя, било то като индивидуална помощ или като помощ по схема за помощи. Всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок. След всяко прекъсване срокът започва отново да тече. Давностният срок спира да тече, ако решението на Комисията е предмет на производство, висящо пред Съда на Европейския съюз. Всяка помощ, чийто давностен срок е изтекъл, се счита за „съществуваща помощ“. От друга страна, съгласно член 1, буква в) от същия регламент всички изменения на „съществуваща помощ“ представляват „нова помощ“.
(130)
Комисията констатира, че съгласно съдебната практика на съдилищата на ЕС „давностният срок, предвиден в член 15 от регламента за установяване на подробни правила за държавната помощ … по никакъв начин не изразява общ принцип, при който новата помощ се превръща в съществуваща помощ, а само изключва възможността за възстановяване на помощ, установена повече от 10 години преди Комисията да се намеси за първи път“ (75).
(131)
В настоящия случай нито Комисията е предприемала действие, нито Гърция е действала по искане на Комисията до 2009 г. Комисията предприема действие на 21 октомври 2009 г., когато препраща жалбата на Гърция и отправя искане към нея да поясни повдигнатите въпроси.
(132)
Следователно всяка помощ съгласно тази мярка, предоставена на 21 октомври 1999 г. или след тази дата (което е десет години преди датата, на която Комисията препраща жалбата на гръцката държава и отправя запитване за информация), е нова и неправомерна помощ, влязла в сила без предварително уведомление или решение на Комисията при спазване на член 15 от процедурния регламент относно възстановяването на помощта, както е обяснено подробно по-долу.
V.4. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(133)
Оспорваната мярка е била въведена без предварително уведомяване на Комисията съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС. Следователно мярката представлява неправомерна помощ.
(134)
Член 14 от Процедурния регламент гласи, че когато се установи, че неправомерно предоставена държавна помощ е несъвместима с вътрешния пазар, помощта трябва да бъде възстановена от получателя, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото. Възстановяването на помощта има за цел да възстанови конкурентното положение, съществувало преди предоставянето на помощта, доколкото това е възможно. Нито един от аргументите на гръцките органи или на „Mont Parnès“ не оправдават неспазването на този основен принцип.
(135)
Член 14, параграф 1 от процедурния регламент гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“. В съдебната практика на Съда и практиката на Комисията във връзка с вземането на решения е установено по-специално, че дадено определение за възстановяване на помощ би нарушило общия принцип на правото на ЕС, ако с действията си Комисията е създала оправдани правни очаквания от страна на получателя, че помощта е предоставена съгласно правото на ЕС (76).
(136)
В определението на Първоинстанционния съд по дело Forum 187 asbl/Комисия е постановено, че „право да разчита на принципа за защита на оправданите правни очаквания има всяко лице в ситуация, в която органите на Общността са го накарали да има основателни очаквания. При все това дадено лице не може да пледира за нарушаване на принципа, освен ако не са му били дадени конкретни уверения от страна на администрацията … По същия начин, ако даден разумен и съзнателен оператор е могъл да предвиди приемането на мярка на Общността, която вероятно би засегнала интересите му, той не би могъл да пледира за този принцип, ако мярката е приета“ (77).
(137)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че всяко възстановяване на помощта в случая би било в противовес с принципа за оправданото доверие на гражданите в контекста на решение, прието от гръцкия Държавен съвет съгласно националното законодателство. Комисията констатира, че това е стъпка, предприета от националните органи, а не от органите на ЕС в рамките на съдебната практика, цитирана по-горе. Освен това решението на Държавния съвет се е основавало единствено на националното законодателство и в него не се разглеждат никакви въпроси за държавна помощ, нито класифицирането на мерки като публични помощи. Поради това Комисията не може да освободи страните от възстановяване на помощта въз основа на тези аргументи.
(138)
Гърция и „Mont Parnès“ твърдят, че „Loutraki“ се е забавило преди да подаде жалба до Комисията и по този начин е нарушило принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Комисията заявява, че закъснението от страна на жалбоподателя по никакъв начин не може да попречи на възстановяването на неправомерната помощ, като се има предвид десетгодишният давностен срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(139)
Съобразно с това Комисията не може да приеме аргументите, изложени от гръцките органи и „Mont Parnès“, за освобождаване от възстановяване на помощта по изключение.
(140)
Както е обяснено в настоящото решение, националните мерки от 1994 г. и 1995 г. налагат както изискването да се плаща на държавата 80 % от стойността на входните такси, така и стандартна цена от 15 EUR за входен билет за всички казина. От друга страна, нито изискването за плащане на 80 %, нито стандартната цена от 15 EUR са се прилагали за казината получатели, въпреки че и двете изисквания се прилагат за останалите казина от 1995 г. насам и се осъществяват на практика оттогава (всички частни казина получават лиценз през 1995 г. или през 1996 г. и започват да прилагат мярката по това време с изключение единствено на „Thessaloniki“). Тъй като данъчната дискриминация, породена от разликата в цените на входните билети и свързаните с нея плащания на 80 % на държавата, е започнала всъщност през 1995 г., може да се счита, че периодът, през който помощта е била предоставяна, е започнал през 1995 г.
(141)
Съгласно заключението, до което се стига в раздел V.3 „Законосъобразност на държавната помощ“, Комисията счита, че поради давностния срок от 10 години, предвиден в член 15 от Процедурния регламент, се изключва възстановяване на каквато и да е помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г.
(142)
Определянето на сумата за възстановяване трябва да се основава на факта, че, както е обяснено в настоящото решение (вж. също параграф 85), гръцката държава се е отказвала от приходи от данъци от публичните казина в размер на 7,20 EUR на входен билет, което представлява разликата между данъка от 12 EUR на входен билет, плащан на държавата от частните казина, и данъка от 4,80 EUR на входен билет, плащан на държавата от публичните казина.
(143)
При определянето на сумата, която да бъде възстановена от всяко казино, трябва обаче да се вземат под внимание определени аспекти, свързани със ситуацията на всяко отделно казино, както е обяснено по-долу:
-
Както бе обяснено в настоящото решение, изискването 80 % от цената за входен билет да се плащат на държавата, наложено с министерско решение от 1995 г., се е прилагало както за казино „Corfu“, така и за „Mont Parnès“ от датата, на която са били лицензирани съгласно Закон 2206/1994, т.е през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003. От друга страна, от края на 2000 г. до лицензирането му през 2003 г. предприятието ETA е започнало доброволно да внася в държавата 80 % от цената на входните билети (като тази цена е 6 EUR) (78). От тази информация, предоставена от гръцките органи и предмет на по-нататъшни констатации, които гръцките органи биха могли да направят (потвърждаващи или противоречащи на горното), може да се направи заключение, че до 2000 г. не е плащан никакъв данък вход, дори на по-ниската стойност (80 % от 6 EUR). Следователно през първия период (от 21 октомври 1999 г. до края на 2000 г.) сумата, която трябва да бъде възстановена, трябва да се определи въз основа на сумата от 12 EUR, която е пълният размер на данъка, плащан от частните казина по времето, когато публичните казина изобщо не са плащали никакъв данък, умножена по броя на издадените билети през този период.
-
Казино „Thessaloniki“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (79) Изискването за плащане на държавата на 80 % от цената на билетите за вход се прилага за казино „Thessaloniki“ от лицензирането му през 1995 г. „Thessaloniki“ прилага по-ниската цена от 6 EUR за вход, каквато е в казината „Mont Parnès“ и „Corfu“. Сумата, която трябва да се възстанови от „Thessaloniki“, следва да бъде изчислена, като се умножи броят на издадените билети от 21 октомври 1999 г. насам по 7,20 EUR.
-
Казино „Rhodes“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1996 г. От този момент то е започнало да продава входните билети на цена от 6 EUR, но я променя на 15 EUR след приватизацията си през април 1999 г. От коментарите, направени по време на официалното разследване, Комисията разбира, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател по тази мярка след приватизирането си през април 1999 г., така че възстановяването на помощ от това казино не може да бъде осъществено поради давностния срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(144)
Комисията не разполага с достатъчно данни, за да може да определи с точност сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино получател. Нито една разпоредба от законодателството на ЕС обаче не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на държавата-членка и на предприятието получател да определят размера сами без излишни затруднения. По тази причина Комисията има законно право да се ограничи до това да изтъкне, че е налице задължение за връщане на въпросната помощ и да остави на националните органи да изчислят точните суми, които да бъдат изплатени въз основа на насоките, дадени от Комисията в нейното решение.
(145)
Въз основа на информацията, представена от държавата-членка, Комисията предоставя необходимите насоки за възстановяване на помощта, както е посочено по-долу.
(146)
В таблицата по-долу се представя общ преглед на броя на билетите, издадени от всяко казино през всяка година (както е отбелязано в таблицата, представената информация е непълна), и предварително изчисление на сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино, като това е предмет на допълнителни доказателства, които Гърция може да предостави, след като направи своите изчисления относно възстановяването.
Предполагаем брой билети, издадени от всяко казино
ГОДИНА
КАЗИНО
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
1999 г.
(22.10.1999 г. - 31.12.1999 г.)
Липсва информация
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2001 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2002 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2003 г.
Липсва информация до 1 май 2003 г.
На 1 май 2003 г.:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2005 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2006 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2007 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2008 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 г. (до 22.10.2009 г.):
[…]
[…]
[…]
[…]
Общо до 22.10.2009 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
Билети, издадени след 22.10.2009 г.
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Предварителна прогноза за сумата, която трябва бъде възстановена, по казина
(в млн. EUR, закръглено)
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
Алгоритъм и изчисление
За 22.10.1999 г. -2000 г. (82):
брой билети
(х1) × 12 = A1
За 22.10.1999 г. -2000 г.:
брой билети
([…] билети) × 12 = A2 ([…] EUR)
За 22.10.1999 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Неприложимо
За 2000 г. - 22.10.2009 г.:
брой билети
(y1) × 7,20 = B1
За 2000 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z1) × 7,20 = C1
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z2) × 7,20 = C2
За 22.10.2009 г. -30.8.2010 г. (83):
брой билети
(z3) × 7,20 = C3
Обща сума за възстановяване
A1 + B1 + C1
Следва да се изчисли
A2 + B2 + C2
Следва да се изчисли
AB3 + C3
Следва да се изчисли
Неприложимо
Обща сума за възстановяване
Следва да се изчисли
(147)
В допълнение Комисията констатира, че член 108, параграф 3 от ДФЕС има суспензивно действие. Комисията не е получила никаква информация, с която да се потвърди, че оспорваната мярка е спряна до решението за откриване на процедурата. Следователно вероятно мярката се прилага от гръцките органи и към настоящия момент (84). Гърция следва да възстанови от получателите всяка помощ, предоставена до приемането на настоящото решение. Комисията отбелязва, че казино „Corfu“ е спряло да прилага цена от 6 EUR за вход и я увеличава на 15 EUR след приватизацията си през август 2010 г. Следователно при изчисляване на сумата, която следва да бъде възстановена, трябва да бъде взет под внимание само периодът до август 2010 г.
(148)
Предвид всички изложени по-горе аргументи Комисията следва да нареди на Гърция да възстанови несъвместимата държавна помощ, предоставена неправомерно на получателите. Комисията отбелязва, че Гърция трябва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно оценяваната мярка, считано от датата на приемане на настоящото решение.
(149)
Що се отнася до бъдещето, Гърция отбеляза, че проучва евентуално изменение в ценовата политика на казината, което ще има за цел да премахне дискриминацията между тях. Според Гърция оценяваната мярка ще бъде премахната с новия закон. При все това Гърция нито е уведомила Комисията за постигането на какъвто и да е напредък в тази насока, нито за осъществяването на някаква действителна промяна. Комисията счита, че приемането на такъв нов закон е изключително важно за разрешаването на проблемите с дискриминацията между казината в Гърция и насърчава Гърция незабавно да предприеме необходимите стъпки.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(150)
В контекста на съображенията, изложени по-горе, както и на съответната съдебна практика и характерните особености на случая, Комисията счита, че оспорваната мярка, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на няколко разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети, и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казината, а именно 6 EUR за публичните казината и 15 EUR за частните,
представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията счита също така, че оспорваната мярка се прилага в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС и следователно представлява неправомерна помощ.
(151)
Комисията отбелязва, че съгласно член 14 от процедурния регламент всяка неправомерна помощ може да бъде възстановена от получателя и ще нареди на Гърция да възстанови неправомерната помощ, получена от всяко едно от казината получатели. Комисията отбелязва, че давностният срок от десет години, предвиден в член 15 от процедурния регламент, не позволява възстановяване на помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г. Гърция следва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно мярката, която е предмет на настоящото решение, считано от датата на приемане на настоящото решение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която Гърция е привела в действие чрез едновременното прилагане на няколко частично задължителни разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети,
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казина съответно от 6 EUR и от 15 EUR,
е била приведена неправомерно в действие в разрез с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като е предоставила на казината получатели „Regency Casino Mont Parnès“, „Regency Casino Thessaloniki“ и „Corfu“ (като се приема, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател през април 1999 г.) неправомерно конкурентно предимство.
Член 2
1. Гърция възстановява от казината получатели несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е била предоставяна от 21 октомври 1999 г. насам.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с индексация съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (85).
4. Гърция прекратява цялата останала данъчна дискриминация, породена от помощта, посочена в член 1, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Гърция гарантира прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Гърция предоставя следната информация на Комисията:
а)
списък с получателите, които са получили помощ по схемата, описана в член 1, и общия размер на получената от всеки един от тях помощ по силата на оспорваната мярка, изчислен съгласно насоките, съдържащи се в настоящото решение;
б)
общата сума (главница и лихви), която следва да бъде възстановена от всеки получател;
в)
подробно описание на вече предприетите и на планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
г)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Гърция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията Гърция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Гърция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Република Гърция.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 24. maijs)
par Grieķijas piešķirto valsts atbalstu dažiem Grieķijas kazino C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 3504)
(Autentisks ir tikai teksts grieķu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2011/716/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc tam, kad ieinteresētās personas ir aicinātas iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem pantiem (1), un ņemot vērā šīs piezīmes,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Konsorcijs DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (2) (turpmāk “sūdzības iesniedzējs” jeb “Loutraki”) 2009. gada 8. jūlijā iesniedza Komisijai sūdzību attiecībā uz Grieķijas tiesību aktiem, ar ko paredz nodokļu sistēmu ieejas maksai kazino, kurā apgalvots, ka šī sistēma nodrošināja valsts atbalstu trīs kazino, proti, Regency Casino Mont Parnès, Korfu salas kazino un Regency Casino Thessaloniki (3). 2009. gada 7. oktobra elektroniskajā vēstulē sūdzības iesniedzējs norādīja, ka neiebilst savas identitātes atklāšanai. 2009. gada 14. oktobrī notika Komisijas dienestu un sūdzības iesniedzēja pārstāvju tikšanās. 2009. gada 26. oktobra vēstulē sūdzības iesniedzējs sniedza turpmāku informāciju, lai pamatotu savu sūdzību.
(2)
Komisija 2009. gada 21. oktobrī pārsūtīja sūdzību Grieķijai, lūdzot sniegt paskaidrojumus par sūdzībā minēto. Grieķija 2009. gada 17. novembra vēstulē lūdza vairāk laika atbildes sniegšanai, ko Komisija tai piešķīra ar 2009. gada 18. novembra elektronisko vēstuli. Grieķija Komisijai atbildi sniedza 2009. gada 27. novembrī.
(3)
Komisija 2009. gada 15. decembrī pārsūtīja Grieķijas atbildi sūdzības iesniedzējam, kurš savus apsvērumus par Grieķijas atbildi iesniedza 2009. gada 29. decembrī.
(4)
Komisija 2010. gada 25. februārī, 4. un 23. martā un 13. aprīlī pieprasīja Grieķijai papildu informāciju, uz ko Grieķija atbildēja 2010. gada 10. martā un 1. un 21. aprīlī.
(5)
Ar 2010. gada 6. jūlija lēmumu (lēmums par procedūras uzsākšanu) Komisija paziņoja Grieķijai, ka tā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktu uzsāk oficiālu izmeklēšanas procedūru attiecībā uz Grieķijas pieņemto pasākumu, proti, zemāku nodokļu noteikšanu ieejas maksai dažos kazino. Lēmums par procedūras uzsākšanu tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un ieinteresētajām personām tika lūgts iesniegt piezīmes (4).
(6)
Grieķija 2010. gada 9. augusta vēstulē lūdza pagarināt termiņu atbildes sniegšanai, kam Komisija piekrita 2010. gada 18. augusta vēstulē. Komisija saņēma Grieķijas piezīmes attiecībā uz lēmumu par procedūras uzsākšanu 2010. gada 6. oktobrī. Savukārt 2010. gada 12. oktobrī Grieķijas iestādes iesniedza papildu informāciju par apstrīdēto pasākumu.
(7)
Pēc izmeklēšanas procedūras uzsākšanas Komisija saņēma apsvērumus no divām ieinteresētajām personām - kazino Mont Parnès pārstāvji, kas ir vieni no atbalsta saņēmējiem pasākuma ietvaros, iesniedza savas piezīmes 2010. gada 4. augusta vēstulē, bet privātā kazino Loutraki pārstāvji tās iesniedza 2010. gada 8. un 25. oktobra vēstulēs.
(8)
Ar 2010. gada 29. oktobra vēstuli Komisija nosūtīja šos apsvērumus Grieķijas iestādēm, lai dotu iespēju tām atbildēt. Grieķijas iestādes ar 2010. gada 6. decembra vēstuli iesniedza savas piezīmes par trešo personu apsvērumiem, kuru mērķis cita starpā bija izskaidrot konkrētus minētās shēmas piemērošanas aspektus un šīs lietas analīzei atbilstošās likumdošanas interpretēšanu.
II. VĒRTĒJAMAIS PASĀKUMS
II.1. Pasākums
(9)
Vērtējamais pasākums ietver nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino, ko Grieķijas iestādes ir īstenojušas, vienlaicīgi piemērojot vairākus daļēji saistošus noteikumus (5), kuri:
-
paredz aplikt biļešu cenas ar vienotu nodokli 80 % apmērā un
-
nosaka atšķirīgas regulētās cenas valsts īpašumā esošajiem kazino (EUR 6) un privātīpašumā esošajiem kazino (EUR 15),
tādējādi radot privātīpašumā esošajiem kazino neizdevīgus konkurences apstākļus.
(10)
Šā pasākuma rezultātā ieguvēji ir valsts īpašumā esošie kazino un privātīpašumā esošais kazino Salonikos, kam izņēmuma kārtā ir piešķirtas tādas pašas priekšrocības kā valsts īpašumā esošajiem kazino, kā tas ir detalizētāk paskaidrots turpmāk.
II.2. Atbalsta saņēmēji
(11)
Atbalsta saņēmēji analizējamā pasākuma ietvaros ir Grieķijas kazino Mont Parnès (6), Saloniku kazino (7), Korfu salas kazino (8) un Rodas salas kazino (9).
(12)
Lēmuma par procedūras uzsākšanu pieņemšanas brīdī zemākā regulētā ieejas maksa EUR 6 apmērā attiecās tikai uz trim Grieķijas kazino, proti, Mont Parnès, kurā 49 % kapitāldaļu ir privatizētas, 51 % kapitāldaļai paliekot valsts pārziņā; Saloniku kazino, kas bija privātīpašumā, bet saņēma tādas pašas priekšrocības kā valsts īpašumā esošs kazino; un Korfu salas kazino, kas pieder valstij. Rodas salas kazino un Korfu salas kazino vairs nav šo priekšrocību kopš attiecīgi 1999. gada aprīļa (10) un 2010. gada augusta (11), jo līdz ar to pilnīgu privatizāciju šie kazino vairs nevarēja iekasēt zemāku ieejas maksu.
II.3. Grieķijas tiesību aktu atbilstīgie nosacījumi
(13)
Pirms tirgus liberalizācijas 1994. gadā Grieķijā darbojās tikai trīs kazino, proti, kazino Mont Parnès, Korfu salas kazino un Rodas salas kazino. Tolaik kazino bija valsts uzņēmumi, un Grieķijas Tūrisma birojs (EOT) tos vadīja kā valsts īpašumā esošus klubus (12). Šo kazino ieejas maksa tika noteikta ar EOT ģenerālsekretāra lēmumu (13) šādi:
-
kazino Mont Parnès: 1991. gadā EOT noteica ieejas maksu GRD 2 000 (aptuveni EUR 6 (14)) apmērā,
-
Korfu salas kazino: 1992. gadā EOT noteica ieejas maksu GRD 1 500 apmērā, bet 1997. gadā paaugstināja to līdz GRD 2 000,
-
Rodas salas kazino: 1992. gadā EOT noteica ieejas maksu GRD 1 500 apmērā.
(14)
Tirgus tika liberalizēts 1994. gadā saskaņā ar Likumu 2206/1994 (15), kad papildus pašreizējiem valsts īpašumā esošajiem kazino tika izveidoti seši jauni privātie kazino. Ar 1994. gada likumu kopā tika piešķirtas 14 licences - trīs tobrīd jau valsts īpašumā esošajiem kazino, proti, Rodas salā, Korfu salā un kazino Mont Parnès, un 11 privātajiem kazino, kurus bija plānots dibināt (16). Taču no šiem paredzētajiem 11 jaunajiem privātajiem kazino licences tika izsniegtas un darbību sāka tikai seši kazino, proti, kazino Halkidikos (Chalkidiki), Lutraki (Loutraki), Salonikos (Thessaloniki), Rio (Ahajā (Achaia)), Ksantē (Xanthi) (Trāķijā (Thrace)) un Sirā (Syros) (1995. un 1996. gadā). Pārējās piecas licences tika atceltas.
(15)
Likuma 2206/1994 2. panta 10. punktā bija paredzēts, ka ieejas maksa kazino konkrētos apgabalos tiks noteikta ar ministra lēmumu, kā arī ar šo pašu lēmumu tiktu noteikts procentuālais daudzums no maksas, ko Grieķijas valsts iegūs kā ieņēmumus. Finanšu ministra 1995. gada 16 novembra lēmumā (17) bija noteikts, ka, sākot no 1995. gada 15. decembra, visiem to kazino operatoriem, kurus reglamentē Likums 2206/1994 (18), jāiekasē ieejas maksa GRD 5 000 (19) (aptuveni EUR 15 (20)) apmērā. Šis lēmums ietver prasību, ka kazino operatoriem kā nodoklis valstij jāmaksā 80 % no katras ieejas biļetes nominālvērtības, bet atlikušie 20 %, ieskaitot attiecīgo pievienotās vērtības nodokli (PVN), ietilpst kazino ieņēmumos (21). Lēmumā ir paredzēts, ka kazino var noteikt arī bezmaksas ieeju (22). Neatkarīgi no tā, kādu ieejas maksu kazino nosaka, 80 % no regulētās cenas tiem jāmaksā valstij (23). Lēmumā ir noteikta prasība, ka kazino minētie nodokļi jāmaksā katru mēnesi (24). Tas arī ietver noteikumu par konkrētām atlaidēm biļešu cenām, kas var būt spēkā 15 līdz 30 dienas (25).
(16)
Visi jaunie privātie kazino, kas dibināti kopš 1995. gada saskaņā ar Likumu 2206/1994, ir ievērojuši ministra 1995. gada lēmumu un iekasējuši ieejas maksu EUR 15 apmērā - pēc principa, kas minēts iepriekšējā punktā -, izņemot tikai Saloniku kazino, kā tas paskaidrots turpmāk.
(17)
Tomēr valsts īpašumā esošais kazino Mont Parnès, Korfu salas kazino un Rodas salas kazino turpināja darboties kā EOT klubi (26) un nepiemēroja 1994. un 1995. gada tiesību aktus līdz Likumā 2206/1994 minēto licenču piešķiršanai.
(18)
No Grieķijas iestāžu iesniegtajiem apsvērumiem un paskaidrojumiem par valsts noteikumiem Komisija saprata, ka praksē sistēma darbojās šādi.
(19)
Grieķijas iestādes ir paskaidrojušas, ka kazino darbību Grieķijā kopumā reglamentē Likums 2206/1994. Īpašie noteikumi, kas attiecas uz valsts kazino un kas pastāvēja pirms minētā likuma pieņemšanas, tiek uzskatīti par likuma (un ministra 1995. gada lēmuma par likuma īstenošanu) vispārīgo noteikumu piemērošanas izņēmumiem līdz šo kazino privatizācijai un likumā paredzēto licenču izsniegšanai.
(20)
Tādējādi līdz dienai, kad šiem valsts kazino tika izsniegtas licences saskaņā ar Likumu 2206/1994, ministra 1995. gada lēmums netika uzskatīts par piemērojamu valsts kazino ne attiecībā uz prasību par standarta ieejas maksu EUR 15 apmērā, nedz arī prasību 80 % no minētās summas maksāt valstij. Valsts kazino sāka maksāt šos 80 % tikai tad, kad tika piešķirtas Likumā 2206/1994 paredzētās licences (sk. turpmāk 23. punktu un citus). Tomēr, pat uzskatot, ka jau pastāvošie EOT lēmumi, ar kuriem ieejas maksu noteica EUR 6 apmērā, nodrošināja īpašus izņēmumus (jau pastāvošā lex specialis), kura netika mainīts ar Likuma 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmuma vispārīgajiem nosacījumiem, ieejas maksa šajos valsts kazino izņēmuma kārtā palika EUR 6 apmērā, un tie nodokļos maksāja 80 % tikai no šīs summas. EOT lēmumi vairs netika uzskatīti par piemērojamiem tikai pēc privatizācijas, kad kazino vairs nepiederēja valstij. Tikai tad kazino noteica standarta ieejas maksu EUR 15 apmērā, un tiem tika noteikts pienākums maksāt valstij nodokļos 80 % no šiem EUR 15.
(21)
Kaut arī šķiet, ka iepriekšējam nosacījumam vajadzētu būt pašsaprotamam, kazino Mont Parnès daļējā privatizācija bija izņēmums, kas bija apstiprināts Likumā 3139/2003 (kurā bija paredzēts noteikums arī attiecībā uz vēlāk notikušo Korfu salas kazino privatizāciju): tajā bija skaidri norādīts, ka kazino Mont Parnès ieejas maksa saglabāsies EUR 6 apmērā.
(22)
2000. gadā EOT kā Korfu salas kazino un Mont Parnès kazino operatoru aizvietoja Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Grieķijas Tūrisma attīstības iestāde - ETA), kas pilnībā piederēja Grieķijas valstij, un no 2000. gada beigām līdz 2003. gadam, kad tās kazino tika piešķirtas licences saskaņā ar Likumu 2206/1994, ETA sāka (27), vispirms brīvprātīgi, bet vēlāk, ievērojot Likuma 2919/2001 24. pantu, pamazām pielāgoties Likuma 2206/1994 prasībām attiecībā uz kazino, lai sagatavotu abus kazino, kuri agrāk bijuši valsts īpašumā esoši klubi, pilnīgai licencēšanai un privatizācijai. Šajā pārejas periodā ETA maksāja valstij 80 % no kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino ieejas maksas EUR 6 apmērā.
(23)
Valsts īpašumā esošais kazino Mont Parnès 2003. gadā tika pārveidots par sabiedrību ar ierobežotu atbildību, un 49 % tā kapitāldaļu tika pārdoti privātajam sektoram (28). Likumā 2206/1994 paredzētā licence kazino Mont Parnès visbeidzot tika piešķirta 2003. gadā saskaņā ar Likumu 3139/2003 (1. panta(1)). Šajā pašā likumā bija noteikts saglabāt kazino Mont Parnès ieejas maksu EUR 6 apmērā (1. panta(1)(vii)) apakšpunkts).
(24)
Korfu salas kazino gadījumā Likumā 2206/1994 paredzētā licence sākotnēji tika piešķirta ETA 2003. gadā saskaņā ar Likumu 3139/2003 (1. panta(3)), lai ETA to vēlāk varētu izsniegt privatizācijas ietvaros. Tajā pašā normā bija paredzēts, ka Korfu salas kazino ieejas maksa tiks noteikta ar jaunu ministra lēmumu, tādējādi netieši norādot, ka ministra 1995. gada lēmums neattiecās uz šo gadījumu. Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju jauns ministra lēmums tā arī netika izdots, un Korfu salas kazino turpināja iekasēt ieejas maksu EUR 6 apmērā līdz tā privatizācijai 2010. gada augustā (29), pēc kuras tas noteica ieejas maksu EUR 15 apmērā.
(25)
Rodas salas kazino gadījumā Likumā 2206/1994 paredzētā licence tika izsniegta 1996. gadā līdz ar 1996. gada 29. maija ministra lēmumu Τ/633. Neskatoties uz to, kazino turpināja iekasēt samazināto ieejas maksu līdz 1999. gadam un nomainīja to uz EUR 15 tikai pēc tā privatizācijas 1999. gada aprīlī. Līdz tā privatizācijai šis kazino darbojās EOT pārraudzībā, un tādēļ ievēroja 1992. gada EOT lēmuma (30) noteikumus, kas paredzēja Rodas salas kazino ieejas maksu GRD 1 500 apmērā.
(26)
Privātīpašumā esošais Saloniku kazino tika izveidots un licenci saņēma 1995. gadā saskaņā ar Likumu 2206/1994 (31). Tas vienmēr tika iekasējis samazināto ieejas maksu EUR 6 apmērā, kāda tā bija valsts īpašumā esošajos kazino (Mont Parnès un Korfu salas kazino), pamatojoties uz Likumdošanas dekrētu 2687/1953 (32), kurā noteikts, ka ar ārzemju investīcijām izveidotajiem uzņēmumiem jāsaņem vismaz tādas pašas priekšrocības, kādas tiek piešķirtas līdzīgiem uzņēmumiem valstī (33). Kad vienreiz šis jautājums tika apspriests, kazino (t. i., Hyatt Regency) vadītājs pieprasīja, lai Saloniku kazino ieejas maksa tiktu noteikta tādā pašā apmērā kā kazino Mont Parnès, proti, EUR 6. Šo pieprasījumu akceptēja pēc tam, kad tika saņemts atzinums no Valsts juridiskās padomes (Atzinums 631/1997). Kopš tā licences izsniegšanas 1995. gadā Saloniku kazino jāievēro prasība maksāt valstij 80 % no ieejas biļešu nominālvērtības (34).
III. IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAS PAMATOJUMS
(27)
Komisija uzsāka oficiālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 108. panta 2. punktu, jo pastāvēja nopietnas šaubas par iespējamu diskriminējošu nodokļu režīmu attiecībā uz vairākiem konkrēti norādītiem Grieķijas kazino, kuriem bija noteikts izdevīgāks nodokļu režīms nekā citiem kazino valstī.
(28)
Komisija uzskatīja, ka apstrīdētā pasākuma īstenošanā ir saskatāmas atkāpes no vispārīgajiem juridiskajiem noteikumiem, kuros ir paredzēts standarta nodokļu līmenis ieejas maksai kazino, tādējādi uzlabojot atbalsta saņēmēju konkurētspēju.
(29)
Minētais pasākums radīja priekšstatu, ka tā rezultātā Grieķijas valsts zaudē ieņēmumus, un piešķīra priekšrocības kazino ar zemākām cenām. Uz Grieķijas iestāžu apgalvojumu, ka tiešais ieguvējs no zemāku ieejas maksu noteikšanas ir klients, Komisija atbildēja, ka subsīdija patērētājiem var tikt uzskatīta par valsts atbalstu uzņēmumam, ja tā ir atkarīga no konkrētas uzņēmuma pārdotas preces vai sniegta pakalpojuma izmantošanas (35).
(30)
Komisija arī atzīmēja, ka tai radās priekšstats, ka nodokļu līmenis netika pielāgots katra kazino individuālajiem apstākļiem (36). Tādējādi tā provizoriski secināja, ka pasākums bija selektīvs (37).
(31)
Komisija uzskatīja, ka apstrīdētais pasākums varēja izkropļot konkurenci Grieķijas kazino vidū un uzņēmumu pārņemšanas tirgū Eiropā. Komisija piebilda, ka tā pilnībā respektē dalībvalstu tiesības reglamentēt azartspēles to teritorijā saskaņā ar Eiropas Savienības (ES) likumdošanu, bet nepiekrīt tam, ka no visa minētā izriet, ka apspriežamais pasākums nevar izkropļot konkurenci un neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Uzņēmumi, kas darbojas šajā nozarē, bieži vien ir starptautiskas viesnīcu grupas, kuru lēmumus par ieguldījumu veikšanu varētu ietekmēt šis pasākums, un kazino var būt viens no Grieķijas tūrisma piesaistes objektiem. Tādēļ Komisija secināja, ka pasākums var izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (38).
(32)
Komisija provizoriski uzskatīja, ka pasākums bija nelikumīgs atbalsts, jo Grieķijas iestādes to bija īstenojušas bez iepriekšējas Komisijas piekrišanas, un ka, iespējams, šis atbalsts būs jāatgūst no tā saņēmējiem saskaņā ar 15. pantu procedūras regulā (39).
(33)
Komisija nebija atradusi nekādu pamatojumu, lai apstrīdēto pasākumu uzskatītu par saderīgu ar iekšējo tirgu. Šķita, ka šis pasākums ietvēra nepamatotu darbības atbalstu tiem kazino, kuri bija šā atbalsta saņēmēji (40).
(34)
Komisija atzīmēja, ka, ja tās šaubas par nesaderīgu valsts atbalstu pasākuma ietvaros apstiprinātos, tai būtu pienākums saskaņā ar procedūras regulas 14. panta 1. punktu pieprasīt Grieķijai atgūt sniegto atbalstu no tā saņēmējiem, ja vien tas nav pretrunā vispārējiem tiesību principiem (41).
IV. GRIEĶIJAS IESTĀŽU UN IEINTERESĒTO PERSONU IESNIEGTĀS PIEZĪMES
(35)
Oficiālās izmeklēšanas procedūras gaitā Komisija saņēma apsvērumus no Grieķijas, Elliniko Kazino Parnithas A.E. (Mont Parnès) pārstāvja un Lutrakes (Loutraki) privātā kazino pārstāvjiem.
IV.1. Grieķijas un kazino Mont Parnès piezīmes
(36)
Atbalsta saņēmēja kazino Mont Parnès pārstāvja iesniegtās un no Grieķijas iestādēm saņemtās piezīmes ir būtībā identiskas, un tās ir apkopotas šajā iedaļā.
IV.1.1. Atbalsta esamība
(37)
Gan Grieķijas iestādes, gan kazino Mont Parnès noliedz, ka pastāv jebkāds valsts atbalsts. Tie apgalvo, ka valsts nezaudē nekādus ieņēmumus un ka, ja tā tomēr notiek, kazino negūst nekādas priekšrocības.
(38)
Grieķijas iestādes apgalvo, ka cenu atšķirība ir tikai cenu regulēšanas jautājums, jo nodokļos tiek iekasēta vienāda procentuālā daļa no izsniegto ieejas biļešu attiecīgās cenas.
(39)
Saskaņā ar Grieķijas iestādēm ieejas maksas noteikšanas un prasības maksāt valstij mērķis ir nevis paaugstināt valsts ieņēmumus, bet gan atturēt personas ar zemiem ienākumiem no azartspēlēm. Fakts, ka ieejas maksa arī nodrošina valstij ieņēmumus, nemaina šā režīma kā kontroles pasākuma būtību. Attiecīgi Grieķijas iestādes uzskata, ka prasība izsniegt ieejas biļetes par noteiktu cenu klientiem, kuri apmeklē kazino spēļu zonas, ir administratīvs kontroles pasākums, ar kuru tiek uzlikta zināma maksa, kas pēc būtības nav nodoklis un nevar tikt uzskatīta par nodokļu slogu, kā tas minēts Valsts padomes, kas ir augstākā administratīvā tiesa Grieķijā, spriedumā Nr. 4027/1998 (42).
(40)
Attiecībā uz dažādu kazino cenu atšķirībām Grieķija apgalvo, ka šiem dažādajiem kazino ir atšķirīgi un nesalīdzināmi ekonomiskie un sociālie apstākļi. Grieķijas iestādes pastāv uz to, ka ieejas maksu atšķirības nosaka sabiedriskā kārtība: tās jo īpaši argumentē, ka dažādo kazino apstākļi pamato un pilnībā atbilst praksei noteikt atšķirīgu ieejas maksu kazino, kas atrodas tuvu lielpilsētu centriem un kazino lauku apvidos, ko galvenokārt apdzīvo lauku iedzīvotāji, no kuriem vairākumam ir zemāki ienākumi un izglītības līmenis, un nepieciešamība atturēt šos iedzīvotājus no azartspēlēm ir lielāka nekā pilsētu iedzīvotājus.
(41)
Sūdzības iesniedzējs Loutraki ir atzīmējis, ka, Korfu salas kazino tiekot privatizētam 2010. gadā, ieejas maksa pieauga no EUR 6 uz EUR 15, kas atbilstoši Loutraki viedoklim ir diezgan lielā pretrunā ar norādēm par sabiedrisko kārtību, uz ko Grieķijas iestādes atbildēja, ka Korfu salas ģeogrāfiski attālā atrašanās vieta nozīmē, ka šis kazino nekonkurē ar nevienu no pārējiem Grieķijas kazino, tāpēc konkurence nevar tikt izkropļota. Turklāt Grieķijas iestādes apgalvo, ka ieejas maksai jābūt atturošai, lai aizsargātu Korfu salas iedzīvotājus, jo kazino darbības nosacījumu izmaiņas pēc privatizācijas nenovēršami ļaus ievērojami pagarināt tā darba laiku, paaugstināt kopējo aktivitāti un pievilcīgumu.
(42)
Ja arī kazino ar zemākām cenām ir radītas kādas priekšrocības, jo tie piesaista vairāk klientu, Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès apstrīd viedokli, ka tās noteikti rada valsts ieņēmumu zaudējumus. Turklāt nevar apgalvot, ka tad, ja ieejas maksa būtu augstāka, šie iespējamie atbalsta saņēmēji radītu valstij vairāk ieņēmumu, tāpēc iespējamie ieņēmumu zaudējumi ir tikai hipotētiski. Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès argumentē, ka zemāka ieejas maksa nodrošina labumu klientiem un ka tā daļa no ieejas maksas, ko patur kazino, ir lielāka kazino, kuri iekasē ieejas maksu EUR 15 apmērā, kas tādējādi nodrošina labumu kazino ar augstākām cenām.
(43)
Tāpat arī Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès apgalvo, ka konkurence vai tirdzniecība netiek ietekmēta, jo katrs no šiem kazino darbojas vietējā tirgū. Tie apstrīd iespējamo konkurenci citu veidu azartspēļu jomās, kas tiek minēta lēmumā par procedūras uzsākšanu, un norāda, ka interneta azartspēles šobrīd Grieķijā ir nelikumīgas.
(44)
Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès pastāv uz to, ka, pat ja tiktu akceptēts apgalvojums par samazinātās ieejas maksas EUR 6 apmērā esošo vai nākotnes ietekmi uz ārvalsts uzņēmuma lēmumu investēt Grieķijas kazino, attiecīgajam ārvalstu uzņēmumam vienmēr būtu iespēja atsaukties uz Likumdošanas dekrētu 2687/1953, kā to darīja Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE Saloniku kazino gadījumā.
(45)
Sūdzības iesniedzējs norāda, ka atbalsta saņēmēji var piedāvāt bezmaksas ieeju, taču joprojām jāmaksā nodoklis 80 % apmērā, kas, viņaprāt, ļoti skaidri demonstrē to, ka pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu. Grieķijas iestādes uz šo apgalvojumu atbild, ka šādai praksei ir izņēmuma raksturs, jo kazino to izmanto galvenokārt, lai piedāvātu komplementāru ieeju kazino īpaši nozīmīgām personām (VIP) vai klientiem, kuri ir slavenības, un ka šāda prakse ir pretrunā ar likumdošanu nodokļu jomā (Likums 2238/1994), jo, tā kā maksājums valstij no uzņēmuma līdzekļiem 80 % apmērā no ieejas biļetes cenas netiek uzskatīts par produktīviem izdevumiem un nevar tikt atskaitīts no uzņēmuma ienākumiem, šādu praksi īstenojošam uzņēmumam tiek radīts liels nodokļu slogs.
(46)
Iestādes un kazino Mont Parnès vērš Komisijas uzmanību arī uz citām kazino savstarpējām atšķirībām dažādu nodokļu un regulējošo pasākumu ietvaros. Tie piebilst, ka šīs atšķirības sūdzības iesniedzējam Loutraki nāk par labu un līdzsvaro priekšrocības, ko var izmantot atbalsta saņēmēji zemākas ieejas maksas dēļ. Jo īpaši tie min faktu, ka katrs kazino valstij maksā daļu no savas ikgadējās bruto peļņas, bet saskaņā ar likumu Loutraki maksā mazāku daļu nekā citi kazino. Komisija norādīja, ka, pirmkārt, ja Grieķijas iestāžu un kazino Mont Parnès minētie citi pasākumi patiešām pastāv, tie var būt atsevišķs atbalsta pasākums par labu Loutraki ar noteikumu, ka ir ievēroti visi ES spēkā esošo tiesību aktu par valsts atbalstu nosacījumi. Tomēr jebkurā gadījumā minētie pasākumi atšķiras no vērtējamā pasākuma un neietilpst šā lēmuma darbības jomā.
(47)
Visbeidzot, Grieķija ir norādījusi, ka tā apsver iespēju mainīt savu cenu noteikšanas politiku attiecībā uz kazino, lai novērstu diskrimināciju. Neskatoties uz to, Komisija vēl nav tikusi informēta par to, ka šādas izmaiņas tiktu ieviestas.
(48)
Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès nav iesnieguši nekādus apsvērumus attiecībā uz jebkāda atbalsta saderību un likumību.
IV.1.2. Atbalsta summas noteikšana un atgūšana
(49)
Pakārtoti Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès apgalvo, ka, pat ja tiktu konstatēts, ka vērtējamais pasākums ir uzskatāms par nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu, šā atbalsta atgūšana būtu pretrunā diviem principiem:
-
pirmkārt, tā būtu pretrunā sabiedrības pārstāvju pamatotu cerību principam. Jautājumu par kazino ieejas maksu un jo īpaši par to, cik lielā mērā ieejas maksai jākļūst par finanšu slogu kazino, izskatīja Valsts padome pirms aptuveni 15 gadiem (43). Tā nolēma saskaņā ar valsts tiesībām, ka ieejas maksai nepiemīt nodokļa raksturs, kas netieši norādīja uz to, ka šī ieejas maksa nav uzskatāma par finansiālu slogu kazino. Tādējādi atbalsta saņēmēji kazino var pamatoti rīkoties saskaņā ar pieņēmumu, ka nevar būt runas par to, ka valsts atbalsts izriet no atšķirībām starp minētajām cenām, kas nav uzskatāmas par finansiālu slogu saskaņā ar valsts tiesībām,
-
otrkārt, tā būtu pretrunā principam, ka tiesības nedrīkst izmantot ļaunprātīgi. Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès apgalvo, ka Loutraki, iesniedzot Komisijai sūdzību 15 gadus pēc apspriežamā pasākuma pieņemšanas (kas notika 1995. gadā), ļaunprātīgi izmantoja savas tiesības griezties pēc palīdzības pie Komisijas, lai panāktu savu interešu un tiesību aizsardzību saskaņā ar LESD noteikumiem par valsts atbalstu.
(50)
Attiecībā uz atgūstamās summas aprēķināšanu Grieķijas iestādes un Mont Parnès apstrīd Loutraki piedāvāto aprēķinu, kurā ierosināts, ka starpība starp nodokļiem uz vienu klientu, kuri iekasēti no kazino ar augstākām cenām un kazino ar zemākām cenām, jāsareizina ar to klientu skaitu, kuri apmeklējuši atbalsta saņēmējus kazino. Tie uzskata, ka šī aprēķina metode ir nepilnīga un patvaļīga, jo nav konkrēti zināms, vai, nosakot augstāku ieejas maksu, iespējamajiem atbalsta saņēmējiem, proti, kazino Mont Parnès, Saloniku kazino un Korfu salas kazino (44), būtu tāda pati klientūra.
IV.2. Loutraki iesniegtās piezīmes
(51)
Loutraki apgalvo, ka valsts likumdošanā paredzētie pasākumi rada nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino, ciktāl vienotais 80 % nodoklis, kas jāmaksā valstij no kazino ieejas biļešu cenām, attiecas uz atšķirīgām nodokļu bāzēm, proti, divām valsts noteiktajām, atšķirīgajām ieejas biļešu cenām. Atbalsta saņēmējos kazino ieejas maksa ir ievērojami zemāka nekā pārējos kazino (EUR 6, nevis EUR 15), kas rada valstij ieņēmumu zaudējumus, un, ņemot vērā konkurences izkropļošanu, var uzskatīt, ka pasākums ietver valsts atbalstu.
(52)
Loutraki arī argumentē, ka pasākumam nav objektīva pamatojuma, jo zemākas ieejas maksas noteikšana atbalsta saņēmējiem kazino ir faktiski pretrunā ar sociālo mērķi un kazino ieejas maksas noteikšanas pamatojumu, un raksturojumu, kas ir apspriests Valsts padomes nolēmumā Nr. 4027/1998. Loutraki uzskata, ka nav nekāda pamata apgalvot, ka, nosakot dažādas ieejas maksas, var uzlabot administratīvo kontroli un sabiedrības aizsardzību - kazino Mont Parnès, kas atrodas tikai aptuveni 20 km no Atēnu pilsētas centra, ieejas maksa ir EUR 6, savukārt Loutraki, kas atrodas aptuveni 85 km no Atēnu pilsētas centra, ieejas maksa ir EUR 15, tāpat arī Saloniku kazino, kas atrodas aptuveni 8 km no Saloniku pilsētas centra, ieejas maksa ir EUR 6, savukārt Halkidiki kazino, kas atrodas 120 km no Saloniku pilsētas centra, tā ir EUR 15.
(53)
Loutraki atzīmē, ka Grieķija iepriekš apgalvoja, ka samazināto ieejas maksu EUR 6 apmērā var pamatot ar katra atbalsta saņēmēja kazino apstākļiem, galvenokārt saistībā ar ģeogrāfisko atrašanās vietu (kas nosaka attiecīgus ekonomiskos, sociālos, demogrāfiskos un citus specifiskus aspektus), bet, kad Korfu salas kazino 2010. gada augustā tika privatizēts un sāka iekasēt ieejas maksu EUR 15 apmērā, netika sniegts neviens paskaidrojums, kādēļ šie īpašie apstākļi vairs netika ņemti vērā.
(54)
Attiecībā uz atgūstamā atbalsta summas noteikšanu Loutraki apgalvo, ka šo summu var iegūt, sareizinot starpību starp nodokļiem uz vienu klientu ar to klientu skaitu, kuri apmeklējuši atbalsta saņēmējus kazino.
(55)
Saistībā ar Grieķijas un kazino Mont Parnès minētajiem atsevišķajiem pasākumiem, kas saskaņā ar to viedokli ir labvēlīgi Loutraki, galvenajam no tiem esot pasākumam, kas ļaujot Loutraki maksāt valstij mazāku daļu no tā ikgadējās bruto peļņas, nekā to dara pārējie kazino, Loutraki norāda, ka realitātē tas ir maksājis tādu pašu summu kā konkurenti, pamatojoties uz atsevišķu līgumu ar iestādēm.
V. NOVĒRTĒJUMS
(56)
Vērtējamais pasākums ietver nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino, ko Grieķijas iestādes ir īstenojušas, vienlaikus piemērojot vairākus noteikumus (45), kas paredz vienotu 80 % nodokli, maksājamu no kazino iekasētās ieejas maksas, un nosaka atšķirīgas regulētās cenas valsts īpašumā esošajiem (EUR 6) un privātīpašumā esošajiem (EUR 15) kazino, tādējādi radot privātīpašumā esošajiem kazino neizdevīgus konkurences apstākļus (46).
V.1. Valsts atbalsta esamība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(57)
Lai noskaidrotu, vai pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) izpratnē, Komisijai jāizvērtē, vai pasākums ir saderīgs ar LESD 107. panta 1. punktu. Tajā ir noteikts, ka “ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(58)
Komisija attiecīgi izvērtēs, vai apstrīdētais pasākums atbilst visiem četriem nepieciešamajiem nosacījumiem, lai būtu uzskatāms par valsts atbalstu 107. panta 1. punkta izpratnē.
V.1.1. Radītās priekšrocības
(59)
Lai pasākumu varētu uzskatīt par valsts atbalstu, tam jārada atbalsta saņēmējiem priekšrocības, kas atbrīvo tos no maksājumiem, kurus būtu bijis jāizmaksā no to budžeta.
(60)
Grieķijas iestādes ir argumentējušas, ka, pirmkārt, pasākums neietilpst noteikumu par valsts atbalstu darbības jomā tādēļ, ka maksājuma apjoms, kas visiem Grieķijas kazino jāmaksā valstij, ir vienāds, proti, 80 % no katras ieejas biļetes vērtības, savukārt režīma atšķirības izriet no 1994. un 1995. gada likumdošanā paredzētās cenu noteikšanas politikas, kuras ietvaros saskaņā ar Likumu 2206/1994 to kazino, kuriem bija izsniegtas licences, ieejas maksa tika noteikta EUR 15 apmērā.
(61)
Tās arī apgalvo, ka ieejas maksa ir tikai administratīvs kontroles pasākums, kuram nepiemīt nodokļa raksturs, jo saskaņā ar Valsts padomes nolēmumu 4025/1998 kazino ieejas maksas noteikšanai ir sociāls raksturs, un tā nav uzskatāma par nodokļu pasākumu.
(62)
Vispirms jānorāda, ka cenu noteikšana saskaņā ar Likumu 2206/1994 nevar tikt vienkārši uzskatīta par tipisku cenu noteikšanas politiku, jo visiem kazino tiek dota iespēja iekasēt no klientiem zemāku ieejas maksu vai pat piešķirt bezmaksas ieeju, bet, neskatoties uz to, visos gadījumos šiem kazino ir pienākums maksāt valstij 80 % no izsniegtās ieejas biļetes vērtības neatkarīgi no tā, kāda summa tikusi faktiski iekasēta no klienta.
(63)
Jebkurā gadījumā, piemērojot ES noteikumus par valsts atbalstu, nav svarīgi, vai vērtējamais pasākums ir nodoklis vai cenu noteikšanas pasākums, jo 107. pants attiecas uz jebkāda veida atbalstu, kas rada priekšrocības. Fakts, ka tā primārais mērķis nav radīt nodokļu ieņēmumus, pats par sevi nav pietiekams, lai pieļautu, ka šāds pasākums netiek klasificēts kā valsts atbalsts.
(64)
Pat ja tiek akceptēts, ka kazino ieejas maksas noteikšanai var būt sociāls mērķis, jautājums par to, vai šis pasākums rada priekšrocības, kas atbilst valsts atbalstam, jāizvērtē saistībā ar tā ietekmi uz atsevišķiem uzņēmumiem, lai noteiktu, vai daži uzņēmumi iemaksā mazāk valsts ieņēmumos. Ņemot vērā, ka atbrīvojums no vispārīgās ieejas maksas EUR 15 apmērā iekasēšanas ir piešķirts individuāli konkrētiem kazino un jo īpaši ka 80 % nodoklis valstij ir maksājams no zemākās cenas, kas šiem kazino jāiekasē (pēc būtības, sk. iepriekš), ir skaidrs, ka šiem kazino tiek radītas priekšrocības.
(65)
Komisija atzīst dalībvalstu tiesības noteikt pasākumu par nodokļu vai cita veida pasākumu saskaņā ar valsts likumdošanu. Komisijas vērtējuma mērķis nebūt nav interpretēt valsts likumdošanu. Taču šim pasākumam ir visas iespējas panākt, ka katram kazino regulāri jāmaksā valstij 80 % no katras izsniegtās ieejas biļetes vērtības. Papildus tam Komisija atzīmē, ka saskaņā ar valsts likumdošanu (jo īpaši Likumu 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmumu) maksājamās summas jāiemaksā atbilstīgajā ienākuma nodokļu iestādē (47). Kaut arī pasākuma klasifikācija saskaņā ar valsts likumdošanu paliek nemainīga, Komisija norāda, ka šā pasākuma ietekme ir līdzīga nodokļu pasākuma ietekmei. Attiecīgi tikai šajā lēmumā un lai veiktu izvērtēšanu saskaņā ar ES noteikumiem par valsts atbalstu, Komisija nodēvēs pasākumu šādi: “nodokļu pasākums”, “nodoklis” vai “aplikšana ar nodokļiem”.
(66)
Vērtējamais pasākums, proti, nodokļu diskriminācija tādas kopējās ietekmes dēļ, ko ir radījusi nevienādu regulētu ieejas biļešu cenu aplikšana ar vienotu nodokli, rada priekšrocības Grieķijas valsts īpašumā esošajiem kazino salīdzinājumā ar privātīpašumā esošajiem kazino. Iepriekš minēto divu valsts darbību kopējā ietekme ir tāda, ka privātīpašumā esošajiem kazino jāmaksā valstij nodoklis par ieejas maksu uz vienu personu EUR 12 apmērā (80 % no EUR 15), savukārt valsts īpašumā esošie kazino maksā nodokli tikai EUR 4,80 apmērā (80 % no EUR 6) (48).
(67)
Ar šo pasākumu Grieķija atbrīvo valsts īpašumā esošos kazino no sloga, kāds tiem citkārt būtu, ja aplikšana ar nodokļiem būtu nediskriminējoša un neietekmētu konkurenci. Nediskriminējoša un konkurenci neietekmējoša aplikšana ar nodokļiem būtībā Grieķijā tika ieviesta ar Likumu 2206/1994 par kazino izveidošanu, organizāciju, apsaimniekošanu un kontroli, kurā bija noteikta ieejas maksa EUR 15 apmērā un valstij maksājamais nodoklis 80 % apmērā no šīs summas. Taču Grieķijas valsts nav piemērojusi šo nediskriminējošo un konkurenci neietekmējošo nodokļu sistēmu attiecībā uz valsts īpašumā esošajiem kazino (vai privātīpašumā esošo kazino Salonikos, kas saņem tādas pašas priekšrocības), un tā vietā ļauj tiem maksāt tikai EUR 4,80 lielu nodokli par ieejas maksu. Tā rezultātā Grieķija ir sniegusi īpašu atbalstu šiem uzņēmumiem. Šiem kazino ir bijis mazāks nodokļu slogs uz personu no to kopējiem ieņēmumiem. To kopējie ieņēmumi ietver ne tikai ienākumus no ieejas maksas (tikai no ieejas biļešu cenas), bet arī no citiem ienākumu avotiem, piemēram, azartspēlēm, viesnīcas pakalpojumiem, bāru un restorānu pakalpojumiem, izklaides pasākumiem u.c.
(68)
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbalsta jēdziens ietver ne tikai labvēlīgu palīdzību, bet arī pasākumus, ar kuriem dažādos veidos tiek samazināti maksājumi, kuri parasti tiek iekļauti uzņēmuma budžetā un kuri, lai gan nav subsīdijas vārda vistiešākajā nozīmē, ir līdzīgi pēc rakstura un kuriem piemīt tāda pati ietekme (49). Šādas priekšrocības var tikt nodrošinātas, dažādos veidos samazinot uzņēmuma nodokļu slogu, tostarp samazinot nodokļu bāzi.
(69)
Šajā gadījumā kazino Mont Parnès un Korfu salas un Saloniku kazino (un līdz 1999. gadam arī Rodas salas kazino (50)) ir saņēmuši priekšrocības, kas ir līdzīgas nodokļu bāzes samazināšanai, jo, kā iepriekš paskaidrots, šiem kazino pastāv īpaši nosacījumi, saskaņā ar kuriem to maksātais nodoklis uz vienu apmeklētāju ir noteikts zemākā līmenī nekā pārējo kazino nodoklis.
(70)
Grieķijas iestādes ir argumentējušas, ka ieguvējs no šā zemākā nodokļu sloga ir klients. Tomēr, pat ja varētu apgalvot, ka klienti gūst labumu arī no samazinātā ieejas maksas nodokļu sloga tādēļ, ka viņi samaksā zemāku kopējo cenu, tas nenozīmē, ka pasākums nerada priekšrocības attiecīgajiem uzņēmumiem, proti, atbalsta saņēmējiem kazino, jo tie maksā zemākus nodokļa maksājumus uz vienu apmeklētāju.
(71)
Nodokļu lietās ir novērots, ka atbrīvojumi no nodokļiem, kuru nominālo vērtību maksā patērētājs, bet iekasē piegādātājs, var tikt uzskatīti par iespējamu valsts atbalstu tāpat kā citi stimuli, kas vērsti uz patērētājiem, lai iegādātos konkrētas preces un pakalpojumus (51).
(72)
Saskaņā ar iepriekšējo praksi (52) Komisija uzskata, ka par patērētājiem maksājamo nodokļu samazināšana var tikt uzskatīta par valsts atbalstu, ja šī samazināšana ir atkarīga no konkrēta uzņēmuma nodrošinātas noteiktas preces iegādes vai pakalpojuma izmantošanas. Tādējādi arguments, ka tiešais atbalsta saņēmējs ir klients, nav šķērslis tam, lai konstatētu, ka pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu.
(73)
Turklāt, ņemot vērā Grieķijas kazino īstenoto ierasto komercpraksi, kuras ietvaros tie atsakās no ieejas maksas, vienlaicīgi maksājot valstij nodokli par ieejas maksu (80 % no biļetes nominālvērtības), ar nodokļu diskrimināciju radītās priekšrocības valsts īpašumā esošajiem kazino ir pat lielākas, jo privātīpašumā esošajos kazino, kuriem jāmaksā nodoklis EUR 12 apmērā, ieejas maksa ir ievērojami augstāka nekā valsts īpašumā esošajos kazino, kuriem no saviem kopējiem ieņēmumiem jāsedz summa tikai EUR 4,80 apmērā no biļetes cenas.
(74)
Grieķijas iestādes apgalvo, ka praksei noteikt bezmaksas ieeju konkrētās dienās atbalsta saņēmējos kazino ir izņēmuma raksturs. Tomēr tā ir īpaši paredzēta valsts likumdošanā (ministra 1995. gada lēmums). Grieķija ir argumentējusi, ka šī prakse attiecas tikai uz VIP personām vai slavenībām, bet Komisijas rīcībā ir pierādījumi publiski pieejamas informācijas veidā, piemēram, ar avīžu un interneta starpniecību izplatītas reklāmas, kurās tiek piedāvāta bezmaksas ieeja, kas liecina, ka bezmaksas ieeja tiek piedāvāta visiem klientiem atsevišķās nedēļas dienās kā ierasta prakse (piemēram, Saloniku kazino savā interneta mājas lapā reklamē, ka tas piedāvā regulāru bezmaksas ieeju no svētdienas līdz ceturtdienai (53)). Tādējādi nešķiet, ka atbalsta saņēmēju kazino vidū bezmaksas ieejas noteikšanas praksei piemīt izņēmuma raksturs.
(75)
Grieķija apgalvo, ka šāda prakse ir pretrunā ar valsts nodokļu likumdošanu, bet Komisija norāda, ka valsts likumdošanā par kazino ir skaidri paredzēta iespēja piedāvāt bezmaksas ieeju, ko atbalsta saņēmēji kazino arī acīmredzami izmanto.
(76)
Tāpat arī Grieķija argumentē, ka, tā kā no kazino līdzekļiem valstij maksājamie 80 % no biļetes cenas netiek uzskatīti par produktīvajiem izdevumiem un saskaņā ar Grieķijas nodokļu likumdošanu tie nevar tikt atskaitīti no uzņēmuma ienākumiem, šādu praksi īstenojošam uzņēmumam rodas ievērojams nodokļu slogs. Komisija atzīmē, ka šāds apgalvojums faktiski ir labvēlīgs sūdzības iesniedzēja argumentācijai, ka ievērojamā nodokļu sloga dēļ, ko rada nodokļu maksāšana no ieņēmumiem, privātīpašumā esošs kazino realitātē nevar atļauties piedāvāt bezmaksas ieeju, tādējādi pamatojot argumentu, ka kazino ar zemākām cenām ir priekšrocības.
(77)
Grieķija arī ir norādījusi, ka, tā kā kazino patur 20 % no nevienādās ieejas maksas, priekšrocības rodas tiem kazino, kuri iekasē augstāku maksu, tādējādi nodrošinot tīro ieņēmumu EUR 3 apmērā, salīdzinot ar valsts īpašumā esošo kazino iekasēto summu EUR 1,20 apmērā. Šis arguments ir maldinošs, jo nav ņemti vērā divi ļoti svarīgi fakti, lai pienācīgi izprastu šā pasākuma patieso pret konkurenci vērsto ietekmi. No vienas puses, fakts, ka iestādes atsevišķiem kazino ir noteikušas zemākas biļešu cenas, ieskaitot nodokli par ieejas maksu, padara šos kazino pievilcīgākus klientiem, un tas i) rada pieprasījuma novirzes, kas neatbilst tādai situācijai, kas dominētu, ja kazino konkurētu tikai paši par sevi, balstoties tikai uz piedāvāto pakalpojumu klāstu un kvalitāti, kā arī, ii) ja visi pārējie faktori ir līdzīgi, mākslīgi palielina šo kazino apmeklētāju skaitu. No otras puses, kā paskaidrots iepriekš, ieņēmumi no ieejas maksas ir tikai ierobežota daļa no kopējiem ieņēmumiem, ko uzņēmumam rada kazino piesaistītie apmeklētāji un no kuriem tam jāmaksā nodoklis par ieejas maksu.
(78)
Visbeidzot, nodokļu diskriminācija sniedz priekšrocības, kas ir atzīts arī attiecīgajā valsts likumdošanā. Kā Grieķijas iestādes ir ziņojušas, Saloniku kazino ir atļauts iekasēt zemāku ieejas maksu un maksāt zemākus nodokļus, pamatojoties uz 1953. gada Likumdošanas dekrētu, kurā ir noteikts, ka ar ārvalstu kapitālu izveidotiem uzņēmumiem jānodrošina tikpat labvēlīgi nosacījumi kā vietējiem uzņēmumiem. Kaut arī Grieķijas iestādes apgalvo, ka apspriežamā shēma nerada priekšrocības, tās tomēr piemēro šo likumdošanu attiecībā uz Saloniku kazino ar pamatojumu, ka tā nodrošina vislabvēlīgākos nosacījumus tāpat kā vietējiem uzņēmumiem, pretēji apgrūtinošākajiem nosacījumiem, ko piemēro attiecībā uz pārējiem privātīpašumā esošajiem kazino.
(79)
Pakārtoti Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès vērš uzmanību uz citām kazino savstarpējām atšķirībām dažādu nodokļu un regulējošo pasākumu ietvaros un attiecīgi piebilst, ka šīs atšķirības nodrošina labvēlīgus nosacījumus sūdzības iesniedzējam Loutraki un līdz ar to līdzsvaro priekšrocības, ko var izmantot atbalsta saņēmēji zemākas ieejas maksas dēļ (54). Komisija atzīmē, ka pamatojums, ka viens pasākums (vispārējās nodokļu politikas atšķirības) jākompensē ar citu (ieejas biļešu cenu atšķirības un īpašais ieejas maksas nodoklis), nevar tikt akceptēts kā arguments viedoklim, ka vērtējamais pasākums nav uzskatāms par valsts atbalstu. Jebkurā gadījumā, kā iepriekš minēts, šie pasākumi atšķiras no vērtējamā pasākuma un neietilpst šā lēmuma darbības jomā (sk. 46. punktu).
(80)
Komisija secina, ka vērtējamais pasākums, proti, nodokļu diskriminācija tādas kopējās ietekmes dēļ, ko ir radījusi nevienādu regulētu cenu aplikšana ar vienotu nodokli par ieejas maksu, rada priekšrocības kazino ar zemākām cenām.
V.1.2. Valsts līdzekļi un attiecināmība uz valsti
(81)
Iepriekšminētās priekšrocības ir attiecināmas uz valsti un tiek finansētas no valsts līdzekļiem.
(82)
Kā paskaidrots iepriekš, nodokļu diskriminācija izriet no vairākiem Grieķijas valsts pieņemtiem administratīvajiem aktiem, dekrētiem un noteikumiem, jo īpaši šādiem: Likums 2206/1994, ministra 1995. gada lēmums, 2003. gada 30. aprīļa Likums 3139, Likumdošanas dekrēts 2687/1953, EOT (kas pārvalda valsts īpašumā esošos kazino) ģenerālsekretāra lēmumi, izdoti saskaņā ar Likumu 1624/1951 un Dekrētu 4109/1960, proti, EOT1991. gada 21. novembra lēmums 535633, ar kuru nosaka kazino Mont Parnès ieejas maksu GRD 2 000 apmērā, un EOT1992. gada 24. marta lēmums 508049, ar kuru nosaka Korfu un Rodas salu kazino ieejas maksu GRD 1 500 apmērā (Korfu salas kazino gadījumā tā vēlāk ar 1997. gada 24. novembra lēmumu 532691 tika paaugstināta līdz GRD 2 000), kā arī licences, kas katram kazino izsniegtas saskaņā ar valsts likumdošanu, apliecinot attiecīgo ieejas maksu un pienākumu maksāt valstij 80 % no katrā konkrētajā kazino spēkā esošās cenas.
(83)
Turklāt nodokļu diskriminācija tiek finansēta no valsts līdzekļiem. Ja valsts negūst ieņēmumus, kas tai būtu jāiekasē no uzņēmuma normālos apstākļos, jāsecina, ka attiecīgais pasākums tiek finansēts no valsts līdzekļiem.
(84)
Šajā gadījumā valsts īpašumā esošo kazino priekšrocības nodokļu izteiksmē rodas, jo tikusi mākslīgi samazināta ar 80 % nodokli apliekamā nodokļu bāze, valsts īpašumā esošajiem kazino pārejot no ieejas biļetes vispārējās nominālvērtības EUR 15 apmērā uz nominālvērtību EUR 6 apmērā.
(85)
Eiropas Kopienu Tiesa ir nolēmusi (55), ka šāda diskriminējoša nodokļu bāzes samazināšana ir novedusi pie valsts nodokļu ieņēmumu zaudējumiem, kas atbilst valsts līdzekļu patēriņam LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Kopumā šīs vērtējamās lietas ietvaros Grieķijas valsts zaudē nodokļu ieņēmumus no valsts īpašumā esošajiem kazino EUR 7,20 apmērā uz vienu apmeklētāju, kas ir starpība starp privātīpašumā esošo kazino valstij maksāto nodokli par ieejas maksu EUR 12 apmērā un valsts īpašumā esošo kazino maksāto nodokli EUR 4,80 apmērā. Tomēr, vērtējot katra atbalsta saņēmēja kazino saņemtās priekšrocības, var būt jāņem vērā konkrētas korekcijas (detalizētāk paskaidrots V.4. iedaļā “Atbalsta summas noteikšana un atgūšana”: jo īpaši, piemēram, fakts, ka līdz 2000. gadam kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino nemaksāja valstij nodokli par ieejas maksu, tādēļ šajā gadījumā priekšrocības izpaužas kā privātīpašumā esošo kazino valstij maksātais nodoklis EUR 12 apmērā).
(86)
Grieķija ir norādījusi, ka, tā kā kazino, kuros noteikta zemāka ieejas maksa, šā apstākļa dēļ var piesaistīt vairāk klientu, nav pārliecības, ka valsts zaudē ieņēmumus. Tā apgalvo, ka tādējādi pasākums nav uzskatāms par valsts atbalstu.
(87)
Kā tas jau minēts lēmumā par procedūras uzsākšanu, Komisija nepiekrīt šim argumentam. Saskaņā ar iepriekšējo praksi (56) Komisija uzskata, ka tāds fakts, ka nodokļu samazināšana attiecībā uz konkrētiem nodokļu maksātājiem var palielināt ar šā nodokļa starpniecību iekasētos kopējos ieņēmumus, uzreiz nenozīmē, ka pasākums netiek finansēts no valsts līdzekļiem.
(88)
Grieķijas iestāžu pamatojums ir kļūdains no tāda aspekta, ka kritērijs, pēc kura tās pārbauda nodokļu diskriminācijas ietekmi uz valsts budžetu, ir neobjektīvs pasākuma radīto priekšrocību dēļ. Savā argumentācijā Grieķijas iestādes ir ņēmušas vērā cenas samazināšanas dinamisko ietekmi, kas var palielināt pieprasījumu un līdz ar to arī iekasēto nodokļu apjomu, jo iekasētais nodoklis ir proporcionāls attiecībā pret apmeklētāju skaitu. Bet šis salīdzinājums ir nepareizs, jo pieprasījuma pieaugumu izraisa tieši šī priekšrocību radītā nevienlīdzība, proti, fakts, ka pastāv zemāka ieejas maksa un tādējādi arī zemāks nodokļu slogs uz vienu apmeklētāju.
(89)
Jebkurā gadījumā Grieķijas iestādes nav sniegušas nekādus pierādījumus tam, ka šāda nevienādu cenu sistēma būtu maksimāli palielinājusi kopējos nodokļu ieņēmumus no kazino maksātajiem nodokļiem par ieejas maksu. Ja Komisija uzskatītu par patiesu argumentu, ka ieejas maksas samazināšana līdz EUR 6 rada iekasēto nodokļu pieaugumu, tad nodokļu ieņēmumiem būtu maksimāli jāpieaug, nosakot visu gan valsts īpašumā esošo, gan privātīpašumā esošo kazino ieejas maksu EUR 6 apmērā, bet tas savukārt ir pretrunā ar Grieķijas pamatojumu, ka šādu situāciju var nodrošināt ar tādas nodokļu diskriminācijas starpniecību, kas balstīta uz nevienādām cenām.
(90)
No iepriekš minētā attiecīgi izriet, ka apstrīdētās priekšrocības tiek finansētas no valsts līdzekļiem.
V.1.3. Selektivitāte
(91)
Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, lai pasākumu varētu uzskatīt par valsts atbalstu, tam jābūt īpašam vai selektīvam, kas nozīmē, ka priekšrocības attiecas tikai uz konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanu.
(92)
Atbilstīgi Eiropas Kopienu Tiesas judikatūrai (57)“attiecībā uz selektivitātes kritērija novērtējumu, kas ir valsts atbalsta jēdziena pamatā, Tiesa ir konsekventi lēmusi, ka EK līguma 87. panta 1. punkts (tagad LESD 107. panta 1. punkts) ietver prasību izvērtēt, vai konkrētas juridiskās kārtības ietvarā valsts pasākums var “veicināt dažas uzņēmējsabiedrības vai dažu preču ražošanu” salīdzinājumā ar citām, kas ir faktiski un tiesiski līdzīgā stāvoklī, ievērojot minētā pasākuma mērķi” (58). Tiesa vairākos gadījumos arī ir lēmusi, ka LESD 107. panta 1. punkts neizšķir dažādus valsts atbalsta iemeslus vai mērķus, bet gan tikai tos definē saistībā ar to radīto ietekmi (59). Saskaņā ar Komisijas praksi un ES judikatūru nodokļu lietās attiecīgās selektīvās priekšrocības var izrietēt no juridiska, regulatīva vai administratīva nodokļu noteikumu izņēmuma vai nodokļu iestāžu diskrecionārās prakses. Neskatoties uz to, pasākuma selektīvo raksturu var pamatot ar šīs sistēmas veidu vai vispārējām iezīmēm (60), un tādā gadījumā tas, iespējams, nav uzskatāms par valsts atbalstu.
(93)
Pirmkārt, Komisija konstatē, ka vērtējamās lietas ietvaros vispārīgā nodokļu sistēma ir sistēma, kas būtībā tiek piemērota attiecībā uz visiem kazino un kas ir noteikta Likumā 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmumā par likuma īstenošanu (šo apgalvojumu apstiprina Grieķijas iestādes, sk. 19. punktu).
(94)
Otrkārt, Komisija konstatē, ka apspriežamais pasākums ir uzskatāms par atkāpi no vispārīgās nodokļu sistēmas. Kā to apliecina Grieķijas iestādes, īpašie noteikumi, kas tiek piemēroti attiecībā uz valsts īpašumā esošajiem kazino (un privātīpašumā esošo Saloniku kazino) tiek uzskatīti par Likuma 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmuma par likuma īstenošanu vispārīgo noteikumu izņēmumiem (sk. iepriekš 19. punktu un citus).
(95)
Komisija norāda, ka prasība maksāt 80 % no ieejas maksas valstij neattiecās uz kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino līdz 2003. gadam. Kā atzīmēts iepriekš, šī prasība sāka attiekties uz Saloniku un Rodas salas kazino, tiklīdz tie saņēma licences saskaņā ar Likumu 2206/1994, attiecīgi 1995. un 1996. gadā. Kazino Mont Parnès un Saloniku kazino gadījumā ieejas maksa līdz pat šim brīdim ir bijusi EUR 6, bet Korfu salas kazino gadījumā tā saglabājās šāda līdz privatizācijai 2010. gada augustā, savukārt Rodas salas kazino gadījumā - līdz privatizācijai 1999. gadā. Taču abas prasības - gan par valstij maksājamo 80 % nodokli, gan par ieejas maksas noteikšanu EUR 15 apmērā - kļuva saistošas arī visiem pārējiem kazino, sākot no 1995. gada, un kopš šā brīža ir arī tikušas piemērotas.
(96)
Komisija attiecīgi secina, ka pasākums ir selektīvs.
(97)
Treškārt, Komisija konstatē, ka pasākuma selektīvo raksturu var pamatot ar sistēmas veidu un vispārējām iezīmēm, proti, ar mēru, kādā izņēmumi nodokļu sistēmā vai sistēmas diferenciācija izriet tieši no attiecīgās dalībvalsts sistēmas pamatprincipiem (šis ir selektivitātes analīzes trešais posms). Komisija saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru (61) uzskata, ka pasākumi, kas ievieš atšķirību starp uzņēmumiem, nav valsts atbalsts, ja atšķirība izriet no tās izmaksu sistēmas būtības un vispārējās struktūras, kurā tie ietilpst. Šis pamatojums, kas balstīts uz nodokļu sistēmas būtību vai vispārējo struktūru, kopumā parāda īpaša nodokļu pasākuma saskaņotību ar nodokļu sistēmas iekšējo loģiku. Tomēr Komisijas prakses un Tiesas judikatūras ietvaros pastāv ļoti ierobežojoša pieeja attiecībā uz šāda veida pamatojumiem. Apsvērumiem, uz kuriem balstās šāds pamatojums, jābūt attiecīgās nodokļu sistēmas galvenajām iezīmēm.
(98)
Grieķijas iestādes ir norādījušas, ka katra kazino individuālie apstākļi ir atšķirīgi un ka cenas tiek noteiktas, ņemot vērā šos apstākļus un paturot prātā, ka mērķis ir noteikt tādu cenu, kas attur personas ar zemiem ienākumiem no azartspēlēm.
(99)
Komisija šiem apgalvojumiem nepiekrīt. Apgalvojums, ka cenas līmenis tiek noteikts un pamatots, ņemot vērā katra atsevišķa kazino apstākļus un paturot prātā, ka mērķis ir noteikt tādu cenu, kas attur personas ar zemiem ienākumiem no azartspēlēm, ir pretrunā ar faktu, ka gan kazino Mont Parnès, gan Saloniku kazino, kuru ieejas maksa ir EUR 6, atrodas tuvu lielām apdzīvotām vietām Grieķijā. Pretrunā tam ir arī skaidri minētā iespēja klientiem piešķirt bezmaksas ieejas tiesības, ja valstij tik un tā tiek maksāti 80 % no ieejas maksas.
(100)
Komisija arī konstatē, ka nav skaidrs, kādēļ šī zemā cena ir nepieciešama tieši šo konkrēto kazino gadījumā, nevis attiecībā uz pārējiem kazino. Grieķijas iestādes nav izskaidrojušas ekonomisko aprēķinu, ar kuru ieejas maksa tiek noteikta tieši zemajā EUR 6 līmenī, nevis kādā citā vidējā līmenī, vai, pieņemot, ka patiešām pastāv minētie īpašie apstākļi - kuri saskaņā ar Grieķijas minēto ir atkarīgi galvenokārt no ģeogrāfiskās atrašanās vietas - to, kādēļ visiem atbalsta saņēmējiem kazino ir pienākums drīzāk iekasēt vienādu ieejas maksu (pēc vispārējā principa, sk. iepriekš), nevis ieejas maksu, kas ir pielāgota katrai individuālajai situācijai. Piemēram, ja tiek apgalvots, ka zemāko ieejas maksu var pamatot ar faktoriem, kas ir specifiski katra kazino ģeogrāfiskajai atrašanās vietai, šāds arguments nekādā gadījumā neattiektos uz Saloniku kazino, kas saņem šādas priekšrocības nevis savas ģeogrāfiskās atrašanās vietas dēļ, bet gan pateicoties valsts likumdošanas noteikumam, ka ar ārvalstu kapitālu izveidotiem uzņēmumiem jānodrošina vislabvēlīgākie nosacījumi, kādi piemērojami vietējiem uzņēmumiem. Tādējādi nešķiet, ka, nosakot Saloniku kazino ieejas maksu, vispār būtu ņemta vērā tā ģeogrāfiskā atrašanās vieta. Vēl kā piemēru var minēt to, ka Korfu salas kazino sāka iekasēt ieejas maksu EUR 15 apmērā līdz ar tā privatizāciju 2010. gada augustā. Šajā saistībā Grieķijas iestādes nav pienācīgi paskaidrojušas, kādēļ iepriekšminētie īpašie apstākļi šajā gadījumā netika ņemti vērā un kādēļ vairs nebija nepieciešams noteikt zemāku ieejas maksu.
(101)
Attiecīgi Komisija secina, ka vērtējamā pasākuma selektīvo raksturu nevar pamatot ar sistēmas veidu vai vispārējām iezīmēm. Komisija uzskata, ka apstrīdētais pasākums ietver diskriminācijas elementu, kas izpaužas kā nodokļu bāzes samazināšana, tādējādi radot nodokļu priekšrocības par labu atsevišķiem kazino, un ka šo diskrimināciju nevar pamatot ar Grieķijas vispārīgās nodokļu sistēmas iekšējo loģiku.
(102)
Visbeidzot, Komisija uzskata, ka ir konstatēta atbilstība selektivitātes kritērijam LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
V.1.4. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību
(103)
Lai pasākumu uzskatītu par valsts atbalstu, tam jāietekmē dalībvalstu savstarpējā konkurence un tirdzniecība. Neatkarīgi no atbalsta saņēmēja juridiskā statusa vai finanšu avotiem šis kritērijs paredz, ka pasākuma adresāts veic saimniecisku darbību.
(104)
Saskaņā ar Tiesas judikatūru (62): “(…) Lai valsts pasākumu kvalificētu kā aizliegto valsts atbalstu, nav jāpierāda atbalsta patiesā ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un konkurences faktiska kropļošana, bet tikai jāpārbauda, vai šāds atbalsts var ietekmēt minēto tirdzniecību un izkropļot konkurenci. Jo īpaši, ja atbalsts, ko piešķir dalībvalsts, stiprina uzņēmuma stāvokli attiecībā pret citām Kopienas iekšējā tirdzniecībā konkurējošām uzņēmējsabiedrībām, jāuzskata, ka minētais atbalsts ietekmē šo tirdzniecību. (…) Turklāt nav nepieciešams, lai saņēmēja uzņēmējsabiedrība piedalās Kopienas iekšējā tirdzniecībā. Atbalsts, ko dalībvalsts piešķir uzņēmējsabiedrībai, var palīdzēt saglabāt vai palielināt tās iekšzemes darbību, tādējādi samazinot citās dalībvalstīs reģistrēto uzņēmējsabiedrību iespējas iekļūt attiecīgās dalībvalsts tirgū.” Turklāt saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru (63), lai secinātu, ka pasākums izkropļo konkurenci un ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, pietiek ar to, ka atbalsta saņēmējs konkurē ar citiem uzņēmumiem konkurencei atvērtos tirgos iekšējā tirgus ietvaros (64). Komisija uzskata, ka judikatūrā paredzētie noteikumi ir ievēroti turpmāk minēto iemeslu dēļ.
(105)
Ar apstrīdētā pasākuma starpniecību tiek atvieglota atbalsta saņēmēju nodokļu nasta, salīdzinot ar citiem Grieķijas kazino, tādējādi uzlabojot to relatīvo finansiālo stāvokli un investīciju rentabilitāti attiecībā pret to, kāda tā būtu bijusi bez šā pasākuma.
(106)
Kā jau iepriekš minēts, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbilstība kritērijam, ka atbalstam jāspēj ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, tiek konstatēta, ja atbalsta saņēmējs uzņēmums veic saimniecisku darbību, kas ietver tirdzniecību starp dalībvalstīm. Lai secinātu, ka tiek ietekmēta Eiropas iekšējā tirdzniecība, ir pietiekami konstatēt, ka atbalsts stiprina uzņēmuma pozīciju, salīdzinot ar tādu pārējo uzņēmumu pozīcijām, kuri konkurē Eiropas iekšējā tirgū. Kaut arī atbalsta apjoms var būt salīdzinoši mazs, tā saņēmējs var būt neliels uzņēmums vai arī tā daļa Eiropas tirgū var būt ļoti maza, kā arī šis saņēmējs, iespējams, neeksportē vai arī eksportē gandrīz visu tā produkciju ārpus Eiropas tirgus, tas nekādā ziņā nemaina iepriekš minēto secinājumu (65).
(107)
Grieķija ir argumentējusi, ka minēto kazino atrašanās vieta un attālums starp tiem nozīmē, ka katrs no tiem darbojas vietējā tirgū, un tādēļ pasākums nevar izkropļot konkurenci vai ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tomēr saskaņā ar judikatūru nepastāv tāda robeža, kas nosaka faktisko vai potenciālo ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm, un attiecīgi minētais kritērijs par atbilstību 107. panta 1. punktam nav atkarīgs no piedāvāto pakalpojumu vietējā vai reģionālā rakstura vai arī no attiecīgās darbības jomas apmēra (66).
(108)
Grieķija ir arī pamatojusi, ka azartspēļu tirgus nav saskaņots starp dalībvalstīm, kuras tādējādi var to regulēt valsts līmenī pēc saviem ieskatiem. Tā atsaucas uz Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru ir atļauts ierobežot kopējo azartspēļu pakalpojumu tirgu, lai aizsargātu patērētājus no krāpniecības un noziedzības (67).
(109)
Komisija pilnībā respektē dalībvalstu tiesības noteikt to politikas mērķus azartspēļu jomā ar nosacījumu, ka jebkādi pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi ir atbilstīgi izvirzīto mērķu sasniegšanai, kā arī aprobežojas ar to, kas ir nepieciešams izvirzīto mērķu sasniegšanai, un tiek piemēroti nediskriminējošā veidā. Tomēr Komisija nepiekrīt, ka no minētā izriet tas, ka apspriežamais pasākums nevar izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(110)
Uzņēmumi, kas darbojas šajā nozarē, bieži vien ir starptautiskas viesnīcu grupas (68), kuras konkurē viena ar otru un kuru lēmumus par ieguldījumiem kazino vai citās viesnīcās var ietekmēt šis pasākums, jo tas ietekmē minēto grupu un to investīciju relatīvo rentabilitāti. Kazino bieži atrodas tūristu piesaistes vietās, kas norāda uz to, ka kazino esamība var kalpot par iemeslu, lai tūristi apmeklētu Grieķiju. Par kazino Grieķijā ir atbildīga Tūrisma ministrija. Komisija arī atzīmē, ka pastāv zināma klientu pārrobežu mobilitāte. Kazino pakalpojumi arī tiek piedāvāti pārrobežu vidē - piemēram, kazino sniedz savus pakalpojumus uz kruīza kuģiem, kas ceļo no Grieķijas uz Itāliju un citiem galamērķiem. Vispārīgākā kontekstā personas, kuras vēlas spēlēt azartspēles, var izvēlēties to darīt gan kazino, gan arī tiešsaistē. Tiešsaistes azartspēles ir starptautiska uzņēmējdarbība, ar kuras starpniecību spēlētāji Grieķijā var piekļūt šāda veida pakalpojumiem, ko piedāvā operatori citās dalībvalstīs. Faktiski tiešsaistes azartspēles bija tā sprieduma priekšmets, uz kuru atsaucās Grieķija (sk. 108. punktu). Grieķijas iestādes ir apstrīdējušas iespējamo konkurenci citu veidu azartspēļu jomās, kas tiek minēta lēmumā par procedūras uzsākšanu, un norāda, ka šobrīd Grieķijā spēlēt azartspēles internetā ir pretlikumīgi. Tomēr, neskatoties uz pašreizējo tiesisko regulējumu Grieķijā, šīs iestādes pašas ir atzinušas, ka interneta azartspēles ir pieaugušas līdz nekontrolējamiem apjomiem (69). Jāatsaucas arī uz Tiesas spriedumu lietā C-65/05 Komisija pret Grieķiju (70), kurā Tiesa nolēma, ka Likums 3037/2002, kura mērķis bija aizliegt interneta azartspēles Grieķijā, bija uzskatāms par nepamatotu šķērsli brīvībai veikt uzņēmējdarbību un brīvībai sniegt pakalpojumus.
(111)
Turklāt vispārējā ekonomiskā krīze ietekmē patērētāju ieradumus un rīcībā esošos ienākumus, ko var tērēt izklaidei, piemēram, kazino pakalpojumu izmantošanai. Šajā konkrētajā kontekstā ieejas maksas atšķirībām ir pat lielāka kropļojoša ietekme uz patērētāju izvēli, un tādējādi ir vēl ticamāk, ka šī ietekme izkropļos konkurenci kazino tirgū.
(112)
Iestādes un kazino Mont Parnès ir argumentējuši, ka, pat ja tiktu akceptēts, ka samazinātā ieejas maksa EUR 6 apmērā, iespējams, ir ietekmējusi vai vēl ietekmēs ārvalsts uzņēmuma lēmumu par to, vai investēt kazino Grieķijā, šim ārvalstu uzņēmumam vienmēr būtu iespēja atsaukties uz Likumdošanas dekrētu 2687/1953. Komisija atzīmē, ka šā dekrēta piemērošana nav automātiska un faktiski ļautu piešķirt arī citiem uzņēmumiem labvēlīgākus nosacījumus (t. i., zemāku cenu EUR 6 apmērā), kādi tie ir atbalsta saņēmējiem kazino. Tādējādi šis pasākums var vēl vairāk palielināt vērtējamo nodokļu diskrimināciju. Papildus tam Komisija norāda, ka kaut arī citi kazino būtu varējuši atsaukties uz Likumdošanas dekrētu 2687/1953, ja tie būtu piesaistījuši ārvalstu kapitālu un savlaicīgi iesnieguši pieteikumu, tā piemērošanu nosaka īpaši pieņemtie noteikumi, kas padara minēto pasākumu par selektīvu. Bez iepriekš minētā vienīgais piemērs saistībā ar likuma potenciālu piemērošanu, uz kuru tika vērsta Komisijas uzmanība, attiecās uz kazino Sirā, kurš iesniedza pieteikumu, kas tika noraidīts, jo tika iesniegts pēc ārvalsts kapitāla importēšanas, nevis pirms tam.
(113)
Jāmin arī, ka, privatizējot kazino Mont Parnès, pirkuma līgumā bija īpaši norādīta iespēja piešķirt licenci otram kazino šajā reģionā. Nenoliedzami iespējamība, ka šādā saimnieciskajā darbībā tiks ieguldītas investīcijas, būtu atkarīga no konkurences nosacījumiem ar esošo operatoru. Tā kā nevar izslēgt, ka kazino, iespējams, konkurē ar līdzīgiem uzņēmumiem citās dalībvalstīs, šī LESD 107. panta 1. punkta prasība jāuzskata par īstenotu.
(114)
Komisija secina, ka apstrīdētais pasākums var izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, potenciāli uzlabojot darbības apstākļus atbalsta saņēmējiem, kuri ir tieši iesaistīti saimnieciskā darbībā un kuriem ir pienākums maksāt minēto nodokli par kazino ieejas maksu Grieķijā.
V.1.5. Secinājums
(115)
Komisija secina, ka ir konstatēta atbilstība kritērijam attiecībā uz atbalsta esamību LESD 107. panta izpratnē un pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas rada priekšrocības kazino ar zemāku ieejas maksu. Tie ir kazino Mont Parnès, Korfu salas kazino, Saloniku kazino un Rodas salas kazino. Šajā saistībā Komisija gan saprot, ka Rodas salas kazino vairs nav atbalsta saņēmējs, jo tas pārtrauca iekasēt zemo ieejas maksu līdz ar privatizāciju 1999. gada aprīlī. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka ne Grieķijas iestādes, ne kazino Mont Parnès nav iesniedzis tādus argumentus, kas būtu pietiekami, lai mainītu šo secinājumu.
V.2. Atbalsta saderība
(116)
Kā minēts lēmumā par procedūras uzsākšanu, Komisija uzskata, ka šis pasākums nekvalificējas nevienam no LESD 106. vai 107. pantā minētajiem izņēmumiem.
(117)
Grieķija līdz šim ir norādījusi, ka pasākums nav saistīts ar valsts atbalstu, un nav minējusi nevienu argumentu, kāpēc jebkāds atbalsts būtu saderīgs.
(118)
Saskaņā ar iepriekšminētajiem paskaidrojumiem Komisija atzīst dalībvalstu tiesības reglamentēt azartspēles savā teritorijā atbilstoši ES tiesību aktiem un akceptē, ka šāda veida regulējums, kura mērķis ir kontrolēt iesaistīšanos azartspēlēs un atturēt no tām, ir likumīgs valsts politikas mērķis. Tomēr, pat ja iepriekš minētais patiešām būtu šā atbalsta mērķis, Komisija neuzskata, ka šādi tas nonāktu LESD 106. panta 2. punkta darbības jomā. Taču jebkurā gadījumā, kā tas iepriekš norādīts, arguments, ka pasākuma mērķis ir atturēt no azartspēlēm, ir pretrunā ar faktu, ka kazino ar ieejas maksu EUR 6 apmērā atrodas tuvu lielām apdzīvotām vietām Grieķijā. Pretrunā tam ir arī skaidri minētā iespēja klientiem piešķirt bezmaksas ieejas tiesības, ja valstij tik un tā tiek maksāti 80 % no ieejas maksas.
(119)
Minētajā lietā nav piemērojami LESD 107. panta 2. punktā minētie izņēmumi attiecībā uz sociāla rakstura atbalstu, ko piešķir individuāliem patērētājiem, atbalstu, kas paredzēts dabas katastrofu vai citu ārkārtēju notikumu izraisīto kaitējumu novēršanai, un atbalstu, kas tiek piešķirts noteiktiem Vācijas Federatīvās Republikas reģioniem.
(120)
Tāpat nav piemērojams 107. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzētais izņēmums, kas atļauj atbalstu ar mērķi veicināt ekonomikas attīstību reģionos, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda augsts bezdarba līmenis, jo vērtējamais pasākums nav pakārtots tam, ka atbalsta saņēmēji veic kāda veida darbību reģionos, kuros ir īpaši apstākļi (71).
(121)
Tāpat arī nevar uzskatīt, ka apstrīdētais pasākums saskaņā ar 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta noteikumiem veicina projekta īstenošanu Eiropas kopējās interesēs vai ka tas ir paredzēts, lai novērstu nopietnus traucējumus Grieķijas tautsaimniecībā. Tāpat tā mērķis nav saskaņā ar 107. panta 3. punkta d) apakšpunktu sekmēt kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu.
(122)
Visbeidzot, apstrīdētais pasākums jāpārbauda saskaņā ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kurā ir atļauts atbalsts, lai veicinātu noteiktu saimniecisko darbību vai noteiktu ekonomikas reģionu attīstību, ja šim atbalstam nav tādas negatīvas ietekmes uz tirdzniecības noteikumiem, kura ir pretrunā ar kopējām interesēm. Tomēr jānorāda, ka apstrīdētais pasākums nav saistīts ne ar vienu no gadījumiem, kuros Komisija ir akceptējusi, ka minētais punkts ir attiecināms, un neietilpst nevienā sistēmā vai pamatnostādnēs, kas nosaka noteikumus konkrētu atbalsta veidu uzskatīšanai par saderīgiem ar iekšējā tirgus nosacījumiem.
(123)
Apstrīdētais pasākums ir uzskatāms par darbības atbalstu, kas mākslīgi nostiprina konkrētu uzņēmumu konkurētspēju attiecībā pret citiem līdzīgiem uzņēmumiem un kas nav pakārtots tam, ka atbalsta saņēmēji veic kādu īpašu darbību, lai sasniegtu politikas mērķus kopējās interesēs.
(124)
Jo īpaši priekšrocības, kas piešķirtas saskaņā ar apstrīdēto pasākumu, nav saistītas ar ieguldījumiem, darba vietu izveidi vai īpašiem projektiem. Šis pasākums vienkārši atbrīvo attiecīgos uzņēmumus no izmaksām, kuras parasti jāsedz līdzīgiem uzņēmumiem, un tāpēc tas jāuzskata par darbības atbalstu. Parasti darbības atbalsts neatbilst LESD Līguma 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam, jo tas kropļo konkurenci jomās, kurās tas tiek piešķirts, un vienlaikus tieši savas būtības dēļ nevar sasniegt nevienu no šo noteikumu izvirzītajiem mērķiem (72). Kaut arī ārkārtas gadījumos šāds atbalsts var tikt piešķirts reģionos, kas ir atbilstīgi saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izņēmumu, un kaut arī daži Grieķijas reģioni šādā ziņā ir atbilstīgi, Komisijai ir būtiskas šaubas, vai šajā lietā ir izpildīti darbības atbalsta saderības nosacījumi. Saskaņā ar Komisijas standarta praksi šādu atbalstu nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, jo tas neveicina noteiktu darbību vai noteiktu ekonomikas jomu attīstību un nav ierobežots laikā, tas netiek pakāpeniski samazināts un nav proporcionāls tam, kas ir nepieciešams, lai novērstu īpašus ekonomiskos traucējumus attiecīgajās jomās.
(125)
Tādējādi jāsecina, ka vērtējamais pasākums nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
V.3. Atbalsta likumība
(126)
Kā minēts lēmumā par procedūras uzsākšanu, pirmie tiesību akti, kas liecināja par nodokļu diskrimināciju kazino vidū, ir spēkā kopš 1994. un 1995. gada, un Komisija ir apsvērusi, vai pasākums visā tā kopumā ir pastāvošs atbalsts LESD 108. panta 1. punkta izpratnē.
(127)
Nodokļu diskriminācija tika ieviesta nelikumīgi - proti, saskaņā ar ES tiesību aktiem par valsts atbalstu - 1995. gadā, kad Grieķijas iestādes izvēlējās konkrētiem kazino piešķirt izņēmumu no vispārīgajiem noteikumiem, kas izrietēja no Likuma 2206/1994 un ministra 1995. gada lēmuma. Jo īpaši Grieķijas iestādes atļāva valsts īpašumā esošajiem kazino - kazino Mont Parnès, Korfu salas kazino un Rodas salas kazino - arī turpmāk piemērot zemāku ieejas maksu EUR 6 apmērā, nevis standarta ieejas maksu EUR 15 apmērā, un 1995. gadā tās piešķīra šos labvēlīgākos nosacījumus arī Saloniku kazino saskaņā ar 1953. gada likumdošanas dekrētu attiecībā uz ārvalstu kapitālu. Standarta ieejas maksa EUR 15 apmērā jāmaksā un jāievēro pieciem citiem privātiem kazino, kuri ir izveidoti un kuriem ir izsniegtas licences saskaņā ar Likumu 2206/1994 kopš 1995. gada. Turklāt saskaņā ar Likumu 3139/2003 zemākā ieejas maksa EUR 6 apmērā tika īpaši saglabāta attiecībā uz kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino, tādējādi nodrošinot, ka nodokļu diskriminācija tika nelikumīgi paildzināta un apstiprināta. Šīs diskriminācijas rezultātā ieguvējs bija arī Saloniku kazino, jo tam tika piešķirtas tādas pašas priekšrocības kā kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino, kas tika apstiprināts līdz ar Prezidenta dekrēta 290/1995 izdošanu saskaņā ar 1953. gada likumu, kā tas paskaidrots iepriekš. Attiecībā uz Saloniku kazino īstenotie nosacījumi ir cieši saistīti ar kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino piemērotajiem nosacījumiem. Grieķijas iestādes ir ziņojušas (73), ka pēc 1995. gada ieejas maksas jautājums tika apspriests un Saloniku kazino vadītājs pieprasīja noteikt tā ieejas maksu tādā pašā apmērā kā kazino Mont Parnès, proti, EUR 6. Šis pieprasījums tika akceptēts pēc atzinuma iegūšanas no Valsts juridiskās padomes (atzinums 631/1997). Tādējādi var uzskatīt, ka, ja 2003. gadā tiktu mainīti nosacījumi attiecībā uz kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino, nosakot, ka tiem jāiekasē ieejas maksa EUR 15 apmērā, būtu bijis jāmaina nosacījumi arī attiecībā uz Saloniku kazino. Bet tā nenotika, un nodokļu diskriminācija saskaņā ar valsts likumdošanu turpinājās.
(128)
Komisija netika informēta par nevienu no iepriekšminētajiem pasākumiem par labu konkrētiem kazino, kā arī netika tos apstiprinājusi, vismaz pavisam noteikti ne saskaņā ar ES noteikumiem par valsts atbalstu.
(129)
Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (74), 15. pantā ir noteikts, ka uz Komisijas tiesībām atgūt atbalstu attiecas desmit gadu noilguma periods. Noilguma periods sākas dienā, kad nelikumīgais atbalsts piešķirts saņēmējam vai nu kā individuāls atbalsts, vai arī kā atbalsts saskaņā ar atbalsta shēmu. Šo periodu pārtrauc jebkāda darbība, ko attiecībā uz nelikumīgu atbalstu veic Komisija vai dalībvalsts pēc Komisijas lūguma. Pēc katra pārtraukuma noilgums sākas no jauna. Noilguma periodu pārtrauc uz laiku, kamēr Komisijas lēmumu izskata Eiropas Kopienu Tiesas procesā. Jebkāds atbalsts, attiecībā uz kuru ir beidzies noilguma periods, ir uzskatāms par pastāvošu atbalstu. Tomēr saskaņā ar šīs pašas regulas 1. panta c) punktu pastāvoša atbalsta grozījumi ir uzskatāmi par jaunu atbalstu.
(130)
Komisija atzīmē, ka saskaņā ar ES dalībvalstu tiesu judikatūru regulas par valsts atbalsta procedūru 15. pantā paredzētais noilguma periods nekādā ziņā nepauž vispārēju principu, saskaņā ar kuru jaunu atbalstu pārveido par pastāvošu atbalstu, tas tikai izslēdz noteiktā atbalsta atgūšanu, ja pagājuši desmit gadi pirms Komisijas pirmās iejaukšanās (75).
(131)
Šajā lietā līdz pat 2009. gadam ne Komisija, nedz arī Grieķija pēc Komisija lūguma neveica nekādas darbības. Komisija uzsāka rīkoties 2009. gada 21. oktobrī, kad tā nosūtīja Grieķijai sūdzību un lūdza paskaidrot tajā ietvertos jautājumus.
(132)
Visbeidzot, tiek secināts, ka jebkurš šā pasākuma ietvaros piešķirtais atbalsts 1999. gada 21. oktobrī vai vēlāk (desmit gadus pirms dienas, kad Komisija nosūtīja sūdzību Grieķijas valstij un lūdza informāciju) ir jauns un nelikumīgs atbalsts, kas ticis ieviests, iepriekš par to nepaziņojot Komisijai, vai arī Komisijai nepieņemot par to lēmumu, attiecībā uz kuru ir piemērojams procedūras regulas 15. pants par atbalsta atgūšanu, kā tas detalizētāk paskaidrots turpmāk.
V.4. Summas noteikšana un atgūšana
(133)
Apstrīdētais pasākums tika īstenots, par to iepriekš nepaziņojot Komisijai saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu. Līdz ar to pasākums ir uzskatāms par nelikumīgu atbalstu.
(134)
Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantā ir noteikts, ka, ja ir konstatēts, ka nelikumīgi piešķirtais valsts atbalsts ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu, tas jāatgūst no atbalsta saņēmēja, ja vien tas nav pretrunā ar vispārējiem tiesību principiem. Ar atbalsta atgūšanas starpniecību ir paredzēts maksimāli atjaunot konkurences stāvokli, kāds pastāvēja pirms atbalsta piešķiršanas. Grieķijas iestādes vai kazino Mont Parnès nav iesnieguši tādus argumentus, kas pamatotu vispārēju atkāpi no šā pamatprincipa.
(135)
Tāpat arī Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktā ir noteikts, ka “Komisija nepieprasa atgūt atbalstu, ja tas būtu pretrunā ar vispārējo Kopienu tiesību principu”. Eiropas Kopienu Tiesas judikatūra un Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse jo īpaši paredz, ka atbalsta atgūšanas prasība ir pretrunā ar kādu vispārēju ES tiesību principu, ja atbalsta saņēmējs Komisijas rīcības rezultātā pamatoti sagaida, ka atbalsts atbilst ES tiesību normām (76).
(136)
Tiesas spriedumā lietā Forum 187 (77) bija noteikts, ka “tiesības pamatoties uz tiesiskās paļāvības principu ir ikvienam, kam kāda Kopienas iestāde ir devusi pamatotas cerības. Taču nav iespējams apgalvot, ka šis princips ir pārkāpts, ja administrācija nav devusi konkrētus solījumus. Arī gadījumā, ja rūpīgs un pieredzējis uzņēmējs var paredzēt tāda Kopienu pasākuma veikšanu, kas var skart tā intereses, tas uz šo principu nevar atsaukties, kad minētais pasākums tiek īstenots”.
(137)
Grieķijas iestādes un kazino Mont Parnès ir argumentējuši, ka jebkāda atbalsta atgūšana šajā gadījumā būtu pretrunā ar sabiedrības pārstāvju pamatotas paļāvības principu, ņemot vērā Grieķijas Valsts padomes pieņemto nolēmumu saskaņā ar valsts likumdošanu. Komisija savukārt norāda, ka tā ir valsts iestādes īstenota rīcība valsts mērogā, nevis ES iestādes rīcība iepriekš izklāstītās judikatūras ietvaros. Turklāt Valsts padomes nolēmums tika pieņemts, pamatojoties tikai uz valsts likumdošanu, un tajā netika apspriesti jautājumi saistībā ar valsts atbalstu vai jebkāda pasākuma kā valsts atbalsta klasificēšana. Tādēļ Komisija nevar atteikties no atbalsta atgūšanas, pamatojoties uz iepriekšminēto.
(138)
Grieķija un kazino Mont Parnès ir apgalvojuši, ka Loutraki novēloti iesniedza sūdzību Komisijai un tādējādi pārkāpa principu, ka tiesības nedrīkst izmantot ļaunprātīgi. Komisija uzskata, ka kavēšanās no sūdzības iesniedzēja puses nekādā ziņā nevar ietekmēt nelikumīga atbalsta atgūšanu, ņemot vērā procedūras regulas 15. pantā noteikto desmit gadu noilguma periodu.
(139)
Tāpat arī Komisija nevar akceptēt Grieķijas iestāžu un kazino Mont Parnès argumentus kā iemeslu izņēmuma kārtā atteikties no atgūšanas.
(140)
Kā tas paskaidrots šajā lēmumā, ar valsts 1994. un 1995. gadā īstenoto pasākumu starpniecību tika noteikta gan prasība maksāt 80 % no ieejas maksas valstij, gan arī standarta ieejas maksa EUR 15 apmērā visos kazino. Taču neviena no šīm prasībām neattiecās uz atbalsta saņēmējiem kazino, neskatoties uz to, ka, sākot no 1995. gada, abas šīs prasības attiecās uz visiem pārējiem kazino, kas kopš tā brīža tās ir arī praksē īstenojuši (visiem privātīpašumā esošajiem kazino tika izsniegtas licences 1995. vai 1996. gadā, kad tie arī sāka īstenot noteiktos pasākumus, izņemot vienīgi Saloniku kazino). Tā kā nodokļu diskriminācija, ko izraisīja ieejas maksas atšķirības un saistītie 80 % maksājumi valstij, faktiski sākās 1995. gadā, var uzskatīt, ka atbalsta piešķiršanas periods arī sākās šajā pašā gadā.
(141)
Saskaņā ar V.3. iedaļas “Atbalsta likumība” beigās minēto secinājumu Komisija uzskata, ka Regulas (EK) Nr. 659/1999 15. pantā paredzētais 10 gadu noilguma periods liedz atgūt jebkādu atbalstu, kas piešķirts pirms 1999. gada 21. oktobra.
(142)
Atgūstamās summas aprēķinam jābūt balstītam uz faktu, ka, kā tas paskaidrots šajā lēmumā (sk. arī 85. punktu), Grieķijas valsts nav iekasējusi no valsts īpašumā esošajiem kazino summu EUR 7,20 apmērā uz vienu apmeklētāju, kas ir starpība starp privātīpašumā esošo kazino valstij maksāto nodokli EUR 12 apmērā uz vienu apmeklētāju un valsts īpašumā esošo kazino maksāto nodokli attiecīgi EUR 4,80 apmērā.
(143)
Tomēr, aprēķinot no katra kazino atgūstamo summu, jāņem vērā noteikti aspekti saistībā ar konkrētā kazino situāciju, kā paskaidrots turpmāk.
-
Saskaņā ar šajā lēmumā sniegtajiem paskaidrojumiem prasība maksāt 80 % no ieejas maksas valstij, kas tika piemērota ar ministra 1995. gada lēmumu, attiecās uz kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino, sākot no dienas, kad tiem saskaņā ar Likumu 2206/1994 izsniedza licences, t. i., 2003. gadā atbilstoši Likumam 3139/2003. Tomēr, sākot no 2000. gada beigām līdz pat licenču izsniegšanai 2003. gadā, ETA brīvprātīgi sāka maksāt valstij 80 % no ieejas maksas (kas bija EUR 6) (78). No šīs informācijas, ko iesniedza Grieķijas iestādes, ņemot vērā jebkādus turpmākus apgalvojumus, ko tās, iespējams, vēlēsies sniegt nākotnē (apstiprinot vai noliedzot iepriekšminēto), var secināt, ka līdz 2000. gadam vispār netika maksāts nodoklis par ieejas maksu, pat ne samazinātā summa (80 % no EUR 6). Tādēļ par pirmo periodu (no 1999. gada 21. oktobrim līdz 2000. gada beigām) atgūstamā summa jāaprēķina, balstoties uz summu EUR 12 apmērā, kas ir privātīpašumā esošo kazino maksātais pilna apmēra nodoklis laikā, kad valsts īpašumā esošie kazino vispār nemaksāja nodokli, un šī summa jāreizina ar šajā periodā pārdoto biļešu skaitu.
-
Saloniku kazino tika izsniegta licence 1995. gadā saskaņā ar Likumu 2206/1994 (79). Prasība maksāt valstij 80 % no ieejas maksas ir attiekusies uz Saloniku kazino kopš tā licences izsniegšanas 1995. gadā. Tas ir iekasējis tādu pašu samazināto ieejas maksu EUR 6 apmērā kā kazino Mont Parnès un Korfu salas kazino. Tādējādi no Saloniku kazino atgūstamā summa jāaprēķina, sareizinot ar EUR 7,20 to biļešu skaitu, kuras izsniegtas, sākot no 1999. gada 21. oktobra.
-
Rodas salas kazino licence tika izsniegta 1996. gadā saskaņā ar Likumu 2206/1994. Tolaik tas uzsāka iekasēt ieejas maksu EUR 6 apmērā, bet šī ieejas maksa tika nomainīta uz EUR 15 līdz ar kazino privatizāciju 1999. gada aprīlī. No oficiālās izmeklēšanas procedūras gaitā iesniegtajiem apsvērumiem Komisija saprot, ka Rodas salas kazino beidza saņemt atbalstu līdz ar tā privatizāciju 1999. gada aprīlī, tādēļ atgūt atbalsta summu no šā kazino liedz procedūras regulas 15. pantā minētais noilguma periods.
(144)
Komisijas rīcībā nav pietiekamu datu, lai iegūtu pareizu aplēsi par atgūstamajām summām no katra atbalsta saņēmēja kazino. Tomēr ES likumdošanā nav tādas normas, kas paredz, ka, izdodot tāda atbalsta atgūšanas rīkojumu, kas paziņots kā nesaderīgs ar iekšējo tirgu, Komisijai būtu jānosaka precīza atgūstamā atbalsta summa. Pietiek ar to, ka Komisijas lēmumā ir iekļauta tāda informācija, kas ļauj dalībvalstij un atbalsta saņēmējam uzņēmumam pašiem aprēķināt šo summu bez pārmērīgām grūtībām. Tādēļ Komisija var likumīgi aprobežoties ar vispārīga pienākuma uzlikšanu atbalsta saņēmējam - atmaksāt attiecīgo atbalstu un atstāt valsts iestāžu ziņā precīzas atmaksājamās atbalsta summas aprēķināšanu saskaņā ar Komisijas lēmumā ietvertajām norādēm.
(145)
Pamatojoties uz dalībvalsts iesniegto informāciju, Komisija turpmāk sniedz nepieciešamās norādes par atbalsta atgūšanu.
(146)
Turpmākajā tabulā ir sniegts vispārējs pārskats par katra kazino gadā izsniegto ieejas biļešu skaitu (kā norādīts tabulā, šī informācija nav pilnīga) un provizoriska aplēse par summām, kas atgūstamas no katra kazino, ņemot vērā jebkādus turpmākos apsvērumus, ko Grieķija, iespējams, vēlēsies iesniegt pēc tam, kad būs veikusi savu aprēķinu par atbalsta atgūšanu.
Aplēse par katra kazino izsniegto biļešu skaitu
GADS
KAZINO
Mont Parnès
Korfu salas kazino
Saloniku kazino
Rodas salas kazino
1999
(22.10.1999.-31.12.1999.).
Trūkst informācijas
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000
Trūkst informācijas
[…]
[…]
[…]
2001
Trūkst informācijas
[…]
[…]
[…]
2002
Trūkst informācijas
[…]
[…]
[…]
2003
Trūkst informācijas par periodu līdz 2003. gada 1. maijam
Uz 2003. gada 1. maiju:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004
[…]
[…]
[…]
[…]
2005
[…]
[…]
[…]
[…]
2006
[…]
[…]
[…]
[…]
2007
[…]
[…]
[…]
[…]
2008
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 (līdz 22.10.2009.):
[…]
[…]
[…]
[…]
Kopā līdz 22.10.2009.
[…]
[…]
[…]
[…]
Biļetes, kas izsniegtas pēc 22.10.2009.
Trūkst informācijas
Trūkst informācijas
Trūkst informācijas
Trūkst informācijas
Provizoriska aplēse par atgūstamo summu uz vienu kazino
(noapaļotos skaitļos miljonos EUR)
Mont Parnès
Korfu salas kazino
Saloniku kazino
Rodas salas kazino
Algoritms un aprēķins
Par periodu 22.10.1999.-2000. (82):
biļešu skaits
(x1) × 12 = A1
Par periodu 22.10.1999.-2000.:
biļešu skaits
([…] biļetes) × 12 = A2 (EUR […])
Par periodu 22.10.1999.-22.10.2009.:
biļešu skaits
([…] biļetes) × 7,20 = AB3 (EUR […])
Neattiecas
Par periodu 2000.-22.10.2009.:
biļešu skaits
(y1) × 7,20 = B1
Par periodu 2000.-22.10.2009.:
biļešu skaits
([…] biļetes) × 7,20 = B2 (EUR […])
Par periodu 22.10.2009.-tagad:
biļešu skaits
(z1) × 7,20 = C1
Par periodu 22.10.2009.-tagad:
biļešu skaits
(z2) × 7,20 = C2
Par periodu 22.10.1999.-30.8.2010. (83):
biļešu skaits
(z3) × 7,20 = C3
Kopējā atgūstamā summa
A1 + B1 + C1
Tiks vēl aprēķināta
A2 + B2 + C2
Tiks vēl aprēķināta
AB3 + C3
Tiks vēl aprēķināta
Neattiecas
Kopējā atgūstamā summa
Tiks vēl aprēķināta
(147)
Papildus tam Komisija norāda, ka LESD 108. panta 3. punktam ir apturoša ietekme. Komisija nav saņēmusi nekādu informāciju par to, ka apstrīdētais pasākums būtu atcelts kopš lēmuma par procedūras uzsākšanu pieņemšanas. Tādējādi var pieņemt, ka Grieķijas iestādes ir turpinājušas īstenot attiecīgo pasākumu līdz pat šim brīdim (84). Attiecīgi Grieķijai no atbalsta saņēmējiem jāatgūst jebkāds atbalsts, kas tika piešķirts pirms šā lēmuma pieņemšanas. Komisija atzīmē, ka Korfu salas kazino pārtrauca iekasēt ieejas maksu EUR 6 apmērā un nomainīja to uz EUR 15 līdz ar privatizāciju 2010. gada augustā. Tādēļ, aprēķinot atgūstamo summu, jāņem vērā tikai periods līdz 2010. gada augustam.
(148)
Ņemot vērā iepriekšminētos argumentus, Komisijai būtu jāizdod rīkojums, ka Grieķijai jāatgūst no saņēmējiem nelikumīgi piešķirtais, nesaderīgais valsts atbalsts. Komisija norāda, ka, sākot no šā lēmuma pieņemšanas dienas, Grieķijai jāatceļ visas vērtējamā pasākuma ietvaros piešķirtās nodokļu priekšrocības.
(149)
Attiecībā uz nākotni Grieķija ir minējusi, ka tā apsver tādas iespējamas izmaiņas kazino cenu noteikšanas politikā, kuru mērķis būtu novērst diskrimināciju starp tiem. Saskaņā ar Grieķijas teikto ar šo jauno likumdošanu atcels vērtējamo pasākumu. Tomēr Grieķija nav informējusi Komisiju par jebkādu progresu šajā jomā vai par jebkādām faktiski ieviestām izmaiņām. Komisija uzskata, ka šāda veida jaunas likumdošanas pieņemšana ir ļoti svarīga, lai atrisinātu ar diskrimināciju saistītās problēmas Grieķijas kazino vidū, un rosina Grieķiju nekavējoties veikt nepieciešamās darbības.
VI. SECINĀJUMS
(150)
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, attiecīgo judikatūru un lietas specifiskās iezīmes, Komisija uzskata, ka apstrīdētais pasākums, kas ietver nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino un ko Grieķijas iestādes ir ieviesušas, vienlaicīgi piemērojot vairākus noteikumus, kuri:
-
paredz aplikt biļešu cenas ar vienotu nodokli 80 % apmērā un
-
nosaka atšķirīgas regulētās cenas valsts īpašumā esošajiem kazino (EUR 6) un privātīpašumā esošajiem kazino (EUR 15),
ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Komisija arī konstatē, ka apstrīdētais pasākums ticis īstenots, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, un tādēļ ir uzskatāms par nelikumīgu atbalstu.
(151)
Komisija norāda, ka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantu no saņēmējiem var atgūt jebkādu nelikumīgu atbalstu, un izdos rīkojumu, ka Grieķijai piešķirtais nelikumīgais atbalsts no saņēmējiem kazino jāatgūst. Tā norāda, ka procedūras regulas 15. pantā paredzētais 10 gadu noilguma periods liedz atgūt jebkādu atbalstu, kas piešķirts pirms 1999. gada 21. oktobra. Grieķijai, sākot no šā lēmuma pieņemšanas dienas, jāatceļ visas vērtējamā pasākuma ietvaros piešķirtās nodokļu priekšrocības,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, kas ietver nodokļu diskrimināciju par labu konkrētiem kazino un ko Grieķijas iestādes ir ieviesušas, vienlaicīgi piemērojot vairākus daļēji saistošus noteikumus, kuri:
-
paredz aplikt biļešu cenas ar vienotu nodokli 80 % apmērā un
-
nosaka atšķirīgas regulētās cenas valsts īpašumā esošajiem kazino (EUR 6) un privātīpašumā esošajiem kazino (EUR 15),
ir piešķirts nelikumīgi, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, un nav saderīgs ar iekšējo tirgu, jo tas ir radījis nepamatotas konkurētspējas priekšrocības saņēmējiem kazino - Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Thessaloniki un Korfu salas kazino (ņemot vērā, ka Rodas salas kazino beidza saņemt atbalstu 1999. gada aprīlī).
2. pants
1. Grieķija no saņēmējiem kazino atgūst 1. pantā minēto nesaderīgo atbalstu, kas tika piešķirts, sākot no 1999. gada 21. oktobra.
2. Atgūstamā summa ietver procentus, kas tiek aprēķināti, sākot no dienas, kad līdzekļi nodoti saņēmēja rīcībā, līdz dienai, kad līdzekļi faktiski atgūti.
3. Procentus aprēķina pēc salikto procentu formulas saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 (85) V nodaļu.
4. Grieķija no šā lēmuma pieņemšanas dienas atceļ pašreizējo nodokļu diskrimināciju, ko izraisījis 1. pantā minētais atbalsts.
3. pants
1. Šā lēmuma 1. pantā minētā atbalsta atgūšana stājas spēkā uzreiz, un tā jāveic nekavējoties.
2. Grieķija nodrošina šā lēmuma īstenošanu četru mēnešu laikā pēc tā izziņošanas.
4. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma izziņošanas dienas Grieķija sniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
to saņēmēju saraksts, kuriem ir ticis piešķirts atbalsts 1. pantā minētās shēmas ietvaros, un informācija par kopējo summu, ko katrs no tiem saņēma apstrīdētā pasākuma ietvaros un kas aprēķināta saskaņā ar šajā lēmumā sniegtajām norādēm;
b)
kopējo no katra atbalsta saņēmēja atgūstamā summa (pamatsumma ar procentiem);
c)
šā lēmuma izpildes nodrošināšanas nolūkā veikto un plānoto pasākumu sīks apraksts;
d)
dokumenti, kas pierāda, ka atbalsta saņēmējam ir likts atmaksāt atbalstu.
2. Grieķija līdz 1. pantā minētā atbalsta atgūšanas beigām informē Komisiju par šā lēmuma izpildei noteikto valsts pasākumu īstenošanas gaitu. Pēc Komisijas pieprasījuma Grieķija nekavējoties iesniedz informāciju par jau veiktajiem un plānotajiem pasākumiem, lai izpildītu šo lēmumu. Tā arī sniedz detalizētu informāciju par atbalsta apjomu un atgūšanas procentiem, ko atbalsta saņēmējs jau atmaksājis.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Grieķijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 24. maijā