ДИРЕКТИВА 2010/23/ЕС НА СЪВЕТА
от 16 март 2010 година
за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност по отношение на незадължително и временно прилагане на механизма за самоначисляване във връзка с доставки на някои услуги, при които съществува риск от измами
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специалната законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Директива 2006/112/ЕО на Съвета (3) определя, че данъкът върху добавената стойност (ДДС) е платим от всяко данъчнозадължено лице, извършващо облагаеми доставки на стоки и услуги. Същевременно, в случай на трансгранични сделки и в определени национални сектори с висок риск от измами, например строителство или отпадъци, се предвижда прехвърляне на задължението за плащане на ДДС към лицето, което получава доставката.
(2)
Предвид мащаба на измамите с ДДС, на държавите-членки следва да бъде позволено временно да прилагат механизъм, при който задължението за плащане на ДДС се прехвърля към лицето, на което са прехвърлени квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 на Директива 2003/87/ЕО (4), и други единици, които могат да се използват за постигане на съответствие с посочената директива.
(3)
Въвеждането на такъв механизъм, насочен към посочените услуги, при които според придобития напоследък опит съществува особено висок риск от измами, за разлика от общото му прилагане, не следва да окаже неблагоприятно въздействие върху основните принципи на системата на ДДС, като например плащането на части.
(4)
Държавите-членки следва да изготвят доклад за оценка на прилагането на механизма, за да се даде възможност за оценяване на неговата ефикасност.
(5)
С оглед на оценяването по прозрачен начин на ефекта от прилагането на механизма относно дейностите с цел измама, докладите за оценка от държавите-членки следва да се основават на предварително определени критерии, установени от държавите-членки. Всяка такава оценка следва ясно да оценява равнището на измамите преди и след прилагането на механизма и всяка последваща промяна в тенденциите при дейностите с цел измама, включително доставки на други услуги. Докладът следва да съдържа и оценка на разходите за съответствие за данъчнозадължени лица.
(6)
Всяка държава-членка, която е установила промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите по настоящата директива, следва да изготви доклад относно това.
(7)
С оглед осигуряване на възможност на всички държави-членки за прилагане на такъв механизъм е необходимо определено изменение на Директива 2006/112/ЕО.
(8)
Доколкото целта настоящата директива, а именно борбата с измамите с ДДС чрез временна мярка, с дерогация от съществуващите правила на ЕС, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и поради това може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа за пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(9)
Поради това Директива 2006/112/ЕО следва да се измени по съответния начин,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
В Директива 2006/112/ЕО се вмъква следният член:
„Член 199а
1. Държавите-членки могат да предвидят, до 30 юни 2015 г. и за минимален срок от две години, лицето платец на ДДС да е данъчнозадълженото лице, за което се извършва която и да е от следните доставки:
а)
прехвърлянето на квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (5), които могат да се прехвърлят в съответствие с член 12 от посочената директива;
б)
прехвърлянето на други единици, които могат да се използват от операторите за постигане на съответствие със същата директива.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, при въвеждането на такъв механизъм и предоставят на Комисията следната информация:
а)
декларация относно обхвата на мярката за прилагане на механизма и подробно описание на придружаващите мерки, включително всички задължения за отчитане по отношение на данъчнозадължените лица, както и всички мерки за контрол;
б)
критериите за оценка, които позволяват сравнение между дейностите с цел измама по отношение на услугите, посочени в параграф 1, преди и след прилагането на механизма, дейностите с цел измама по отношение на други услуги преди и след прилагането на механизма, както и за увеличението на други видове дейности с цел измама преди и след прилагането на механизма;
в)
началната дата на мярката за прилагане на механизма и срокът, който трябва да бъде обхванат от нея.
3. Въз основа на критериите за оценка, посочени в параграф 2, буква б), държавите-членки, които прилагат предвидения в параграф 1 механизъм, представят доклад на Комисията не по-късно от 30 юни 2014 г. В доклада се посочва ясно информацията, която трябва да се третира като поверителна, и информацията, която може да се публикува.
Докладът представя подробна оценка на цялостната ефективност и ефикасност на мярката, по-специално по отношение на:
а)
въздействието върху дейностите с цел измама във връзка с доставки на услуги, обхванати от мярката;
б)
евентуално прехвърляне на дейности с цел измама към стоки или други услуги;
в)
разходите за съответствие за данъчнозадължени лица в резултат на мярката.
4. Всяка държава-членка, която е установила, считано от влизането в сила на настоящия член, промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите, изброени в параграф 1, представя на Комисията доклад по този въпрос не по-късно от 30 юни 2014 г.
Член 2
Държавите-членки, които изберат да прилагат механизма, предвиден в член 199а, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО, съобщават на Комисията разпоредбите на мярката за прилагане на механизма в момента на стартирането на механизма.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Директивата се прилага до 30 юни 2015 г.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Член 6
Настоящата директива се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Съставено в Брюксел на 16 март 2010 година.
PADOMES DIREKTĪVA 2010/23/ES
(2010. gada 16. marts),
ar ko Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu groza attiecībā uz fakultatīvu un pagaidu apgrieztas maksāšanas sistēmas piemērošanu attiecībā uz noteiktu pakalpojumu sniegšanu ar paaugstinātu krāpšanas risku
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 113. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,
tā kā:
(1)
Padomes Direktīvā 2006/112/EK (3) noteikts, ka pievienotās vērtības nodokli (PVN) maksā ikviens nodokļa maksātājs, kas veic darījumu, kurā iesaistīta preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana, kam piemēro nodokli. Taču attiecībā uz pārrobežu darījumiem un dažām iekšzemes paaugstināta riska nozarēm, piemēram, būvniecību vai atkritumiem, paredzēts, ka PVN maksā persona, kas saņem preci vai pakalpojumu.
(2)
Ņemot vērā, ka PVN krāpšana ir nopietns jautājums, dalībvalstīm būtu pagaidu kārtā jāļauj piemērot sistēmu, ar kuru pienākums maksāt PVN pāriet uz personu, kurai pārskaita siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju atļaujas, kā tās definētas Direktīvas 2003/87/EK (4) 3. pantā, kā arī citas vienības, ko var izmantot saskaņā ar minēto direktīvu.
(3)
Šādas sistēmas ieviešanai, kas attiektos uz pakalpojumiem, uz kuriem pēc jaunākās pieredzes attiecas īpašs krāpšanas risks, ko nepiemērotu vispārējā kārtā, nevajadzētu negatīvi ietekmēt PVN sistēmas pamatprincipus, piemēram, dalītu maksājumu.
(4)
Dalībvalstīm būtu jāsagatavo izvērtējuma ziņojums par sistēmas piemērošanu, lai varētu novērtēt tās efektivitāti.
(5)
Lai pārredzamā veidā novērtētu sistēmas piemērošanas ietekmi uz krāpnieciskām darbībām, dalībvalstu izvērtējuma ziņojumam būtu jābalstās uz dalībvalstu iepriekš noteiktiem kritērijiem. Visos šādos izvērtējumos būtu skaidri jānosaka krāpšanas līmenis pirms un pēc sistēmas piemērošanas un attiecīgās izmaiņas krāpniecisku darbību tendencēs, tostarp citu pakalpojumu sniegšanā. Tāpat ziņojumā būtu jāizvērtē izmaksas, kas sakarā ar atbilstības nodrošināšanu radušās nodokļa maksātājiem.
(6)
Katrai dalībvalstij, kas saistībā ar šajā direktīvā minētajiem pakalpojumiem ir savā teritorijā atklājusi izmaiņas krāpniecisku darbību tendencēs, būtu par to jāsagatavo ziņojums.
(7)
Lai nodrošinātu, ka visas dalībvalstis var izvēlēties piemērot šādu sistēmu, ir vajadzīgs īpašs grozījums Direktīvā 2006/112/EK.
(8)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi - proti, novērst PVN krāpšanu, ieviešot pagaidu pasākumu, ar ko atkāpjas no pašreizējiem Savienības noteikumiem - nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka tāpēc to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai.
(9)
Tādēļ attiecīgi būtu jāgroza Direktīva 2006/112/EK,
IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
1. pants
Direktīvā 2006/112/EK iekļauj šādu pantu:
“199.a pants
1. Dalībvalstis var noteikt, ka līdz 2015. gada 30. jūnijam un vismaz uz diviem gadiem persona, kas atbildīga par PVN nomaksu, ir nodokļa maksātājs, kas ir saņēmis šādas piegādes:
a)
siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju atļauju pārskaitīšana, kā tās definētas 3. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā (5), ko var pārskaitīt saskaņā ar minētās direktīvas 12. pantu;
b)
citu vienību pārskaitīšana, ko operatori var izmantot, ievērojot minēto direktīvu.
2. Ieviešot jebkādu šādu sistēmu, dalībvalstis informē Komisiju par 1. punktā paredzētās sistēmas piemērošanu un sniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
deklarāciju par sistēmas piemērošanas pasākuma darbības jomu un saistīto pasākumu sīku aprakstu, tostarp par jebkādām nodokļa maksātāju ziņošanas saistībām un jebkādiem kontroles pasākumiem;
b)
vērtēšanas kritērijus, kas ļauj salīdzināt krāpnieciskas darbības saistībā ar 1. punktā minētajiem pakalpojumiem pirms un pēc sistēmas piemērošanas, krāpnieciskas darbības saistībā ar citiem pakalpojumiem pirms un pēc sistēmas piemērošanas un citu krāpniecisku darbību veidu pieaugumu pirms un pēc sistēmas piemērošanas;
c)
sistēmas piemērošanas pasākuma sākuma dienu un periodu.
3. Dalībvalstis, kas piemēro 1. punktā paredzēto sistēmu, pamatojoties uz 2. punkta b) apakšpunktā minētajiem vērtēšanas kritērijiem, iesniedz Komisijai ziņojumu ne vēlāk kā 2014. gada 30. jūnijā. Ziņojumā skaidri norāda informāciju, kas uzskatāma par konfidenciālu, un informāciju, kuru drīkst publiskot.
Ziņojumā detalizēti novērtē pasākuma kopējo efektivitāti un lietderību, jo īpaši šādus aspektus:
a)
ietekme uz krāpnieciskām darbībām saistībā ar pasākumā ietverto pakalpojumu sniegšanu;
b)
iespējamā krāpniecisko darbību pārorientēšanās uz citiem pakalpojumiem;
c)
izmaksas, kas pasākuma rezultātā sakarā ar atbilstības nodrošināšanu radušās nodokļa maksātājiem.
4. Katra dalībvalsts, kas kopš šā panta stāšanās spēkā ir savā teritorijā atklājusi izmaiņas krāpniecisku darbību tendencēs saistībā ar 1. punktā uzskaitītajiem pakalpojumiem, iesniedz Komisijai ziņojumu par to ne vēlāk kā 2014. gada 30. jūnijā.
2. pants
Dalībvalstis, kas izvēlas piemērot Direktīvas 2006/112/EK 199.a panta 1. punktā paredzēto sistēmu, paziņo Komisijai sistēmas piemērošanas pasākuma noteikumus tad, kad sistēma sāk darboties.
3. pants
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
4. pants
Šo direktīvu piemēro līdz 2015. gada 30. jūnijam.
5. pants
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
6. pants
Šo direktīvu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Briselē, 2010. gada 16. martā