РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 януари 2012 година
относно мярка C 36/07 (ex NN 25/07), приведена в действие от Германия в полза на Deutsche Post AG
(нотифицирано под номер C(2012) 184)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/636/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
I.1. Процедури за държавна помощ
I.1.1. Решението за откриване от 1999 г. и отрицателното решение от 2002 г.
(1)
През 1994 г. United Parcel Service (наричано по-нататък „UPS“) подаде жалба относно предоставянето на неправомерна помощ на Deutsche Bundespost Postdienst (наричано по-нататък „Postdienst“).
(2)
След откриването на процедурата на 23 октомври 1999 г. (наричано по-нататък „решението за откриване от 1999 г.“) Германия представи мнение на 16 септември 1999 г. След публикуването на решението за откриване Комисията получи мнения от 14 заинтересовани страни, които са надлежно предадени на германското правителство с писмо от 15 декември 1999 г., с което на Германия беше дадена възможност да представи своите съображения по тези мнения. Германия отговори с писмо от 1 февруари 2000 г., регистрирано като получено на 2 февруари 2000 г.
(3)
Комисията взе окончателно отрицателно решение (3) на 19 юни 2002 г. (наричано по-нататък „решението от 2002 г.“), като констатира, че Postdienst и неговият приемник Deutsche Post AG (наричано по-нататък „DPAG“; Postdienst и DPAG заедно ще бъдат наричани Deutsche Post) са определяли цени за услугите за колетни пратки от врата до врата под присъщите разходи за себестойност и че тази агресивна ценова политика не е част от задължението за универсална услуга на Deutsche Post. Произтичащите от това загуби в размер на 572 млн. EUR в крайна сметка са финансирани, в нарушение на членове 106 и 107 от ДФЕС, с държавните ресурси, които са били предоставени на Deutsche Post под различни форми (например държавни компенсационни плащания от друго дъщерно предприятие, Deutsche Bundespost Telekom (наричано по-нататък „Telekom“), държавни гаранции по заеми и държавни субсидии за финансиране на пенсиите на държавните служители в пощенските служби).
(4)
Вследствие на искането на Комисията Германия възстанови от DPAG несъвместимата държавна помощ в размер на 572 млн. EUR. Deutsche Post оспори решението пред съдилищата на Съюза.
(5)
В решението си от 2008 г. (4) Общият съд (наричан по-нататък „Съдът“) анулира отрицателното решение на Комисията от 2002 г., тъй като Комисията не е направила изчерпателен анализ на всички приходи и разходи, свързани с универсални услуги, за да определи дали Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация.
(6)
Впоследствие Германия изплати възстановената държавна помощ в размер на 572 млн. EUR заедно с натрупаните лихви на Deutsche Post.
(7)
На 2 септември 2010 г. Съдът на Европейските общности отхвърли жалбата на Комисията срещу решението на Общия съд (5).
I.1.2. Други жалби след отрицателното решение от 2002 г.
(8)
На 13 май 2004 г. UPS подаде нова жалба относно неправомерна държавна помощ, предоставена на Deutsche Post след отрицателното решение от 2002 г. UPS твърди, че в решението от 2002 г. не са разгледани всички мерки, изброени в първоначалната жалба от 1994 г., и че Deutsche Post се е ползвало от финансови облаги, които са значително по-големи от несъвместимата помощ в размер на 572 млн. EUR. UPS също така е на мнение, че Deutsche Post е използвало държавни ресурси за разширяване на своята дейност по доставка на колетни пратки (например за придобиване на други дружества) и за продажба на услуги на неоправдано ниски трансферни цени на своите дъщерни предприятия Postbank AG и Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (наричани по-нататък „DPEED“), които развиват дейност съответно в областта на банковите услуги и разпространението на служебни колетни пратки под марката DHL.
(9)
На 9 ноември 2004 г. и на 1 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 2 декември 2004 г. и на 3 юни 2005 г.
(10)
На 16 юли 2004 г. TNT Post AG & Co KG (наричано по-нататък „TNT“) подаде жалба, в която също се твърди, че Deutsche Post е продавало услуги на неоправдано ниски трансферни цени на Postbank AG. Дружеството твърди, че докато Postbank AG е платило единствено променливите разходи за предоставените услуги, Deutsche Post е финансирало общите постоянни разходи на разпространителската мрежа изцяло от приходите от своя монопол в областта на писмовните пратки.
(11)
На 11 ноември 2004 г. и на 25 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 17 декември 2004 г. и на 23 юни 2005 г.
I.1.3. Решение за разширяване на обхвата от 2007 г.
(12)
След новите жалби Комисията с писмо от 12 септември 2007 г. (6) информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2007 г.“), която първоначално е била открита през 1999 г. Целта на решението за разширяване от 2007 г. е да бъде включена новата представена информация и да бъдат подробно разгледани всички потенциални нарушения на конкуренцията, произтичащи от предоставените на Deutsche Post публични мерки (за повече подробности относно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции, пенсионните субсидии и изключителната лицензия за предоставяне на пощенски услуги, свързани с писма, вж. раздел I.1.14).
(13)
Комисията счете за необходимо да възстанови в подробности счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г., за да получи яснота относно въздействието на държавната помощ върху приходите и разходите, свързани с различните услуги, предоставяни от Deutsche Post.
I.1.4. Мнение на Германия относно решението за разширяване от 2007 г.
(14)
Германия изпрати мнението си на 14 декември 2007 г. и Deutsche Post оспори решението за разширяване от 2007 г. (вж. също раздел I.3.1).
I.1.5. Мнения на трети страни относно решението за разширяване от 2007 г. и забележки на Германия по мненията на трети страни
(15)
На 16 ноември 2007 г. UPS и TNT представиха своите мнения.
(16)
След искане за удължаване на срока от 20 декември 2007 г. Германия представи своите забележки по мненията на TNT и UPS на 12 март 2008 г.
I.1.6. Избор на външен експерт
(17)
На 23 януари 2008 г. Комисията публикува покана за участие в търг за експертно проучване, за да се подпомогне Комисията при установяването дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга за периода 1990-2007 г. (7).
(18)
На 18 юни 2008 г. Комисията сключи договор с WIK Consult GmbH, което е специализирано в областта на аналитичното счетоводство в пощенския сектор.
I.1.7. Мнение на Германия относно достатъчната продължителност на обхванатия от разследването период
(19)
С писма от 10 и 18 юни 2008 г. Германия обяви своето несъгласие с предвидената продължителност на обхванатия от разследването период (1990-2007 г.) и заяви, че е достатъчно разследването да се ограничи в периода от 1990 до 1994 г., когато са били предоставени държавните компенсационни плащания, тъй като загубите през този период са били по-големи от държавните компенсационни плащания, поради което Deutsche Post не се е ползвало от свръхкомпенсация. Съгласно Рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-нататък „Рамката от 2005 г.“) (8), в която периодът за изчисляване на свръхкомпенсация е ограничен до четири години, предоставянето на счетоводна информация за периода след 1994 г. би било непропорционално.
(20)
На 27 юни 2008 г. Германия представи експертно становище относно задължението на Комисията да проучи поотделно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции и пенсионната субсидия (9). Освен това Германия изрази мнение, че за оценката на държавната гаранция и на пенсионната субсидия не е необходимо проучване на счетоводните данни.
(21)
Германските органи потвърдиха същата позиция на срещите с отделите на Европейската комисия на 29 май и на 15 юли 2008 г.
I.1.8. Искане за информация от 17 юли 2008 г.
(22)
На 17 юли 2008 г. Комисията изпрати до Германия искане за информация относно всички мерки за държавна помощ, които са предмет на разследването, като приложи въпросник относно приходите и разходите на Deutsche Post в периода между 1990 и 2007 г. Искането за информация беше изготвено съвместно с WIK Consult. На 5 август 2008 г. Германия отправи искане за удължаване на срока без определяне на крайна дата, тъй като най-напред било необходимо да се установи наличието на някои данни.
I.1.9. Последващи действия във връзка с искането за информация от 12 и 22 август 2008 г.
(23)
На 12 август 2008 г. Комисията разясни защо проучването на разходите и приходите на Deutsche Post следва да се отнася за периода 1990-2007 г. и настоя поисканата информация да бъде предоставена.
(24)
В съобщението си от 14 август 2008 г. Германия заяви, че няма основания за разглеждане на приходите и загубите на Deutsche Post за периода след 1994 г. На 22 август 2008 г. Комисията си запази правото да издаде разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (10), ако Германия не представи исканата информация.
(25)
В съобщението си от 29 септември 2008 г. Германия представи резултатите от допълнително експертно становище, което е внесено на 2 октомври 2008 г., за да подкрепи позицията си, че счетоводен анализ след 1994 г. не е необходим и че подходящият период на разследване е от 1990 до 1994 г. (11).
(26)
На 28 октомври 2008 г. Германия предостави информация относно държавната гаранция и пенсионната субсидия.
I.1.10. Разпореждане за информация от 30 октомври 2008 г.
(27)
Комисията не прие аргументите на Германия и настоя, че за пълното оценяване на въздействието върху конкуренцията на предоставените мерки за държавна помощ е необходим анализ до 2007 г. След двете напомняния за представяне на информация от 12 и от 22 август 2008 г., на 30 октомври 2008 г. Комисията издаде разпореждане за информация, с което нареди на Германия да предостави цялата необходима счетоводна информация за целия период от 1990 до 2007 г.
(28)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация (вж. раздел I.3.2).
(29)
На 27 ноември 2008 г. Германия представи поисканата счетоводна информация за периода 1990-1994 г. На 5 и 16 декември 2008 г. Германия актуализира счетоводната информация, предоставена на 27 ноември 2008 г.
I.1.11. Предоставяне на счетоводна информация за периода от 1990 до 2007 г.
(30)
След проведена на 6 февруари 2009 г. среща между държавния секретар на Германия г-н Pfaffenbach, изпълнителния директор на DPAG г-н Appel и комисаря, който отговаря за политиката на конкуренция, Германия и Deutsche Post се съгласиха да предоставят счетоводна информация за периода след 1994 г.
(31)
На 3 март 2009 г. Германия предостави първия набор счетоводна информация за целия период, обхванат от разследването - от 1990 до 2007 г.
(32)
Срещите между Deutsche Post и отделите на Комисията се състояха на 3 март 2009 г. в Брюксел и на 12 март, 2 април, 28 май, 23 юни и 18 септември 2009 г. в Бон. Германия предостави съответните презентации от Deutsche Post на 26 март, 7 май и 22 юни 2009 г.
(33)
След тези срещи и предаването от страна на Комисията на два списъка с въпроси на Deutsche Post на 4 юни и на 30 юли 2009 г. Германия предостави актуализирана счетоводна информация и допълнителни разяснения на 9 юли, 31 юли, 17 август, 8 септември, 10 септември и 15 октомври 2009 г.
(34)
На 16 и 24 септември 2009 г. службите на Комисията изпратиха допълнителни въпроси, на които Германия предостави отговори на 14 октомври 2009 г.
I.1.12. Предоставяне на проучването на WIK
(35)
В резултат на закъснението при предоставянето на счетоводните данни се е наложило договорът с WIK Consult да бъде удължаван неколкократно. В края на краищата WIK Consult предостави експертното си проучване (наричано по-нататък „проучването на WIK“) на 9 ноември 2009 г.
(36)
На 14 и на 21 януари 2010 г. Германия предостави мнението си по проучването на WIK. На 11 февруари 2010 г. Германия предостави експертно проучване от KPMG (наричано по-нататък „проучването на KPMG“) относно правния характер на прехвърлените плащания (12) (Ablieferungen), които Deutsche Post е трябвало да извърши към националния бюджет до 1995 г., както и експертно проучване на Deloitte (13) (наричано по-нататък „проучването на Deloitte-I“) относно референтната печалба, използвана в проучването на WIK.
(37)
На 23 април 2010 г. Германия предостави ново проучване на Deloitte (наричано по-нататък „проучването Deloitte-II“) относно нивото на разумна печалба, което следва да бъде прието по отношение на универсалните услуги на Deutsche Post.
(38)
На 9 август 2010 г. Германия предостави допълнително мнение по изчисляването на свръхкомпенсацията и прилагането на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика към оценката на държавните компенсационни плащания.
I.1.13. Мнение след анулирането на отрицателното решение от 2002 г.
(39)
На 5 ноември 2010 г. Германия предостави допълнително експертно становище, в което се разглежда значението на решението по дело C-399/08 Комисията срещу Deutsche Post (вж. раздел I.3.5) за настоящото разследване (14).
I.1.14. Решение за разширяване на обхвата от 2011 г.
(40)
С писмо от 10 май 2011 г. Комисията информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС, която първоначално е открита през 1999 г. и обхватът ѝ е разширен през 2007 г., с оглед да се извърши задълбочен анализ на пенсионната субсидия, която Deutsche Post получава от 1995 г. насам (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2011 г.“).
(41)
След първоначално искане за удължаване на срока от 23 май 2011 г. Германия предостави мнението си на 29 юли 2011 г. заедно с допълнителни експертни проучвания относно необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията за доказване на предполагаемо кръстосано субсидиране (15), относно съпоставянето на плащаните от Deutsche Post разходи за социално осигуряване със средните разходи за социално осигуряване на пазара (16), както и относно размера на плащаните от Deutsche Post допълнителни разходи за социално осигуряване (17).
(42)
UPS предостави мнението си на 4 октомври 2011 г. Те бяха последвани от мнението, предоставено от „Free and Fair Postal Initiative“ (наричана по-нататък „FFIP“) на 5 октомври 2011 г., и от мнението, предоставено от Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (наричано по-нататък „BIEK“) на 7 октомври 2011 г. На 13 октомври 2011 г. Комисията предаде мненията на заинтересованите страни на Германия.
(43)
На 14 ноември 2011 г. Германия предостави забележките си по мненията на третите страни.
(44)
На 18 ноември 2011 г. Комисията изпрати искане за допълнителна информация, свързана с подробни данни за финансирането на пенсиите за периода след 2007 г. Германия предостави отговори на 2 и 19 януари 2012 г. На 16 декември 2011 г. Комисията предостави на Германия експертно проучване от Charles River Associates относно определянето на референтната печалба (18) (наричано по-нататък „проучването CRA“) за мнение, на което Германия отговори на 16 януари 2012 г.
I.2. Процедури по прилагане на член 102 от ДФЕС
(45)
Въз основа на жалбата на UPS от 1994 г. Комисията установи, че Deutsche Post е нарушило член 102 от ДФЕС чрез агресивно ценообразуване по отношение на пратките от страна на търговци към потребители в периода 1990-1995 г. На Deutsche Post беше наложена глоба в размер на 24 млн. EUR (19).
(46)
На 22 април 2004 г. UPS подаде нова жалба относно злоупотреба на Deutsche Post с господстващо положение по смисъла на член 102 от ДФЕС. UPS твърди, че Deutsche Post е определило прекомерно високи цени на марките за своите регулирани пощенски услуги, свързани с писма.
(47)
В хода на разследването на 5 ноември 2004 г. Комисията получи документи, свързани с решението, от германската Агенция за регулиране на пощенските услуги (наричана по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) относно праговете на цените за регулирани пощенски услуги, свързани с писма, на Deutsche Post за периода, започващ от 1 януари 2003 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). С писмо от 13 юни 2007 г. Германия изрази съгласие, че тези документи също биха могли да се използват в процедурата за държавна помощ.
(48)
На 25 март 2008 г. Комисията реши да закрие антитръстовото разследване поради малката вероятност за установяване на такова нарушение по член 102 от ДФЕС (20).
I.3. Съдебни дела
I.3.1. Дело T-421/07 Deutsche Post AG/Комисията
(49)
Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2007 г., като твърдеше, че отрицателното решение от 2002 г. е породило оправдано очакване Комисията да не възобнови своето разследване.
(50)
На 8 декември 2011 г. Общият съд отхвърли тази жалба като недопустима (21).
I.3.2. Дело Т-570/08 Deutsche Post AG/Комисията и дело Т-571/08 Германия/Комисията
(51)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация на Комисията от 30 октомври 2008 г., тъй като считат, че с разпореждането се изисква нецелесъобразна информация и на Deutsche Post се налага непропорционална тежест.
(52)
На 16 юли 2010 г. Общият съд обяви и двете жалби за недопустими, тъй като с издаването на разпореждането за информация не са нарушени процесуални права нито на Deutsche Post, нито на Германия.
I.3.3. Дело C-463/10 P Deutsche Post AG/Комисията и дело C-475/10 P Германия/Комисията
(53)
На 27 септември 2010 г. Deutsche Post и Германия обжалваха решението на Общия съд и заявиха, че разпореждането за информация нарушава техните права. На 13 октомври 2011 г. Съдът на Европейския съюз отмени решението на Общия съд от 16 юли 2010 г. (22). Вследствие на това делото беше върнато на Общия съд и все още е висящо.
I.3.4. Дело T-344/10 UPS/Комисията
(54)
На 20 август 2010 г. UPS подаде в Общия съд жалба, твърдейки, че по отношение на разследването за държавна помощ от 2007 г. е налице неправомерно бездействие от страна на Комисията. Предвид факта, че от решението за разширяване от 2007 г. са изтекли почти три години, UPS счита, че Комисията е имала достатъчна възможност да разследва въпросните мерки и да прецени фактологическите и юридическите обстоятелства, за да вземе окончателно решение и да закрие процедурата по разследване. Делото все още е висящо.
I.3.5. Дело T-388/11 Deutsche Post AG/Комисията
(55)
На 22 юли 2011 г. Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2011 г., тъй като счита, че Комисията е допуснала явна грешка в предварителната оценка на пенсионната субсидия като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС и като нова помощ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС. Делото все още е висящо.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПУБЛИЧНИТЕ МЕРКИ
(56)
От 1989 г. нататък Deutsche Post е получила държавна помощ под формата на няколко различни мерки:
-
пенсионна субсидия въз основа на:
-
Закона за служителите на бившето Deutsche Bundespost (Postpersonalrechtsgesetz от 1994 г.) (23) (наричан по-нататък „PostPersRG от 1994 г.“)
-
Плащания на държавни компенсационни плащания и гаранции въз основа на:
-
Закона за организацията на пощенските услуги (Postverfassungsgesetz от 1989 г.) (24) (наричан по-нататък „PostVerfG от 1989 г.“)
-
Закона за реорганизацията на пощенските услуги (Postumwandlungsgesetz от 1994 г.) (25) (наричан по-нататък „PostUmwG от 1994 г.“)
-
наредба за изключителни права и цени въз основа на:
-
Закона за пощенската система (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (наричан по-нататък „PostG от 1989 г.“)
-
Закона за пощите (Postgesetz от 1997 г.) (наричан по-нататък „PostG от 1997 г.“)
II.1. Пенсионната субсидия в контекста на социалните придобивки и схемите за социалноосигурителните вноски за държавни и частни служители
(57)
От 1995 г. нататък с пенсионната субсидия е финансирана голяма част от пенсиите за пенсионирани държавни служители на Deutsche Post. С оглед при оценката на пенсионната субсидия въздействието ѝ да бъде разбрано в пълнота, в следващия раздел ще бъдат описани по-подробно социалните придобивки и социалноосигурителните вноски на държавните служители в сравнение със схемите за задължително социално осигуряване за служители по договори с частноправен характер (наричани по-нататък „частните служители“).
II.1.1. Социални придобивки за държавните служители
(58)
Държавните служители имат право на пенсия за старост, на здравни и медико-социални грижи. Придобивките за държавните служители на Deutsche Post са същите като тези, предоставяни на всички останали държавни служители:
-
Нивото на пенсията е предварително установено съгласно член 14 от BeamtVG (27) като определен процент от последната заплата на държавния служител. Например държавен служител, който се е пенсионирал през 2010 г. и е изработил необходимия брой години, ще получава пенсия, равняваща се на 71,75 % от неговата последна заплата.
-
Държавните служители имат право на възстановяване на 50-70 % от разходите за здравни и медико-социални грижи, докато останалите разходи трябва да заплатят сами. Точната разбивка на разходите за здравни грижи зависи от различни критерии, като например от броя на децата. Държавният служител може да избере или да участва в допълнително доброволно осигуряване, или да плаща своята част от разходите за здравни грижи с налични средства.
II.1.2. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на Postdienst в периода 1989-1994 г.
(59)
След първата реформа на пощите от 1989 г., съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., Postdienst, Telekom и Postbank са задължени да финансират изцяло пенсионните плащания и здравните разходи на пенсионираните държавни служители, които са разпределени в съответните категории въз основа на дейностите си в миналото. Независимо от това, че исковете на държавните служители продължават да се предявяват към държавата, по силата на тази разпоредба държавата има право да предяви иск за цялата сума съответно към Postdienst, Telekom и Postbank.
II.1.3. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на DPAG от 1995 г. нататък
(60)
С втората реформа на пощите от 1994 г. държавните служители, които са работили за Postdienst, са прехвърлени към DPAG съгласно член 2, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г.държавните служители запазват своя съществуващ правен статут. Съгласно член 1, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. DPAG поема всички права и задължения на работодателя от федералното управление и в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., поема всички парични вземания на държавните служители.
(61)
Съгласно член 15 от PostPersRG от 1994 г. плащането на пенсиите и разходите за здравни грижи на пенсионираните държавни служители се поема от новосъздаден пенсионен фонд за държавните служители на Deutsche Post. На 1 юли 2001 г. пенсионните фондове за Deutsche Post, Deutsche Telekom AG и Postbank AG се сливат в пенсионния фонд за държавните служители на пощенските служби (Postbeamtenversorgungskasse) (наричани заедно по-нататък „пенсионния фонд“ за целия период от 1 януари 1995 г. нататък).
(62)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 2,045 млрд. ЕUR за периода 1995-1999, обща сума в размер на 10,225 млрд. ЕUR. От 2000 г. нататък въз основа на член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 33 % от общата сума на заплатите на държавните служители (т.е. от 735 млн. EUR през 2000 г. до 540 млн. EUR през 2010 г.).
(63)
Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. пенсионната субсидия покрива оставащия дефицит (т.е. разликата между пенсиите за пенсионираните държавни служители и вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд). Пенсионната субсидия се увеличава от 151 млн. EUR през 1995 г. на 3,203 млрд. EUR през 2010 г. и достига общ размер 37,121 млрд. EUR през периода 1995-2010 г.
Фигура 1
Финансиране на пенсионния фонд (в млн. EUR)
II.1.4. Схеми за задължително социално осигуряване за частни служители и допълнително пенсионно осигуряване за частни служители на Deutsche Post
(64)
Частните служители трябва да участват в четири схеми за социално осигуряване: пенсионно осигуряване, осигуряване за безработица, за здравни грижи и осигуровка за медико-социални грижи (28). В сравнение със схемата за държавните служители, схемите за задължително социално осигуряване предлагат различно ниво на покритие по отношение на схемите за пенсионно и здравно осигуряване:
-
Нивото на пенсията се изчислява не като процент от последната месечна заплата, а като процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот.
-
Разходите за здравни и медико-социални грижи се покриват изцяло.
(65)
Налице са също важни различия във финансирането на социалните придобивки в сравнение с тези на държавните служители. Схемите за задължително социално осигуряване за частни служители се финансират със съвместни вноски от служителя и работодателя през целия професионален живот на служителя (наричани по-нататък „вноски за задължително социално осигуряване“). Общата ставка на социалноосигурителната вноска формално се разделя на дял на служителя и дял на работодателя, като всеки от двата дяла включва приблизително половината от цялата вноска. Работодателят обаче има формалното задължение да плати цялата ставка на вноската по схемите за социално осигуряване.
Фигура 2
Ставки на вноските за задължително социално осигуряване като процент от брутното възнаграждение на частните служители (вж. също приложението)
(66)
Фигура 2 показва, че ставките на вноските за задължително социално осигуряване от 1995 г. нататък са били в порядъка от 38 % до 42 % от брутното възнаграждение (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са варирали в порядъка от 19 % до 21 % от брутното възнаграждение (за повече подробности относно динамичния ред вж. приложението).
(67)
Частните служители на Deutsche Post са се ползвали не само от задължителни схеми за социално осигуряване, но и от допълнително пенсионно осигуряване. На частните служители, започнали работа преди 1997 г., е било предложено покритие на допълнително пенсионно осигуряване, което би им позволило да получават пенсии, близки до тези на държавните служители. Допълнителното пенсионно осигуряване е покривало разликата между пенсията на частните служители от задължителното социално осигуряване - която се равнява на определен процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот - и пенсията на държавните служители, която е определен процент от последната заплата. Подробните правила са определени в Хартата на пенсионния институт на германските пощи (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost - VAP) (29).
(68)
До 1997 г. Deutsche Post е финансирало плащанията за допълнителна пенсия за пенсионираните частни служители с вноска от приблизително [5-10 %] (30) от брутното възнаграждение на действащите частни служители. От 1997 г. нататък Deutsche Post е формирало провизия за неизплатените задължения на VAP (вж. също описанието на тежест № 4 в раздел II.3.1.3).
(69)
От 1997 г. нататък на новоназначените частни служители е предлагано значително намалено допълнително пенсионно осигуряване, за което Deutsche Post плаща вноска в размер между [0 и 5 %] от брутното възнаграждение от 1997 до 2007 г.
II.2. Държавни компенсационни плащания и гаранции в контекста на изключителното право на Deutsche Post и задължението за универсална пощенска услуга
II.2.1. Изключително право до 2007 г.
(70)
Преди 1998 г. член 2 от PostG от 1989 г. предоставя на Deutsche Post изключителното право за изграждане и поддържане на съоръжения за пренос на писмовни пратки. Други пощенски услуги - пренос на колетни пратки, вестници или периодични издания - не са резервирани за Deutsche Post, а са открити за конкуренция. Съгласно член 37 от PostVerfG от 1989 г. печалбите от резервираните услуги за писмовни пратки трябва да се използват за финансиране на загубите от универсалните услуги, които се предлагат на отворените за конкуренция пазари. Съгласно член 4 от Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите - PTRegG 1994 (31) - федералният министър на пощите и далекосъобщенията отговаря за одобряване на цените за резервираните услуги за писмовни пратки.
(71)
С влизането в сила на PostG от 1997 г. през 1998 г. обхватът на резервираните за Deutsche Post услуги постепенно се стеснява. Съгласно член 51 от PostG от 1997 г. изключителното право през 1997 г. обхваща доставката на писма и адресирани каталози с тегло под 200 g, но таванът за тегло постепенно бива снижаван, като през 2006 г. достига 50 g. Впоследствие действието на изключителното право изтича на 31 декември 2007 г.
II.2.2. Задължение за предоставяне на универсална пощенска услуга до 2007 г.
(72)
Задължението за универсална пощенска услуга на Deutsche Post е установено в два официални акта за възлагане:
-
Наредбата за задължителните пощенски услуги (32) (наричана по-нататък „Наредбата за задължителни услуги“) определя Deutsche Post като доставчика на универсална пощенска услуга за доставка на писма и колети с тегло до 20 kg, като възлага на дружеството предоставянето на тези услуги на цялата територия на Германия по единни тарифи.
-
С PostG от 1997 г. и придружаващите го правила по прилагане от 1999 г. (33) (наричана по-нататък „Наредбата за универсална услуга от 1999 г.“) услугата продължава да е възложена на DPAG.
(73)
В член 11 от PostG от 1997 г. универсалната услуга се определя като основен пакет от пощенски услуги, които се предоставят в национален мащаб на достъпни цени. Тези услуги включват доставката на писма, адресирани колетни пратки с тегло до 20 kg, книги, каталози, вестници и списания (наричани по-нататък „универсалните услуги“).
(74)
Наредбата за универсална услуга от 1999 г. определя минималните изисквания за качество на универсалната услуга:
-
На територията на Германия трябва да са разположени най-малко 12 000 пощенски клона.
-
Средногодишно 80 процента от писмата и колетните пратки трябва да се доставят в определени срокове (един работен ден за писма и два работни дни за колети) и през делничните дни трябва да има най-малко една доставка дневно.
-
Основното изискване за цените на универсалните услуги е достъпност, като същевременно DPAG е трябвало да определя единни цени за услугите за писмовни пратки, извършвани в рамките на изключителното право, чието действие се изчерпва през 2007 г. DPAG обаче е разполагало с известна гъвкавост при определянето на цените за резервираните услуги, тъй като е можело да сключва отделни ценови споразумения с клиенти, които изпращат най-малко 50 пратки на транзакция.
(75)
С член 52 от PostG от 1997 г. възлагането на доставката на универсални услуги на DPAG се запазва до 31 декември 2007 г., т.e. датата, на която изтича изключителното право на дружеството за осъществяване на услуги за писмовни пратки. След изчерпването на изключителното право задължението за универсална услуга не е възложено на пощенски оператор в Германия, което означава, че от всички доставчици на пощенски услуги се очаква да предоставят универсални пощенски услуги („пазарни сили“). Когато се установи или има основания да се счита, че дадена универсална услуга не е предоставяна по целесъобразен или подходящ начин, в PostG от 1997 г. Се предвиждат законови механизми за обезпечаване на предоставянето на такива услуги.
(76)
Както се вижда от проучването WIK (вж. Фигура 3), универсалните услуги формират около 88 % от общите приходи през периода 1990-2007 г. В голямата си част универсалните услуги за писмовни пратки подлежат на ценово регулиране поради господстващото положение на Deutsche Post на тези пазари (вж. раздел II.2.1). Освен услугите с регулирани цени, които формират около 62 % от общите приходи, Deutsche Post е предоставяло универсални услуги за колетни пратки (около 15 % от общите приходи) и допълнително универсални услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (около 11 % от общите приходи) в конкуренция с други оператори.
(77)
Освен това Deutsche Post е предлагало и търговски услуги (например банкиране на дребно на Postbank, услуги по продажба на Telekom, доставка на неадресирани пощенски пратки и др.). Като цяло търговските услуги формират 12 % от приходите на Deutsche Post за периода 1990-2007 г.
II.2.3. Държавни компенсационни плащания
(78)
От създаването му през 1950 г. Deutsche Bundespost представлява специален актив на федералното правителство (наричан по-нататък „Sondervermögen“). Съгласно германското административно право Sondervermögen няма юридическа правосубектност, която е независима от държавата, но разполага със собствен бюджет и не носи отговорност за общите задължения на държавата.
(79)
Първата реформа на пощите от 1989 г. определя Sondervermögen да има три различни подразделения - Postdienst, Postbank и Telekom - които се категоризират като „публични предприятия“, но при все това нямат независима от държавата юридическа правосубектност.
(80)
Съгласно член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г., въпреки че се очаква всяка услуга на трите подразделения да се самофинансира, кръстосаното финансиране между трите подразделения е било допустимо до размера на загубите в резултат на задълженията за универсална услуга. На тази основа в периода между 1990 и 1993 г. Postdienst е получило трансфери в размер на 2,844 млрд. EUR от Telekom, за да покрива загубите си.
(81)
В хода на втората реформа на пощите, която влиза в сила от 1 януари 1995 г., трите подразделения на Sondervermögen са преобразувани в публични акционерни дружества: Postdienst е преобразувано в DPAG, Postbank в Postbank AG, а Telekom - в Telekom AG. Съгласно член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г. Telekom AG поема всички задължения, произтичащи от заеми, които са относими към Sondervermögen като цяло, но си запазва правото да си възстанови средства от DPAG и Postbank AG до размера на задълженията по заеми, които могат да бъдат приписани на техните правни предшественици.
(82)
Съгласно член 7 от PostUmwG от 1994 г. обаче правото на Telekom AG (произтичащо от член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г.) да предявява претенции спрямо DPAG до размера на загубите, реализирани от Postdienst, се изчерпва на 31 декември 1994 г. Това довежда до прехвърлянето на активи на стойност 2,822 млрд. EUR от Telekom AG към DPAG. Според Германия това прехвърляне от Telekom AG, както и предходните прехвърляния въз основа на член 37, параграф 3 от PostVerfG от 1989 г., е било крайно необходимо за DPAG, за да изпълни задълженията си за универсална услуга.
(83)
През периода 1990-1995 г. Postdienst е получило общо 5,666 млрд. EUR като компенсация за своето задължение за универсална услуга.
II.2.4. Държавна гаранция по дългови инструменти, емитирани преди 1995 г.
(84)
От 1953 г. нататък в член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. (34) се предвижда емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти, да имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия. Когато PostVwG от 1953 г. е отменен от PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г.
(85)
След създаването на трите подразделения през 1989 г. самото дружество Postdienst не емитира дългови облигации; Postbank управлява тези сделки за всички подразделения на Deutsche Bundespost. След това дълговите инструменти са разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank според финансовите им нужди.
(86)
Съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. след 1995 г. Германия остава задължена по всички сделки с дългови облигации, сключени преди 1995 г. от Deutsche Bundespost и впоследствие разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank. Германия обаче няма задължения по дълговите инструменти, емитирани по-късно от DPAG.
II.3. Приходите от регулирани цени като допълнителна компенсация за разходите за пенсии и разходите за мрежа за универсалната услуга
(87)
С PostG от 1997 г. се създава също Bundesnetzagentur (наричан по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) за надзор на резервираните и либерализираните пазари на писмовни пратки. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор разполага с компетенции да регулира ценообразуването на Deutsche Post на пазарите за писмовни пратки, на които дружеството се ползва от господстващо положение. Deutsche Post е заемало господстващо положение не само по отношение на резервираните услуги - съгласно член 51 от PostG от 1997 г. - но също така по отношение на всички останали услуги за писмовни пратки, които вече са били отворени за конкуренция. Регулирането на цените може да бъде или под формата на предварително определен ценови праг, или под формата на последващ ценови контрол.
(88)
Според проведените от регулаторния орган в пощенския сектор пазарни проучвания Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 90-97 % на пазарите за писмовни пратки с регулирани цени. В последния си доклад регулаторния орган в пощенския сектор изразява неодобрение от факта, че постепенното отваряне на пазара от 1997 г. нататък не е довело до ефективна конкуренция на пазара за писмовни пратки в Германия (35).
(89)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени формират основната част от общите приходи на Deutsche Post (например около 62 % от общите приходи на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. (вж. Фигура 3) и около 56 % за периода 2008-2010 г.).
(90)
Всички останали универсални и търговски услуги, които не подлежат на ценово регулиране съгласно членове 19-27 от PostG от 1997 г. (36), ще бъдат наричани услуги с нерегулирани цени.
(91)
По отношение на услугите за писмовни пратки с регулирани цени в член 20, параграфи 1 и 2 от PostG от 1997 г. се предвижда, че цените трябва да отразяват разходите за ефективно предоставяне на услугата. Когато обаче това е обективно обосновано, регулаторния орган в пощенския сектор следва надлежно да отчита inter alia:
-
разходите за универсално предоставяне на пощенски услуги и
-
разходите за финансиране на пенсионни и здравни плащания за служителите, които са били прехвърлени от Postdienst.
(92)
С член 57 от PostG от 1997 г. и министерски указ от 27 март 2000 г. на федералния министър на икономическите въпроси и технологиите регулираните цени се запазват на нивото им от 1997 г. до 31 декември 2002 г.
II.3.1. Решение за прагове на цените от 2002 г.
(93)
Едва през 2002 г. регулаторния орган в пощенския сектор издава първото си решение относно прага на цените за услугите за писмовни пратки с регулирани цени за периода от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2007 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). Регулирането чрез ценови прагове представлява система за регулиране на цените на пакет услуги, посредством която не се контролира отделната цена за всяка услуга, а съществува таван за претеглената средна стойност на всички цени в пакета. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулирането чрез предварително определен ценови праг включва всички пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post се е намирало в господстващо положение.
(94)
За целите на решението за прагове на цените от 2002 г. Deutsche Post за първи път представя на регулаторния орган в пощенския сектор предназначени за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите (по-нататък наричани „счетоводни данни за регулаторите от 2002 г.“), които обхващат периода 1998-2006 г. Счетоводните данни за регулаторите се основават на резултатите до 2001 г. и на прогнози за следващите години.
(95)
През 2002 г. Deutsche Post декларира „финансови тежести“ по отношение на предоставянето на универсалната услуга и във връзка с назначаването на държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Според твърдението от Deutsche Post тези тежести представляват разходите, които не биха възникнали без задължението за универсална пощенска услуга и без прехвърлянето на персонал и инфраструктура от Postdienst (за подробен списък вж. таблица 1).
Таблица 1
Тежести, одобрени с решението за определяне на прагове на цените от 2002 г. (в млн. EUR, номинални стойности)
№
Тежести от решението за определяне на прагове на цените от 2002 г.
Среден размер на тежестта (1998-2006 г.) в млн. EUR
%
1
Допълнителни разходи за заплати
[…]
[…]
2
Допълнителни разходи за социално осигуряване
[…]
[…]
3
Инфраструктурна тежест на пощенските клонове
[…]
[…]
4
Допълнително пенсионно осигуряване на служителите (VAP)
[…]
[…]
5
Тежест на транспортната инфраструктура
[…]
[…]
6
Социални и здравни разходи (BAnstPT)
[…]
[…]
7
Преструктуриране на персонала
[…]
[…]
8
Покриване на дефицита по здравното осигуряване на държавните служители
[…]
[…]
Общ среден размер на тежестта
[…]
100 %
(96)
В крайна сметка регулаторният орган в пощенския сектор приема аргумента на Deutsche Post, че дружеството не би понесло тези тежести, ако не е било натоварено със задължението за универсална услуга (за тежести № 3 и № 5 по разходи за универсална услуга) и със задължението за приемане на държавните и частните служители от Postdienst (тежести с номера 1, 2, 4, 6, 7 и 8). Ето защо регулаторният орган в пощенския сектор одобрява увеличени регулирани цени за писмовни пратки с оглед финансирането на декларираните средногодишни тежести в размер на […] млрд. EUR за периода 2002-2006 г. от приходите от услуги за писмовни пратки с регулирани цени. Съгласно решението за прагове на цените от 2002 г. 100 % от тежестите се разпределят към цените, които подлежат на предварително определен ценови праг.
II.3.1.1. Допълнителни възнаграждения (тежест № 1)
(97)
Тежест № 1 показва декларираните допълнителни разходи за възнаграждения на пощенски служители над средната стойност за отрасъла. Deutsche Post използва като „конкурентно“ референтно възнаграждение възнаграждението на новонаетия след 2002 г. персонал, което е определено в колективен трудов договор (Entgelttarifvertrag) с профсъюзите (наричано по-нататък „ETV възнаграждение“). За изчисляването на тежест № 1 обаче този референтен показател се прилага към целия персонал. Той също така се прилага с обратно действие до 1998 г. в предоставените счетоводни данни.
II.3.1.2. Допълнителни социалноосигурителни вноски (тежест № 2)
(98)
Регулаторният орган в пощенския сектор също така приема аргумента на Deutsche Post, че е трябвало да плаща по-високи социалноосигурителни вноски за своите частни и държавни служители, отколкото частните конкуренти обикновено трябва да плащат за своите частни служители.
(99)
Deutsche Post основава изчисленията си на ставката на социалноосигурителната вноска, която определя като „конкурентна“ (наричана по-нататък „нормативно определена ставка на вноската“) едновременно за държавните и за частните служители. Тази нормативно определена ставка се определя като сумата от:
-
дела на работодателя от социалноосигурителни вноски за частен служител (приблизително 19-21 %, което е около половината от общата ставка на социалноосигурителната вноска, както е посочено във Фигура 2),
-
вноската по схема за осигуряване за злополука (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 2001 г. нататък),
-
вноската по схема за допълнително пенсионно осигуряване (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 1997 г. нататък, тъй като вноска по схема за допълнително пенсионно осигуряване с такава величина се счита за „конкурентна“. Ставката се основава на допълнителното пенсионно осигуряване, което Deutsche Post е предлагало от 1997 г. нататък на новоназначените частни служители).
(100)
С приходите от услуги с регулирани цени се финансират всички социалноосигурителни вноски, които надхвърлят нормативно определената ставка на вноската (наричани по-нататък „допълнителни вноски“). Като се използват за пример изчисленията на допълнителните социалноосигурителни вноски за държавните служители през 2001 г., в таблица 2 е показано, че действителните социалноосигурителни вноски за държавните служители са с почти двоен размер в сравнение с „конкурентните“ социалноосигурителни вноски, основани на нормативно определената ставка на вноската.
Таблица 2
Изчисляване на допълнителните разходи за социално осигуряване за държавните служители през 2001 г. въз основа на счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за 2002 г. (в млн. EUR)
% от действителните възнаграждения
(1)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
33 %
(2)
Общ размер на възнагражденията на държавните служители
[…]
(3)
=(1)*(2)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
[…]
(4)
Разходи за здравно осигуряване
[…]
(5)
=(3)+(4)
Действителни социалноосигурителни вноски
[…]
[40-45 %]
(6)
Дял на работодателя от социалноосигурителните вноски
20,43 %
(7)
Осигуряване за злополука
[…]
(8)
Допълнително пенсионно осигуряване
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Нормативно определена ставка на вноската
[…]
(10)
=(2)*(9)
Референтни разходи на регулаторите за социално осигуряване
[…]
[20-25 %]
(11)
=(5)-(10)
Допълнителни социалноосигурителни вноски
[…]
[15-20 %]
(101)
Действителните социалноосигурителнш вноски включват плащането от Deutsche Post на 33 % от действителните възнаграждения на държавните служители в пенсионния фонд (годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR в периода 1995-1999 г.), както и вноски за разходите за здравно осигуряване на държавните служители. Сумата на действителните социалноосигурителнш вноски достига [40-45 %] от действителните възнаграждения на държавните служители през 2001 г.
(102)
Въпреки че ставката на социалноосигурителната вноска се определя като процент от брутното възнаграждение на частните служители (нетно възнаграждение + дела на служителя от социалноосигурителната вноска), за да изчисли референтния показател за регулаторите Deutsche Post умножава нормативно определената ставка на вноската от [20-25 %] по действителното възнаграждение на държавните служители.
II.3.1.3. Допълнително пенсионно осигуряване за частните служители (тежест № 4)
(103)
Предназначението на тежест № 4 е да компенсира формирането на провизия за задълженията отпреди 1997 г. от схемата за допълнително пенсионно осигуряване VAP за частните служители на Deutsche Post.
(104)
Както е обяснено в раздел II.1.4, на частните служители на Deutsche Post, наети преди 1997 г., е било предложено допълнително пенсионно осигуряване, за да им се гарантира пенсия, близка до тази на държавните служители. Postdienst обаче не е формирало съответната провизия за бъдещи пенсионни плащания. Едва след учредяването на DPAG в счетоводния баланс са включени провизии в размер на 8,153 млрд. EUR.
II.3.1.4. Разни допълнителни разходи за социално осигуряване (тежести № 6, 7 и 8)
(105)
Тежест № 6 включва вноската на Deutsche Post във Федералния институт за пощите и далекосъобщенията (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation - BanstPT), който осигурява някои социални придобивки (например социални жилища) за държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Тежест № 7 включва вноските от Deutsche Post за покриване на дефицита по схемата за здравно осигуряване на държавни служители. Тежест № 8 за преструктуриране на персонала се отнася както за държавни, така и за частни служители.
II.3.1.5. Тежести на универсалната услуга (№ 3 и № 5)
(106)
Тези тежести показват икономиите на разходи, които Deutsche Post би могло да постигне, ако можеше да планира пощенските си клонове и мрежата за колетни пратки въз основа единствено на търговски съображения. Икономиите на разходи се изчисляват въз основа например на хипотетичния брой пощенски клонове, които Deutsche Post би използвало без задължението за универсална услуга.
II.3.2. Решения за прагове на цените от 2007 и 2011 г.
(107)
На 7 ноември 2007 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2008 г. до 31 декември 2011 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2007 г.“). На 14 ноември 2011 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2012 г. до 31 декември 2013 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2011 г.“).
(108)
След решението за прагове на цените от 2007 г. цените за изпращане на над 50 писмовни пратки вече не се контролират предварително, а подлежат на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. (37). Цените за всички останали пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, продължават да подлежат на предварителен контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г.
(109)
Навсякъде в настоящото решение с понятието „услуги с регулирани цени“ Комисията ще обозначава онези услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение и които подлежат на предварителен ценови контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г. или на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. Всички останали услуги, по отношение на които Deutsche Post не заема господстващо положение и които не подлежат на ценови контрол, ще бъдат наричани „услуги с нерегулирани цени“.
(110)
Deutsche Post продължава да декларира тежестите за допълнителни възнаграждения и разходите за социално осигуряване от прехвърлянето на персонал от Postdienst (например усреднения размер на тежест № 2 за допълнителни разходи за социално осигуряване на стойност […] млн. EUR от 2008 г. нататък), както и тежестите от задължението за универсална услуга. Както в случая с решението за прагове на цените от 2002 г., регулаторният орган в пощенския сектор одобрява финансирането на тези тежести от приходите от услуги с регулирани цени и определя прагове на цените на съответно завишено ниво. Следователно по отношение на услугите с нерегулирани цени признаването на тези тежести от страна на регулаторният орган в пощенския сектор в решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2009 г. се запазва непроменено.
II.4. Финансови резултати на DPAG
(111)
Финансовите резултати на DPAG за периода 1995-2006 г. са представени на фигура 2 от решението за разширяване от 2007 г. Резултатите от 1995 до 1999 г. са разнородни (през някои години са отчетени загуби, а през други - печалби), докато в периода 2000-2006 г. DPAG постоянно реализира печалба преди данъчно облагане в размер на 1-2 млрд. EUR.
(112)
Между 2007 и 2010 г. DPAG е реализирало следните нетни печалби: 1,8 млрд. EUR (2007 г.); - 2,0 млрд EUR (2008 г.); 0,7 млрд. EUR (2009 г.); 2,6 млрд. EUR (2010 г.).
(113)
Публикуваните счетоводни отчети на DPAG не дават възможност печалбите да бъдат разпределени към различните услуги. Ето защо не е възможно с помощта на публикуваните счетоводни отчети да се установи дали универсалните услуги с регулирани цени като цяло са били на загуба или на печалба.
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(114)
Както потвърждава Общият съд в решението си по дело T-421/07 (38), от решението за откриване от 1999 г. нататък всички мерки, предмет на разследването, са били част от процедурата, която е продължена с решението за разширяване от 2007 г.
III.1. Пенсионна субсидия
(115)
В решението за разширяване от 2011 г. се установява, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ, тъй като преди пенсионната реформа от 1995 г. Deutsche Post е било задължено да финансира в пълна степен разходите за пенсии от собствени ресурси. Освен това в решението за разширяване от 2011 г. се отхвърля твърдението на Германия, основано на решението по делото Combus (39), че пенсионната субсидия не представлява помощ.
(116)
За целите на оценката за съвместимост на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии (например в съответствие с решението на Комисията относно френското дружество La Poste (наричано по-нататък „решението относно La Poste“) (40), в решението за разширяване от 2011 г. е бил отчетен фактът, че декларираните допълнителни разходи за социално осигуряване са били компенсирани не само с пенсионната субсидия, а също и с приходите от услуги с регулирани цени (например тежест № 2 за допълнителни социалноосигурителни вноски).
(117)
Изчисленията в решението за разширяване от 2011 г., които отчитат и двата източника на компенсации, показват, че Deutsche Post е имало ефективната възможност да приложи ставка на вноските за задължително социално осигуряване с 10-14 процентни пункта под общата ставка на вноските за задължително социално осигуряване (делът на работодателя и на служителя), който е трябвало да плащат частните конкуренти.
(118)
Ето защо в решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения по отношение на съвместимостта на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
III.2. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(119)
Германия се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС в подкрепа на съвместимостта на държавните компенсационни плащания и на държавната гаранция като компенсация за задължението за универсална услуга.
(120)
Въз основа на решението по делото Altmark (41) в решението за разширяване от 2007 г. Комисията застъпва становището, че държавните компенсационни плащания и държавната гаранция представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(121)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е изразила съмнения относно това дали държавните компенсационни плащания и гаранцията са били необходими за изпълнението на задълженията за универсална услуга и пропорционални за тази цел. По-специално Комисията е счела за необходимо да прегледа разпределението на разходите между универсалните и търговските услуги в съответствие с принципите, заложени в рамката от 2005 г. Комисията е изразила съмнения и относно определянето на разумната печалба, при което е трябвало да се отчете средната рентабилност за сектора и позицията на Deutsche Post по отношение на риска.
IV. ПРОУЧВАНЕ НА WIK
(122)
Проучването на WIK е възложено с цел Комисията да бъде подпомогната при прегледа на счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. с оглед да се установи дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга. По-конкретно на WIK Consult GmbH са възложени следните задачи:
-
сравнително проучване на разумната печалба;
-
преглед на вътрешното разпределение на разходите и организацията на цените на прехвърляне; и
-
изчисляване на свръхкомпенсацията за нетните разходи по задължението за универсална услуга.
IV.1. Описание на предназначените за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите за 2009 г.
(123)
След приемането от Комисията на разпореждането за информация на 30 октомври 2008 г., през 2009 г. Германия в крайна сметка предоставя пълен комплект счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за периода 1990-2007 г. (наричани по-нататък „счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.“).
IV.1.1. Приходи
(124)
Приходите на Deutsche Post могат да се разпределени в три големи категории:
-
Универсални услуги за писмовни пратки с регулирани цени (62 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени включват всички универсални услуги, предоставяни на пазари, на които Deutsche Post е заемало господстващо положение, включително онези услуги, по отношение на които Deutsche Post е имало изключителни права. Тези услуги са формирали 62 % от общите приходи на Deutsche Post през периода 1990-2007 г. (42).
-
Универсални услуги с нерегулирани цени (26 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Универсалните услуги за колетни пратки винаги са били предоставяни на отворени за конкуренция пазари, на които Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 30 %. През периода 1990-2007 г. универсалните услуги за колетни пратки са генерирали 15 % от общите приходи на Deutsche Post.
Универсалните услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (например каталози, трансгранична поща) са формирали приблизително 11 % от общите приходи на Deutsche Post.
-
Търговски услуги с нерегулирани цени (12 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Deutsche Post е използвало своята мрежа от пощенски клонове не само за разпространението на пощенски услуги, а и за продажба на продукти и услуги на Postbank AG и, в по-малка степен, на Deutsche Telekom. Тези търговски услуги по продажби са формирали около 6 % от общите приходи на Deutsche Post.
Търговските услуги за колетни и писмовни пратки (например адресирани пратки в големи количества) формират около 4 % от общите приходи на Deutsche Post.
На последно място, Deutsche Post предоставя редица разнородни услуги, например в качеството си на холдингова компания - за международните дъщерни предприятия, активни в други стопански сегменти (например Danzas, DHL). Тези други търговски услуги са формирали около 2 % от общите приходи на Deutsche Post.
Фигура 3
Средни дялове на приходите за периода 1990-2007 г. (въз основа на номинална стойност)
(125)
Проучването на WIK обхваща само търговски услуги, които са били предоставяни заедно с универсални услуги от юридическото лице DPAG и неговия предшественик Postdienst. Търговските услуги (например експресните операции на DHL в световен мащаб), които се предоставят от различни юридически лица в рамките на Deutsche Post World Net (наричано по-нататък „DPWN“), не са обхванати в разследването.
IV.1.2. Изчисляване на тежестите в счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
(126)
За разлика от счетоводните данни за регулаторите, които Deutsche Post е представило на регулаторния орган в пощенския сектор във връзка с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. - които никога не са били предоставени на регулаторния орган в пощенския сектор - съдържат значително увеличение на тежестите, които Deutsche Post разпределя към услугите с регулирани цени.
(127)
Въз основа на данните за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира тежести със средна стойност […] млрд. EUR за периода 1990-2006 г., в сравнение с […] млрд. EUR въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2002 г.
Фигура 4
Съпоставка между заявените тежести от универсални услуги въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и одобрените тежести въз основа на решението за прагове на цените от 2002 г. (средногодишен размер, номинална стойност в EUR)
[…]
(128)
Докато тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) и тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) не се различават съществено в счетоводните данни за регулаторите за периода 2002-2009 г., тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) достига почти […]. За разлика от счетоводните данни за регулаторите за 2002 г., към момента Deutsche Post вече не използва ETV възнаграждението като „конкурентно“ референтно възнаграждение. Вместо това дружеството използва минималното възнаграждение за пощенския сектор въз основа на наредба, издадена от Федералното министерство на труда през 2007 г. (наричано по-нататък „минималното възнаграждение за 2007 г.“). Следва обаче да се отбележи, че в крайна сметка наредбата е обявена за незаконосъобразна от федералния административен съд и никога не придобива правна ефективност.
(129)
Освен това в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира нова тежест - „пощенска инфраструктура“ - която покрива вътрешно присъщите разходи за шестия ден на доставка (средно […] млн. EUR годишно). Изчислението се основава на хипотетичен сценарий, според който без задължението за универсална услуга Deutsche Post би доставяло пощенските пратки само за пет, вместо за шест дни.
(130)
Инфраструктурната тежест № 3 (мрежата от пощенски клонове) се изчислява по различен начин в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. Сега тежестта включва предполагаемите икономии на разходи, които е можело да бъдат постигнати, ако всички пощенски клонове са били управлявани като агенции от 1990 г. нататък. Тежестта е изчислена въз основа на възнаграждението, което Deutsche Post е платило на трети страни за услуги по продажби през 2007 г.
IV.1.3. Маржове на печалбата в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(131)
Разпределянето на тежестите към универсалните услуги за писмовни пратки с регулирани цени предвижда значително облекчение за услугите с нерегулирани цени от разходи като възнаграждения и разходи за социално осигуряване. Това преразпределяне води до осезаеми положителни маржове на печалбата в размер на [15-25 %] от продажби на търговски услуги и загуби в размер на почти [0-10 %] от продажбите на услуги за писмовни пратки с регулирани цени.
(132)
Въпреки че в годишните си счетоводни отчети Deutsche Post посочва много големи печалби на подразделението за писмовни пратки (вж. също раздел V.3), тези печалби са погълнати и надвишени от тежестите, прехвърлени от услугите с нерегулирани цени към тези с регулирани цени.
Фигура 5
Средна възвращаемост на продажбите въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
[…]
IV.2. Определяне на референтната печалба
IV.2.1. Верига на стойността на Deutsche Post: нискотехнологични операции и ниско ниво на търговски риск
(133)
За подготовка за определянето на референтната печалба и оценката на разпределението на разходите е належащо да се извърши анализ на веригата на стойността и на свързаните търговски рискове. Търсенето на набор от „сравними“ предприятия и изчисляването на референтен показател за разумната печалба, която е вероятно да генерира Deutsche Post, е възможно единствено ако са известни функционалните и рисковите характеристики.
IV.2.1.1. Веригата на стойността на нискотехнологична стопанска дейност
(134)
Веригата на стойността на Deutsche Post може да се раздели на две основни функции:
-
мрежа за доставки в национален мащаб за разпространение на писмовни и колетни пратки,
-
национална мрежа от пощенски клонове.
(135)
Логистиката на мрежа за колетни и писмовни пратки е нискотехнологична стопанска дейност, която не изисква значителни усилия за научни изследвания и развитие. Поради това всички останали оператори в отрасъла работят по подобен и стандартизиран начин. Следователно тези дейности често се обозначават като „рутинни“ задачи. Големият дял на дейностите, които Deutsche Post възлага на трети страни, също е доказателство за техния рутинен характер. Същото се отнася и за услугите по продажби, които се осъществяват чрез националната мрежа от пощенски клонове, като все по-голяма част от тези услуги също се възлага на външни изпълнители.
(136)
Освен рутинните задачи, основните нематериални активи на Deutsche Post са неговата база от клиенти, марката и стабилните пазарни позиции, по-специално на пазарите за писмовни пратки. В проучването на WIK обаче се изразява мнението, че на практика тези нематериални активи не са резултат от собствените усилия или инвестиции на Deutsche Post, а по-скоро от традиционните изключителни права. На Deutsche Post не се е налагало да инвестира мащабно във функции по предлагане на пазара. Вместо това до 2007 г. то е можело да разчита на гарантираната от закона пазарна позиция. Поради това на Deutsche Post не следва да бъде разрешено възнаграждение за тези нематериални активи.
IV.2.1.2. Нисък риск благодарение на държавните мерки
(137)
Deutsche Post е било изложено на по-нисък риск от своите конкуренти по отношение както на регулираните, така и на нерегулираните услуги, поради няколко причини.
(138)
На първо място, до 2007 г. Deutsche Post е било защитено със законен монопол върху неговите услуги в областта на писмовните пратки. Освен това в обхвата на услугите за писмовни пратки с регулирани цени Deutsche Post се е възползвало от 90-процентен пазарен дял и несъществуваща или слаба конкуренция. Услугите с регулирани цени са формирали почти две трети от приходите на Deutsche Post.
(139)
На второ място, регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил прагове на цените на услугите за писмовни пратки с регулирани цени. Определеният праг надвишава разходите за ефективно предприятие, за да позволи inter alia компенсирането на предполагаеми допълнителни разходи, свързани с услугите с нерегулирани цени. Нито един от конкурентите на DPAG не се е ползвал от изключително право или господстващо положение, които биха им позволили кръстосано финансиране на техните разходи за социално осигуряване. Ето защо изключителното право и господстващото положение са довели до значително намаляване на търговските рискове по отношение не само на услугите с регулирани цени, но също и на универсалните и търговските услуги с нерегулирани цени.
(140)
На трето място, други държавни мерки също значително са намалили риска за универсалните и търговските услуги. Държавните компенсационни плащания са погълнали загубите от началото на деветдесетте години, а държавната гаранция е позволила на Deutsche Post да сключва заеми на независим лихвен процент до 1995 г. въпреки затрудненото му финансово положение в началото на 90-те години на миналия век.
(141)
Като цяло Deutsche Post е било изправено пред значително по-малки пазарни и свързани с разходите рискове от своите конкуренти, тъй като не му се е налагало да изгражда база от клиенти и е можело да прехвърля увеличенията на разходите чрез повишени регулирани цени. Въз основа на тази логика в проучването на WIK се заключава, че най-подходящите сравними конкуренти са пощенските предприятия, които изпълняват само рутинни задачи (например не инвестират мащабно в предлагане на пазара и марки) и не са изложени на високи нива на риск (например могат да разчитат на дългосрочни договори).
IV.2.2. Количествено определяне на референтната печалба
(142)
Въз основа на резултатите от анализа на задачите и риска в проучването на WIK се прави анализ въз основа на финансови данни (като се използва например базата данни ORBIS, която обхваща около 10 милиона дружества в целия свят) за търсене на сравними пощенски предприятия. Чрез мерки за контролиран количествен и качествен подбор е определена група от сравними предприятия, които предлагат пощенски услуги на конкурентни пазари.
(143)
В проучването на WIK е подбрана група за сравнение от 26 пощенски предприятия, които предлагат основно услуги за колетни пратки и изпълняват типичните рутинни дейности на пощенските оператори. Всички сравними конкуренти са от стопанския сектор „Пощенски и куриерски дейности“ (код по NACE (43) 641).
(144)
Важно е да се отбележи, че броят на сравнимите конкуренти е ограничен, тъй като досега частните дружества са предлагали услуги за писмовни пратки в по-голям мащаб в редки случаи поради изключителното право на заварените дружества в пощенския сектор, които покриват значителен дял от услугите за писмовни пратки. Освен това в проучването на WIK се изключват като база за сравнение заварените дружества в пощенския сектор от други държави, тъй като те, както Deutsche Post, са били защитени от изключителни права и не извършват дейност предимно на конкурентни пазари.
(145)
За измерване на „разумната“ печалба в проучването на WIK се използва маржът на възвращаемостта на продажбите (ROS), който е счетоводната печалба (получените резултати преди лихви и данъци (EBIT)), разделена на приходите. Освен това в проучването на WIK като референтна печалба, базирана на капитала, се изчислява маржът на възвращаемостта на активите (ROA), т.е. EBIT като процент от общия капитал.
Таблица 3
Референтните показатели ROS и ROA от проучването на WIK
Възвращаемост на продажбите
(ROS)
Възвращаемост на активите
(ROA)
Медиана
3,48 %
7,33 %
Горна граница (75-ти процентил)
6,77 %
13,41 %
(146)
От избраната извадка за периода 1998-2007 г. средната възвращаемост на печалбата (ROS) в конкурентната част на пощенския сектор е 3,48 %. В проучването на WIK обаче се представя не само средната възвращаемост, а и горната граница за разумната печалба, т.e. третия квартил от печалбата на сравнимите конкуренти, която се равнява на 6,77 % възвращаемост на печалбата. С други думи, 75 % от сравнимите конкуренти генерират печалба, която е под 6,77 % ROS (44).
(147)
Що се отнася до възвращаемостта на активите, проучването на WIK показва средна ROA от 7,33 % и горна граница от 13,41 %.
(148)
Тъй като Deutsche Post е изложено на значително по-малък риск от пазарните си аналози, които извършват дейност на висококонкурентни пазари (например пазара на експресни колетни пратки), в проучването на WIK се твърди, че за Deutsche Post средната ROS от 3,48 % е умерена и консервативна референтна печалба. В него не се препоръчва използването на по-висок процент в диапазона до третия квартил на ROS в размер на 6,77 %. Възможно е да е оправдан дори по-нисък референтен показател, тъй като средната ROS от 3,48 % съответства на ROA от 7,33 %, която все още би надхвърляла значително безрисковия лихвен процент.
IV.3. Преглед на разпределението на разходите
(149)
В проучването на WIK разпределението на тежестите в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. е подложено на критика, тъй като маржовете на ROS за търговски услуги от [15-25 %] надвишават значително средните стойности за отрасъла (45). Тъй като частните конкуренти са на печалба въпреки значително по-ниските маржове на печалбата, в проучването на WIK се заключава, че към търговските услуги на Deutsche Post следва да бъде разпределен по-голям дял от разходите и намалява съответно тежестите за услугите с регулирани цени.
(150)
Изводът от проучването на WIK е, че всички търговски услуги, независимо от дела им от разходите, все пак показват печалба предвид средната ROS на конкурентите от 3,48 %. По този начин докладът формулира основата за намаляване на средногодишната тежест на услугите с регулирани цени с […] млн. EUR за целия период 1990-2007 г.
(151)
Тъй като голяма част от търговските услуги по продажби е била предоставена на свързаните предприятия Postbank и Telekom, в проучването на WIK също така се анализира дали платените от тях окончателни цени могат да се разглеждат като сделки между несвързани лица и следователно като подходящ референтен показател за разходите, с които могат да бъдат натоварени търговските услуги по продажби. Въз основа на наличните данни в проучването на WIK се изразява мнението, че договорите между Deutsche Post и тези свързани предприятия отразяват условията, с които биха се съгласили и независими трети страни. Тъй като в началото на 90-те години на миналия век нито Postbank, нито Telekom са разполагали с реални възможности за използване на външни разпространителски мрежи, те са се съгласили да споделят произтичащите разходи. Впоследствие обаче, тъй като Postbank и Telekom имат възможност да намират по-лесно други разпространителски мрежи и разходите за мрежата за универсална услуга намаляват, договорът е променен на основана на приходите комисионна такса, което съответства в по-голяма степен на типичния договор за услуги по продажби. (46)
IV.4. Коригиране на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(152)
В проучването на WIK се правят няколко корекции в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. въз основа на следния метод:
Таблица 4
Метод на изчисляване на допълнителния годишен резултат въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009.г и проучването на WIK
Приходи от универсални услуги
-
Разходи за универсални услуги
-
Разумна печалба
+
Държавни компенсационни плащания
Допълнителен резултат
IV.4.1. Коригиране на приходите от универсални услуги
(153)
Deutsche Post продава голяма част от своите недвижими имоти (например недвижими имоти, които са станали излишни поради преструктуриране на пощенските дейности). Тези приходи следва да бъдат разпределени към универсалната услуга, за която активите са използвани първоначално и от която са дадени под наем на търговските услуги.
(154)
Съответните корекции водят до средно годишно увеличение от […] млн. EUR на приходите от универсални услуги за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2. Коригиране на разходите за универсални услуги
IV.4.2.1. Разбивка на счетоводните отчети за разходите
(155)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. не предлагат коректна разбивка на цените за прехвърляне на вътрешно ниво. Общата печалба от универсалните услуги не е представена, тъй като печалбите, формирани от определени функции (например пощенските клонове), не са разделени между универсалните и търговските услуги (например разходи за индивидуални услуги), а са обединени и отчетени като търговски печалби. Следователно Deutsche Post не е било в състояние да предостави отделни сметки, както се изисква от Директива 2006/111/ЕО на Комисията от 16 ноември 2006 година относно прозрачността на финансовите отношения между държавите членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (47).
(156)
Въпреки че Deutsche Post е предоставило приблизителна разбивка на вътрешните разходи за годините до 1997 г., в проучването на WIK е трябвало да се коригират сметките за годините след 1997 г. Неправилно разпределените разходи ‘е трябвало да бъдат пренесени от сметките за универсалните услуги в сметките за търговските услуги.
(157)
Съответните корекции водят до намаление на годишните разходи за универсални услуги със средно […] млн. EUR за периода 1998-2007 г.
IV.4.2.2. Коригиране на разпределението на тежестите между услугите с регулирани и тези с нерегулирани цени
(158)
Както бе обяснено по-горе, в проучването на WIK не се коригира всяка тежест поотделно. Вместо това преизчисленията в него са основани на окончателните цени на търговските услуги, които се смятат за надеждни референтни средни разходи за отрасъла. Следователно всички допълнителни печалби от търговските услуги (48) се използват за финансиране на първоначално предявените тежести. Средното годишно намаление на тежестите възлиза на […] млн. EUR за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2.3. Извънбалансови разходи във връзка с допълнителното пенсионно осигуряване (тежест № 4)
(159)
С тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) Deutsche Post добавя разходи, които не са представени в годишните счетоводни отчети. Тъй като референтната ROS се изчислява въз основа на законоустановените счетоводни отчети на сравнимите конкуренти, могат да бъдат включвани само разходи, които също така се разрешават съгласно националните счетоводни стандарти или международните счетоводни стандарти (МСС). Следователно всички допълнителни разходи, които обикновено не се включват в отчетите по МСС, не могат да бъдат приети като елементи от разходите, а трябва да се финансират от (референтния) марж на печалбата.
(160)
Съответните корекции водят до средно годишно намаление от […] млн. EUR на тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.3. Коригиране на капиталовите разходи спрямо разумната печалба
(161)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post приписва капиталови разходи, които първоначално не са били включени в законоустановените отчети: например […] разходи и […] разходи. В проучването на WIK се изключват както […] разходи, така и […], и се заменят с референтната стойност за разумна печалба.
IV.4.3.1. Период 1996-2007 г.
(162)
Разумната печалба се изчислява въз основа на коригираните приходи от универсални услуги и референтната ROS от 3,48 %, което води до средна годишна разумна печалба в размер на […] млн. EUR. Средните годишни капиталови разходи от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) са изключени от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(163)
Важно е да се отбележи, че в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. референтната ROS от 3,48 % дава разумна печалба, която в абсолютно изражение надвишава предявените от Deutsche Post капиталови разходи (например разходи за лихви, изчислени на базата на процент на възвращаемост на капитала (IRR) от около […] върху вложения капитал и увеличена амортизация на базата на пазарната стойност).
IV.4.3.2. Период 1990-1995 г.
(164)
Съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG до 1995 г. Deutsche Post е трябвало да осъществи прехвърлени плащания (49) за федералното правителство, които възлизат на 5,838 млрд. EUR, или на приблизително 8 % от продажбите. В замяна на това обаче член 63, параграф 4 от PostVerfG освобождава Deutsche Post от задължението да изплати дивиденти за сумата над прехвърлените плащания.
(165)
Следователно в проучването на WIK не се изразява съгласие с добавянето на „разумна печалба“ за периода до 1995 г., тъй като прехвърлените плащания вече са покрили изцяло разходите на Deutsche Post за собствен капитал. Поради това средните годишни капиталови разходи на Deutsche Post от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) се изключват от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и разходите за универсална услуга съответно се намаляват.
IV.4.4. Заключения
(166)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., както и проучването на WIK, показват, че до 1996 г. приходите от универсални услуги са били недостатъчни за покриване на разходите по тях. При все това, въпреки че Deutsche Post остава с натрупан дефицит дори след отчитането в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. на държавните компенсационни плащания, в проучването на WIK се стига до заключението, че компенсационните плащания са били достатъчни, за да позволят на Deutsche Post през 1997 г. да достигне прага на печалба.
(167)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват твърде незначително подобрение в рентабилността на универсалните услуги до 1999 г. Едва от 2000 г. нататък средните приходи от универсални услуги покриват разходите. Напротив, въпреки факта, че универсалните услуги за колетни пратки показват по-ниска от средната възвращаемост на продажбите в размер на […], проучването на WIK показва значителни печалби за универсалните услуги над средната ROS от 3,48 % от 2000 г. нататък (вж. Фигура 6)
Фигура 6
Сравнение на допълнителния годишен резултат от универсални услуги за периода 1990-2007 г. (в млн. EUR, номинални годишни стойности)
V. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(168)
Заинтересованите страни предоставиха мнения относно решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. и решението за разширяване от 2011 г. Най-важните мнения относно трите решения са обобщени в настоящия раздел.
V.1. Изключително право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите
(169)
TNT поставя въпроса дали Deutsche Post е платило такса за изключителното право да използва пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите. Съгласно член 43 от PostG от 1997 г. правото за издаване на марки с надписа „Германия“ е запазено за Федералното министерство на финансите. Пощенски оператор, който подава заявление за използване на тези марки, е длъжен да заплати такса и да възстанови непредвидените разходи. Съгласно член 54 от PostG до 31 декември 2007 г. Deutsche Post е притежавало изключителното право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите.
(170)
Ако Deutsche Post в действителност е използвало безплатно марките, издадени от Федералното министерство на финансите, TNT твърди, че това би представлявало неправомерна държавна помощ.
(171)
Комисията отбелязва, че тази мярка не е разгледана в решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. или решението за разширяване от 2011 г. Следователно тя попада извън обхвата на настоящото решение.
V.2. Пенсионна субсидия
(172)
Според UPS на Deutsche Post е било предоставено предимство, тъй като е било частично освободено от задължението за плащане, което е трябвало да изпълнява преди 1995 г. Тъй като обикновените оператори трябва да поемат своите собствени разходи за пенсии, Deutsche Post е било поставено в по-добра позиция спрямо неговите конкуренти. Освен това UPS е съгласно с логиката на Комисията, че помощта не може да се разглежда като съществуваща помощ предвид съществената промяна в позицията на Deutsche Post и въвеждането на ново законодателство за премахване на част от задълженията на Deutsche Post за плащане на разходите за пенсии на своите държавни служители. Според UPS такива основни промени в дадена система не могат да се определят като обикновени изменения с чисто формален или административен характер.
(173)
UPS подкрепя предварителното заключение на Комисията, че пенсионната субсидия не може да се счита за съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Предвид нивото на поддържаната рентабилност, както и изключителното право на Deutsche Post, е обосновано да се постави под въпрос необходимостта от облекчения за предявените предшестващи разходи. Също така отпуснатата субсидия не е пропорционална на целта от общ интерес, както е представено от Германия, още повече че предшестващите разходи са компенсирани от увеличените цени на писмовните пратки и от пенсионната субсидия. UPS изтъква, че тежестта на доказване на пропорционалността на мярката пада върху Германия. До този момент обаче Германия не е предоставила точни доказателства за пропорционалността на ползите, които Deutsche Post е получило от тази мярка.
(174)
UPS счита, че получената помощ е дала възможност на Deutsche Post да придобие облагодетелствано положение не само в Германия, но също така и на други европейски пазари, където то се конкурира с други пощенски оператори като UPS. Тъй като пенсионните субсидии са дали възможност на Deutsche Post да укрепи позицията си в търговския сектор за сметка на другите оператори, неговите конкуренти са претърпели вреди от нарушаването на конкуренцията.
(175)
UPS изисква от Комисията да оцени допълнително необходимостта от пенсионните субсидии, определени в решението за разширяване от 2011 г. по отношение на периода 2007-2011 г. и тяхната пропорционалност, както и да разгледа дали Deutsche Post все още се ползва от неправомерна държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(176)
Накрая UPS изисква от Комисията да предостави повече информация как е достигнала до заключението, че Deutsche Post се е ползвало от несъвместима помощ. По-специално UPS иска копие от проучването на WIK, за да получи разяснение доколко констатациите от проучването на WIK са били използвани за оценката на пенсионната субсидия в решението за разширяване от 2011 г.
V.3. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(177)
UPS напълно подкрепя разследването на Комисията и напълно приема съдържанието на решението за разширяване от 2007 г. по отношение на оценката на компенсацията за универсалната услуга. Също така UPS е предоставило актуализирано издание (50) на проучването на NERA от октомври 2006 г. (51), на което Комисията се позовава в съображение 58 от решението за разширяване от 2007 г.
(178)
Изследването на NERA от 2006 г. показва, че средната възвращаемост на вложения капитал е над 20 % за подразделението за писмовни пратки на DPWN за периода след 1999 г. (52), а в актуализираното издание се подчертава, че възвращаемостта на вложения капитал от 2000 г. до 2005 г. би могла да се запази дори на ниво над 50 %. От 2003 г. до 2005 г. възвращаемостта на вложения капитал е оценена на над 100 %. UPS заключава, че печалбите от изключително рентабилните регулирани услуги с писмовни пратки биха били повече от достатъчни за покриване на загубите от универсалната услуга.
(179)
Също така UPS твърди, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализ и разбиране на рентабилността и тежестите в запазения сектор. Поради тази причина е необходимо да се направи обстоен анализ на разпределянето на разходите между регулираните, универсалните и търговските услуги. Всички помощи, които Deutsche Post е получило за покриване на своите предшестващи тежести, като например капиталови инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г., както и активи под формата на недвижими имоти и инфраструктура, следва да бъдат включени при определянето на размера на помощта и на свръхкомпенсацията.
(180)
По отношение на договореностите за ценообразуване при вътрешно прехвърляне UPS твърди, че следва да се спазва принципът на сделката между несвързани лица в съответствие с решението по делото Chronopost (53). Поради това Комисията следва да преразгледа условията на договора, уреждащ отношенията между Deutsche Post и DPEED, и по-специално договореностите между страните относно ценообразуването.
V.4. Прекомерно високи цени за писма
(181)
FFPI напълно подкрепя решението за разширяване от 2011 г. FFPI заявява, че законодателните и административните промени, които водят до по-високи разходи за пенсии, представляват обичаен икономически риск, който може да окаже въздействие върху рентабилността на дейностите. Тъй като предприятията, които осъществяват дейност при обичайни пазарни условия, трябва да поемат такива допълнителни разходи със собствени ресурси, Deutsche Post не е следвало да получи пенсионни субсидии от Германия.
(182)
Също така FFPI посочва, че в годишния си доклад от 2000 г. Deutsche Post е подчертало значението на пенсионната реформа, като е твърдяло, че по-ниските вноски в пенсионния фонд за държавните служители са основната причина за увеличаване на печалбата преди лихви, данъци и амортизации (EBITA) с 98,6 % в корпоративното подразделение за пощенски пратки. Поради тази причина пенсионната реформа не би следвало да се счита за маловажна или с предимно административен характер.
(183)
Според проучване, проведено от FFPI от 2001 г. до 2008 г., цените на марките в Германия през 2009 г. за стандартни писма с тегло до 20 g, изпратени чрез пощенската услуга за писма първи клас с марка, са били сред най-високите. За разлика от тях, цената за изпращане на колетна пратка с тегло до 500 g първи клас е била относително ниска, което посочва наличието на кръстосано субсидиране.
(184)
FFPI е убедено, че отпуснатата на Deutsche Post помощ не е била предназначена да стимулира растежа на немския пощенски пазар или на определени пощенски услуги. През разглеждания период Deutsche Post е било рентабилно дружество, което е успяло да укрепи водещата си позиция на немския пазар, да подобри ефективността си и да разшири своята дейност. Следователно пенсионните субсидии не би следвало да се считат за съвместими с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
V.5. Маржове на печалбата
(185)
BIEK счита, че другите пощенски оператори са претърпели загуби поради това, че Deutsche Post се е възползвало от своето господстващо положение на определени пазари за писмовни пратки за прилагане на кръстосано финансиране на разходите за услугите за писмовни и колетни пратки, които се предоставят на по-конкурентни пазари. По-специално, тъй като Deutsche Post може да повиши своите цени на пазари, където то е имало изключително право и все още притежава пазарен дял над 90 %, то е в състояние да финансира кръстосано разходите за услуги на по-конкурентни пазари.
(186)
Също така BIEK твърди, че въпреки предполагаемите предшестващи разходи Deutsche Post е значително по-рентабилно от подобни дружества в други европейски държави, за което свидетелства маржът на възвращаемостта на печалбите (ROS) в размер на 10-20 % за неговото вътрешно подразделение за пощенски пратки. Този марж на печалбата може дори да бъде занижен, тъй като вътрешното подразделение за пощенски пратки включва също вътрешните услуги за колетни пратки, които средно имат по-ниски маржове от услугите за писмовни пратки.
(187)
Относно предявената от Deutsche Post тежест от увеличените разходи за заплати BIEK посочва, че Deutsche Post е използвало средни заплати в транспортния сектор като референтна стойност за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и неговите конкуренти. Макар че Комисията прие тези данни в решението за разширяване от 2011 г. като референтни стойности за своите изчисления, BIEK твърди, че разходите за заплати на конкурентите на Deutsche Post превишават с най-малко 15 % тези средни заплати. Следователно предполагаемите прекомерни заплати на Deutsche Post са значително по-ниски отколкото то твърди. BIEK твърди, че оставащата разлика в разходите за заплати не е резултат от предшестващите разходи, а произтича от размера на Deutsche Post и господстващото му положение на пазара.
(188)
На последно място, BIEK счита, че предшестващите разходи на Deutsche Post, включително разходите за пенсии, са повече от компенсирани от увеличените регулирани цени на писмовните пратки. Тази мярка за помощ, която Комисията оценява, е довела до липса на конкуренция по отношение на услугите за писмовни пратки и сериозно е нарушила конкуренцията по отношение на услугите за колетни пратки.
VI. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
VI.1. Мнение относно пенсионната субсидия
VI.1.1. Отсъствие на финансово предимство от компенсацията за допълнителни разходи за социално осигуряване
(189)
Предвид решението по делото Combus (54) Германия счита, че в хода на приватизацията на доставчици на универсална услуга, които преди това са били държавна собственост, публичната компенсация за разходите за пенсии - които надхвърлят обичайно приеманото от частните конкуренти ниво - не представлява помощ.
(190)
Германия е съгласна с Комисията, че следва да се направи сравнение между разходите за социално осигуряване, заплатени от Deutsche Post, и тези на неговите конкуренти. Такова сравнение обаче следва да е вече направено в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, а не да се прави впоследствие на етапа на оценяване на съвместимостта съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VI.1.2. Отсъствие на финансово предимство в сравнение с положението преди 1995 г.
(191)
Германия счита, че пенсионната субсидия не е освободила Deutsche Post от разходите, които обикновено то би трябвало да заплати със свои собствени ресурси. Следователно Deutsche Post не се е възползвало от предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Според Германия Deutsche Post не е имало законово задължение, нито икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(192)
На първо място, Германия твърди, че съгласно член 46 от PostVerfG от 1989 г. държавните служители, които са прехвърлени в Deutsche Post през 1989 г., са останали на служба към федералното правителство. След втората реформа на пощите през 1995 г. съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и нововъведения член 143б от Конституцията държавните служители на Deutsche Post също са продължили да бъдат на служба към федералното правителство.
(193)
Следователно, тъй като федералното правителство винаги е било единственият длъжник по отношение на пенсионните задължения на държавните служители, Deutsche Post никога не имало законово задължение да използва собствените си ресурси.
(194)
Въпреки че съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било задължено да финансира разходите за пенсии на държавните служители, Германия твърди, че тази разпоредба е била вътрешна договореност за набиране на средства за държавния бюджет (подобно на задължението за изплащане на прехвърлените плащания съгласно член 63 от PostVerfG от 1989 г.). Тя не налага някаква отговорност на Deutsche Post към държавните служители.
(195)
След втората реформа на пощите през 1995 г., съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и членове 14 и 16 от PostPersRG от 1994 г., федералното правителство отново остава единственият длъжник към държавните служители, които имат право на пенсия. Следователно, подобно на задълженията съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., задълженията съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG за Deutsche Post да участва в пенсионния фонд просто намаляват тежестта върху държавния бюджет. Те не променят единствената отговорност на федералното правителство във връзка с пенсиите на държавните служители.
(196)
Също така съгласно частното право не би било възможно федералното правителство да прехвърли своето задължение във връзка с пенсионните права на държавните служители на новосъздаденото през 1995 г. DPAG. Съгласно принципа на частното право, ако съществуващи пенсионни задължения бъдат прехвърлени на юридически независимо дъщерно дружество, въпреки това дружеството майка остава отговорно за плащането на паричните вземания на трети страни.
(197)
На второ място, Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира разходите за пенсии. Преди 1995 г. Postdienst винаги е търпяло загуби, които е трябвало да бъдат финансирани чрез прехвърляне на публични средства в размер на 5,6 млрд. EUR. Когато Postdienst става DPAG през 1995 г., натрупаните задължения във връзка с пенсиите на държавните служители са възлизали на […] млрд. EUR. Не би било възможно DPAG да бъде създадено като частноправно дружество с тези задължения, вписани в неговия балансов отчет, тъй като федералното правителство не е предоставило достатъчен капитал, за да направи от DPAG икономически жизнеспособно предприятие.
VI.1.3. Пенсионната субсидия като съществуваща помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС
(198)
Германия счита, че ако пенсионната субсидия трябва да се класифицира като държавна помощ, тя би трябвало да се разглежда като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като държавата е единственият длъжник и страната, длъжна да финансира пенсиите на държавните служители от влизането в сила на съответната разпоредба в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че нито първата реформа на пощите през 1989 г., нито втората реформа на пощите през 1995 г. са променили задължението на държавата за финансиране на пенсиите. Според Германия Deutsche Post не е бил правно задължено, нито е имало икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(199)
Освен това Германия се позовава на становище на Комисията пред Общия съд по дело T-266/02. Според Германия от точка 54 от решението става ясно, че Комисията „е приела в рамките на обжалваното решение, че единствено трансферите, извършени от DВ-Telekom, са му предоставили предимство“ (55).
(200)
От това становище Германия заключава, че Комисията вече е обявила, че пенсионната субсидия не предоставя каквото и да било финансово предимство на Deutsche Post. Следователно тя е взела ефективно „решение да не повдига възражения“ по смисъла на член 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Също така съгласно член 1, буква б), точка ii) от Регламент (ЕО) № 659/1999 такова положително решение би означавало, че пенсионната субсидия е класифицирана като съществуваща помощ.
VI.1.4. Пенсионната субсидия като съвместима компенсация за предшестващите разходи съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС
(201)
В съответствие с мотивите на Комисията в решението относно La Poste Германия счита, че пенсионната субсидия е съвместима помощ в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС по следните причини:
-
Германия посочва, че Deutsche Post редовно е плащало по-високо ниво на разходи за социално осигуряване отколкото вноската на работодателя за пенсионно осигуряване и за осигуряване за здравни и медико-социални грижи.
-
Германия оспорва направеното от Комисията изчисление на сравнителното предимство, тъй като то е основано на предположението, че услугите с регулирани цени покриват заявената тежест № 2 (допълнителни социалноосигурителни вноски). La Poste, подобно на всеки друг заварен пощенски оператор, също е рефинансирало своите разходи за социално осигуряване чрез повишените регулирани цени на писмовните пратки, но Комисията не е взела това под внимание в решението си относно La Poste.
-
Въпреки че Германия принципно е съгласна, че приходите от услуги с регулирани цени следва да покриват заявените тежести, Комисията не е доказала нито че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил искането на Deutsche Post да финансира допълнителните разходи за социално осигуряване чрез регулираните приходи, нито че регулираните приходи действително са били достатъчно високи за финансирането на тези допълнителни разходи за социално осигуряване.
(202)
Освен това Германия посочва, че в решението си за откриване от 2007 г. относно Royal Mail (56) Комисията е подчертала значението на оценяването на разходите за пенсии на бивши публични предприятия посредством последователни критерии в интерес на практиката за вземане на последователни решения. Поради това Комисията следва да се съобрази с решението си относно La Poste и предварителната оценка във връзка с Royal Mail. В последния случай Комисията не е повдигнала възражения срещу компенсацията за пенсионните дефицити, макар че от доклада на Hooper от 2008 г. става ясно, че разходите за пенсии на Royal Mail са били частично покрити чрез увеличените регулирани цени на писмовните пратки.
VI.1.4.1. Референтен показател, основан на конкурентните разходи за социално осигуряване
(203)
Въз основа на експертното проучване на професор Ehlermann от 19 юли 2011 г. (57) Германия твърди, че Комисията е допуснала две грешки при изчисляването на референтния показател за разходите на Deutsche Post за социално осигуряване.
(204)
Делът на служителя следва да не се включва в референтния показател, тъй като работодател от частния сектор няма правна отговорност за плащане на дела на служителя. Единствено поради административни причини работодателят извършва плащането на общата социалноосигурителна вноска, но това не поражда правна отговорност за него. Освен това включването на дела на служителя в референтния показател противоречи на предходната практика за вземане на решения по дело C 265/02 (вж. решението относно La Poste).
(205)
Изчисляването на референтните разходи за социално осигуряване следва да се базира на „конкурентно“ референтно възнаграждение (58), тъй като заплатите на държавните служители са значително по-високи от средните на пазара.
VI.1.4.2. Приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на допълнителните разходи за социално осигуряване
(206)
На първо място Германия подчертава, че допускането за пълно покриване на тежест № 2 от приходи от услуги с регулирани цени е напълно хипотетично, тъй като не е възможно да се установи дали в действителност регулираните цени са били повишени, за да се компенсират допълнителните разходи за социално осигуряване. От решението за прагове на цените от 2002 г. не става ясно дали и в каква степен регулаторният орган в пощенския сектор е взел под внимание заявените тежести за допълнителни разходи за социално осигуряване. До 2002 г. цените са поддържани на одобреното ниво за 1997 г. и не е възможно да се установи дали тези цени са включвали компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване, свързани с нерегулираните услуги.
(207)
Според Германия не би било достатъчно само да се покаже, че услугите с нерегулирани цени са се облагодетелствали от по-ниските социалноосигурителни вноски спрямо тези на конкурентите. Трябва също така да се проучи дали услугите с регулирани цени всъщност са били в състояние да финансират чрез своите приходи предявените тежести, произтичащи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(208)
Финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало само ако предоставената компенсация е била по-висока от общите допълнителни разходи на Deutsche Post за социално осигуряване на неговите държавни служители.
(209)
Следователно Германия изразява неодобрение от липсата на цялостно изчисление, с което да се установи дали Deutsche Post е било като цяло свръхкомпенсирано или недостатъчно компенсирано за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители. Тя подчертава необходимостта от такова изчисление, за да се установи съществуването на финансово предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
а) Недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване въз основа на експертно проучване
(210)
За да се отстрани този дефект, Германия изпрати експертното проучване на професор Weber (59) с цел определяне на финансовия недостатък на Deutsche Post във връзка с разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на държавни служители. Първо, в експертното проучване се определя с колко разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители надвишават тези на частен конкурент за частни служители (определени в експертното проучване като „допълнителни разходи на DPAG за социално осигуряване“ или „структурен недостатък“). Второ, в експертното проучване се сравняват тези допълнителни разходи за социално осигуряване с компенсацията за тежест № 2.
(211)
Както е показано в таблица 5, в експертното проучване се включва следното в разходите за социално осигуряване, възникнали поради назначаването на държавни служители: вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и други разходи за социално осигуряване, като например вноската на Deutsche Post за здравни разходи, осигуряване за злополука и други осигурителни плащания.
(212)
В експертното проучване се определят разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на частни служители, като: делът на работодателя в ставката на вноската за задължително пенсионно осигуряване, за безработица, здравни и медико-социални грижи, умножен по „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г. за по-голямата част от държавните служители).
(213)
Допълнителните разходи за социално осигуряване са надвишаващият размер на разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители над определените референтни разходи за социално осигуряване, основани на дела на работодателя в социалноосигурителните вноски за частни служители.
Таблица 5
Изчисляване на нетния резултат съгласно представеното от Германия експертно проучване
-
Вноска в пенсионния фонд
-
Други разходи за социално осигуряване
+
„Конкурентни“ референтни разходи за социално осигуряване (основани на дела на работодателя в ставката на социалноосигурителната вноска и „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г.))
Допълнителни разходи за социално осигуряване
+
Компенсация от регулирани приходи (тежест № 2 - допълнителни социалноосигурителни вноски)
Нетен резултат (недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация)
(214)
За периода 1995-2007 г. изчисленията показват, че тежест № 2 е била недостатъчна, за да покрие допълнителните разходи за социално осигуряване. Всъщност експертът твърди, че Deutsche Post е било недостатъчно компенсирано с […] млрд. EUR. Експертът стига до заключението, че дори ако приходите от услуги с регулирани цени включват тежест № 2, Deutsche Post ще остане недостатъчно компенсирано за разходите му за социално осигуряване.
б) Счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. потвърждават, че приходите от услуги с регулирани цени са били недостатъчни, за да покрият допълнителните разходи за социално осигуряване
(215)
Германия твърди, че докато услугите с регулирани цени претърпяват загуби, които са по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване, не може да се установи дали регулираните приходи ефективно са компенсирали допълнителните разходи за социално осигуряване. Във връзка с това Германия изпрати експертно проучване, основано на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. (60), за да докаже, че загубите от услугите с регулирани цени са били систематично по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(216)
Изчисленията са основани на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и в тях се приема, че услугите с регулирани цени следва да постигнат разумна печалба от възвращаемост на продажбите в размер на 7 % (въз основа на проучването Deloitte-II, което е разгледано по-подробно в раздел VI.3.2). След приспадане на разумната печалба услугите с регулирани цени показват загуба от […] млрд. EUR, която е по-висока от заявените допълнителни разходи за социално осигуряване за периода 1995-2007 г. Приходите от услуги с регулирани цени следователно са били недостатъчни, за да покрият заявените допълнителни разходи за социално осигуряване.
VI.2. Мнение относно компенсацията за универсалната услуга
VI.2.1. Държавни компенсационни плащания
(217)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не предоставят финансово предимство на Deutsche Post, тъй като държавните компенсационни плащания в размер на 5 666 млрд. EUR са компенсирали само прехвърлените плащания в размер на 5,838 млрд. EUR, които Deutsche Post е трябвало да плати до 1995 г.
(218)
Както е обяснено в решението за разширяване от 2007 г., прехвърлените плащания произхождат от предишната пощенска администрация, която е била задължена да прехвърля около 10 % от годишните си оперативни приходи в държавния бюджет. От 1989 г. до 1995 г. прехвърлените плащания са премахвани поетапно съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г. До 1993 г. Deutsche Post е трябвало да плаща 10 % от оперативните си приходи. От 1993 г. прехвърлените плащания са намалени постепенно, например до 10 % от оперативните приходи минус 153 млн. EUR през 1993 г. За 1994 г. прехвърлените плащания възлизат на до 70 % от прехвърлените плащания за 1993 г. През 1995 г. Deutsche Post е платило 50 % от сумата за 1993 г. От 1990 г. до 1995 г. Deutsche Post е платило общо 5,838 млрд. EUR.
(219)
В член 63, параграф 4 от PostVerfG от 1989 г. Се предвижда, че всички изплатени дивиденти трябва да бъдат приспаднати от прехвърлените плащания. Въз основа на тази разпоредба и освобождаването от всички преки и косвени данъци, в решението за разширяване от 2007 г. Комисията твърди, че прехвърлените плащания трябва да се разглеждат като заместител на освобождаването от косвени и преки данъци, както и като възнаграждение за държавата за капитала, който е предоставила като акционер.
(220)
В отговор на този аргумент Германия е изпратила проучването на KPMG, в което се стига до заключението, че прехвърлените плащания не могат да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти по редица причини.
(221)
Според проучването на KPMG прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като корпоративен данък, тъй като са били изчислявани като процент от оперативните приходи от 1931 г. нататък. В резултат на това е трябвало те да бъдат плащани дори през години, когато Deutsche Post е отчело загуба. В противовес на това корпоративният данък се базира на действителната годишна печалба. Класифицирането на прехвърлените плащания като корпоративен данък би било в противоречие с конституционното изискване корпоративният данък да бъде основан на платежоспособността.
(222)
Освен това в проучването се установява, че прехвърлените плащания не могат да бъдат сравнени с данък добавена стойност. Тъй като не е било възможно да се приспадне данък добавена стойност, платен върху постъпления от прехвърлените плащания, изчислението на прехвърлените плащания се различава значително от обичайните задължения на дадено предприятие, свързани с данък добавена стойност.
(223)
Второ, Германия твърди, че прехвърлените плащания не могат да бъдат категоризирани като дивиденти. Разпределението на дивиденти е свързано с печалбата, постигната през предходната финансова година или през по-ранни години. Между 1990 г. и 1995 г. Deutsche Post обаче не е отчело никакви печалби, но въпреки това е изплатило прехвърлените плащания. Поради тази причина прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като дивиденти.
(224)
В проучването на KPMG се заключава, че прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като данък или дивиденти, но следва да се разглеждат като налог sui generis, който единствено Deutsche Bundespost и неговите правоприемници са били задължени да плащат.
(225)
Въз основа на проучването на KPMG Германия отхвърля допускането на Комисията, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащанията на данъци и дивиденти. Германия счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Тъй като държавните компенсационни плащания са освободили Deutsche Post само от прехвърлените плащания, те не са предоставили някакво икономическо предимство и поради това не представляват държавна помощ.
(226)
Като алтернатива Германия предлага два допълнителни довода защо държавните компенсационни плащания не представляват държавна помощ. Първо, те ще изпълняват принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика предвид значителната възвращаемост на инвестицията през последните години и високите приходи от котирането на фондовата борда на Deutsche Post. Второ, те не представляват помощ, тъй като счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и проучването на WIK показват, че натрупаните загуби от универсалната услуга през периода 1990-1994 г. са били по-високи от държавните компенсационни плащания. Следователно Deutsche Post не е било компенсирано достатъчно за задължението си във връзка с универсалната услуга.
VI.2.2. Държавна гаранция
(227)
Германия твърди, че удължената държавна гаранция съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. по дълговите инструменти, емитирани преди 1995 г., не предоставят избирателно предимство на Deutsche Post по няколко причини.
(228)
Първо, всяко частно дружество, което създава дъщерно дружество, ще продължи да носи отговорност за задълженията, поети от това дъщерно дружество. Частното дружество продължава да носи отговорност за неизплатените си задължения дори след продажбата им на трета страна. Също така следва да се отбележи, че първоначалната държавна гаранция по дълговите инструменти се е изисквала единствено защото Postdienst не е имало отделна юридическа правосубектност. В член 40 от PostVerfG от 1989 г. е предвидено, че емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия, и поради това имат само декларативен ефект.
(229)
Второ, DPAG не би могло да извлече полза от поемането на дълговите инструменти на Postdienst, тъй като през 1995 г. DPAG би могло да се рефинансира при по-ниски лихвени проценти. Към 1 януари 1995 г. дълговите инструменти на Postdienst са възлизали на 931 млн. EUR при среден лихвен процент от 7,17 % и 8,8 години до падежа. Тъй като краткосрочният лихвен процент на 1 януари 1995 г. е бил 5,0-5,5 %, DPAG е понесло недостатък по отношение на разходите от 1,7 %, който е довел до по-високи годишни разходи за лихви в размер на 15,3 млн. EUR.
(230)
Трето, сравнявайки средните пазарни лихвени проценти за дългови инструменти, емитирани от частни дружества, с лихвените проценти за дълговите инструменти на Postdienst към датата на първоначалното емитиране на инструментите, Германия счита, че Postdienst е получило кредит при лихвени проценти над средните за пазара. Германия не е извършила обстойно проучване, а само е сравнила лихвените проценти на някои дългови инструменти на Postdienst с общата средна пазарна стойност.
(231)
От друга страна Германия твърди, че държавните гаранции представляват съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Тъй като Deutsche Bundespost е било част от публичната администрация до края на 1994 г., дълговите инструменти са били равностойни на държавен дълг от момента на създаването на Deutsche Post през 1950 г. Ако държавните гаранции са осигурили някакви предимства на Deutsche Post по отношение на лихвените проценти, те би трябвало да се класифицират като съществуваща помощ. Германия също така се позовава на решението на Комисията относно EDF (61), в което подобна гаранция е оценена като съществуваща помощ.
VI.2.3. Изключително право
(232)
Германия твърди, че в съответствие с решението по делото Preussen Elektra (62) регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси.
(233)
Следователно, след като регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси, всички твърдения за прекомерно ценообразуване могат да подлежат единствено на процедурите съгласно член 102 от ДФЕС.
VI.3. Мнение на Германия относно проучването на WIK
VI.3.1. В проучването на WIK се потвърждава необходимостта от държавни компенсационни плащания като компенсация за нетните разходи за задълженията, свързани с универсалната услуга, до 1995 г.
(234)
Независимо от всички методологически възражения Германия счита, че проучването на WIK потвърждава нейното становище, че държавните компенсационни плащания са били необходими като компенсация за загубите на Deutsche Post от универсалните услуги през периода 1990-1995 г.
(235)
Всички допълнителни печалби след 1995 г. не трябва да се вземат под внимание, тъй като държавните компенсационни плащания са били погълнати от нетните разходи за задълженията, свързани с универсалните услуги, които Deutsche Post е направило до 1995 г. Анулирането от Съда на отрицателното решение от 2002 г. също потвърждава, че това, което е погълнато веднъж, не може да бъде погълнато повторно. Предвид факта, че държавните компенсационни плащания са били обосновани със загубите от универсалните услуги до 1995 г., не би било възможно държавните компенсационни плащания да финансират на по-късен етап постигнатата допълнителна печалба.
VI.3.2. Неправилно определяне на референтната печалба
(236)
Въз основа на проучванията на Deloitte основното възражение на Германия е, че референтната рамка в проучването на WIK включва твърде голям брой малки дружества. Извадката от сравними дружества следва да включва много повече големи дружества от сектора на колетните пратки и логистиката, чиито мрежи са сравними по размер и сложност с тази на Deutsche Post (63).
(237)
В проучването на Deloitte-II се изхожда от предположението, че дружествата от сектора на колетните пратки и пощенския сектор, които използват сложни и огромни мрежи за събиране и доставка, логично могат да се сравняват с Deutsche Post. Предвид значението на икономиите от мащаба и обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, големите предприятия биха били много по-подходящи за сравнение отколкото малките предприятия. Макар и в по-малка степен, дружества за транспортиране на стоки и логистика също са подходящи за сравнение, тъй като те използват подобни активи.
(238)
Проучването на Deloitte-II обхваща само пощенски оператори с годишни приходи над 100 млн. EUR. В резултат на това извадката за сравнение е съставена от шест сравними дружества, включително големите многонационални оператори за експресни колетни пратки (UPS, FedEx и TNT Express), както и няколко пощенски оператори (главно от САЩ и Обединеното кралство).
(239)
Тази група от сравними дружества има средна възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 % за периода 1998-2007 г. и трети квартил на възвращаемост на продажбите в размер на 12 % като горна граница за разумна печалба. В резултат на една по-голяма извадка за сравнение, която включва 18 дружества от сектора на логистиката и 19 дружества за транспортиране на стоки, се получава средна възвращаемост на продажбите между 4,6 % и 5,7 %, въпреки че в проучването Deloitte-II се изразяват опасения относно тяхната съпоставимост с Deutsche Post.
(240)
Въз основа на данните за двете извадки със сравними дружества в проучването Deloitte-II се препоръчва обхват на възвращаемостта на продажбите от 6,1 % до 11,7 % като референтен показател за разумна печалба.
(241)
По отношение на определянето на подходящия марж на печалбата от извадката за сравнение, в проучването Deloitte-II се отбелязва, че използването на обичайна многогодишна възвращаемост на продажбите като референтен показател за разумната печалба подценява разумната печалба, тъй като i) ще се наблюдава значително и систематично отклонение от година на година и ii) също така може да има значителна разлика между рентабилността на дружествата в същия сектор. При използването на неподходящо ниска референтна разумна печалба съществува опасност от възпрепятстване на ефективните инвестиции.
(242)
Освен това, както бе подчертано от проучването Deloitte-I, при използването на средната печалба на сравнимите дружества като референтен показател от проучването на WIK въобще не се отчита повишението на ефективността, която Deutsche Post е постигнало предимно от 1990 г. нататък. В съответствие с параграфи 14 и 18 от Рамката от 2005 г. разумната печалба следва обаче да въведе „стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност“.
(243)
Следователно подходящата референтна печалба следва да бъде основана на годишен диапазон. Печалбите в горния край или дори тези, които надвишават диапазона на разумната печалба, могат да отразяват подобрена ефективност поради по-добри оперативни или търговски резултати. Такива печалби следва да бъдат позволени от регулаторните органи, за да се запазят стимулите за ефективността.
(244)
Накрая, Германия посочва, че нивото на разумна печалба следва да бъде в съответствие с предишните решения на Комисията, в които бе одобрена възвращаемост на продажбите между 7 % и 8 % за железопътни и автобусни дружества (64).
VI.3.3. Неправилно разпределение на разходите и определяне и отчитане на разходите
(245)
Германия подчертава, че всяко преразпределение на тежестите от универсалната услуга към търговските услуги е неоправдано от обективна и правна гледна точка. Съгласно член 7 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (65) всички допълнителни нетни разходи в резултат на задължението, свързано с универсалната услуга, трябва да бъдат финансирани от приходите от монопола в областта на писмовните пратки, а не от търговските услуги.
(246)
На второ място, Германия счита, че в проучването на WIK се подценяват определени разходи на Deutsche Post:
-
Прехвърлените плащания, които Deutsche Post е трябвало да плаща до 1995 г., е следвало да се приспаднат като разходи, а не да бъдат използвани като заместител на капиталовите разходи или разумната печалба. Въз основа на проучването на KPMG, Германия отхвърля твърдението, изложено в проучването на WIK, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащания на данъци и дивиденти. Тя счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Следователно прехвърлените плащания е следвало да бъдат приспаднати като разходи за универсалната услуга, в допълнение към разумна печалба, като възнаграждение за вложения капитал.
-
Амортизационните разходи е следвало да се основават на действителните пазарни стойности на дълготрайните активи, използвани в данъчните отчети, а не на по-ниските счетоводни стойности, използвани в годишните счетоводни отчети.
-
Разходите за допълнително пенсионно осигуряване на частните служители е следвало да се вземат изцяло под внимание.
VI.4. Мнение относно становищата на заинтересованите страни
VI.4.1. Пенсионна субсидия
(247)
Германия припомня, че Deutsche Post не имала нито правната отговорност, нито икономическата мощ да поеме пенсионните задължения на държавните служители през 1995 г. Следователно разходите за пенсии представляват държавен дълг в съответствие с решението на Комисията във връзка с Poste Italiane (66). Пенсионните субсидии не са предоставили финансово предимство за Deutsche Post.
(248)
Въпреки че UPS изтъква, че всеки типичен оператор трябва да поеме собствените си разходи за пенсии, Германия твърди, че разходите за пенсии на държавните служители са необичайни разходи, които не могат да се сравняват със социалноосигурителните вноски, плащани от конкурентите на Deutsche Post за техните частни служители. Последните плащат само дела на работодателя от социалноосигурителната вноска без да поемат предшестващите разходи, свързани с пенсионни права.
(249)
Германия изтъква необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията, тъй като представените от UPS и FFIP мнения са основани на предположението, че Комисията е направила такова изчисление, за да докаже, че Deutsche Post е получило свръхкомпенсация.
VI.4.2. Компенсация за универсалната услуга
(250)
Като се позовава се на проучването на NERA от 2006 г., Германия подчертава, че самата Комисия в дело COMP/37.821 е приела, че възвращаемостта на вложения капитал, изчислена в проучването на NERA от 2006 г. за подразделението за пощенски пратки на DPWN, е била недостатъчна, за да се докаже съществуването на прекомерно високо ценообразуване за целите на член 102 от ДФЕС.
(251)
На по-общо ниво Германия счита, че възвращаемостта на вложения капитал не е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби. Тя обяснява, че при по-ниска капиталоемкост една висока възвращаемост на вложения капитал може да бъде свързана с ниска възвращаемост на продажбите. Тъй като повечето рискове са свързани с приходите и разходите, възвращаемостта на продажбите е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби, особено за дружества с ниска капиталоемкост. Доколкото в проучванията на NERA се използват като алтернатива възвращаемостта на продажбите като референтна печалба, те показват, че Deutsche Post е имало по-висока възвращаемост на продажбите от Royal Mail, но значително по-ниска възвращаемост на продажбите от TNT. Възвращаемостта на продажбите за подразделението за пощенски пратки на DPWN, оценена от проучванията на NERA, следователно остава значително под референтното ниво за прекомерни печалби.
(252)
Поради това Германия счита, че нито проучването на NERA от 2006 г., нито неговото актуализирано издание имат отношение към разследването за държавна помощ и те не предоставят достатъчно доказателства за прекомерни печалби.
(253)
По отношение на твърдението на UPS, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализиране на приходите и тежестите във връзка с универсалната услуга, Германия отговаря, че отчетите за разходите са проверени и одобрени от одитори и от регулаторния орган в пощенския сектор. Тя добавя, че те съответстват на разпоредбите на Директива 97/67/ЕО.
(254)
По отношение на договореностите между Deutsche Post и DPEED за ценообразуване при вътрешно прехвърляне Германия подчертава, че тези договореностите изпълняват изискванията на антитръстовото решение от 2001 г. Deutsche Post е докладвало редовно на Комисията за тяхното изпълнение. Досега Комисията не е направила никакви възражения.
(255)
Накрая, Германия възразява срещу включването на капиталовите инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г. (например активи под формата на недвижимо имущество и инфраструктура) в изчисляването на свръхкомпенсацията. Германия твърди, че вече е предоставила съответната информация заедно с мнението си относно решението за откриване от 1999 г. Тъй като Комисията не е възразила срещу тези мерки в решението относно държавната помощ от 2002 г., нито се е позовала на тях в решението за откриване от 2007 г., капиталовите инжекции не могат да бъдат предмет на настоящото разследване.
VI.4.3. Ниво на възнаграждението
(256)
Германия е съгласна, че средните възнаграждения на пазара следва да се използват като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски, платени от конкурентите на Deutsche Post. Според Германия такъв един референтен показател обаче е в противоречие с решението за разширяване от 2011 г., тъй като Комисията използва коригираните брутни възнаграждения на държавните служители вместо средните възнаграждения на пазара, за да изчисли размера на платените от конкурентите на Deutsche Post социалноосигурителни вноски. Според експертното проучване на проф. Weber, средните възнаграждения на пазара възлизат само на приблизително […] % от брутното възнаграждение на държавните служители. Поради това не е логично коригираното брутно възнаграждение на държавните служители да се използва като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски.
(257)
Според Германия предположението на BIEK, че Deutsche Post използва договорени възнаграждения в транспортния сектор като референтен показател за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и на неговите конкуренти, е неоснователно. Експертното проучване на проф. Weber показва, че Deutsche Post изчислява средните възнаграждения на пазара въз основа на действителните възнаграждения, платени от неговите конкуренти.
VII. ОЦЕНКА НА ПЕНСИОННАТА СУБСИДИЯ КАТО ПОМОЩ
VII.1. Съществуване на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(258)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде приписана на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(259)
Тъй като пенсионната субсидия е основана на член 16 от PostPersG от 1994 г. и е финансирана от държавния бюджет, тя може да се припише на държавата, и е предоставена чрез държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Също така, тъй като пенсионната субсидия е отпусната само на пенсионния фонд с цел Deutsche Post да бъде освободено от разходите за пенсии на държавните служители и следователно в крайна сметка подпомага Deutsche Post, тя има избирателен характер.
VII.1.1. Финансово предимство вследствие на пенсионната реформа от 1995 г.
(260)
Въз основа на решението по делото Combus Германия твърди, че пенсионната субсидия не предоставя никакво финансово предимство, тъй като тя е освободила Deutsche Post от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(261)
За да се установи дали пенсионната субсидия е предоставила избирателно финансово предимство, трябва да се изследва дали тя е позволила на Deutsche Post да избегне разходи, които обикновено трябва да бъдат поети от едно дружество и по този начин биха попречили на пазарните сили да проявят обичайното си въздействие (67).
(262)
Комисията не може да приема твърдението на Германия, основано на съдебната практика в делото Combus. Трябва да се има предвид, че решението по делото Combus не е потвърдено от Съда. Някои елементи от практиката на Съда противоречат на хипотезата, според която мерките за компенсиране на структурен недостатък не трябва да се определят като помощ. В тази връзка, съгласно постоянната съдебна практика на Съда наличието на помощ трябва да се оценява според резултатите, а не според причините за или целите на държавната намеса (68). Съдът също така се е произнесъл, че понятието за помощ обхваща предоставените от държавните органи предимства, които по различни начини облекчават тежестите, обичайно включени в бюджета на едно предприятие (69). Също така Съдът ясно е показал, че разходите, свързани с възнаграждението на служителите, поради самия си характер натоварват бюджета на предприятията независимо от това дали тези разходи произтичат от законови задължения или от колективни трудови договори (70). В този контекст Съдът отчете факта, че държавните мерки целят да компенсират допълнителни разходи, които не могат да представляват основания за това мерките да не бъдат категоризирани като помощ (71).
(263)
Комисията е на мнение, че разходите, които дружествата понасят от финансовите задължения съгласно трудовото законодателство или колективни договори, като например разходите за пенсии, са част от обичайните разходи на дадено предприятие, които предприятието трябва да покрие със собствени ресурси (72). Тези разходи са присъщи на икономическата дейност на предприятието (73). В тази връзка няма значение дали предприятието покрива разходите за пенсии чрез пряко финансиране на пенсиите на свои бивши служители (какъвто е случаят с държавните служители на Deutsche Post) или чрез плащане на вноски в пенсионния фонд на частните служители, който на свой ред използва събраните вноски, за да изплаща пенсиите на всички частни служители. Ключовият елемент е, че по един или друг начин предприятията поемат пълните разходи за пенсиите.
(264)
Освен това Комисията отбелязва, че от създаването на Deutsche Bundespost през 1950 г. правната форма на Deutsche Bundespost е Sondervermögen. Sondervermögen означава, че макар предприятието да няма независима юридическа правоспособност, то трябва да има свой собствен бюджет и своя собствена счетоводна система (член 3 от PostVwG от 1953 г. и член 48 от HGrG (74)). Съгласно законодателството, приложимо за публични субекти, бюджетът трябва да обхваща разходите за персонал, които включват разходите за пенсии на пенсионираните държавни служители, които преди са били на служба в публичния субект (член 10 от HGrG). Поради това от 1950 г. нататък Deutsche Post финансира тези разходи от своите приходи. В член 15 от PostVwG от 1953 г. изрично се забранява всякакво субсидиране на Deutsche Bundespost от федералния бюджет. Това правило е включено в член 37, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г.
(265)
PostVerfG от 1989 г. потвърждава това задължение в своята глава относно разходите за персонал и социално осигуряване. Съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира всички разходи, включително пенсиите на своите държавни служители, със свои собствени ресурси.
(266)
След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post продължава да носи отговорността за финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г.Deutsche Post е изплатило еднократна годишна сума в размер на 2,045 млрд. EUR на пенсионния фонд за периода 1995-1999 г. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г., считано от 2000 г. годишните еднократни плащания са заменени с вноска, която се изчислява като 33 % от общите заплати на държавните служители. Също така в член 16, параграф 2 от PostPersRG 1994 се постановява, че останалите разходите за пенсии трябва да бъдат поети от федералния бюджет от 1995 г. нататък. Фигура 1 показва годишните плащания от федералния бюджет за всяка година от 1995 г. нататък, като плащането за тази година е 151 млн. EUR.
(267)
Следователно представените от Германия аргументи с цел да докаже, че DPAG е трябвало да понесе разходи за пенсии, по-високи от тези на неговите частни конкуренти, не са от значение за целта да се установи дали пенсионната субсидия представлява държавна помощ, но ще бъдат оценени в контекста на анализа на съвместимостта на тази мярка.
(268)
Германия твърди, че за да се оцени дали Deutsche Post е получило предимство вследствие на пенсионната субсидия, платената от Deutsche Post вноска в пенсионния фонд следва да се сравни с дела на частните работодатели в пенсионните вноски, без дела на служителите. Аргументите имат отношение към съвместимостта на мярката с вътрешния пазар, но за целите на пълнотата следва да се отбележи, че, от една страна, работодателят няма задължението да плаща общия размер на вноската в схемата за социално осигуряване в полза на служителя и извън брутната заплата на служителя. От друга страна, и което е по-важно, когато държавите членки освобождават служителите на определено предприятие от тежест, която трябва да се плати, това се превръща в предимство за работодателя, тъй като тази мярка намалява разликата между брутната и нетната заплата. Това позволява на работодателя да назначи или да запази служители, като плаща по-ниска брутна заплата. Следователно, предимствата по отношение на дела на служителя в социалноосигурителните вноски също представляват предимство за работодателя.
(269)
Германия също така твърди, че финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало единствено ако предоставената компенсация е по-висока от общите допълнителни разходи за социално осигуряване, които Deutsche Post е трябвало да направи за своите държавни служители, които работят в сектора на услугите с регулирани цени и услугите с нерегулирани цени. Комисията посочва, че компенсаторният характер на дадена мярка не изключва категоризирането ѝ като държавна помощ, като се позовава на съображение 260.
(270)
Освен това Германия счита, че пенсионните права на държавните служители всъщност винаги са били финансово задължение на федералното правителство. Следователно, тъй като пенсионната реформа от 1995 г. не е променила задължението на федералното правителство към държавните служители, пенсионната субсидия не предоставя финансово предимство на Deutsche Post.
(271)
Не се оспорва фактът, че федералното правителство е било крайният гарант на пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г., макар че Комисията подчертава, че в член 3 от PostVwG от 1953 г. и в член 2 от PostVerfG от 1989 г. ясно се посочва, че за задълженията на Sondervermögen е отговорно само Sondervermögen, а не федералната държава. До 1995 г. обаче съгласно приложимото законодателство в пощенския сектор и общото законодателство пенсионните плащания са били включени в бюджета на Deutsche Bundespost, което е било Sondervermögen. Тези плащания е трябвало да бъдат покрити изцяло от приходите на Sondervermögen. За оценката на държавната помощ определящият фактор не е кой е крайният гарант на пенсиите на държавните служители. Ключовият въпрос е кой е имал задължението да финансира пенсиите в обичайния случай съгласно приложимото законодателство. В PostVwG от 1953 г., HGrG и PostVerfG от 1989 г. ясно се определя, че задължението е изцяло на Deutsche Post.
(272)
Освен това финансирането на разходите за пенсии е обичаен оперативен разход за всяко предприятие, публично или частно, със или без независима юридическа правосубектност. Между държавите членки и в самите тях съществува голямо разнообразие от механизми за финансиране на пенсиите. Често се прилагат различни системи, в зависимост от това кога е назначен служителят. Следователно Deutsche Post трябва да поеме разходите за пенсии на служителите, които назначава, включително на своите държавни служители, по същия начин като всяко друго предприятие. Фактът, че методът на финансиране на пенсиите на държавните служители е различен от метода на финансиране на пенсиите на частните служители не засяга задължението на Deutsche Post да включи финансирането на разходите за техните за пенсии в своите обичайни оперативни разходи. Ако аргументът на Германия бъде приет, това би означавало, че държавата може да освободи публично предприятие от важен елемент от разходите, свързан с неговите обичайни дейности.
(273)
Накрая, когато Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира пенсионните задължения на държавните служители, с този аргумент се пренебрегва фактът, че оценката на финансово предимство не зависи от икономическия капацитет на дадено предприятие.
(274)
Тъй като пенсионната реформа частично е освободила Deutsche Post от задължението за финансиране на разходите за пенсии на нейните държавни служители, пенсионната субсидия е предоставила финансово предимство на Deutsche Post.
VII.1.2. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(275)
Когато помощ, предоставена от държава членка, засилва позицията на дадено предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Съюза, трябва да се счита, че последните са засегнати от тази помощ. В съответствие с установената съдебна практика (75), за да бъде счетено, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на отворени за конкуренция пазари.
(276)
В Германия пазарите за колетни пратки, вестници и периодични издания винаги са били отворени за конкуренция. На тези пазари Postdienst винаги се е конкурирало с други дружества, включително предприятия от други държави членки (UPS, FedEx, TNT Express, GLS или DPD). От 1998 г. до 2007 г. DPAG постепенно губи своето изключително право по отношение на писмовните пратки. С отварянето на пазара за конкуренция в него навлизат нови предприятия. Поради това помощта засяга търговията между държавите членки и може да наруши конкуренцията.
(277)
Във връзка с това Комисията отбелязва също, че през 1997 г. Deutsche Post и неговото холдингово дружество DPWN са започнали да придобиват оператори на колетни пратки на европейския и международния пазар. През 1999 г. DPWN вече е водещо дружество на европейските пазари за експресни и колетни пратки с годишни приходи в размер на около 4,6 млрд. EUR. С придобиването на DHL през 1998 г. DPWN навлезе на азиатския и северноамериканския пазар. Придобиването на други дружества от сектора на логистиката (например Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) превърна DPWN в един от световните водещи доставчици на услуги за въздушни и морски товари и глобална логистика. DPWN действа и на пазари за пощенски пратки извън Германия (например придобиването на Unipost в Испания и Williams Lee в Обединеното кралство). Между 1998 г. и 2007 г. DPWN е придобило дружества на обща стойност от около 21 млрд. EUR (76).
(278)
Поради това Комисията счита, че пенсионната субсидия представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
VII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(279)
Германия е на мнение, че ако пенсионната субсидия трябва да се разглежда като държавна помощ, тя би трябвало да се категоризира като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Германия твърди, че държавата е крайният платец и страната, която е длъжна да финансира пенсиите на държавните служители след влизането в сила на съответните разпоредби в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че създаването на пенсионния фонд не е променило това задължение.
(280)
Съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999 понятието за съществуваща помощ обхваща всяка помощ, която е съществувала преди влизането в сила на Договора в съответните държави членки, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били въведени в действие преди и продължават да се прилагат след влизането в сила на Договора.
(281)
Съгласно приложимото законодателство за пощите и общото законодателство до 1995 г. пенсионните плащания са били включени в бюджета на Sondervermögen Deutsche Bundespost и е трябвало да бъдат покрити в тяхната цялост от приходите на Sondervermögen (вж. подробната оценка на това законодателство по-горе в съображения 262 и 263). Поради тази причина преди втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира пенсиите на своите държавни служители със свои собствени ресурси и не е получило никаква помощ, с която да бъде освободено от разходите за пенсии.
(282)
Създаването на DPAG и пенсионния фонд в пощенския сектор през 1995 г. довежда до пълна промяна във финансирането на пенсиите на държавните служители. След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post поема основното задължение за плащане и финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграфи 1 и 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post вече не задължено да финансира разходите за пенсии над еднократните плащания (през периода 1995-1999 г.) или определените вноски (от 2000 г.). Оставащият дефицит впоследствие е покрит от пенсионната субсидия.
(283)
Следователно пенсионната субсидия представлява помощ, тъй като е въведена през 1995 г.
(284)
Във връзка с позоваването на Германия на изявлението на Комисията по дело T-266/02, Комисията би искала на-напред да посочи, че в параграф 54 от решението на Общия съд е изложена позицията на Германия (а не на Комисията, както твърди Германия). Точка 54 от решението показва, дори и според мнението на Германия, че в отрицателното решение от 2002 г. не е направена оценка на пенсионните субсидии. Точка 61 от решението представя позицията на Комисията:
„На първо място Комисията отговаря, доколкото е приела в рамките на обжалваното решение за единствено релевантни трансферите, извършени от DB-Telekom …“.
(285)
Следователно решението не подкрепя становището на Германия, че декларацията на представителя на Комисията имплицитно е одобрила пенсионната субсидия. Във всеки случай е очевидно, че тази декларация не би могла да има такова действие.
(286)
Освен това в дело T-421/07 (77) Общият съд установи, че решението за откриване от 1999 г. има отношение към пенсионната субсидия, както и че процедурата относно тази мярка не е била закрита с отрицателното решение от 2002 г.
(287)
В заключение, тъй като Комисията не е вземала решение, с което да обявява, че пенсионната субсидия не представлява помощ или е съвместима помощ, Комисията заключава, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ.
VII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(288)
Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС и в член 107, параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС, очевидно не се прилагат.
(289)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е предвидила възможност пенсионната субсидия да бъде поне отчасти съвместима с вътрешния пазар като компенсация за обществена услуга съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС. В отговора си във връзка с решението за разширяване от 2007 г. Германия настоява, че ако е представлявала помощ, пенсионната субсидия е трябвало да бъде оценявана въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а не въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението за разширяване от 2011 г. Комисията допълнително е описала метод за оценяване на съвместимостта на пенсионната субсидия въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а Германия е предоставила мнение относно този метод.
(290)
Съгласно съдебната практика на Съда (78) държавите членки са тези, които трябва да се позоват на възможни основания за съвместимост и да докажат, че условията за такава съвместимост са изпълнени. От тази съдебна практика a fortiori следва, че в този случай Комисията не е задължена да оценява съвместимостта на пенсионната субсидия съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, при положение че държавата членка и получателят изрично отхвърлят възможността за оценка на съвместимостта на тази основа.
(291)
Поради това Комисията ще оцени дали пенсионната субсидия е съвместима помощ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тази разпоредба помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, могат да се приемат за съвместими с вътрешния пазар, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(292)
В съответствие със съдебната практика Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако помощта допринася за постигането на цел от общ интерес (79), ако е необходима за постигането на тази цел (80) и ако не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (пропорционалност).
VII.3.1. Отварянето на пазара в пощенския сектор като цел от общ интерес
(293)
Пощенските услуги допринасят за социалното, икономическото и териториалното сближаване в Съюза. Постепенното отваряне на пощенските услуги за конкуренция, което започна през 1998 г. на равнището на Съюза, доведе до повишаване на качеството и на ефикасността и до подобряване на обслужването на клиентите (81). Отварянето на пазара даде възможност за създаване на вътрешен пазар на пощенските услуги. По този начин то допринася за целта за изграждане на вътрешния пазар, определена в член 3, параграф 3 от ДЕС.
(294)
След преобразуването си в публичноправно акционерно дружество през 1995 г. Deutsche Post не е назначавало нови държавни служители. Следователно задълженията за социални придобивки за държавните служители са формирани в периода, предхождащ отварянето на пощенския пазар за конкуренция. Те са сравними с невъзвръщаеми разходи. Такива разходи произтичат от ангажименти, поети преди да започне отварянето на пазара, които вече не могат да се изпълняват при същите условия в ситуацията на конкурентен пазар, тъй като завареният оператор вече не може да прехвърля съответните разходи на клиентите. Ако Deutsche Post не е било облекчено поне отчасти от тези „предшестващи“ разходи, то би трябвало да напусне пазара.
(295)
Комисията е признала, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на равнището на Съюза трябва да се осъществява при приемливи икономически условия (82). Поради това в редица решения тя изразява съгласие държавите членки да предоставят държавна помощ за освобождаване на заварените оператори от част от „предшестващите“ пенсионни задължения (83).
VII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на пенсионната субсидия
(296)
В практиката си за вземане на решения Комисията е изразила становището, че освобождаването от пенсионното бреме трябва да се ограничи до необходимото за уеднаквяване на ставката на социалноосигурителните вноски, които завареният оператор плаща като разход, със ставката на социалноосигурителните вноски, които плащат неговите конкуренти (84).
(297)
В настоящия случай Комисията признава, че при отсъствие на каквато и да било държавна намеса за облекчаване на Deutsche Post от част от пенсионното задължение по отношение на неговите държавни служители, дружеството не би могло да устои срещи своите конкуренти. Наследените от миналото плащания за социално осигуряване, с каквито не са натоварени неговите конкуренти, биха го изтласкали от конкурентните части на пазара на пощенски услуги.
(298)
В решението относно La Poste Комисията за пръв път оценява необходимостта от и пропорционалността на мярка за помощ, която е предоставила облекчения за разходите за пенсии за държавните служители, назначени преди отварянето на пазара. В това решение Комисията оценява дали пенсионната субсидия изравнява нивата на вноските за задължително социално осигуряване между заварения оператор и останалите предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки (85).
(299)
Комисията ще приложи същия подход в настоящото решение. Комисията ще извърши анализа на три етапа:
1)
първо, Комисията установява нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки.
2)
След това тя трябва да установи нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители.
3)
Накрая тя трябва да провери дали двете нива са еднакви или не.
VII.3.2.1. Ниво на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки
(300)
Нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, се определя от два фактора: ставката на вноската и базовото възнаграждение, към което се прилага тази ставка.
а) Изчисляване на референтната ставка
(301)
Частните конкуренти трябва да финансират от своите приходи както дела на работодателя, така и дела на служителя. Както е показано на Фигура 2, общата ставка на вноската от 1995 г. нататък се движи между 38 % и 42 % от брутното възнаграждение на частните служители (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са били в диапазона 19-21 % от брутното възнаграждение (вж. приложението за повече подробности относно динамичния ред).
(302)
За разлика от дела от социалноосигурителната вноска на частните служители, делът на държавните служители включва само 30-50 % от техните разходи за здравно осигуряване, но не включва допълнителни вноски към техните разходи за пенсия, здравни и медико-социални грижи. Следователно вноската на Deutsche Post надхвърля дела на частния работодател и включва всички разходи за пенсии, както и оставащите разходи за здравни и медико-социални грижи.
(303)
Следователно за определянето на равностойна референтна ставка за Deutsche Post трябва да се отчете фактът, че вноската на държавните служители е по-ниска от тази на частните служители.
(304)
Може да се приеме, че вноската на държавните служители в размер на 30-50 % от техните разходи за здравни и медико-социални грижи по своя икономически ефект съответства в голяма степен на вноската на частните служители в задължителните осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи (през 2006 г. например тя е била 8,50 % от брутното възнаграждение на частните служители).
(305)
Тъй като държавните служители не плащат никакви вноски по задължителни схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица, Deutsche Post трябва да се ангажира с равностойна сума, за да може ефективно да плаща социалноосигурителни вноски на ниво, еднакво с вноските за задължително социално осигуряване, които частно предприятие трябва да финансира от своите приходи.
(306)
Следователно референтната ставка на вноските на Deutsche Post за социално осигуряване, основаващи се на заплатите (наричана по-нататък „референтната ставка“) трябва да включва общата ставка на вноската (= дела на работодателя + дела на работника) по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и дела на работодателя по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи, както е показано в таблицата:
Фигура 7
Определяне на референтната ставка на социалноосигурителната вноската на Deutsche Post
(307)
Както е показано на Фигура 8, в периода 2003-2010 г., референтната ставка е била между 30 % и 34,1 % от брутното възнаграждение на частните служители (86).
(308)
Германия възразява, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя. Както обаче показва следващият опростен пример (въз основа на вноските за 2006 г.), Deutsche Post би спечелило безспорно предимство спрямо частните конкуренти, ако референтната ставка се равнява само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски:
1)
Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение в размер на 79,5 EUR съответно на държавен и на частен служител.
2)
Делът от социалноосигурителната вноска на работодателя, както и на служителя, възлиза за всеки от тях на 20,5 % от брутното възнаграждение на частния служител. Когато към дела на служителя от 20,5 EUR се добави нетното възнаграждение от 79,5 EUR, се получава брутното възнаграждение от 100 EUR. Следователно общият размер на социалноосигурителните вноските се равнява на 41 EUR (= 41 % от брутното възнаграждение на частния служител).
3)
Германия твърди, че в допълнение към вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване (която се приема за равна на вноската на частния служител от 7,5 EUR по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи), Deutsche Post следва да плаща само дела на работодателя от социалноосигурителните вноски.
4)
Германия изчислява дела на работодателя на базата на действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR (сбора на нетното възнаграждение от 79,5 EUR и вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR). Следователно разходите за социално осигуряване възлизат общо на 17,8 EUR (дела на работодателя в размер на 20,5 % от действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR) и на вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR.
5)
Въз основа на изчисленията на Германия разходите за социално осигуряване на държавния служител ще достигат едва 25,3 EUR спрямо 41 EUR за частния служител.
(309)
Въпреки че Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение, ако в референтния показател бъде включен делът на служителя от социалноосигурителните вноски, Deutsche Post ще трябва да плаща разходи за социално осигуряване, които са едва около 62 % от вноските за задължително социално осигуряване за частен служител.
(310)
В допълнение трябва да се отбележи, че делът на работодателя от социалноосигурителната вноска (който от 1995 нататък се е движил между 19 % и 21 %) също е бил значително под ставката на вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители, която Законът за пенсиите от 1995 г. определя като референтен показател за вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд. Следователно германският законодател не е предвиждал Deutsche Post да финансира само дела на работодателя, а е изисквал от предприятието да плаща значително по-голяма вноска в разходите за пенсии на държавните служители, а също така да поеме и всички останали разходи за социално осигуряване (например принос към разходите за здравно осигуряване на държавните служители).
(311)
Поради това Комисията отхвърля използването на дела на работодателя от социалноосигурителната вноска като референтна ставка, тъй като държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат пряко или косвено вноски на еднакви нива.
б) Изчисляване на основното възнаграждение
(312)
Щом нивото на социалноосигурителните вноски, които Deutsche Post трябва да плаща за своите държавни служители, следва да бъде съгласувано с нивото на вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти, е важно Deutsche Post не само да бъде обложено със същата ставка, но и ставката да се прилага към едно и също базово възнаграждение. Както е показано в горния пример, изчисляването на дела на работодателя от 20,5 % на базата на действителното възнаграждение на държавните служители води до вноска от 17,8 EUR, докато частният конкурент трябва да плаща 20,5 EUR (например на база 100 EUR това са 20,5 %).
(313)
Поради това е необходимо да се определи брутно възнаграждение за държавните служители (наричано по-нататък „брутното възнаграждение за държавните служители“), което предвижда базово възнаграждение, равно на брутното възнаграждение за частните служители. Приема се, че вноската за здравно осигуряване на държавните служители се равнява на вноската на частните служители по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Следователно оставащата разлика между брутното възнаграждение и действителното възнаграждение е равна на дела на служителя от вноските по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следващата формула преобразува действителното възнаграждение в брутно възнаграждение, което е равно на брутното възнаграждение на частните служители:
Таблица 6
Изчисляване на брутното възнаграждение на държавните служители (въз основа на вноските за 2006 г.)
Брутно възнаграждение за държавните служители =
(314)
Ако вземем например вноските за 2006 г., брутното възнаграждение за държавните служители надвишава с 15 % действителното възнаграждение на държавните служители. Следователно този процент дава количествено изражение на грешката, която би била допусната, ако като база за изчисление на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post, сравнени с вноските за задължително социално осигуряване на частните конкуренти, се използва действителното вместо брутното възнаграждение. Даденият в съображение 308 пример онагледява тази позиция, тъй като делът на работодателя в размер на 20,5 EUR, който правилно се основава на брутното възнаграждение, надвишава с 15 % дела на работодателя в размер на 17,8 EUR, който би се формирал от неточната база на действителното възнаграждение.
(315)
Поради това Комисията констатира, че референтната ставка на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post трябва да се основава на вноската на работодателя и на служителя за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и вноската на работодателя по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Референтната ставка трябва да се приложи към брутното възнаграждение на държавните служители (както е определено в Таблица 6).
VII.3.2.2. Основани на заплатите социалноосигурителни вноски, плащани от Deutsche Post за неговите държавни служители
(316)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща годишна вноска в размер на 2,045 млрд. ЕUR в пенсионния фонд за периода 1995-1999, с общ размер 10,225 млрд. ЕUR. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. от 2000 г. нататък Deutsche Post плаща ставка от 33 %. Тази ставка се прилага към действителното възнаграждение на държавните служители.
(317)
При оценката на необходимостта от и пропорционалността на помощта обаче трябва да се вземе предвид и фактът, че от икономическа гледна точка Deutsche Post не трябва да поема цялата вноска за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR, съответстваща на 33 % от действителните възнаграждения. В това отношение Комисията е на мнение, че трябва да се прави разграничение между периода 1995-2002 г. и периода от 2003 г. до днес.
а) Вноска на Deutsche Post за периода 1995-2002 г.
(318)
Германия твърди, че Deutsche Post е плащало социалноосигурителни вноски, надвишаващи вноските за задължително социално осигуряване, които е трябвало да плащат конкурентите, особено предвид годишните еднократни плащания за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR от 1995 г. до 1999 г. Следователно за периода до 1999 г., но също така през целия обхванат от разследването период, Deutsche Post е плащало най-малко равностойни, ако не и по-високи вноски от частните дружества. Съответно, не е възможно да бъда установено, че пенсионната субсидия е поставила Deutsche Post в по-благоприятно положение спрямо неговите конкуренти. Комисията трябва да отхвърли този аргумент, тъй като той не отчита специфичните регулаторни мерки, които германските власти са определили с оглед покриването на разходите за услугите с нерегулирани цени.
(319)
В настоящото решение Комисията констатира, че Deutsche Post е било в по-благоприятно положение спрямо своите конкуренти на пазарите с нерегулирани цени, тъй като част от действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, работещи за тези услуги, не се покриват от въпросните услуги. Вместо това тази част от действителните разходи за социално осигуряване е била прибавена към услугите с регулирани цени, приходите от които се запазват на достатъчно високо ниво, за да позволят финансирането на разходи в допълнение към разходите, произтичащи от услугите с регулирани цени.
(320)
Отчетите за управлението на Deutsche Post от 1995 г. нататък показват, че предприятието е заделило за услугите с нерегулирани цени само сума за социалноосигурителни вноски, която се основава на нормативно определената ставка на вноската. В допълнение, счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. и следващите години потвърждават тази практика. Така че икономическото предимство за услугите с нерегулирани цени е съществувало преди и след 1999 г., тъй като тези услуги безспорно са били освободени от произтичащите разходи.
(321)
Твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло вреди от сравнително неблагоприятно положение на пазарите с регулирани цени, тъй като е трябвало да финансира по-високи разходи за социално осигуряване поради годишните еднократни плащания от 1995 г. до 1999 г., не се подкрепя от фактите. Първо, Deutsche Post все още се е ползвало от изключително право за повечето от услугите с регулирани цени. Второ, и което е особено важно, цените за услугите, предмет на изключително право, са определени на достатъчно високо ниво, за да покриват тези разходи за сметка на базата от потребители.
(322)
За периода до 1995 г. регулирането на цените се основава на Наредбата за пощите (Postdienstverordnung) (87) от 24 юни 1991 г., която постановява, че цените за монопола трябва да са балансирани. В административната практика това включва разходите за пенсии. За периода 1995-1997 г. регулирането на цените се основава на Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите от 14 септември 1994 г. (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens, BGBl. I, стр. 2325, 2371). Член 4 във връзка с членове 2 и 7 от него разрешават приходите от услуги с регулирани цени да покриват не само разходите, произтичащи от регулираните услуги, включително вноските в пенсионния фонд, но също така да финансират разходите за услугите с нерегулирани цени.
(323)
Както показват годишните счетоводни отчети на Deutsche Post, по времето на пенсионната реформа от 1995 г. регулираните цени са се запазили на същото ниво като цените, приложими когато Deutsche Post все още е трябвало да плаща всички разходи за пенсии. Въпреки че по-късно разходите за пенсии са били ограничени до нивото на еднократната сума (от 1995 г. до 1999 г.) или са били фиксирани на 33 % от общия размер на заплатите на държавните служители (считано от 2000 г. нататък), които са намалявали всяка година, регулираните цени не са били съответно намалени, за да покриват само социалноосигурителните вноски в съответствие със задължителните социалноосигурителни вноски, плащани от конкурентите. Тъй като определените вноски в пенсионния фонд до 1999 г. (2,045 млрд. ЕUR годишно) остават приблизително равни на разходите за пенсии през 1994 г., за Deutsche Post икономическата ситуация по отношение на покриването на разходите за пенсии от услугите с регулирани цени не се променя. Нивото на приходите на Deutsche Post, както и неговата вноска в пенсионния фонд, остават в равновесие.
(324)
В PostG от 1997 г. ясно се постановява, че регулираните цени следва да покриват не само разходите за ефективно предоставяне на услугите, но също така тежестите, например разходите за социално осигуряване на държавните служители. Следователно в The PostG от 1997 г. изрично се признава, че приходите от услуги с регулирани цени трябва да се определят така, че да гарантират покриване на всички еднократни плащания. Тъй като изглежда германският законодател е сметнал, че тогавашното ниво на регулираните цени е отговаряло на изискванията на PostG от 1997 г., той е решил цените да бъдат запазени на нивото от 1997 г. до 1999 г. Впоследствие на 27 март 2000 г. министърът на икономиката и технологиите е взел решение одобрените на 1 септември 1997 г. цени да останат в сила до 31 декември 2002 г.
(325)
Следователно регулираните цени са били запазени на исторически високо ниво и не са били понижени до ниво, при което Deutsche Post би трябвало да понесе вреди от сравнително неблагоприятно положение.
(326)
От 2000 г. Deutsche Post е дори в още по-добро положение спрямо своите конкуренти, тъй като определените вноски в пенсионния фонд са понижени на 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители. В абсолютно изражение това ниво води до намаление на разходите от 2,045 млрд. EUR на 735 млн. EUR (дори и по-ниско през следващите години, тъй като броят на държавните служители намалява и тази тенденция се компенсира само частично от повишението на заплатите). Тъй като регулираните цени са се запазили на исторически високо ниво, от 2000 г. нататък Deutsche Post е можело да генерира значителни печалби от услугите с регулирани цени.
(327)
Като прави преглед на рентабилността на Deutsche Post от услуги с регулирани цени за целия период от 1995 г. до 2002 г., проучването на WIK стига до заключението, че Deutsche Post не е претърпяло загуби от услугите с регулирани цени, например в периода до 1999 г., въпреки еднократните плащания за пенсионния фонд. Проучването на WIK даже показва значителна положителна възвращаемост от 2000 г. нататък.
(328)
Поради това Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че Deutsche Post е било поставено в по-лоша позиция от конкурентите по отношение на покриването на социалноосигурителните вноски при услугите с регулирани цени и че преди 2002 г. пенсионната субсидия е била необходима и пропорционална.
(329)
Независимо от гореизложеното, Комисията приема, че в този случай съществуват достатъчно данни за определяне на точното ниво на основаните на заплатите социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post е платило в периода 1995-2002 г. Комисията е на мнение, че такова количествено определяне не може основателно да се базира на последващи констатации, че известна част от разходите за социално осигуряване от услуги с нерегулирани цени е била прехвърлена, за да се финансира от приходи от услуги с регулирани цени, и че като цяло Deutsche Post не е било ощетено от схемата за пенсионен фонд, тъй като приходите от регулирани услуги фактически са били определени на ниво, достатъчно да покрие вноските на предприятието в пенсионния фонд, в това число и прехвърлените тежести. Също така е невъзможно да се разработи метод, по който държавата членка да изчисли ставката на вноските за този период. Комисията счита, след оценка на правните основания за действащите регулирани цени от 1995 г. до 2002 г., че методът, по който компетентните органи са определили на ex-ante основа състава на регулираните цени, не може да бъде изведен със сигурност от законовите разпоредби. По-конкретно, в този случай не може със сигурност да се докаже, че когато компетентните органи са определили регулираните цени на ниво, което в крайна сметка фактически е покрило прехвърлените разходи, в своето решение те безпогрешно са определили част от регулираната цена, която да покрие размера на заявените тежести от услугите с нерегулирани цени.
(330)
За разлика от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., в които тези тежести са изрично признати и одобрени от регулаторния орган в пощенския сектор, това предварително фактическо покриване може да се е дължало на съображения на компетентните органи по определяне на цените, свързани с развитието на други разходни компоненти или с тенденциите при други икономически променливи. Следователно в този случай това предварително фактическо покриване не е достатъчно за точното и несъмнено количествено измерване на това доколко компетентните органи са увеличили регулираните цени, за да ги съобразят със заявените тежести по отношение на услугите с нерегулирани цени.
(331)
Напротив, от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. може безспорно да се установи как регулаторният орган в пощенския сектор е формирал състава на регулираните цени за периода от 1 януари 2003 г. Сигурно е, че те недвусмислено са определени на по-високо ниво с оглед да покрият тежестите от услугите с нерегулирани цени с приходите от услугите с регулирани цени.
б) Вноската на Deutsche Post от 2003 г.
(332)
PostG 1997 позволява на Deutsche Post да поиска от регулатора при определянето на допустимото ниво на приходите от изключителното право и регулираните услуги да включи в разходите, които да бъдат възстановени за сметка на потребителите, наред с останалото и „допълнителната социална тежест“, както и разходите за ефективно предоставяне на универсалната услуга. Този метод се прилага от регулаторният орган в пощенския сектор за първи път в решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор одобрява тежестта от допълнителните социалноосигурителни вноски също така в решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. Фактът, че само част от услугите с регулирани цени подлежат на предварителен ценови контрол, не променя оценката на Комисията. Независимо от това Deutsche Post е имало право да възстанови цялата тежест, като се възползва от господстващото си положение. В този смисъл няма значение дали регулаторът е упражнявал предварителен или последващ ценови контрол.
(333)
Регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява искането на Deutsche Post за рефинансиране на тежест № 2 (действителните разходи за социално осигуряване, надвишаващи нормативно определената ставка на вноската) от приходите от услуги с регулирани цени. С оглед определяне на допълнителните разходи за социално осигуряване (тежест № 2) за 2001 г., действителните социалноосигурителни вноски на Deutsche Post за неговите държавни служители в размер на [40-45 %] от действителните възнаграждения (88) са съпоставени с нормативно определената вноска. Тази референтна вноска се формира от дела на работодателя от вноските за социално осигуряване, осигуряването за злополука и допълнителното пенсионно осигуряване, които заедно достигат общо [20-25 %] от действителното възнаграждение.
(334)
Разликата между двете ставки от [15-20 %] от действителното възнаграждение на държавните служители е включена в тежест № 2 и е покрита с приходите от услуги с регулирани цени (вж. таблица 2).
(335)
Следователно от икономическа гледна точка Deutsche Post не плаща ставка в размер на 33 % от действителното възнаграждение като основани на заплатите социалноосигурителни вноски, а само [20-25 %]. От 2003 г. нататък разликата се поема от базата от потребители, която плаща цени, изчислени така че да покриват разходите за социално осигуряване на Deutsche Post за услугите, за които предприятието има изключително право до 2007 г., както и за универсалните услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение.
(336)
С цел да се съпостави приложената към действителното възнаграждение ставка с нивото на социалноосигурителните вноски на конкурентите, действителното възнаграждение трябва да бъде преобразувано в брутното възнаграждение на държавните служители.
(337)
Действителното възнаграждение отговаря на [85-90 %] от брутното възнаграждение на държавните служители (89). Въз основа на това [20-25 %] от действителното възнаграждение отговарят на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение.
(338)
В резултат на ограничаването на 33 % на вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и одобряването на тежест № 2 от регулаторният орган в пощенския сектор, нивото на плащаните от Deutsche Post социалноосигурителни вноски, основани на заплатата, е [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
VII.3.2.3. Съпоставка
а) Периодът между 1995 и 2002.г
(339)
През периода между 1995 г. и 2002 г. приходите от цените, прилагани от Deutsche Post в запазения сектор, значително намаляват действителната икономическа тежест от вноската на предприятието за покриване на неговите разходи за социално осигуряване. При все това, при липсата на заделен за тази цел елемент на цените, Комисията може да установи единствено, че нивото на вноската на Deutsche Post остава под референтната ставка. Комисията не може да изчисли точната разлика между тези две нива или да разработи метод, който би позволил на държавата членка да направи това.
б) Периодът от 2003 г. насам
(340)
С оглед да се сравни нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка, трябва да се отбележи, че нормативно определената ставка на вноската се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, което е твърде ниско базово възнаграждение в сравнение с брутното възнаграждение на частните служители. Ето защо нормативно определената ставка на вноската трябва да се преизчисли като процент от брутното възнаграждение на държавните служители.
(341)
Съпоставката за 2006 г. показва, че услугите с нерегулирани цени са били ефективно натоварени със социалноосигурителни вноски в размер на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители ([20-25 %] от действителното възнаграждение на държавните служители) в сравнение с референтната ставка от 33,5 %. Следователно по отношение на ставките на социалноосигурителните вноски през 2006 г. Deutsche Post се е ползвало от сравнително предимство в размер на [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
Таблица 7
Съпоставка на нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка на вноската на Deutsche Post за социално осигуряване през 2006.г
Ставка на социалноосигурителната вноска
Нормативно определена ставка на вноската
Референтна ставка на поетата от Deutsche Post социалноосигурителна вноска
като процент от
Брутно възнаграждение на частните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Дял на работодателя
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Дял на служителя
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
9,75 %
Допълнително пенсионно осигуряване
[0-5 %]
Осигуряване за злополука
[0-5 %]
Ставка на вноската
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Таблица 7 показва, че референтното ниво за Deutsche Post възлиза на 33,5 % от брутното възнаграждение на държавните служители и е с [10-15] процентни пункта по-високо от нивото, което Deutsche Post е плащало в действителност.
(343)
Разликата от [10-15] процентни пункта за 2006 г. надвишава номиналната разлика от [8-13] % между референтната ставка от 33,5 % и нормативно определената ставка на вноската от [20-25] %. Разликата включва горница от [2-3] процентни пункта, която отразява факта, че номиналната нормативно определена ставка на вноската от [20-25] % неправилно се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, а не на брутното им възнаграждение, което се равнява на брутното възнаграждение на частните служители.
VII.3.2.4. Предварителни заключения относно необходимостта и пропорционалността
(344)
Пенсионната субсидия, която покрива нуждите от финансиране на пенсионния фонд над вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители на Deutsche Post, не е необходима, нито пропорционална, по следните причини:
1)
Между 1995 г. и 2002 г. Deutsche Post в действителност е платило разходи под референтното ниво, но точната разлика не може да се определи.
2)
От 2003 г. нататък Deutsche Post е платило разходи със среден размер около [17,5-22,5] % от брутното възнаграждение на своите държавни служители в сравнение със средната референтна ставка от 32 % от брутното възнаграждение на държавните служители; оставащите разходи са се поемали от потребителя, тъй като приходите, разрешени съгласно прага на цените, включват тежестта от допълнителните разходи за социално осигуряване, които покриват оставащите [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
(345)
Разликата в ставката от 2003 г. нататък се дължи на два фактора:
1)
Нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, плащани от предприятията в сектора на писмовните/колетните пратки, е 41 % от брутното възнаграждение. За да бъде съпоставено с със социалноосигурителната вноска, която Deutsche Post плаща за своите държавни служители, трябва да се направи корекция, която да отчита факта, че държавните служители поемат 30-50 % от своите разходи за здравни и медико-социални грижи. Тази вноска на държавните служители се равнява на дела на служителя от разходите за здравни и медико-социални грижи, който възлиза на 7,5 % от брутното възнаграждение.
2)
Вноската на Deutsche Post се изчислява въз основа на действителното, а не на брутното възнаграждение на държавните служители. Следователно референтната ставка за държавните служители на Deutsche Post е 33,5 % от брутното възнаграждение. Облекчение, което надхвърля това ниво, по правило нито е необходимо, нито е пропорционално.
(346)
За периода 1995-2002 г. не е възможно да се определи точната част от облекчението, надхвърляща размера, който може да се приеме за необходим и пропорционален. От 2003 г. нататък тази част съответства на [10-15 %] от брутното възнаграждение.
VII.3.2.5. Въздействие на конкретната конкурентна и регулаторна среда върху необходимостта и пропорционалността
(347)
Оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия трябва обаче да вземе предвид конкретната конкурентна и регулаторна среда.
(348)
Както е обяснено в раздел II.2.1, до 31 декември 2007 г. Deutsche Post се е ползвало от изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки. Те са му предоставени до тази дата по силата на член 52 от PostG от 1997 г. със задължението за универсална услуга, предвидено в раздел 2 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (90) и в член 11 от PostG от 1997 г. От 1 януари 2008 г. нататък предприятието предоставя универсални услуги на доброволни начала.
(349)
Докато Deutsche Post е разполагало с изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки, неговите конкуренти не са можели да предлагат своите услуги на тази част от пощенския пазар. Фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е разрешил на Deutsche Post изцяло да рефинансира частта от разходите за социално осигуряване на държавните служители, произтичащи от предоставянето на запазени услуги, която превишава нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски на неговите конкуренти, чрез увеличени регулирани цени, показва, че е съществувала малка вероятност това да повлияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес.
(350)
Според обосновката за задължението за универсална услуга на конкурентен пазар пощенските оператори не биха предлагали определени услуги в селски и отдалечени райони, или поне не на достъпни цени. Ето защо в член 4 от Директива 97/67/ЕО всяка държава членка се задължава да гарантира, че потребителите ще се ползват от правото на универсална услуга, което включва непрекъснатото осигуряване на пощенски услуги с определено качество във всички части на тяхната територия на цени, достъпни за всички потребители.
(351)
В този смисъл германското национално законодателство вменява конкретно задължение на всеки пощенски оператор с господстващо положение на даден пазар, което попада в обхвата на задължението за универсална услуга. Съгласно член 2 от PDLV (91) такива оператори трябва да предлагат услуги на този пазар при равни условия за всички потребители. Досега само Deutsche Post се е ползвало с такова господстващо положение и е било обект на това задължение.
(352)
След приватизацията Deutsche Post не е получавало държавна помощ като компенсация за предоставянето на универсални услуги. То обаче получава компенсация за разходите, произтичащи от гарантираната универсална услуга, от приходите от услуги с регулирани цени, по отношение на които заема господстващо положение. Комисията смята за целесъобразно да вземе предвид този факт при оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия.
(353)
Поради това Комисията заключава, че що се отнася до разходите за социално осигуряване на държавните служители, направени за предоставянето на услуги с регулирани цени, които попадат в обхвата на задължението за универсална услуга и по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил пълното финансиране на тези разходи за социално осигуряване чрез увеличени регулирани цени - дори ако тези разходи за социално осигуряване превишават нивото, което обичайно се плаща от конкурентите - не влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес. Това заключение се основава на конкретната конкурентна и регулаторна среда, в която се предоставят услугите. Следователно неговото приложно поле не може да бъде разширено до други сектори.
VII.3.3. Заключение
(354)
Следователно може да се заключи, че от 2003 г. нататък Deutsche Post е платило за държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, ниво на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, което е с 11-14 процентни пункта под ставките на вноските на неговите конкуренти.
Фигура 8
Сравнително предимство по отношение на ставката на социалноосигурителните вноски спрямо услугите с нерегулирани цени (ставки на вноските като процент от брутното възнаграждение на държавните служители)
[…]
(355)
За постигането на целта за постепенно отваряне на пазара за пощенски услуги ниските социалноосигурителни вноски не са нито необходими, нито пропорционални. На разглежданите пазари Deutsche Post е в жестока конкуренция с останалите предприятия. Ето защо Комисията счита, че по-ниско ниво на вноските влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес, и не може да се приеме за съвместимо с вътрешния пазар.
(356)
Несъвместимата част от пенсионната субсидия за периода след 1 януари 2003 г. се изчислява като разликата между референтната ставка и нормативно определената ставка на вноските, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, по следната формула:
Таблица 8
Формула за изчисляване на несъвместимата помощ за периода след 1 януари 2003 г.
Несъвместима помощ =
=
(референтна ставка - нормативно определена ставка на вноската)
×
Общ размер на брутното възнаграждение на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени
(357)
Въз основа на наличните данни полученото сравнително предимство за периода 2003-2010 г. възлиза на [500-1 000] млн. EUR (вж. приложението). През този период годишният размер на несъвместимата помощ спада от […] млн. EUR през 2003 г. на […] млн. EUR през 2010 г. поради намаляващия брой на държавните служители.
VII.3.4. Отговор на аргументите, представени от Германия
(358)
В решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения относно необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия, тъй като социалноосигурителните вноски, плащани за услугите с нерегулирани цени, са с 11-14 % по-ниски от тези на частните конкуренти. В решението за разширяване от 2011 г. полученото предимство се определя в количествено отношение в диапазона 100-200 млн. EUR годишно.
(359)
Германия представя две основни възражения в отговор на решението за разширяване от 2011 г.:
1)
Германия настоява, че референтната ставка може да се основава само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, тъй като частните предприятия не са законово задължени да плащат вноската на служителите. Нещо повече, референтната ставка трябва да отчита факта, че Deutsche Post винаги е плащало възнаграждения, които са по-високи от „конкурентните“.
2)
Германия твърди, че Комисията не е успяла да докаже, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са достатъчни за финансиране на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване.
VII.3.4.1. Комисията с право включва вноската на служителите в референтната ставка и не коригира нивото на възнаграждението спрямо дадено „конкурентно възнаграждение“.
(360)
Германия твърди, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя.
(361)
По първия аргумент Комисията отбелязва, че държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва непременно да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат преки и косвени вноски с еднакъв размер.
(362)
Германия освен това твърди, че референтната ставка не се прилага за брутното или действителното възнаграждение на държавните служители, а само за „конкурентното възнаграждение“. В счетоводните данни за регулаторите за 2002, 2007 и 2011 г. Deutsche Post счита, че „конкурентното възнаграждение“ следва да се основава на ETV възнаграждението или на определените в колективните трудови договори възнаграждения в пощенския сектор от 2003 нататък.
(363)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. „конкурентното“ възнаграждение се определя като минималното възнаграждение за 2007 г., което е по-ниско дори от ETV възнаграждението.
(364)
Германия твърди, че е необходимо изчислението да се основава на тези „конкурентни“ възнаграждения с оглед поставяне на разходите за социално осигуряване на Deutsche Post на същото ниво като тези на неговите конкуренти.
(365)
Комисията не може да приеме този аргумент, тъй като помощта трябва да е ограничена до необходимия минимум, за да се гарантира, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на нивото на Съюза се осъществява при приемливи икономически условия.
(366)
Би било непропорционално помощта да се увеличи до такава степен, че от 1995 г. нататък Deutsche Post да трябва да финансира само социалноосигурителни вноски, основани на „конкурентни“ възнаграждения, които не отразяват условията на пазара на труда в предишните години. Разликите в нивата на възнагражденията за персонал, назначен на различни етапи във времето от заварени и нови участници на пазара, са обичайно явление в икономическия живот.
(367)
В решението по делото за държавна помощ France Telecom (92) Комисията също отхвърля представените от Франция аргументи, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски следва да отразяват факта, че държавните служители получават по-високи възнаграждения от служителите на конкурентите. В този контекст Комисията е отбелязала, че благодарение на държавните служители в момента на отваряне на пазара завареният оператор е разполагал с добре квалифициран и компетентен персонал, без който не би могъл да запази позицията си на пазара. При всички случаи би било напълно неестествено да се изтъкнат конкретни слабости на заварения пощенски оператор и да се пренебрегнат неговите важни предимства по отношение например на пазарен дял, разпознаваемостта на марката и базата от клиенти.
(368)
И накрая, изчисленията на Deutsche Post не могат убедително да докажат, че без задължението за назначаване на държавни служители предприятието би постигнало изчислените икономии от разходите за възнаграждения. Дори ако приемем, че през 1995 г. държавните служители биха преминали ефективно към статут на частни служители, не е установено нито колко държавни служители са щели да бъдат заменени от частни служители през 1995 г., нито какви са щели да бъдат нивата на възнагражденията. Дори само общият брой на държавните служители на Deutsche Post през 1995 г. (93) прави неправдоподобно предположението, че би било законово и икономически възможно от 1995 г. нататък всички държавни служители да бъдат заменени с частни служители на по-ниски заплати и със същата производителност.
(369)
Поради това Комисията отхвърля възраженията на Германия във връзка с референтната ставка и възнагражденията.
VII.3.4.2. Относно твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за финансиране на предявените тежести
(370)
Германия твърди, че Комисията е оценила само нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски за услугите с нерегулирани цени, но не е проверила дали печалбата от универсалните услуги с регулирани цени е достатъчна за финансиране на заявените тежести.
(371)
Германия предлага обосновка в две направления. На първо място тя твърди, че Комисията не е доказала, че националният регулаторен орган в пощенския сектор действително е одобрил заявените от Deutsche Post тежести. На второ място Германия твърди, че дори ако регулаторът е одобрил тези тежести, печалбите от универсалните услуги с регулирани цени не са били достатъчни за финансирането им. Германия е представила две експертни проучвания - от професор Weber и от CTcon - за да покаже, че услугите с регулирани цени са били недостатъчни за покриването на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване и, следователно Deutsche Post е получило недостатъчни компенсации за допълнителните си разходи за социално осигуряване.
а) Решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. се основават на счетоводните данни за регулаторите, представени от Deutsche Post, и утвърждават всички заявени тежести.
(372)
Налице са документални доказателства, че след решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил тежестите на Deutsche Post и е определил регулираните цени така, че да ги покриват. Решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. също потвърждават, че регулаторният орган в пощенския сектор е приел претенциите на Deutsche Post и е одобрил финансирането на заявените допълнителни разходи за социално осигуряване от приходите от услуги с регулирани цени.
б) Проучването на професор Weber не подкрепя твърдението, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на заявените от Deutsche Post тежести.
(373)
Проучването на професор Weber обхваща периода от 1995 г. до 2010 г. и в него се подчертава, че Deutsche Post се е ползвало не само от пенсионната субсидия, но също и от пълно покритие на тежест № 2 от приходите от услуги с регулирани цени (вж. раздел 0 за подробно описание на проучването).
(374)
За да се оцени експертното проучване, е полезно най-напред да се припомни накратко правилото за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. В него се изисква прагът на цените да отчита надлежно разходите за ефективно предоставяне на услугите, тежестта на разходите за предоставяне на универсална услуга, както и разходите, които произтичат от прехвърлянето на пенсионноосигурителните тежести за служителите, които произтичат от правоприемника за Deutsche Bundespost.
Таблица 9
Правило за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
Праг на цените за регулирани услуги =
=
Разходи за ефективно предоставяне на регулирани услуги + тежести =
=
Общи разходи за регулирани услуги + тежести от нерегулираните услуги
(375)
Регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определи регулираните цени така, че приходите да покриват разходите за „ефективно предоставяне“ на услуги с регулирани цени и одобрените тежести. С други думи, регулираните цени финансират изцяло не само общите разходи за регулираните услуги - независимо дали те са обозначени като „тежести“ или като „разходи за ефективно предоставяне на услугите“ - но също и частта от тежестта от услугите с нерегулирани цени. Ето защо в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. се гарантира, че одобрените тежести ще бъдат изцяло покрити от приходите от услуги с регулирани цени. Оттук следва, че противно на твърдението на Германия законът изисква услугите с регулирани цени да не бъдат недостатъчно компенсирани поради прехвърлянето на допълнителните разходи за социално осигуряване на служителите в областта на услугите с нерегулирани цени.
(376)
Като първа стъпка в експертното проучване се определят допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители като разликата между всички разходи за социално осигуряване, направени от Deutsche Post за неговите държавни служители (вноска в пенсионния фонд, здравни разходи, осигуряване за злополука, разни осигурителни плащания) и вноските на работодателите по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за здравни и медико-социални грижи, основани на минималното възнаграждение за 2007 г. Като втора стъпка тази разлика се сравнява с тежест № 2.
(377)
Експертното проучване на професор Weber страда от два основни недостатъка. Първо, в него се преувеличава нивото на допълнителните разходи за социално осигуряване. Второ, в него се пропуска фактът, че в резултат на това преувеличение допълнителните разходи за социално осигуряване включват и елементи от разходите, за които Deutsche Post е получило компенсации, които не са разпределени към тежест № 2, а към други разходни пера. Комисията би искала подробно да подчертае следните недостатъци.
(378)
На първо място, в експертното проучване допълнителните разходи за социално осигуряване се изчисляват с помощта на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски. Тежест № 2 обаче се изчислява въз основа на нормативно определената ставка на вноската. Тъй като последната надвишава дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, допълнителните разходи за социално осигуряване, изчислени в експертното проучване, са по-големи от тежест № 2. Следователно в експертното проучване са включени допълнителни разходи за социално осигуряване, които регулаторният орган в пощенския сектор счита за разходи за „ефективно предоставяне“.
(379)
На второ място, в експертното проучване се отчита фактът, че тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) покрива и част от допълнителните разходи за социално осигуряване (например поради разликата между действителното възнаграждение и „конкурентното“ референтно възнаграждение) и следователно тези разходи се финансират чрез тежест № 1. Други разходи за социално осигуряване, отчетени в експертното проучване, се покриват от отделни тежести (например плащанията за BAnstPT се покриват от тежест № 6) и така се компенсират. Въпреки че общата сума на действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители е представена, не се посочва фактът, че допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват и от други тежести освен от тежест № 2.
(380)
На трето място, не бива да се забравя, че тежест № 2 съдържа допълнителни разходи за социално осигуряване и на държавни, и на частни служители. Социалноосигурителните вноски на частните служители преди 2003 г. са били по-високи от нормативно определената референтна ставка, тъй като в тези разходи са включени също разходи за лихви в размер на […] млн. EUR за допълнителното пенсионно осигуряване на частните служители. От 2003 г. тези разходи за лихви се разпределят към финансовите разходи и разходите за социално осигуряване на частните служители са под нормативно определената референтна ставка.
(381)
Тъй като в експертното проучване е включен пълният размер на тежест № 2 като компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, облекчението за разходите за социално осигуряване на държавните служители е прекомерно преди 2003 г. и недостатъчно след 2003 г. С оглед изчисляване на съответната компенсация, която тежест № 2 е осигурила за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, тежест № 2 трябва да бъде разделена между държавните и частните служители.
(382)
Оттук следва, че установената в проучването недостатъчна компенсация е подвеждаща, тъй като в проучването се пропуска фактът, че заявените допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват не само от тежест № 2 и че регулаторният орган в пощенския сектор разглежда като разходи за „ефективно предоставяне“ завишена част от разходите за социално осигуряване. Съответно коригиране на грешките в експертното проучване, свързани с компенсирането, изравнява тежестите и допълнителните разходи за социално осигуряване съгласно изискванията на член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
(383)
Възражението на Германия, че Комисията е допуснала грешка в решението за разширяване от 2011 г., като е изчислила сравнителното предимство само за услугите с нерегулирани цени, следователно трябва да бъде отхвърлено, тъй като съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определя прага на цените по такъв начин, че приходите от услуги с регулирани цени да покриват разходите за ефективно предоставяне на услуги с регулирани цени и одобрените тежести.
в) Отсъствие на доказателства за недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване според проучването на WIK
(384)
Като се позовава на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., Германия твърди, че Deutsche Post е претърпяло значителни загуби от своите услуги с регулирани цени от 1990 г. нататък, тъй като приходите от услуги с регулирани цени са били погълнати от разходите за услугите с регулирани цени, както и от нетните разходи за изпълнение на задължението за универсална услуга (94). Поради това Германия отхвърля аргумента на Комисията, че печалбата от услуги с регулирани цени би била достатъчна за финансиране на всички допълнителни разходи за социално осигуряване от услугите с нерегулирани цени.
(385)
На първо място, Комисията отбелязва, че от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор от 2003 г. нататък е видно, че регулаторът е определил дял от приходите от услуги с регулирани цени като компенсация за тежест № 2. Следователно наличието на принос от приходите от услуги с регулирани цени е установено по безспорен начин от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор.
(386)
На второ място, проучването на WIK показва, противно на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., че от 2000 г. услугите с регулирани цени са постигнали значителни положителни маржове на печалбите от продажбите в размер над [6,5--8,5] %.
Фигура 9
Изчисляване на възвращаемостта на продажбите при услугите с регулирани цени въз основа на проучването на WIK Study
[…]
Забележка:
Изчисленията се основават на корекциите на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. в проучването на WIK. Освен това се приема, че услугите с регулирани цени покриват всички загуби от универсалните услуги с нерегулирани цени. Занижената печалба през 2007 г. се дължи най-вече на извънредните амортизационни разходи за портфейла на недвижимите имоти.
(387)
Увеличените печалби от 2000 г. нататък са пряко свързани с намаляването на определените пенсионни вноски съгласно Закона за пенсиите от 1995 г. Докато през 1999 г. Deutsche Post е осъществило годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR, съответната сума през 2000 г. е била едва 735 млн. EUR (33 % от действителното възнаграждение на държавните служители). Тъй като през 2000 г. регулаторният орган в пощенския сектор не е коригирал към намаление регулираните цени в съответствие с намалените пенсионни вноски, печалбата на Deutsche Post значително се е увеличила. Дори след решението за прагове на цените от 2002 г. реализираната печалба пак остава на високо ниво, тъй като регулираните цени не са били достатъчно намалени, за да отговорят на разходите за услугите с регулирани цени.
(388)
Що се отнася до критиките на Германия по отношение на проучването на WIK, Комисията смята, че проучването предоставя по-подходящо описание на икономическото положение на Deutsche Post като цяло и на печалбата от услуги с регулирани цени в частност, отколкото счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Причините са следните:
i) по-подходящо разпределяне на разходите към търговските услуги
(389)
Съгласно решението по делото Chronopost търговските услуги трябва да поемат собствените си преки разходи и да осигуряват достатъчен принос в общите разходи. Подходящото разпределяне на разходите между различните услуги може да се докаже или чрез външни референтни показатели (например пазарни цени), или чрез вътрешни данни за разходите (95).
(390)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. се основават на принципа, заложен в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г., в който се предвижда, че към услугите с нерегулирани цени следва да се разпределят само разходите за ефективно предоставяне на услугата, докато всички тежести (например допълнителните разходи за назначаване на персонала на Postdienst и нетните разходи за задължението за универсална услуга) трябва да се финансират от приходите от услуги с регулирани цени. При все това в прегледа му на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., сравнени с рентабилността на частните конкуренти, в проучването на WIK се установява, че Deutsche Post разпределя твърде голям дял от тежестите към услугите с регулирани цени и твърде малко разходи към търговските услуги.
(391)
Констатациите на проучването на WIK се потвърждават от оценката на твърдяните „конкурентни“ референтни показатели, които Deutsche Post е използвало при изчисляването на отделните тежести. Както беше показано по-горе, нормативно определената ставка на вноската за изчисляване на тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) е твърде нисък референтен показател в сравнение с вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти. Нещо повече, като се има предвид например инфраструктурната тежест на мрежата от пощенски клонове, това е един напълно хипотетичен референтен показател, тъй като не може да се потвърди, че Deutsche Post не би поддържало собствени пощенски клонове след 1990 г. без универсалното задължение. По същия начин не може да се докаже, че след 1990 г. Deutsche Post би работило изключително с персонал, на който да трябва да плаща възнаграждения на нивото на минималната заплата за 2007 г.
(392)
Поради това Комисията заключава, че проучването на WIK предлага по-подходяща основа за установяване на разходите, които да бъдат разпределени към търговските услуги.
(393)
В допълнение, определянето на разходите следва да се извършва при спазване на общите счетоводни принципи съгласно Директива 97/67/ЕО и Директива 2006/111/ЕО. Нито увеличените амортизационни разходи, нито увеличените разходи за допълнително пенсионно осигуряване са включени в годишните счетоводни отчети на Deutsche Post. Такива разходи обичайно се покриват от нетната печалба на предприятието и това важи за Deutsche Post, както и за неговите конкуренти. Следователно едно коригиране на разходите към увеличение би поставило Deutsche Post в облагодетелствано положение спрямо неговите конкуренти.
ii) Определяне на референтната печалба с оглед позицията на Deutsche Post по отношение на риска
(394)
Реализираните печалби на Deutsche Post от 2000 г. нататък превишават значително средната възвращаемост на продажбите (ROS) от 3,48 % в проучването на WIK, както и долната граница на ROS от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Следователно не може да се приеме твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло толкова тежки загуби, че не е било в състояние да покрие тежестите с приходите от услугите с регулирани цени.
(395)
Освен това проучването Deloitte-II, което се основава на малка извадка за сравнение основно от многонационални оператори за експресни колетни пратки (като UPS, FedEx, TNT Express), трябва да бъде цялостно преразгледано. Препоръката на проучването Deloitte-II за диапазон на разумната печалба, който започва от възвращаемост на продажбите от 6,1 % и достига средна възвращаемост на продажбите от 7,4 %, пренебрегва факта, че Deutsche Post развива стопанска дейност със значително по-ниска капиталоемкост и по-малко рискове:
1)
Самото Deutsche Post не извършва услуги за международни експресни колетни пратки, които се извършват само от неговите дъщерни предприятия на DHL.
2)
Операциите по писмовни пратки, които формират 75 % от приходите на Deutsche Post, изискват значително по-малко капиталови инвестиции в сравнение с многонационалните оператори за колетни пратки, тъй като основните разходи за доставката на писмовни пратки са възнагражденията на пощенските раздавачи. Операторите на експресни колетни пратки трябва да инвестират много по-големи суми в капиталоемко оборудване (96).
3)
Господстващото положение на Deutsche Post на пазара за писмовни пратки се създава и затвърждава чрез изключителното право, което предоставя на Deutsche Post база от потребители, без да му се налага да осъществява големи инвестиции в предлагане на пазара и в търговски марки. Обратно, многонационалните оператори за колетни пратки е трябвало да изградят своите позиции на всеки национален пазар от нула и са създали някои от най-известните марки (97) на собствен риск и със собствени разходи.
4)
Накрая, Deutsche Post е било защитено от пазарни и свързани с разходите рискове чрез държавни мерки (98). В частност ценовото регулиране е осигурявало покритие за всички тежести от услугите с нерегулирани цени (99).
(396)
Следователно в проучването на WIK правилно се прилага референтна печалба под диапазона на Deloitte-II, за да вземе надлежно предвид по-ниската капиталоемкост и по-малките търговски рискове на Deutsche Post в сравнение с многонационалните оператори за експресни колетни пратки. Не е необходимо обаче нивото на референтната печалба да се определя с точност, тъй като достигнатите средни маржове на възвращаемостта на продажбите от 8,3 % така или иначе са по-високи от изчислената долна граница за възвращаемост на продажбите от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Дори ако се използва собственото експертно проучване на Германия, не би могло да се установи недостатъчно компенсиране на Deutsche Post от 2000 г. нататък.
(397)
Във всички случаи критиките на Германия по проучването на WIK трудно могат да бъдат разбрани, тъй като средната възвращаемост на продажбите от 3,48 % не надвишава нивото на печалбата, което регулаторният орган в пощенския сектор и самото Deutsche Post считат за разумно. От една страна, както е обяснено в раздел IV.4.3, в абсолютно изражение референтната възвращаемост на продажбите от 3,48 % дава по-висока печалба от капиталовите разходи (например […] и […]), декларирани от Deutsche Post в счетоводните данни и одобрени от регулатора. От друга страна, средната възвращаемост на продажбите от 7,66 % в проучването на WIK е подобна на възвращаемостта на капитала, която Deutsche Post […].
(398)
Заключенията относно определянето на референтната печалба не са повлияни от цитираните от Германия разумни ставки на печалбата от 7-8 % от продажбите в секторите на железопътния и автобусния транспорт. Тези сектори са по-капиталоемки и следователно изискват по-висока възвращаемост на продажбите за покриване на капиталовите разходи. Обратно, тези цифри потвърждават, че референтната печалба според проучването Deloitte-II съответства в по-голяма степен на средната възвращаемост на продажбите в капиталоемък, отколкото в трудоемък отрасъл.
г) Заключения
(399)
Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени не са били достатъчни за покриване на тежестите за допълнителни разходи за социално осигуряване. Твърдението на Германия не се подкрепя нито от представеното експертно проучване, нито от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(400)
Напротив, с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. е ясно документирано, че регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява компенсирането на заявените тежести от приходите от услуги с регулирани цени.
VII.3.5. Преустановяване на несъвместимата помощ от 1 януари 2003 г.
(401)
Съгласно установената съдебна практика на Съда, Комисията е компетентна да реши дали съответната държава членка трябва да отмени или да измени помощта (100), когато се установи, че тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар. Както Съдът многократно е постановявал, целта на това задължение е да бъде възстановена съществувалата преди това ситуация (101). В този контекст Съдът е постановил, че целта е постигната, когато получателят е изплатил сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се е отказал от предимството, което е имал спрямо конкурентите си на пазара, и ситуацията отпреди плащането на помощта е възстановена (102).
(402)
В съответствие с тази съдебна практика член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 постановява, че „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя …. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(403)
Комисията отбелязва още, че решенията за разширяване от 2007 г. и 2011 г. се отнасят за периода 1990-2007 г. Пенсионната субсидия обаче представлява постоянна схема за помощ, която не е преустановена през 2007 г. Следователно компенсацията за тежестите от приходите от услуги с регулирани цени не е прекратена през 2007 г. Всъщност в писмените си изявления от 2 януари 2012 г. Германия предоставя данни за пенсионната субсидия и приходите от услуги с регулирани цени, които включват 2010 г. Ето защо Комисията заключава, че възстановяването на несъвместимата част от пенсионната субсидия не трябва да се ограничи до 2007 г., а трябва да продължи до датата на уведомяването за настоящото решение.
(404)
За изчисляването на елемента на помощта, която вече е предоставена на разположение на Deutsche Post, следва да се отбележи, че в съответствие със съдебна практика на Съда нито една разпоредба от законодателството на Съюза не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на получателя сам да определи размера без излишни затруднения (103).
(405)
Несъвместимата помощ трябва да бъде изчислена по формулата в Таблица 8 въз основа на нормативно определената ставка на вноската и референтната ставка, както е определено в приложението и е показано в Таблица 7, и въз основа на брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6. Върху сумата на неправомерната помощ, предоставяна всяка година, се дължи лихва до датата на нейното възстановяване. Размерът на лихвата се определя съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (104).
(406)
Изчисленията в приложението, с които се оценява неправомерната помощ за периода 2003-2010 г., без лихвите, се основават на предположението, че държавни служители работят в еднакво съотношение за услугите с регулирани цени и за услугите с нерегулирани цени. Наличните данни не дават информация относно точния брой държавни служители, които са работили за услугите с регулирани цени и за тези с нерегулирани цени. Поради това се приема, че частите от приходите от услуги с регулирани цени и от услуги с нерегулирани цени дават най-близкия надежден приблизителен резултат за разпределението на разходите за възнаграждения.
(407)
Следователно с по-подробни данни може да се получи по-точно изчисление и резултатите да се променят. Наскоро Германия е предоставила нова информация относно общия размер на възнаграждението на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени за периода 1995-2007 г. В информацията се предполага, че общият размер на възнаграждението на държавните служители следва да се изчислява чрез разделяне на базата на разходите за персонал на Deutsche Post в счетоводните отчети. Такъв подход може да доведе до общ размер на възнаграждението на държавните служители, по-нисък от оценката му чрез разделяне на базата на частите от приходите. Германия е предоставила мнения на 2 и 19 януари 2012 г., които показват, че поне по отношение на решението за прагове на цените от 2011 г. относителната част на тежестите в рамките на услугите с регулирани цени, а също и между услугите с регулирани цени и тези с нерегулирани цени, се е изменила. Тази информация изглежда показва, че от 2008 г. нататък част от тежестите са разпределени към услугите с нерегулирани цени. При прилагането на настоящото решение точният размер на неправомерната помощ ще бъде изчислен съвместно с Германия, като се вземат под внимание тези съображения.
(408)
Въпреки всички усилия, положени от Комисията, тя не успя да получи надеждни цифри за размера на неправомерната помощ, предоставена между 1995 г. и 2002 г. Също така не е възможно в настоящото решение да бъдат изчислени достатъчно точни параметри, които да позволят на държавата членка (самостоятелно или съвместно с Комисията) да направи окончателното изчисление през фазата на изпълнение на решението. При тези конкретни обстоятелства зачитането на правото на държавата членка на защита и принципът на правна сигурност представляват пречки за възстановяването съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, който гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(409)
Поради това възстановяването следва да започне от 1 януари 2003 г. и да продължи, докато сравнителното предимство за услугите с нерегулирани цени престане да съществува.
(410)
За периода след датата на уведомяването за настоящото решение трябва да се гарантира, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители, не е по-ниско от плащаното от неговите конкуренти за частните служители. При съпоставката трябва да се вземе под внимание всяка компенсация, която Deutsche Post получава въз основа на ценовото регулиране съгласно член 20 от PostG.
VIII. ОЦЕНКА НА ДЪРЖАВНИТЕ КОМПЕНСАЦИОННИ ПЛАЩАНИЯ КАТО ПОМОЩ
VIII.1. Наличие на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(411)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде вменена на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(412)
Държавните компенсационни плащания представляват държавни ресурси, тъй като са се основавали на членове 37 и 40 от PostVerfG от 1989 г. и на член 2 от PostUmwG от 1994 г. и са били финансирани от ресурсите на притежаваното от държавата предприятие Telekom.
VIII.1.1. Финансово предимство, предоставено чрез държавните компенсационни плащания
VIII.1.1.1. Твърдение на Германия, че прехвърлените плащания представляват специално задължение
(413)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания е трябвало да компенсират само прехвърлените плащания, представляващи разходи, които частните конкуренти обикновено не трябва да финансират. Тя разглежда прехвърлените плащания като налог sui generis, който не може да се класифицира като данък или дивидент.
(414)
Deutsche Post е трябвало да извърши прехвърлените плащания, които варират между 6,6 % и 10 % от получените приходи, в периода 1924-1995 г. Според доклада на KPMG в решението си от 22 март 1984 г. Федералният конституционен съд (Bundesverfassungsgericht) не е определил точния правен характер на прехвърлените плащания, а ги е окачествил като приход за държавния бюджет (Erwerbseinkünfte). Освен това прехвърлените плащания са определени като разходи (Kosten der Leistung), които Deutsche Post е трябвало да плати за предоставянето на своите услуги.
(415)
Въпреки че Федералният конституционен съд не е определил с точност до каква степен прехвърлените плащания следва да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти, е ясно, че прехвърлените плащания са генерирали приходи в държавния бюджет.
(416)
На първо място, в миналото държавите членки са използвали приходите от монополите в сектора на пощите и далекосъобщенията като източник на приходи за държавния бюджет. Тъй като Bundespost и неговите предшественици са били освободени от общи данъци до 1995 г. поради техния публичноправен статут, определянето на налог sui generis се е използвало за генериране на приходи от тези сектори в държавния бюджет. Освен това облагането на тези монополи с налози е било икономически обосновано. Потребителите са били готови да приемат увеличения на цените без значително да ограничават потреблението на услугите, така че е било възможно генерирането на значителни приходи за държавния бюджет.
(417)
На второ място, за разлика от частните предприятия Deutsche Post не е било задължено да плаща преки или косвени данъци, нито дивиденти върху предоставения капитал. В резултат на това прехвърлените плащания са били единственото средство за федералното правителство - в качеството му на данъчен орган, както и в качеството му на акционер - да получава приходи от Deutsche Post. В този смисъл няма значение дали прехвърлените плащания отговарят изцяло на определението за даден данъчен режим или режим за плащане на дивиденти. Във всеки случай прехвърлените плащания са вноски, които Deutsche Post е трябвало да извършва от 1924 г. нататък и които са генерирали приходи за държавния бюджет.
(418)
На последно място, налагането на прехвърлените плащания е било в съответствие с публичната цел за генериране на приходи за държавния бюджет - независимо дали под формата на данъци или на дивиденти - от държавен монопол. Следователно прехвърлените плащания представляват обичаен разход, който Deutsche Post е било задължено да финансира от собствените си ресурси.
VIII.1.1.2. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са в съответствие с поведението на частен инвеститор
(419)
Германия твърди, че при предоставянето на държавните компенсационни плащания отчасти е действала като частен инвеститор, тъй като с прехвърлянето на публични средства са финансирани печеливши инвестиции в мрежата на Deutsche Post.
(420)
Тъй като обаче държавните компенсационни плащания са предоставени въз основа на натрупаните загуби - в противовес на инвестиционните планове - е очевидно, че никой частен инвеститор не би възприел такава инвестиционна стратегия.
(421)
Следователно държавните компенсационни плащания са предоставили финансово предимство на Deutsche Post.
VIII.1.1.3. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са представлявали компенсация за нетните разходи по задължението за универсална услуга
(422)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не представляват помощ, тъй като са компенсирали нетните разходи по задължението за универсална услуга.
(423)
В решението по делото Altmark (105) Съдът постановява, че компенсацията за обществена услуга не представлява държавна помощ за целите на член 107 от ДФЕС, при условие че са спазени четири кумулативни критерия. Първо, предприятието получател трябва да бъде действително натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени. Второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин. Трето, компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо да покрие всички или част от разходите, понесени при изпълнение на задължението за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба. Четвърто, когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено и оборудвано с необходимите средства, би направило.
(424)
Тъй като Deutsche Post не е избрано чрез процедура за възлагане на обществена поръчка и Германия не е доказала, че Deutsche Post е добре ръководено предприятие, четвъртото условие от решението Altmark не е изпълнено.
VIII.1.2. Заключения относно наличието на помощ
(425)
Държавните компенсационни плащания са предоставени с държавни ресурси и са освободили Deutsche Post от разходи, които частните предприятия обичайно трябва да поемат. Германия не успява да докаже, че държавните компенсационни плащания изпълняват критериите на решението Altmark, което би ги поставило извън обхвата на класификацията за помощ.
(426)
Поради причините, изложени в раздел VII.1.2, съществува вероятност държавните компенсационни плащания да нарушат конкуренцията и да засегнат търговията.
(427)
Поради това Комисията счита, че държавните компенсационни плащания представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VIII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(428)
Държавните компенсационни плащания са въведени с член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г. и следователно представляват нова мярка за помощ.
VIII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС
(429)
Член 106, параграф 2 от ДФЕС гласи, че предприятията, които са натоварени с изпълнението на услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и по-специално на правилата относно конкуренцията. В него обаче се предвижда изключение от правилата, съдържащи се в Договора, при условие че са изпълнени няколко критерия. Първо, трябва да е налице акт на възлагане, чрез който държавата да предоставя отговорността за изпълнението на определена задача на дадено предприятие. Второ, възлагането трябва да засяга услуга от общ икономически интерес. Трето, изключението трябва да е необходимо за изпълнението на възложените задачи и да е пропорционално на тази цел. На последно място, развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(430)
В съобщенията от 1996 г. и 2001 г. (106), (107) и в Рамката за услугите от общ икономически интерес от 2005 г. Комисията обяснява прилагането на изискванията за необходимост и пропорционалност по отношение на изключението по член 106, параграф 2 от ДФЕС. Раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. съдържа последната кодификация на смисъла и обхвата на тези изисквания, които Съдът на ЕО, Общият съд и Комисията последователно са прилагали в миналото.
(431)
Съгласно раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. Необходимостта от и пропорционалността на предоставената компенсация трябва е в съответствие със следните принципи:
1)
Размерът на компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения.
2)
Размерът на компенсацията включва всички предимства, предоставени от държавата или чрез държавни ресурси, независимо под каква форма, без оглед на класификацията им за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3)
Размерът на компенсацията трябва действително да се използва за извършването на съответната услуга от общ икономически интерес. Компенсациите за обществени услуги, предназначени за дадена услуга от общ икономически интерес, но в действителност използвани за дейности в други пазарни сектори, са неоправдани и следователно представляват несъвместима държавна помощ.
(432)
В практиката на Комисията по вземане на решения държавните компенсационни плащания за разходи за универсална услуга се разглеждат като съвместима помощ (или не се считат за помощ), доколкото плащанията са по-ниски от действителните нетни разходи за универсалната услуга (108).
VIII.3.1. Възлагане на услуга от общ икономически интерес
(433)
Последващите директиви за пощенските услуги и съдебната практика на Съда (109) винаги са признавали универсалното предоставяне на пощенски услуги като услуга от общ икономически интерес.
(434)
Предоставянето на универсални пощенски услуги е възложено на Deutsche Post до 31 декември 2007 г. с последователно приети закони за пощенските услуги.
VIII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на държавните компенсационни плащания
(435)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания са пропорционална компенсационна мярка, тъй като съгласно счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. размерът им е значително по-нисък от действителните нетни разходи за задължението за универсална услуга от 1990 г. до 1995 г. Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват, че през 1995 г. въпреки държавните компенсационни плащания Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация в размер на […] млрд. EUR (настояща стойност за 1995 г.) за натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(436)
След корекциите на разпределението на разходите и определянето им в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., в проучването на WIK се достига до заключението, че държавните компенсационни плащания са компенсирали натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(437)
Изчисленията на WIK показват, че през 1995 г. компенсацията е превишила натрупаните нетни разходи с [0-20] млн. EUR. Комисията обаче признава, че качеството на данните за осчетоводяване на разходите за тези години е лошо. Нещо повече, WIK признава като капиталов разход само прехвърлените плащания и не допуска каквато и да било допълнителна разумна печалба.
(438)
Поради тези две причини Комисията счита, че проучването на WIK не може да се използва като основа за оборване на твърдението на Германия, че държавните компенсационни плащания представляват съответна компенсация за разходите на Deutsche Post за универсалната услуга.
Таблица 10
Изчисляване на натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга и държавни компенсационни плащания (настояща стойност за 1995 г.)
счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
Проучване на WIK
Натрупани нетни разходи
- […] млн. EUR
- […] млн. EUR
Държавни компенсационни плащания
+6 707 млн. EUR
+6 707 млн. EUR
Свръх-/недостатъчна компенсация
- […] млн. EUR
+ [0-20] млн. EUR
(439)
Следователно държавните компенсационни плащания представляват съвместима помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те не превишават нетните разходи, които Deutsche Post е направило за изпълнение на задълженията си за универсална услуга.
IX. ДЪРЖАВНАТА ГАРАНЦИЯ ПО ДЪЛГОВИ ИНСТРУМЕНТИ, ЕМИТИРАНИ ПРЕДИ 1995 Г., ПРЕДСТАВЛЯВА СЪЩЕСТВУВАЩА ПОМОЩ СЪГЛАСНО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(440)
Комисията отбелязва, че правилата за държавната гаранция по дългови инструменти са въведени през 1953 г. с член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. Когато PostVwG 1953 е отменен с PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г. без изменение.
(441)
Тъй като държавната гаранция по дългови инструменти е въведена през 1953 г., и следователно преди влизането в сила на Договора за ЕИО през 1958 г., тя представлява съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(442)
Член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1995 г. отменя тази съществуваща помощ. Фактът, че държавата е останала гарант по дългови инструменти, емитирани преди приватизацията на Deutsche Post, не представлява нова помощ, тъй като предимството за Deutsche Post е предоставено към момента на емитиране на дълговите инструменти.
X. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(443)
Комисията счита, че пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания представляват мерки за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като те са освободили Deutsche Post AG от разходи, които предприятията обичайно трябва да поемат.
(444)
Освен това Комисията счита, че Германия е приложила неправомерно пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания в нарушение на член 108, параграф 2 от ДФЕС. Държавната гаранция по дългови инструменти, емитирани от Deutsche Post преди приватизирането му, представлява съществуваща помощ, която е преустановена през 1995 г.
(445)
Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, тъй като е предоставила сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени, при положение че финансирането на тежести от приходите от услуги с регулирани цени е било одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор. Германия е освободила по непропорционален начин Deutsche Post AG от социалноосигурителни вноски, тъй като в рамките на мерките за освобождаване от пенсионно бреме тя не само е отпуснала пенсионната субсидия, но също така е разрешила на Deutsche Post AG да прехвърли на потребителите на услугите с регулирани цени част от разходите за социално осигуряване по услугите с нерегулирани цени, които Deutsche Post AG е следвало да поеме самó, както частните му конкуренти.
(446)
Като резултат, мерките за освобождаване от пенсионно бреме са поставили Deutsche Post AG в по-благоприятно положение спрямо частните конкуренти, тъй като за своите услуги с нерегулирани цени Deutsche Post AG е трябвало да плати тежест по социалноосигурителни вноски, по-ниска от законоустановените разходи, които по необходимост произтичат за частните конкуренти.
(447)
Следователно несъвместимата помощ следва да се изчисли като разликата между референтната ставка, която приравнява социалноосигурителните вноски по услугите с нерегулирани цени на Deutsche Post AG към тези на конкурентите, и нормативно определената ставка на вноската, която Deutsche Post AG в действителност плаща за своите услуги с нерегулирани цени, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители в услугите с нерегулирани цени. По-конкретно несъвместимата помощ следва да се изчисли по формулата в Таблица 8 въз основа на определенията за нормативно определена ставка на вноската и нормативно определена референтна ставка, посочени в Таблица 7 и в приложението, и брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6.
(448)
Несъвместимата помощ, която е била предоставена на Deutsche Post от 1 януари 2003 г., следва да бъде възстановена считано от тази дата до момента, в който сравнителното предимство е престанало да съществува. Освен това Германия следва да вземе всички необходими мерки за коригиране на освобождаването от разходи за пенсии, основано на пенсионната субсидия и ценовото регулиране, с оглед премахване на сравнителното предимство.
(449)
Комисията счита, че държавните компенсационни плащания са съвместима мярка за помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те са компенсирали натрупаните нетни разходи на Deutsche Post във връзка със задължението за универсална услуга,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Пенсионната субсидия за Deutsche Post AG представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и е отпусната неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
2. Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като Германия е допринесла непропорционално за финансирането на пенсиите на пенсионираните държавни служители на Deutsche Post AG.
Член 2
Държавните компенсационни плащания, които представляват помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и са отпуснати неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, са съвместими с вътрешния пазар.
Член 3
Държавната гаранция представлява съществуваща помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 и член 108, параграф 3 от ДФЕС.
Член 4
1. Германия възстановява от Deutsche Post AG несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е предоставена на Deutsche Post AG за периода от 1 януари 2003 г. до момента, в който сравнителното предимство е премахнато.
2. Върху подлежащата на връщане помощ съгласно параграф 1 се дължат лихви от датата, на която тя е била на разположение на получателя, до датата на нейното възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (110) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Считано от датата на уведомяването за настоящото решение Германия прави необходимото Deutsche Post AG да не се ползва повече от сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени от гледна точка на финансирането на тежестите с приходи от услугите с регулирани цени, одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор.
Член 5
1. Посочената в член 1 помощ, съгласно предвиденото в член 4, се възстановява незабавно и ефективно.
2. Германия прави необходимото за изпълнение на настоящото решение в срок от четири месеца след датата, на която е уведомена за него.
Член 6
1. В срок от два месеца от датата на уведомяването за настоящото решение Германия представя следната информация на Комисията:
а)
общия размер (главница и лихва), който трябва да се възстанови от Deutsche Post AG;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документални доказателства, че на Deutsche Post AG е наредено да възстанови несъвместимата помощ.
2. Германия информира редовно Комисията напредъка по предприетите на национално равнище мерки за изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на несъвместимата държавна помощ, посочена в член 1. Тя предоставя незабавно, при поискване от страна на Комисията, информация относно вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от Deutsche Post AG.
Член 7
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 25 януари 2012 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2012. gada 25. janvāris)
par pasākumu C 36/07 (ex NN 25/07), ko ieviesusi Vācija attiecībā uz Deutsche Post AG
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 184)
(Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/636/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
vērsusies pie ieinteresētajām personām ar aicinājumu iesniegt apsvērumus saskaņā ar iepriekš minētajiem punktiem (2) un ņemot vērā viņu apsvērumus,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
I.1. Valsts atbalsta procedūras
I.1.1. 1999. gada lēmums uzsākt procedūru un 2002. gada negatīvais lēmums
(1)
United Parcel Service (turpmāk UPS) 1994. gadā iesniedza sūdzību par nelikumīga valsts atbalsta piešķiršanu Deutsche Bundespost Postdienst (turpmāk Postdienst).
(2)
Pēc procedūras uzsākšanas 1999. gada 23. oktobrī (turpmāk 1999. gada lēmums uzsākt procedūru) Vācija 1999. gada 16. septembrī iesniedza apsvērumus. Pēc 1999. gada lēmuma uzsākt procedūru publicēšanas Komisija saņēma apsvērumus no 14 ieinteresētajām personām, kas 1999. gada 15. decembra vēstulē tika atbilstoši pārsūtīti Vācijas valdībai, dodot tai iespēju izteikt komentārus par šiem apsvērumiem. Vācijas iestādes nosūtīja atbildi 2000. gada 1. februāra vēstulē, kas tika reģistrēta 2000. gada 2. februārī.
(3)
Komisija 2002. gada 19. jūnijā pieņēma galīgo negatīvo lēmumu (3) (turpmāk 2002. gada lēmums), konstatējot, ka Postdienst un tā pārņēmējs Deutsche Post AG (turpmāk DPAG; Postdienst un DPAG abi kopā - Deutsche Post) piedāvāja paku sūtījumus no vienas vietas uz citu zem pieauguma izmaksām un ka šī agresīvā cenu politika neietilpa Deutsche Post pienākumā sniegt universālo pakalpojumu. Radušies EUR 572 miljonu zaudējumi, pārkāpjot LESD 106. un 107. pantu, galu galā tika finansēti no valsts līdzekļiem, kas tika izsniegti Deutsche Post dažādās formās (piemēram, valsts kompensācijas maksājumi no meitasuzņēmuma Deutsche Bundespost Telekom (turpmāk Telekom), valsts garantēti aizdevumi un valsts subsīdijas pensiju finansēšanai pasta valsts ierēdņiem).
(4)
Pēc Komisijas pieprasījuma Vācija no DPAG atguva neatbilstošo valsts atbalstu EUR 572 miljonu apmērā. Deutsche Post iesniedza apelācijas sūdzību Savienības tiesās.
(5)
Savā 2008. gada spriedumā (4) Vispārējā tiesa (turpmāk Tiesa) anulēja Komisijas 2002. gada negatīvo lēmumu, jo Komisija nebija veikusi visu universālā pakalpojuma ieguvumu un izmaksu visaptverošu analīzi, lai noteiktu, vai Deutsche Post ir piešķirta pārāk maza vai pārāk liela kompensācija.
(6)
Vācija attiecīgi atmaksāja atgūto Deutsche Post piešķirto valsts atbalstu EUR 572 miljonu apmērā un uzkrātos procentus.
(7)
Tiesa 2010. gada 2. septembrī noraidīja Komisijas apelācijas sūdzību pret Vispārējās tiesas spriedumu (5).
I.1.2. Turpmākas sūdzības pēc 2002. gada negatīvā lēmuma
(8)
UPS2004. gada 13. maijā pēc 2002. gada noraidošā lēmuma iesniedza turpmāku sūdzību par nelikumīgu valsts atbalstu, kas piešķirts Deutsche Post. UPS apgalvoja, ka 2002. gada lēmumā netika apskatīti visi pasākumi, kas iekļauti sākotnējā 1994. gada sūdzībā, un ka Deutsche Post guva ievērojami lielākas finansiālās priekšrocības nekā neatbilstošais atbalsts EUR 572 miljonu apmērā. UPS uzskata arī, ka Deutsche Post izmantoja valsts līdzekļus, lai paplašinātu savas paku sūtījumu darbības (piemēram, citu uzņēmumu iegādei) un pārdotu pakalpojumus par neatbilstoši zemām transfertcenām saviem meitasuzņēmumiem Postbank AG un Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (turpmāk DPEED), kas attiecīgi darbojās banku pakalpojumu un biznesa paku izplatīšanas jomās ar zīmolu DHL.
(9)
Komisija 2004. gada 9. novembrī un 2005. gada 1. aprīlī nosūtīja informācijas pieprasījumus Vācijai. Vācija attiecīgi nosūtīja savas atbildes 2004. gada 2. decembrī un 2005. gada 3. jūnijā.
(10)
TNT Post AG & Co KG (turpmāk TNT) 2004. gada 16. jūlijā iesniedza sūdzību arī par to, ka Deutsche Post pārdeva pakalpojumus par neatbilstoši zemām transfertcenām Postbank AG. Tā apgalvoja, ka, tā kā Postbank AG maksāja tikai mainīgās izmaksas par sniegtajiem pakalpojumiem, kopējās fiksētās izplatīšanas tīkla izmaksas Deutsche Post finansēja pilnībā no sava vēstuļu monopola ieņēmumiem.
(11)
Komisija 2004. gada 11. novembrī un 2005. gada 25. aprīlī nosūtīja Vācijai informācijas pieprasījumus. Vācija nosūtīja savas atbildes 2004. gada 17. decembrī un 2005. gada 23. jūnijā.
I.1.3. 2007. gada lēmums par pagarinājumu
(12)
Pēc turpmākām sūdzībām Komisija 2007. gada 12. septembra vēstulē (6) (turpmāk 2007. gada lēmums par pagarinājumu) informēja Vāciju par savu lēmumu paplašināt sākotnēji 1999. gadā uzsāktās procedūras darbības jomu. 2007. gada lēmuma par pagarinājumu mērķis bija ietvert jauno iesniegto informāciju un rūpīgi pārbaudīt visus iespējamos konkurences izkropļojumus, kas var rasties no valsts pasākumiem, kuri tika veikti attiecībā uz Deutsche Post (sīkāku aprakstu par valsts kompensācijas maksājumiem, valsts garantijām, pensiju subsīdijām un ekskluzīvo licenci attiecībā uz vēstuļu nosūtīšanas pakalpojumiem sk. I.1.14. iedaļā).
(13)
Komisija uzskatīja, ka detalizēti jāatjauno Deutsche Post pārskati no 1990. gada līdz 2007. gadam, lai gūtu skaidrību par valsts atbalsta ietekmi uz dažādu Deutsche Post sniegto pakalpojumu ieņēmumiem un izmaksām.
I.1.4. Vācijas apsvērumi par 2007. gada lēmumu par pagarinājumu
(14)
Vācija iesniedza savus apsvērumus 2007. gada 14. decembrī, un Deutsche Post apstrīdēja 2007. gada lēmumu par pagarinājumu (sk. arī I.3.1. iedaļu).
I.1.5. Trešo personu apsvērumi par 2007. gada lēmumu par pagarinājumu un Vācijas komentāri par trešo personu apsvērumiem
(15)
UPS un TNT2007. gada 16. novembrī iesniedza savus apsvērumus.
(16)
Pēc 2007. gada 20. decembra pieprasījuma pagarināt termiņu Vācija 2008. gada 12. martā iesniedza savus komentārus par TNT un UPS apsvērumiem.
I.1.6. Ārējā speciālista izvēle
(17)
Komisija 2008. gada 23. janvārī publiski izsludināja konkursu par speciālista pētījumu, lai palīdzētu Komisijai noteikt, vai Deutsche Post saņēma pārāk lielu kompensāciju par saviem pienākumiem sniegt universālo pakalpojumu no 1990. gada līdz 2007. gadam (7).
(18)
Komisija 2008. gada 18. jūnijā noslēdza līgumu ar WIK Consult GmbH, kas specializējas pasta nozares izmaksu uzskaitē.
I.1.7. Vācijas komentāri par atbilstošu izmeklējamā laikposma ilgumu
(19)
Vācija 2008. gada 10. jūnija un 18. jūnija vēstulēs paziņoja, ka tā neatbalsta paredzēto izmeklēšanas laikposma ilgumu (1990.-2007. gads), un apgalvoja, ka būtu pietiekami veikt izmeklēšanu par laikposmu no 1990. gada līdz 1994. gadam, kad tika veikti valsts kompensācijas maksājumi, jo zaudējumi šajā laikposmā bija lielāki nekā valsts kompensācijas maksājumi, tāpēc Deutsche Post noteikti nesaņēma pārāk lielu kompensāciju. Saskaņā ar Kopienas pamatprincipiem par valsts atbalstu kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu formā (turpmāk 2005. gada pamatprincipi) (8), kuros pārāk lielas kompensācijai aprēķināšanai noteiktais ierobežojums ir četri gadi, grāmatvedības informācijas sniegšana par laikposmu pēc 1994. gada būtu neproporcionāla.
(20)
Vācija 2008. gada 27. jūnijā iesniedza speciālista viedokli par Komisijas pienākumu izmeklēt atsevišķi valsts kompensācijas maksājumus, valsts garantijas un pensiju subsīdiju (9). Turklāt Vācija apgalvoja, ka valsts garantijas un pensiju subsīdijas novērtējumam grāmatvedības datu pārbaude nebija vajadzīga.
(21)
Vācijas iestādes vēlreiz uzsvēra to pašu nostāju 2008. gada 29. maija un 15. jūlija sanāksmēs ar Komisijas departamentiem.
I.1.8. 2008. gada 17. jūlija informācijas pieprasījums
(22)
Komisija 2008. gada 17. jūlijā nosūtīja informācijas pieprasījumu Vācijai par visiem valsts atbalsta pasākumiem, kuriem tiek veikta izmeklēšana, kopā ar jautājumiem par Deutsche Post ieņēmumiem un izmaksām no 1990. gada līdz 2007. gadam. Informācijas pieprasījums tika sagatavots sadarbībā ar WIK Consult. Vācija 2008. gada 5. augustā pieprasīja atvērtu termiņa pagarinājumu, jo tai vispirms bija jāizveido piekļuve konkrētiem datiem.
I.1.9. 2008. gada 12. un 22. augusta pasākumi pēc informācijas pieprasījuma
(23)
Komisija 2008. gada 12. augustā paskaidroja, kāpēc Deutsche Post ieņēmumu un izmaksu pārbaude jāveic par laikposmu no 1990. gada līdz 2007. gadam, un uzstāja, ka jāiesniedz pieprasītā informācija.
(24)
Vācija savā 2008. gada 14. augusta paziņojumā saglabāja nostāju, ka nebija iemesla pārbaudīt Deutsche Post ieņēmumus un zaudējumus pēc 1994. gada. Komisija 2008. gada 22. augustā paziņoja, ka tā saglabā tiesības izdot rīkojumu sniegt informāciju saskaņā ar Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (10) 10. panta 3. punktu, ja Vācija nesniegs pieprasīto informāciju.
(25)
Vācija savā 2008. gada 29. septembra paziņojumā ietvēra vēl viena eksperta atzinumu, kas bija iesniegts 2008. gada 2. oktobrī, - lai atbalstītu savu pozīciju, ka grāmatvedības analīze pēc 1994. gada nebija vajadzīga un ka atbilstošais izmeklēšanas laikposms ir no 1990. gada līdz 1994. gadam (11).
(26)
Vācija 2008. gada 28. oktobrī iesniedza informāciju par valsts garantiju un pensiju subsīdiju.
I.1.10. 2008. gada 30. oktobra rīkojums sniegt informāciju
(27)
Komisija neapstiprināja Vācijas iebildumus un uzstāja, ka analīze līdz 2007. gadam bija nepieciešama, lai pilnībā novērtētu piešķirto valsts atbalsta pasākumu ietekmi uz konkurenci. Pēc diviem informācijas sniegšanas atgādinājumiem 2008. gada 12. un 22. augustā Komisija 2008. gada 30. oktobrī izdeva rīkojumu sniegt informāciju, liekot Vācijai nosūtīt visu nepieciešamo informāciju par grāmatvedību visā laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam.
(28)
Vācija un Deutsche Post apstrīdēja rīkojuma sniegt informāciju pamatotību (sk. I.3.2. iedaļu).
(29)
Vācija 2008. gada 27. novembrī iesniedza pieprasīto informāciju par grāmatvedību par laikposmu no 1990. gada līdz 1994. gadam. Vācija 2008. gada 5. un 16. decembrī atjaunināja informāciju par grāmatvedību, kas bija iesniegta 2008. gada 27. novembrī.
I.1.11. Informācijas par grāmatvedību iesniegšana par laikposmu no 1990. līdz 2007. gadam
(30)
Vācija un Deutsche Post pēc 2009. gada 6. februāra sanāksmes, kurā piedalījās Vācijas valsts sekretārs Pfaffenbach kungs, DPAG izpilddirektors Appel kungs un par konkurences politiku atbildīgais Komisijas loceklis, vienojās sniegt informāciju par grāmatvedību pēc 1994. gada.
(31)
Vācija 2009. gada 3. martā iesniedza informācijas par grāmatvedību pirmo daļu par visu izmeklēšanas laikposmu no 1990. gada līdz 2007. gadam.
(32)
Deutsche Post un Komisijas departamentu sanāksmes notika 2009. gada 3. martā Briselē un 2009. gada 12. martā, 2. aprīlī, 28. maijā, 23. jūnijā un 18. septembrī Bonnā. Vācija 2009. gada 26. martā, 7. maijā un 22. jūnijā iesniedza attiecīgās Deutsche Post datu prezentācijas.
(33)
Pēc šīm sanāksmēm un diviem jautājumu sarakstiem, ko Komisija 2009. gada 4. jūnijā un 30. jūlijā iesniedza Deutsche Post, Vācija 2009. gada 9. jūlijā, 31. jūlijā, 17. augustā, 8. septembrī, 10. septembrī un 15. oktobrī iesniedza atjauninātu informāciju par grāmatvedību un turpmākus skaidrojumus.
(34)
Komisijas dienesti 2009. gada 16. un 24. septembrī iesniedza turpmākus jautājumus, uz kuriem Vācija 2009. gada 14. oktobrī sniedza atbildes.
I.1.12. WIK pētījuma iesniegšana
(35)
Grāmatvedības datu novēlotas iesniegšanas dēļ līgums ar WIK Consult bija vairākas reizes jāpagarina. Beidzot 2009. gada 9. novembrīWIK Consult (turpmāk WIK pētījums) iesniedza savu speciālistu pētījumu.
(36)
Vācija 2010. gada 14. un 21. janvārī iesniedza komentārus par WIK pētījumu. Vācija 2010. gada 11. februārī iesniedza KPMG (turpmāk KPMG pētījums) speciālistu pētījumu par pārnesto maksājumu juridisko raksturu (12) (Ablieferungen), kas Deutsche Post bija jāiemaksā valsts budžetā līdz 1995. gadam, un Deloitte (13) (turpmāk Deloitte I pētījums) speciālistu pētījumu par WIK pētījumā izmantoto peļņas atsauces punktu.
(37)
Vācija 2010. gada 23. aprīlī iesniedza turpmāku Deloitte pētījumu (turpmāk Deloitte II pētījums) par saprātīgas peļņas līmeni, ko izmantot Deutsche Post universālajiem pakalpojumiem.
(38)
Vācija 2010. gada 9. augustā iesniedza turpmākus komentārus par pārāk lielas kompensācijas aprēķināšanu un tirgus ieguldītāja principa piemērošanu valsts kompensācijas maksājumu novērtēšanai.
I.1.13. Komentāri par 2002. gada negatīvā lēmuma anulēšanu
(39)
Vācija 2010. gada 5. novembrī iesniedza turpmāku speciālistu viedokli par sprieduma lietā C-399/08 Komisija/Deutsche Post (sk. I.3.5. iedaļu) nozīmi turpmākā izmeklēšanā (14).
I.1.14. 2011. gada lēmums par pagarinājumu
(40)
Komisija 2011. gada 10. maija vēstulē paziņoja Vācijai savu lēmumu paplašināt sākotnēji 1999. gadā uzsāktās un 2007. gadā paplašinātās procedūras darbības jomu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, lai veiktu detalizētu izmeklēšanu par pensiju subsīdiju, ko Deutsche Post ir saņēmusi kopš 1995. gada (turpmāk 2011. gada lēmums par pagarinājumu).
(41)
Pēc sākotnējā 2011. gada 23. maija pieprasījuma pagarināt termiņu Vācija 2011. gada 29. jūlijā iesniedza savus komentārus kopā ar turpmākiem speciālistu pētījumiem par nepieciešamību aprēķināt pārāk lielas kompensācijas piešķiršanu, lai pierādītu iespējamo šķērssubsidēšanu (15), par Deutsche Post sociālās apdrošināšanas izmaksu un vidējo tirgus sociālās apdrošināšanas izmaksu salīdzinājumu (16), kā arī par Deutsche Post radušos sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu (17).
(42)
UPS2011. gada 4. oktobrī iesniedza savus apsvērumus. Tiem sekoja Free and Fair Postal Initiative (turpmāk FFIP) 2011. gada 5. oktobrī iesniegtie apsvērumi un Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (turpmāk BIEK) 2011. gada 7. oktobrī iesniegtie apsvērumi. Komisija 2011. gada 13. oktobrī paziņoja Vācijai ieinteresēto personu apsvērumus.
(43)
Vācija 2011. gada 14. novembrī iesniedza savus komentārus par trešo personu apsvērumiem.
(44)
Komisija 2011. gada 18. novembrī nosūtīja turpmāku informācijas pieprasījumu par pensiju finansējuma datiem laikposmā pēc 2007. gada. Vācija 2012. gada 2. un 19. janvārī nosūtīja atbildes. Komisija 2011. gada 16. decembrī nosūtīja Vācijai Charles River Associates (18) speciālistu pētījumu (turpmāk CRA pētījums) par peļņas atsauces punktu, lai tā sniegtu savus komentārus, uz kuru Vācija atbildēja 1012. gada 16. janvārī.
I.2. Rīcība saskaņā ar LESD 102. pantu
(45)
Pamatojoties uz UPS 1994. gada sūdzību, Komisija atklāja, ka Deutsche Post bija pārkāpis LESD 102. pantu ar agresīvām cenām uzņēmēju sūtītajām pakām patērētājiem no 1990. gada līdz 1995. gadam. Deutsche Post tika uzlikta EUR 24 miljonu liela soda nauda (19).
(46)
UPS2004. gada 22. aprīlī iesniedza nākamo sūdzību par Deutsche Post dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu saskaņā ar LESD 102. pantu. UPS apgalvoja, ka Deutsche Post ir piemērojis pārmērīgi augstas pastmarku cenas saviem regulētajiem vēstuļu pakalpojumiem.
(47)
Komisija izmeklēšanas laikā 2004. gada 5. novembrī saņēma dokumentus attiecībā uz Vācijas pasta regulēšanas aģentūras (turpmāk Pasta pakalpojumu regulators) lēmumu par maksimālo cenu Deutsche Post regulētajiem vēstuļu pakalpojumiem laikposmā no 2003. gada 1. janvāra (turpmāk 2002. gada lēmums par maksimālo cenu). Vācija 2007. gada 13. jūnija vēstulē piekrita, ka šos dokumentus var izmantot arī valsts atbalsta tiesvedībā.
(48)
Komisija 2008. gada 25. martā nolēma izbeigt izmeklēšanu par konkurences ierobežošanu, jo bija maza ticamība, ka ir noticis šāds pārkāpums atbilstoši LESD 102. pantam (20).
I.3. Tieslietas
I.3.1. Lieta T-421/07 Deutsche Post AG/Komisija
(49)
Deutsche Post apstrīdēja 2007. gada lēmuma par pagarinājumu pamatotību, apgalvojot, ka 2002. gada negatīvais lēmums radīja tiesisku ticamību, ka Komisija neapkopos savu veikto izmeklēšanu.
(50)
Vispārējā tiesa 2011. gada 8. decembrī noraidīja šo iebildumu kā nepieņemamu (21).
I.3.2. Lieta T-570/08 Deutsche Post AG/Komisija un lieta T-571/08 Vācija/Komisija
(51)
Vācija un Deutsche Post apstrīdēja Komisijas 2008. gada 30. oktobra rīkojuma sniegt informāciju pamatotību, jo uzskatīja, ka rīkojums sniegt informāciju ietvēra neatbilstošu informāciju un uzlika nesamērīgi lielu slogu Deutsche Post.
(52)
Vispārējā tiesa 2010. gada 16. jūlijā paziņoja abas rīcības par neatbilstošām, jo ne Deutsche Post, ne Vācijas procesuālās tiesības netika pārkāptas, izdodot rīkojumu sniegt informāciju.
I.3.3. Lieta C-463/10 P Deutsche Post AG/Komisija un lieta C-475/10 P Vācija/Komisija
(53)
Deutsche Post un Vācija 2010. gada 27. septembrī iesniedza apelācijas sūdzību pret Vispārējās tiesas spriedumu un saglabāja viedokli, ka ar rīkojumu sniegt informāciju ir pārkāptas to tiesības. Tiesa 2011. gada 13. oktobrī anulēja Vispārējās tiesas 2010. gada 16. jūlija spriedumu (22). Attiecīgi lieta tika nosūtīta atpakaļ Vispārējai tiesai un joprojām nav pabeigta.
I.3.4. Lieta T-344/10 UPS/Komisija
(54)
UPS2010. gada 20. augustā iesniedza prasību Vispārējā tiesā, apgalvojot, ka Komisija nelikumīgi nav reaģējusi attiecībā uz 2007. gada valsts atbalsta izmeklēšanu. Tā kā kopš 2007. gada lēmuma par pagarinājumu bija pagājuši gandrīz trīs gadi, UPS uzskatīja, ka Komisijai ir bijušas plašas iespējas izmeklēt minētos pasākumus un novērtēt faktiskos un likumīgos apstākļus, lai pieņemtu galīgo lēmumu un slēgtu izmeklēšanas procedūru. Lieta joprojām nav pabeigta.
I.3.5. Lieta T-388/11 Deutsche Post AG/Komisija
(55)
Deutsche Post2011. gada 22. jūlijā apstrīdēja 2011. gada lēmuma par pagarinājumu pamatotību, jo uzskatīja, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu savā sākotnējā novērtējumā par pensiju subsīdiju kā valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē un kā jaunu valsts atbalstu LESD 108. panta 1. punkta nozīmē. Lieta joprojām nav pabeigta.
II. VALSTS PASĀKUMU SĪKS APRAKSTS
(56)
Deutsche Post kopš 1989. gada ir saņēmis valsts palīdzību vairāku dažādu pasākumu formā.
-
Pensiju subsīdiju, pamatojoties uz:
-
Likumu par bijušā Deutsche Bundespost (Postpersonalrechtsgesetz 1994) personālu (23) (turpmāk PostPersRG 1994).
-
Valsts kompensācijas maksājumus un garantijas, pamatojoties uz:
-
Likumu par pasta pakalpojumu organizāciju (Postverfassungsgesetz 1989) (24) (turpmāk PostVerfG 1989),
-
Likumu par pasta pakalpojumu reorganizāciju (Postumwandlungsgesetz 1994) (25) (turpmāk PostUmwG 1994).
-
Ekskluzīvas tiesības un cenas regulēšanu, pamatojoties uz:
-
Likumu par pasta sistēmu (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (turpmāk PostG 1989),
-
Pasta likumu (Postgesetz 1997) (turpmāk PostG 1997).
II.1. Pensiju subsīdija saistībā ar sociālajiem pabalstiem un sociālās apdrošināšanas iemaksu shēmām valsts ierēdņiem un līgumdarbiniekiem
(57)
Kopš 1995. gada ar pensiju subsīdiju ir finansēta liela daļa no Deutsche Post pensionēto valsts ierēdņu pensijām. Lai pilnībā saprastu pensiju subsīdijas ietekmi novērtējumā, turpmākajās iedaļās sīkāk aprakstīti valsts ierēdņu sociālie pabalsti un sociālās apdrošināšanas iemaksas salīdzinājumā ar obligātajām sociālās apdrošināšanas shēmām darbiniekiem ar privāttiesību līgumiem (turpmāk līgumdarbinieki).
II.1.1. Sociālie pabalsti valsts ierēdņiem
(58)
Valsts ierēdņiem pienākas vecuma pensijas, veselības aprūpe un slimības aprūpe. Deutsche Post valsts ierēdņiem paredzētie pabalsti ir tādi paši kā visiem citiem valsts ierēdņiem piešķirtie pabalsti.
-
Pensijas apjoms ir iepriekš noteikts saskaņā ar BeamtVG 14. pantu (27), un tas ir konkrēta procentuālā daļa no valsts ierēdņa pēdējās algas. Piemēram, valsts ierēdnis, kas aizgājis pensijā 2010. gadā un ir nostrādājis obligāto gadu skaitu, saņem pensiju 71,75 % apmērā no savas pēdējās algas.
-
Valsts ierēdņiem tiek atmaksāti 50-70 % no veselības un slimības aprūpes izdevumiem, un atlikušās izmaksas tiem jāapmaksā pašiem. Precīzs veselības aprūpes izdevumu sadalījums ir atkarīgs no dažādiem kritērijiem, piemēram, no bērnu skaita. Valsts ierēdnis var izvēlēties, vai izņemt brīvprātīgās apdrošināšanas papildu summu vai arī samaksāt naudā savu daļu par veselības aprūpes izmaksām.
II.1.2. Postdienst valsts ierēdņu sociālo pabalstu finansēšana 1989.-1994. gadā
(59)
Pēc pirmās pasta reformas 1989. gadā saskaņā ar PostVerfG 1989 54. panta 2. punktu Postdienst, Telekom un Postbank bija pilnībā jāfinansē pensiju maksājumi un veselības aprūpes izmaksas pensionētajiem valsts ierēdņiem, kas bija iedalīti attiecīgos segmentos atkarībā no viņu iepriekš veiktajām darbībām. Saskaņā ar šo noteikumu, lai gan valsts ierēdņa prasība joprojām ir pret valsti, valstij ir tiesības attiecīgi pieprasīt visu summu no Postdienst, Telekom un Postbank.
II.1.3. Sociālo pabalstu finansēšana DPAG valsts ierēdņiem kopš 1995. gada
(60)
Ar otro pasta reformu 1994. gadā valsts ierēdņi, kas bija strādājuši Postdienst, tika pārcelti uz DPAG saskaņā ar PostPersRG 1994 2. panta 1. punktu. Saskaņā ar PostPersRG 1994 2. panta 3. punktu ierēdņi saglabāja savu esošo juridisko statusu. Saskaņā ar PostPersRG 1994 1. panta 1. punktu DPAG pārņēma visas darba devēja tiesības un pienākumus no federālās valsts un saskaņā ar PostPersRG 1994 2. panta 3. punktu uzņēmās visas valsts ierēdņu finanšu prasības.
(61)
Saskaņā ar PostPersRG 1994 15. pantu pensiju un veselības aprūpes maksājumus pensionētajiem valsts ierēdņiem pārņēma jaunizveidotais pensiju fonds īpaši Deutsche Post valsts ierēdņiem. Pensiju fondi Deutsche Post, Deutsche Telekom AG un Postbank AG2001. gada 1. jūlijā tika apvienoti pensiju fondā pasta valsts ierēdņiem (Postbeamtenversorgungskasse) (turpmāk kopā saukti “pensiju fonds” visā laikposmā, sākot ar 1995. gada 1. janvāri).
(62)
Saskaņā ar PostPersRG 1994 16. panta 1. punktu Deutsche Post bija jāmaksā pensiju fondam gada maksa EUR 2,045 miljardi laikposmā no 1995. gada līdz 1999. gadam, kas kopā bija EUR 10,225 miljardi. No 2000. gada, pamatojoties uz PostPersRG 1994 16. panta 2. punktu, Deutsche Post bija jāmaksā pensiju fondam gada maksa 33 % apmērā no kopējā valsts ierēdņu algu apmēra (t. i., no EUR 735 miljoniem 2000. gadā līdz EUR 540 miljoniem 2010. gadā).
(63)
Saskaņā ar PostPersRG 1994 16. panta 2. punktu pensiju subsīdija nosedz atlikušo iztrūkumu (t. i., starpību starp pensijām pensionētajiem valsts ierēdņiem un Deutsche Post iemaksu pensiju fondā). Pensiju subsīdija palielinājās no EUR 151 miljona 1995. gadā līdz EUR 3,203 miljardiem 2010. gadā, un kopējā summa laikposmā no 1995. gada līdz 2010. gadam bija EUR 37,121 miljards.
1. attēls.
Pensiju fonda finansēšana (miljonos EUR)
II.1.4. Obligātās sociālās apdrošināšanas shēmas līgumdarbiniekiem un papildu pensiju apdrošināšana Deutsche Post līgumdarbiniekiem
(64)
Līgumdarbiniekiem jābūt iesaistītiem četrās sociālās apdrošināšanas shēmās - pensiju, bezdarba, veselības un slimības aprūpes apdrošināšanā (28). Salīdzinājumā ar valsts ierēdņu shēmu obligātās sociālās apdrošināšanas shēmas piedāvā atšķirīgu seguma līmeni pensiju un veselības apdrošināšanas shēmām:
-
pensijas līmenis nav noteikts procentos no galīgās mēnešalgas, bet no vidējās algas dzīves laikā,
-
veselības un slimības aprūpes izmaksas tiek nosegtas pilnībā.
(65)
Pastāv arī būtiskas atšķirības sociālo pabalstu finansēšanā salīdzinājumā ar valsts ierēdņiem. Obligātās sociālās apdrošināšanas shēmas līgumdarbiniekiem finansē kopējās darba devēja un darbinieka iemaksas visā darbinieka darba mūžā (turpmāk obligātās sociālās apdrošināšanas iemaksas). Kopējo sociālās apdrošināšanas iemaksu likmi formāli iedala darbinieka un darba devēja daļās aptuveni uz pusēm. Tomēr darba devējam ir formāls pienākums maksāt pilnu iemaksu likmi sociālās apdrošināšanas shēmās.
2. attēls.
Obligātās sociālās apdrošināšanas likmes procentos no līgumdarbinieku bruto algas (sk. arī pielikumu)
(66)
Iepriekš 2. attēls parāda, ka obligāto sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes kopš 1995. gada ir bijušas 38-42 % no bruto algas (= neto alga + darbinieka daļa). Darba devēja un darbinieka daļas sociālās apdrošināšanas iemaksu likmē ir bijušas 19-21 % no bruto algas (detalizētu aprakstu pa laikposmiem sk. pielikumā).
(67)
Deutsche Post līgumdarbinieki ir guvuši labumu ne tikai no obligātajām sociālās apdrošināšanas shēmām, bet arī no papildu pensiju apdrošināšanas. Līgumdarbiniekiem, kas sāka strādāt pirms 1997. gada, tika piedāvāta papildu pensiju apdrošināšana, kas viņiem ļautu saņemt valsts ierēdņiem līdzīgu pensiju. Papildu pensiju apdrošināšana sedza starpību starp līgumdarbinieku obligāto sociālās apdrošināšanas pensiju, kas ir vienāda ar konkrētu procentu daļu no vidējās algas dzīves laikā, un valsts ierēdņa pensiju, kas ir konkrēta procentu daļa no pēdējās algas apmēra. Detalizēti noteikumi ir iekļauti Vācijas pasta pensiju institūta hartā (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost - VAP) (29).
(68)
Līdz 1997. gadam Deutsche Post finansēja papildu pensijas pensionētajiem līgumdarbiniekiem, piemaksājot aptuveni [5-10 %] (30) no aktīvo līgumdarbinieku bruto algas. Kopš 1997. gada Deutsche Post ir izveidojis noteikumu nenomaksātajām VAP saistībām (sk. arī 4. apgrūtinājuma aprakstu II.3.1.3. iedaļā).
(69)
Kopš 1997. gada no jauna pieņemtajiem līgumdarbiniekiem tika piedāvāta būtiski samazināta papildu pensiju apdrošināšana, par kuru Deutsche Post samaksāja [0-5 %] no bruto algas no 1997. gada līdz 2007. gadam.
II.2. Valsts kompensācijas maksājumi un garantijas saistībā ar Deutsche Post ekskluzīvajām tiesībām un pienākumu sniegt universālos pasta pakalpojumus
II.2.1. Ekskluzīvās tiesības līdz 2007. gadam
(70)
Līdz 1998. gadam ar PostG 1989 2. pantu Deutsche Post bija piešķirtas ekskluzīvas tiesības izveidot un ekspluatēt iekārtas vēstuļu pasta transportēšanai. Attiecībā uz citiem pasta pakalpojumiem - paku, avīžu un žurnālu transportēšanu - Deutsche Post nebija ekskluzīvu tiesību un tie bija atvērti konkurencei. Saskaņā ar PostVerfG 1989 37. pantu no šiem ekskluzīvo tiesību vēstuļu pakalpojumiem gūtā peļņā bija jāizmanto, lai finansētu zaudējumus no universālajiem pakalpojumiem, kas tika piedāvāti konkurencei atvērtos tirgos. Saskaņā ar Likuma par Telekomunikāciju un pasta pakalpojumu regulējumu - PTRegG 1994 (31) 4. pantu Pasta un Telekomunikāciju federālais ministrs bija atbildīgs par cenu apstiprināšanu rezervētajiem vēstuļu pakalpojumiem.
(71)
No PostG 1997 spēkā stāšanās 1998. gadā Deutsche Post rezervēto pakalpojumu darbības joma tika pakāpeniski samazināta. Saskaņā ar PostG 1997 51. pantu ekskluzīvās tiesības attiecās uz vēstuļu un adresēto katalogu, kas ir vieglāki par 200 gramiem, transportēšanu 1997. gadā, bet svara ierobežojums pēc tam tika samazināts līdz 50 gramiem 2006. gadā. Ekskluzīvās tiesības beidzās 2007. gada 31. decembrī.
II.2.2. Pienākums sniegt universālos pasta pakalpojumus līdz 2007. gadam
(72)
Pienākums sniegt universālos pakalpojumus Deutsche Post tika noteikts ar diviem oficiāliem pilnvarojuma aktiem:
-
Pasta obligāto pakalpojumu regula (32) (turpmāk Obligāto pakalpojumu regula) piešķīra Deutsche Post universālo pasta pakalpojumu sniedzēja statusu attiecībā uz vēstulēm un pakām, kas nepārsniedz 20 kg, pilnvarojot to sniegt šos pakalpojumus visā Vācijā par vienotiem tarifiem,
-
PostG 1997 un attiecīgā 1999. gada īstenošanas regula (33) (turpmāk 1999. gada Universālo pakalpojumu regula) saglabāja šīs DPAG piešķirtās pilnvaras.
(73)
PostG 1997 11. pantā universālais pakalpojums tika definēts kā pasta pakalpojumu pamatkomplekts, ko piedāvā visā valstī par pieņemamām cenām. Šie pakalpojumi ietver vēstuļu, adresētu paku, kuru svars nepārsniedz 20 kg, grāmatu, katalogu, avīžu un žurnālu transportēšanu (turpmāk universālie pakalpojumi).
(74)
Universālā pakalpojuma minimālās kvalitātes prasības noteiktas 1999. gada Universālo pakalpojumu regulā:
-
visā Vācijā jābūt vismaz 12 000 pasta nodaļām,
-
gadā vidēji 80 % vēstuļu un paku jāpiegādā konkrētā termiņā (viena darba diena vēstulēm un divas darba dienas pakām) un darba dienās jāveic vismaz viena piegāde dienā,
-
tā kā galvenā prasība attiecībā uz universālo pakalpojumu cenām ir pieejamība, DPAG bija jāpiemēro vienotas cenas attiecībā uz vēstuļu pakalpojumiem, kas sniegti saskaņā ar ekskluzīvajām tiesībām, kuras beidzās 2007. gadā. Tomēr DPAG ir zināma cenu noteikšanas elastība attiecībā uz pakalpojumiem, uz kuriem attiecas ekskluzīvās tiesības, jo tā var noslēgt individuālas vienošanās par cenām ar klientiem, kas nosūta vismaz 50 vienības vienā darījumā.
(75)
PostG 1997 52. pantā tika saglabātas DPAG pilnvaras attiecībā uz universālo pakalpojumu sniegšanu līdz 2007. gada 31. decembrim, t. i., līdz datumam, kurā beidzās tā ekskluzīvās tiesības sniegt vēstuļu pakalpojumus. Pēc ekskluzīvo tiesību termiņa beigām nevienam pasta operatoram Vācijā nav piešķirtas pilnvaras attiecībā uz pienākumu sniegt universālos pakalpojumus, kas nozīmē, ka visiem pasta pakalpojumu sniedzējiem jāsniedz universālie pasta pakalpojumi (“tirgus cenas”). Ja ir atklāts vai ir iemesls uzskatīt, ka universālais pakalpojums netiek sniegts atbilstoši vai pienācīgi, PostG 1997 ir noteikti juridiskie instrumenti, lai uzraudzītu šo pakalpojumu sniegšanu.
(76)
Kā parādīja WIK pētījums (sk. 3. attēlu), universālie pakalpojumi bija aptuveni 88 % no kopējiem ieņēmumiem 1990.-2007. gadā. Lielākajai daļai no universālajiem vēstuļu pakalpojumiem tika piemērota cenu regulēšana, ņemot vērā Deutsche Post dominējošo stāvokli šajos tirgos (sk. II.2.1. iedaļu). Bez šiem cenas regulētajiem pakalpojumiem, kas bija aptuveni 62 % no kopējiem ieņēmumiem, Deutsche Post sniedza universālos paku sūtījumu pakalpojumus (aptuveni 15 % no kopējiem ieņēmumiem) un citus universālos vēstuļu pakalpojumus, kurus neregulē cena (aptuveni 11 % no kopējiem ieņēmumiem), konkurējot ar citiem operatoriem.
(77)
Turklāt Deutsche Post piedāvāja arī komercpakalpojumus (piemēram, privātus banku pakalpojumus Postbank, tirdzniecības pakalpojumus Telekom, neadresētu pasta vienību piegādi u. c.). Kopā komercpakalpojumi bija 12 % no Deutsche Post ieņēmumiem 1990.-2007. gadā.
II.2.3. Valsts kompensācijas maksājumi
(78)
Kopš tā dibināšanas 1950. gadā Deutsche Bundespost bija īpašs federālās valdības aktīvs (turpmāk Sondervermögen). Saskaņā ar Vācijas administratīvajiem tiesību aktiem Sondervermögen nav no valsts neatkarīga juridiska persona, bet tam ir savs budžets un tas nav atbildīgs par vispārējiem valsts parādiem.
(79)
Pirmā pasta reforma 1989. gadā noteica, ka Sondervermögen ir trīs atsevišķas struktūrvienības: Postdienst, Postbank un Telekom, kas ir klasificētas kā “valsts uzņēmumi”, bet tās joprojām nav no valsts neatkarīgas juridiskas personas.
(80)
Saskaņā ar PostVerfG 1989 37. panta 2. un 3. punktu, lai gan bija paredzēts, ka katrs šo trīs struktūrvienību pakalpojums būs pašfinansējošs, šķērsfinansēšana starp trim struktūrvienībām bija pieļaujama tādā mērā, ja no pienākuma sniegt universālos pakalpojumus radās zaudējumi. Uz šī pamata Postdienst no 1990. gada līdz 1993. gadam no Telekom saņēma pārskaitījumus EUR 2,844 miljardu apmērā, lai segtu savus zaudējumus.
(81)
Otrās pasta reformas laikā, kas stājās spēkā 1995. gada 1. janvārī, trīs Sondervermögen struktūrvienības tika pārveidotas valsts sabiedrībās ar ierobežotu atbildību: Postdienst kļuva par DPAG, Postbank - par Postbank AG un Telekom - par Telekom AG. Saskaņā ar PostUmwG 1994 2. panta 2. punktu Telekom AG uzņēmās visas saistības par aizdevumiem, kas attiecās uz Sondervermögen kopumā, bet saglabāja tiesības pieprasīt atpakaļ līdzekļus no DPAG un Postbank AG tādā mērā, ja šīs aizdevumu saistības varētu attiecināt uz to tiesiskajiem priekšgājējiem.
(82)
Tomēr saskaņā ar PostUmwG 1994 7. pantu Telekom AG tiesības (ko piešķir ar PostUmwG 1994 2. panta 2. punktu) iesniegt prasības pret DPAG līdz Postdienst uzkrāto zaudējumu apjomam beidzās 1994. gada 31. decembrī. Tā rezultātā aktīvi EUR 2,822 miljardu vērtībā tika pārvesti no Telekom AG uz DPAG. Vācija apgalvoja, ka pārvedums no Telekom AG, tāpat kā iepriekšējie pārvedumi saskaņā ar PostVerfG 1989 37. panta 3. punktu, bija nepieciešams DPAG, lai izpildītu savus pienākumus sniegt universālos pakalpojumus.
(83)
No 1990. gada līdz 1995. gadam Postdienst saņēma kopā EUR 5,666 miljardus kompensācijai par savu pienākumu sniegt universālos pakalpojumus.
II.2.4. Valsts garantija parāda instrumentiem, kas emitēti līdz 1995. gadam
(84)
Kopš 1953. gada PostVwG 1953 22. panta 4. punktā (34) bija noteikts, ka Deutsche Bundespost emitētajiem parāda instrumentiem ir tāda pati juridiska vērtība kā parāda instrumentiem, ko emitējusi Vācijas Federatīvā Republika. Kad PostVwG 1953 tika atcelts ar PostVerfG 1989, tas pats noteikums tika iekļauts PostVerfG 1989 40. pantā.
(85)
Pēc trīs struktūrvienību izveidošanas 1989. gadā Postdienst pats neemitēja parāda obligācijas. Postbank pārvaldīja šos darījumus visās Deutsche Bundespost struktūrvienībās. Parāda instrumenti tika iedalīti Postdienst, Telekom un Postbank saskaņā ar to finanšu prasībām.
(86)
Pēc 1995. gada saskaņā ar PostUmwG 1994 2. panta 4. punktu Vācijai saglabājās visas parāda saistības, ko Deutsche Bundespost bija uzņēmies līdz 1995. gadam un kas attiecīgi iedalītas Postdienst, Telekom un Postbank. Tomēr Vācija neuzņēmās nekādas saistības attiecībā uz parāda instrumentiem, ko pēc tam emitēja DPAG.
II.3. Ieņēmumi no regulētām cenām kā papildu kompensācija pensiju izmaksām un universālo pakalpojumu neto izmaksām
(87)
PostG 1997 izveidoja arī Bundesnetzagentur (turpmāk pasta pakalpojumu regulators) rezervēto un liberalizēto vēstuļu tirgu pārvaldīšanai. Saskaņā ar PostG 1997 19. pantu pasta pakalpojumu regulatoram ir pilnvaras regulēt Deutsche Post cenas vēstuļu tirgos, kuros Deutsche Post ir dominējošs stāvoklis. Deutsche Post bija dominējošs stāvoklis ne tikai attiecībā uz rezervētajiem pakalpojumiem saskaņā ar PostG 1997 51. pantu, bet arī gandrīz uz visiem citiem vēstuļu pakalpojumiem, kas jau bija atvērti konkurencei. Cenu regulēšanu var veikt ex ante maksimālas cenas formā vai ex post cenas kontroles formā.
(88)
Saskaņā ar tirgus pētījumiem, ko veica pasta pakalpojumu regulators, Deutsche Post vidējā tirgus daļa cenas regulētos vēstuļu tirgos bija 90-97 %. Savā jaunākajā ziņojumā pasta pakalpojumu regulators izsaka nožēlu par to, ka pakāpeniskā tirgus atvēršana kopš 1997. gada nav radījusi efektīvu konkurenci Vācijas vēstuļu tirgū (35).
(89)
Cenas regulētie vēstuļu pakalpojumi veido lielāko daļu no Deutsche Post kopējiem ieņēmumiem (piemēram, aptuveni 62 % no Deutsche Post kopējiem ieņēmumiem 1990.-2007. gadā (sk. 3. attēlu) un aptuveni 56 % 2008.-2010. gadā).
(90)
Visi citi universālie pakalpojumi un komercpakalpojumi, uz kuriem neattiecas cenu regulēšana saskaņā ar PostG 1997 19.-27. pantu (36), tiek uzskatīti par pakalpojumiem, ko neregulē cena.
(91)
Attiecībā uz regulētās cenas pakalpojumiem PostG 1997 20. panta 1. un 2. punktā noteikts, ka cenām jāatspoguļo efektīvā pakalpojuma izmaksas. Tomēr, ja ir objektīvs pamatojums, pasta pakalpojumu regulatoram cita starpā atbilstoši jāņem vērā:
-
universālo pasta pakalpojumu sniegšanas izmaksas, un
-
pensiju un veselības aprūpes pabalstu finansēšanas izmaksas darbiniekiem, kas tika pārcelti no Postdienst.
(92)
PostG 1997 57. pantā un federālā ekonomikas un tehnoloģiju ministra 2000. gada 27. marta ministrijas dekrētā regulētās cenas tika saglabātas 1997. gada līmenī līdz 2002. gada 31. decembrim.
II.3.1. 2002. gada lēmums par maksimālo cenu.
(93)
Tikai 2002. gadā pasta pakalpojumu regulators pieņēma savu pirmo lēmumu par maksimālo cenu regulētiem vēstuļu pakalpojumiem no 2003. gada 1. janvāra līdz 2007. gada 31. decembrim (turpmāk 2002. gada lēmums par maksimālo cenu). Maksimālās cenas regula ir pakalpojumu kopuma cenu regulēšanas sistēma, kurā katra pakalpojuma individuālā cena netiek kontrolēta, bet ir noteikti visa cenu kopuma svērtā vidējā apjoma griesti. Saskaņā ar PostG 1997 19. pantu ex ante maksimālās cenas regula aptvēra visus pasta pakalpojumus, kuros Deutsche Post bija dominējošs stāvoklis.
(94)
Deutsche Post 2002. gada lēmuma par maksimālo cenu nolūkos pirmo reizi iesniedza pasta pakalpojumu regulatoram reglamentēto ieņēmumu un izmaksu pārskatus (turpmāk 2002. gada reglamentētie pārskati) par 1998.-2006. gadu. Reglamentētie pārskati bija balstīti uz rezultātiem līdz 2001. gadam un uz prognozēm par turpmākajiem gadiem.
(95)
Deutsche Post 2002. gadā ziņoja par “finanšu apgrūtinājumiem” universālo pakalpojumu sniegšanā un to valsts ierēdņu un līgumdarbinieku nodarbināšanā, kas tika pārcelti no Postdienst. Šie apgrūtinājumi ir izmaksas, kas Deutsche Post nebūtu citādi radušās bez pienākuma sniegt universālos pakalpojumus un bez Postdienst personāla un infrastruktūras pārcelšanas (detalizētu sarakstu sk. 1. tabulā).
1. tabula.
Apgrūtinājumi, kas apstiprināti 2002. gada lēmumā par maksimālo cenu (miljonos EUR, nominālās vērtības)
#
Apgrūtinājumi no 2002. gada lēmuma par maksimālo cenu
Vidējais apgrūtinājums (1998.-2006. gads) miljonos EUR
%
1
Algu izmaksu pārsniegums
(…)
(…)
2
Sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums
(…)
(…)
3
Infrastruktūras apgrūtinājuma pasta nodaļas
(…)
(…)
4
Papildu pensiju apdrošināšana darbiniekiem (VAP)
(…)
(…)
5
Infrastruktūras apgrūtinājuma vedmaksa
(…)
(…)
6
Sociālās un veselības izmaksas (BAnstPT)
(…)
(…)
7
Personāla pārstrukturēšana
(…)
(…)
8
Iztrūkuma segums valsts ierēdņu veselības apdrošināšanai
(…)
(…)
Kopējais vidējais apgrūtinājums
(…)
100 %
(96)
Pasta pakalpojumu regulators galu galā apstiprināja Deutsche Post iebildumu, ka tam nebūtu radušies šie apgrūtinājumi bez pienākuma sniegt universālos pakalpojumus (3. un 5. apgrūtinājums par universālo pakalpojumu izmaksām) un pienākuma integrēt valsts ierēdņus un līgumdarbiniekus no Postdienst (1., 2., 4., 6., 7. un 8. apgrūtinājums). Tāpēc pasta pakalpojumu regulators apstiprināja paaugstinātās regulētās vēstuļu cenas, lai finansētu prasības par vidējo apgrūtinājumu gadā - EUR […] miljardi no 2002. gada līdz 2006. gadam no regulēto vēstuļu pakalpojumu ieņēmumiem. Saskaņā ar 2002. gada lēmumu par maksimālo cenu apgrūtinājumi 100 % apmērā ir iedalīti cenām, uz kurām attiecas ex ante maksimālā cena.
II.3.1.1. Algu izmaksu pārsniegums (1. apgrūtinājums)
(97)
Pirmais apgrūtinājums rāda, ka uzrādītais algu izmaksu pārsniegums pasta darbiniekiem ir virs nozares vidējā rādītāja. Deutsche Post par “konkurējošo” algas atsauces punktu izmantoja algas, ko maksāja jaunajiem darbiniekiem pēc 2002. gada, kas tika noteiktas saskaņā ar darba koplīgumu (Entgelttarifvertrag) ar arodbiedrībām (turpmāk ETV algas). Tomēr, aprēķinot 1. apgrūtinājumu, šis atsauces punkts ir piemērots visiem darbiniekiem. Tas ir piemērots iesniegtajos pārskatos ar atpakaļejošu datumu līdz 1998. gadam.
II.3.1.2. Sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsniegums (2. apgrūtinājums)
(98)
Pasta pakalpojumu regulators apstiprināja arī Deutsche Post iebildumu, ka tam bija jāmaksā augstākas sociālās apdrošināšanas iemaksas saviem līgumdarbiniekiem un valsts ierēdņiem, nekā konkurējošiem privātuzņēmumiem parasti būtu jāmaksā saviem līgumdarbiniekiem.
(99)
Deutsche Post balsta savus aprēķinus uz sociālās apdrošināšanas iemaksu likmi, ko tas uzskata par “konkurējošu” (turpmāk reglamentētā iemaksu likme) valsts ierēdņiem un līgumdarbiniekiem. Šo reglamentēto likmi nosaka kā summu no:
-
Darba devēja daļas līgumdarbinieka sociālās apdrošināšanas iemaksās (aptuveni 19-21 %, kas ir aptuveni puse no kopējās sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes, kā parādīts 2. attēlā),
-
iemaksas negadījumu apdrošināšanas shēmā ([0-5 %]; Deutsche Post ir pievienojis šo iemaksu reglamentētajai iemaksu likmei kopš 2001. gada,
-
iemaksas papildu pensiju shēmā ([0-5 %]; Deutsche Post ir pievienojis šo iemaksu reglamentētajai iemaksu likmei kopš 1997. gada, jo šī iemaksa papildu pensiju apdrošināšanas shēmā tiek uzskatīta par “konkurējošu”. Likme ir balstīta uz papildu pensiju apdrošināšanu, ko Deutsche Post kopš 1997. gada ir piedāvājis jaunajiem līgumdarbiniekiem).
(100)
Regulētie ieņēmumi finansē visas sociālās apdrošināšanas iemaksas, kas pārsniedz reglamentēto iemaksu likmi (turpmāk sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsniegums). Izmantojot kā piemēru sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsnieguma aprēķinus ierēdņiem 2001. gadā, 2. tabulā parādīts, ka faktiskās sociālās apdrošināšanas iemaksas valsts ierēdņiem ir gandrīz divreiz lielākas par “konkurējošām” sociālās apdrošināšanas iemaksām, kas balstās uz reglamentēto iemaksu likmi.
2. tabula.
Sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsnieguma aprēķins valsts ierēdņiem 2001. gadā, pamatojoties uz 2002. gada reglamentēto pārskatu (miljonos EUR)
% no faktiskajām algām
(1)
Iemaksu likme pensiju fondā
33 %
(2)
Valsts ierēdņu kopējā alga
[…]
(3)
=(1)*(2)
Iemaksa pensiju fondā
[…]
(4)
Veselības aprūpes izmaksas
[…]
(5)
=(3)+(4)
Faktiskās sociālās apdrošināšanas iemaksas
[…]
[40-45 %]
(6)
Darba devēja daļa sociālās apdrošināšanas iemaksās
20,43 %
(7)
Negadījumu apdrošināšana
[…]
(8)
Papildu pensiju apdrošināšana
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Reglamentētā iemaksu likme
[…]
(10)
=(2)*(9)
Reglamentētās atsauces punkta sociālās apdrošināšanas izmaksas
[…]
[20-25 %]
(11)
=(5)-(10)
Sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsniegums
[…]
[15-20 %]
(101)
Faktiskās sociālās apdrošināšanas iemaksas ietver Deutsche Post maksājumu pensiju fondā 33 % apmērā no faktiskās valsts ierēdņu algas (ikgadējais vienreizējais maksājums EUR 2,045 miljardu apmērā no 1995. gada līdz 1999. gadam), kā arī iemaksas ierēdņu veselības aprūpes izmaksās. Kopā faktiskās sociālās apdrošināšanas iemaksas bija [40-45 %] no faktiskās valsts ierēdņa algas 2001. gadā.
(102)
Lai gan sociālās apdrošināšanas iemaksu likmi nosaka kā procentu daļu no līgumdarbinieku bruto algas (neto alga + darba devēja daļa sociālās apdrošināšanas iemaksās), lai aprēķinātu regulēto atsauces punktu, Deutsche Post reizina reglamentēto iemaksu likmi [20-25 %] ar faktisko valsts ierēdņu algu.
II.3.1.3. Papildu pensiju apdrošināšana līgumdarbiniekiem (4. apgrūtinājums)
(103)
Ceturtais apgrūtinājums ir paredzēts, lai kompensētu noteikuma ievērošanu saistībām līdz 1997. gadam no papildu pensiju apdrošināšanas shēmas VAP Deutsche Post līgumdarbiniekiem.
(104)
Kā paskaidrots II.1.4. iedaļā, Deutsche Post līgumdarbiniekiem, kas pieņemti darbā līdz 1997. gadam, tika piedāvāta papildu pensiju apdrošināšana, lai viņiem nodrošinātu valsts ierēdņiem līdzīgu pensiju. Tomēr Postdienst neizveidoja atbilstošu noteikumu par pensiju maksājumiem nākotnē. Tikai pēc tam, kad bija izveidots DPAG, tika pieņemti noteikumi par EUR 8,153 miljardiem budžetā.
II.3.1.4. Dažādi sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumi (6., 7., 8. apgrūtinājums)
(105)
Sestais apgrūtinājums ietver Deutsche Post maksājumu Pasta un telekomunikāciju federālajam institūtam (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation - BanstPT), kas nodrošina konkrētus sociālos pabalstus (piemēram, sociālos mājokļus) valsts ierēdņiem un līgumdarbiniekiem, kas tika pārcelti no Postdienst. 7. apgrūtinājums ietver Deutsche Post iemaksas, lai segtu valsts ierēdņu veselības apdrošināšanas shēmas iztrūkumu. 8. apgrūtinājums par personāla pārstrukturēšanu attiecas gan uz valsts ierēdņiem, gan līgumdarbiniekiem.
II.3.1.5. Universālo pakalpojumu apgrūtinājumi (3. un 5.)
(106)
Šie apgrūtinājumi parāda izmaksu ietaupījumus, ko Deutsche Post varēja iegūt, ja tas būtu varējis izveidot savu pasta nodaļu un paku sūtījumu tīklu, pamatojoties tikai uz komerciāliem apsvērumiem. Izmaksu ietaupījumus aprēķina, balstoties, piemēram, uz pasta nodaļu nosacīto skaitu, ko Deutsche Post būtu izveidojis, ja nebūtu pienākuma sniegt universālos pakalpojumus.
II.3.2. 2007. un 2011. gada lēmumi par maksimālo cenu
(107)
Pasta pakalpojumu regulators 2007. gada 7. novembrī apstiprināja maksimālo cenu laikposmam no 2008. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim (turpmāk 2007. gada lēmums par maksimālo cenu). Pasta pakalpojumu regulators 2011. gada 14. novembrī apstiprināja maksimālo cenu laikposmam no 2012. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim (turpmāk 2011. gada lēmums par maksimālo cenu).
(108)
Kopš 2007. gada lēmuma par maksimālo cenu vairāk nekā 50 vēstuļu sūtīšanas maksimālo cenu vairs nekontrolē ex ante, bet tām veic ex post cenas kontroli saskaņā ar PostG 1997 25. pantu (37). Cenas visiem citiem pasta pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem Deutsche Post ir dominējošs stāvoklis, turpina apstiprināt ex ante saskaņā ar PostG 1997 19. pantu.
(109)
Komisija šajā lēmumā lieto terminu “cenas regulētie pakalpojumi”, ar ko apzīmē tos pakalpojumus, attiecībā uz kuriem Deutsche Post ir dominējošs stāvoklis un kuriem veic ex ante cenas kontroli saskaņā ar PostG 1997 19. pantu vai ex post cenas kontroli saskaņā ar PostG 1997 25. pantu. Visi citi pakalpojumi, attiecībā uz kuriem Deutsche Post nav dominējošs stāvoklis un kuriem nav jāveic cenu kontrole, tiek definēti kā “pakalpojumi, kurus neregulē cena”.
(110)
Deutsche Post turpināja ziņot par apgrūtinājumiem attiecībā uz algu un sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumiem saistībā ar personāla pārcelšanu no Postdienst (piemēram, vidējais 2. apgrūtinājums saistībā ar sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu EUR […] miljoni sākot no 2008. gada), kā arī ar pienākuma sniegt universālos pakalpojumus apgrūtinājumu. Tāpat kā ar 2002. gada lēmumu par maksimālo cenu, pasta pakalpojumu regulators apstiprināja šo apgrūtinājumu finansēšanu no cenas regulētajiem ieņēmumiem un noteica maksimālo cenu atbilstoši augstākā līmenī. Tāpēc šo pasta pakalpojumu regulatora atzinums attiecībā uz šiem apgrūtinājumiem 2002., 2007. un 2009. gada lēmumos par maksimālo cenu ir palicis nemainīgs attiecībā uz pakalpojumiem, ko neregulē cena.
II.4. DPAG finanšu rezultāti
(111)
DPAG finanšu rezultāti no 1995. gada līdz 2006. gadam ir parādīti 2. attēlā par 2007. gada lēmumu par pagarinājumu. Rezultāti no 1995. gada līdz 1999. gadam bija dažādi (dažos gados bija zaudējumi un dažos - peļņa), bet no 2000. gada līdz 2006. gadam DPAG bija pastāvīga peļņa pirms nodokļu nomaksas EUR 1-2 miljardi.
(112)
No 2007. gada līdz 2010. gadam DPAG bija šāda neto peļņa: EUR 1,8 miljardi (2007. gadā); EUR 2,0 miljardi (2008. gadā); EUR 0,7 miljardi (2009. gadā); EUR 2,6 miljardi (2010. gadā).
(113)
Publicētajos DPAG pārskatos peļņu nevar iedalīt dažādiem pakalpojumiem. Tāpēc nav iespējams izmantot publicētos pārskatus, lai noskaidrotu, vai cenas regulētie universālie pakalpojumi kopumā nesa zaudējumus vai peļņu.
III. PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAS PAMATOJUMS
(114)
Kā Vispārējā tiesa apstiprināja savā spriedumā lietā T-421/07 (38), visi izmeklētie pasākumi ietilpa procedūrā, kas tika uzsākta ar 1999. gada lēmumu uzsākt procedūru un turpināta ar 2007. gada lēmumu par pagarinājumu.
III.1. Pensiju subsīdija
(115)
2011. gada lēmumā par pagarinājumu bija noteikts, ka pensiju subsīdija bija jauns atbalsta pasākums, jo Deutsche Post pirms 1995. gada pensiju reformas bija pilnībā atbildīgs par pensiju izmaksu finansēšanu no pašu līdzekļiem. Turklāt 2011. gada lēmumā par pagarinājumu tika noraidīts Vācijas apgalvojums, pamatojoties uz spriedumu Combus lietā (39), ka pensiju subsīdija nebija atbalsts.
(116)
Pensiju subsīdiju kā kompensācijas par agrākajām pensiju izmaksām (piemēram, saskaņā ar Komisijas lēmumu par Francijas La Poste (turpmāk La Poste lēmums) (40) atbilstības novērtējumā 2011. gada lēmumā par pagarinājumu tika ņemts vērā, ka uzrādītais sociālo apdrošināšanas izmaksu pārsniegums tika kompensēts ne tikai ar pensiju subsīdiju, bet arī ar cenas regulētiem ienākumiem (piemēram, 2. apgrūtinājums saistībā ar pārāk lielām sociālās apdrošināšanas iemaksām).
(117)
Aprēķini 2011. gada lēmumā par pagarinājumu, kuros tika ņemti vērā abi kompensācijas avoti, parādīja, ka Deutsche Post faktiski varēja piemērot sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes, kas bija par 10-14 procentu punktiem zemākas nekā kopējās obligātās sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes (darba devēja un darbinieka daļa), kas bija jāmaksā konkurējošiem privātuzņēmumiem.
(118)
Tāpēc 2011. gada lēmumā par pagarinājumu tika izteiktas šaubas par pensiju subsīdijas, vērtējot to kā kompensāciju par agrākajām pensiju izmaksām, atbilstību saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.
III.2. Kompensācija par universālo pakalpojumu sniegšanu
(119)
Vācija atsaucās uz LESD 106. panta 2. punktu kā pamatojumu valsts kompensācijas maksājumu un valsts garantijas kā pienākuma sniegt universālo pakalpojumu kompensācijas atbilstībai.
(120)
Pamatojoties uz spriedumu Altmark lietā (41), Komisija ņēma vērā viedokli 2007. gada lēmumā par pagarinājumu par to, ka valsts kompensācijas maksājumi un valsts garantija ir valsts atbalsts LESD 107. gada 1. punkta nozīmē.
(121)
Lēmumā par pagarinājumu 2007. gadā Komisija izteica šaubas, vai valsts kompensācijas maksājumi un garantija bija nepieciešami, lai izpildītu pienākumu sniegt universālos pakalpojumus, un vai tie attiecīgi bija proporcionāli. Īpaši Komisija uzskatīja par vajadzīgu pārskatīt izmaksu sadalījumu starp universālajiem pakalpojumiem un komercpakalpojumiem saskaņā ar 2005. gada pamatprincipos noteiktajiem principiem. Tā izteica šaubas arī attiecībā uz saprātīgas peļņas noteikšanu, kurā bija jāņem vērā vidējais ienesīgums nozarē un Deutsche Post riska pozīcija.
IV. WIK PĒTĪJUMS
(122)
WIK pētījums tika pasūtīts, lai palīdzētu Komisijai pārskatīt Deutsche Post pārskatus no 1990. gada līdz 2007. gadam un noteiktu, vai Deutsche Post ir saņēmis pārāk lielu kompensāciju par saviem pienākumiem sniegt universālos pakalpojumus. Konkrētāk, WIK Consult GmbH tika uzdoti šādi uzdevumi:
-
saprātīgas peļņas atsauces punkta noteikšana,
-
iekšējo izmaksu sadalījuma un pārvedumu cenu noteikumu pārskats, un
-
pienākuma sniegt universālos pakalpojumus neto izmaksu pārāk lielas kompensācijas aprēķins.
IV.1. 2009. gada reglamentēto ieņēmumu un izmaksu pārskatu apraksts
(123)
Pēc tam, kad Komisija 2008. gada 30. oktobrī izdeva rīkojumu sniegt informāciju, Vācija 2009. gadā beidzot iesniedza pilnu reglamentēto pārskatu apkopojumu par laikposmu no 1990. gada līdz 2007. gadam (turpmāk 2009. gada reglamentētie pārskati).
IV.1.1. Ieņēmumi
(124)
Deutsche Post ieņēmumus var klasificēt trīs lielās kategorijās.
-
Universālie cenas regulētie vēstuļu pakalpojumi (62 % no kopējiem ieņēmumiem 1990.-2007. gadā)
Cenas regulētie vēstuļu pakalpojumi ir visi universālie pakalpojumi, ko sniedz tirgos, kuros Deutsche Post bija dominējošs tirgus stāvoklis, tostarp pakalpojumi, attiecībā uz kuriem Deutsche Post bija ekskluzīvas tiesības. Šie pakalpojumi veidoja 62 % no Deutsche Post kopējiem ieņēmumiem laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam (42).
-
Universālie pakalpojumi, kurus neregulē cena (26 % no kopējiem ieņēmumiem 1990.-2007. gadā)
Universālie paku sūtīšanas pakalpojumi vienmēr ir sniegti tirgos, kas ir atvērti konkurencei, kuros Deutsche Post vidējā tirgus daļa bija 30 %. Laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam universālie paku sūtījumu pakalpojumi bija 15 % no Deutsche Post kopējiem ieņēmumiem.
Universālie vēstuļu pakalpojumi, kurus neregulē cena (piemēram, katalogi, pārrobežu sūtījumi), bija aptuveni 11 % no Deutsche Post kopējiem ieņēmumiem.
-
Komercpakalpojumi, kurus neregulē cena (12 % no kopējiem ieņēmumiem 1990.-2007. gadā)
Deutsche Post bija izmantojis savu pasta nodaļu tīklu ne tikai pasta pakalpojumu izplatīšanai, bet arī produktu un pakalpojumu pārdošanai Postbank AG un - mazākā mērā - Deutsche Telekom. Šie komercpakalpojumi bija aptuveni 6 % no Deutsche Post kopējiem ieņēmumiem.
Komerciālie paku un vēstuļu sūtījumu pakalpojumi (piemēram, adresēti reklāmas bukleti) ir aptuveni 4 % no Deutsche Post kopējiem ieņēmumiem.
Visbeidzot Deutsche Post sniedza dažādus citus pakalpojumus, piemēram, kā kontrolakciju sabiedrība starptautiskajiem meitasuzņēmumiem, kas darbojas citos uzņēmējdarbības segmentos (piemēram, Danzas, DHL). Šie citi komercpakalpojumi bija aptuveni 2 % no Deutsche Post kopējiem ieņēmumiem.
3. attēls.
Vidējās ieņēmumu daļas laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam (pamatojoties uz nominālajām vērtībām)
(125)
WIK pētījums aptver tikai komercpakalpojumus, kas tika sniegti kopā ar juridiskās vienības DPAG un tā priekšgājēja Postdienst sniegtajiem universālajiem pakalpojumiem. Komercpakalpojumi (piemēram, DHL kurjerpasta darījumi visā pasaulē), ko sniedza dažādas juridiskās vienības Deutsche Post pasaules tīklā (turpmāk DPWN), netika izmeklēti.
IV.1.2. Apgrūtinājumu aprēķins 2009. gada reglamentētajos pārskatos
(126)
Pretēji reglamentētajiem pārskatiem, ko Deutsche Post iesniedza regulatoram par 2002., 2007. un 2011. gada lēmumiem par maksimālo cenu, 2009. gada reglamentētie pārskati - kas nav tikuši iesniegti pasta pakalpojumu regulatoram - ietver ievērojami augstāku apgrūtinājumu apjomu, ko Deutsche Post iedala cenas regulētajiem pakalpojumiem.
(127)
Pamatojoties uz 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem, Deutsche Post uzskata, ka vidējais apgrūtinājums laikposmā no 1990. gada līdz 2006. gadam bija EUR […] miljardi salīdzinājumā ar EUR […] miljardiem 2002. gada reglamentētajos pārskatos.
4. attēls.
Apgalvoto universālo pakalpojumu apgrūtinājumu, pamatojoties uz 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem, salīdzinājums ar apstiprinātajiem apgrūtinājumiem, pamatojoties uz 2002. gada lēmumu par maksimālo cenu (gada vidējā nominālā vērtība miljonos EUR)
[…]
(128)
Otrais apgrūtinājums (sociālo apdrošināšanas izmaksu pārsniegums) un ceturtais apgrūtinājums (papildu pensiju apdrošināšana) ievērojami neatšķiras 2002. un 2009. gada reglamentētajos pārskatos, bet pirmais apgrūtinājums (algu pārsniegums) bija gandrīz EUR […]. Pretēji 2002. gada reglamentētajiem pārskatiem Deutsche Post tagad vairs neizmanto ETV algas kā “konkurējošu” algu atsauces punktu. Tā vietā tas izmanto minimālo algu pasta nozarē, pamatojoties uz Federālās darba ministrijas 2007. gada izdoto regulu (turpmāk 2007. gada minimālā alga). Tomēr jāuzsver, ka Federālā administratīvā tiesa pēc tam šo regulu paziņoja par nelikumīgu un tā nekad tiesiski nestājās spēkā.
(129)
Turklāt 2009. gada reglamentētajos pārskatos Deutsche Post uzrāda, ka jaunais “infrastruktūras pasta” apgrūtinājums sedz sestās piegādes dienas pieauguma izmaksas (vidēji EUR […] miljoni gadā). Aprēķina pamatā ir pieņemtais scenārijs, ka bez pienākuma sniegt universālos pakalpojumus Deutsche Post būtu piegādājis pastu piecās, nevis sešās dienās.
(130)
Trešo, infrastruktūras, apgrūtinājumu (pasta nodaļu tīkls) aprēķina atšķirīgi no 2002. gada reglamentētajiem pārskatiem. Tagad apgrūtinājums sedz pieņemtos izmaksu ietaupījumus, kas būtu radušies, ja visas pasta nodaļas kopš 1990. gada būtu darbojušās kā aģentūras. Tas ir aprēķināts, pamatojoties uz atlīdzību, ko Deutsche Post maksāja trešām personām par tirdzniecības pakalpojumiem 2007. gadā.
IV.1.3. Tīrā peļņa 2009. gada reglamentētajos pārskatos
(131)
Apgrūtinājumu sadalīšana cenas regulētajiem universālajiem vēstuļu pakalpojumiem ir būtisks atvieglojums neregulēto cenu pakalpojumiem no tādām izmaksām kā alga un sociālās apdrošināšanas izmaksas. Šī pārdalīšana rada ievērojami pozitīvu tīro peļņu [15-25 %] apmērā no komercpakalpojumu pārdošanas un zaudējumus gandrīz [0-10 %] apmērā no cenas regulēto vēstuļu pakalpojumu pārdošanas.
(132)
Lai gan Deutsche Post ziņo par ļoti lielu peļņu savā vēstuļu segmentā gada pārskatos (sk. arī V.3. iedaļu), šī peļņa galvenokārt nosedz apgrūtinājumus, kas ir pārcelti no pakalpojumiem, kurus neregulē cena, uz cenas regulētajiem pakalpojumiem.
5. attēls.
Vidējie ieņēmumi no tirdzniecības, pamatojoties uz 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem
[…]
IV.2. Peļņas atsauces punkta izveidošana
IV.2.1. Deutsche Post vērtības ķēde - zemas tehnoloģijas operācijas un zema līmeņa uzņēmējdarbības risks
(133)
Vērtības ķēdes un saistīto uzņēmējdarbības risku analīze ir obligāta, lai noteiktu peļņas atsauces punktu un izmaksu sadalīšanas attīstību. Tikai tad, ja ir zināmas funkciju un riska īpašības, ir iespējams meklēt “salīdzināmu” uzņēmumu kopumu un aprēķināt atsauces punktu saprātīgai peļņai, ko varētu gūt Deutsche Post.
IV.2.1.1. Zemas tehnoloģijas uzņēmējdarbības vērtības ķēde
(134)
Deutsche Post vērtības ķēdi var iedalīt divās galvenajās funkcijās:
-
piegādes tīkls vēstuļu un paku izplatīšanai visā valstī,
-
pasta nodaļu tīkls visā valstī.
(135)
Paku un vēstuļu sūtījumu tīkla loģistika ir zemas tehnoloģijas uzņēmējdarbība, kurai nav vajadzīga īpaša izpēte vai attīstīšanas pasākumi. Tāpēc visi citi operatori nozarē strādā līdzīgā un standartizētā veidā. Attiecīgi šādas darbības bieži sauc par standarta funkcijām. Augstais ārpakalpojumu līgumu līmenis, ko Deutsche Post nodod trešām personām, arī pierāda šo darbību standarta raksturu. Tas pats attiecas uz tirdzniecības pakalpojumiem, ko veic pasta nodaļu tīklā visā valstī, kas arī arvien vairāk tiek nodoti tālāk kā ārpakalpojumi.
(136)
Bez šīm standarta funkcijām galvenās Deutsche Post nemateriālās vērtības ir tā klientu bāze, zīmols un stabilā tirgus pozīcija, jo īpaši vēstuļu tirgos. Tomēr WIK pētījumā uzskatīts, ka šīs nemateriālās vērtības būtībā ir radušās nevis Deutsche Post centienu vai ieguldījumu rezultātā, bet gan vēsturiski - ekskluzīvo tiesību dēļ. Deutsche Post nebija jāveic īpaši ieguldījumi tirgzinības funkcijās. Līdz 2007. gadam tas varēja paļauties uz savu juridiski garantēto tirgus pozīciju. Tāpēc Deutsche Post nevajadzētu ļaut saņemt nekādu atlīdzību par šīm nemateriālajām vērtībām.
IV.2.1.2. Zems risks valsts pasākumu dēļ
(137)
Deutsche Post bija pakļauts zemākam riskam salīdzinājumā ar konkurentiem gan attiecībā uz regulētajiem, gan neregulētajiem pakalpojumiem vairāku iemeslu dēļ.
(138)
Pirmkārt, līdz 2007. gadam Deutsche Post bija tiesisks monopols attiecībā uz vēstuļu pakalpojumiem. Turklāt regulēto vēstuļu pakalpojumu darbības jomā Deutsche Post guva labumu no 90 % tirgus daļas un neesošas vai zema līmeņa konkurences. Cenas regulētie pakalpojumi bija gandrīz divas trešdaļas no Deutsche Post ieņēmumiem.
(139)
Otrkārt, pasta pakalpojumu regulators apstiprināja maksimālo cenu regulētajiem vēstuļu pakalpojumiem. Maksimālā cena tika noteikta virs efektīva uzņēmuma izmaksām, lai cita starpā ļautu kompensēt saistītos izmaksu pārsniegumus attiecībā uz pakalpojumiem, kurus neregulē cena. Nevienam no DPAG konkurentiem nebija ekskluzīvu tiesību vai dominējoša stāvokļa, kas tiem ļautu šķērssubsidēt sociālās apdrošināšanas izmaksas. Tāpēc ekskluzīvās tiesības un dominējošs stāvoklis būtiski samazināja uzņēmējdarbības riskus ne tikai attiecībā uz regulētajiem pakalpojumiem, bet arī uz universālajiem pakalpojumiem un komercpakalpojumiem, kurus neregulē cena.
(140)
Treškārt, citi valsts pasākumi arī būtiski samazināja risku gan universālajiem pakalpojumiem, gan komercpakalpojumiem. Valsts kompensācijas maksājumi nosedza 90. gadu sākuma zaudējumus, un valsts garantija ļāva Deutsche Post ņemt aizdevumus par valsts likmi līdz 1995. gadam, neraugoties uz uzņēmuma grūto finansiālo situāciju 90. gadu sākumā.
(141)
Kopumā Deutsche Post bija ievērojami mazāki tirgus un izmaksu riski nekā konkurentiem, jo tam nebija jāveido klientu bāze un tas varēja pāriet uz izmaksu palielināšanu ar augstākām regulētajām cenām. Pamatojoties uz šiem spriedumiem, WIK pētījumā tiek secināts, ka labākie salīdzināmie konkurenti būtu pasta uzņēmumi, kas veic tikai standarta funkcijas (piemēram, būtiski neiegulda tirgzinībā un zīmolos) un nav pakļauti augsta līmeņa riskam (piemēram, var paļauties uz ilgtermiņa līgumiem).
IV.2.2. Peļņas atsauces punktu kvantēšana
(142)
Pamatojoties uz funkciju un riska analīzes rezultātiem, WIK pētījumā veikta finanšu datu bāzes analīze (piemēram, izmantojot ORBIS datu bāzi, kas aptver aptuveni 10 miljonus uzņēmumu visā pasaulē), lai sameklētu salīdzināmus pasta uzņēmumus. Kontrolētas kvantitatīvās un kvalitatīvās izvēles darbības norāda uz salīdzināmu uzņēmumu kopumu, kas sniedz pasta pakalpojumus konkurējošos tirgos.
(143)
WIK pētījumā izvēlēta salīdzināma grupa no 26 pasta uzņēmumiem, kas sniedz galvenokārt paku sūtījumu pakalpojumus un veic tipiskas pasta operatoru standartdarbības. Visi salīdzināmie konkurenti darbojas “pasta un kurjeru darbību” nozarē (NACE (43) kods Nr. 641).
(144)
Ir būtiski uzsvērt, ka salīdzināmo konkurentu skaits ir ierobežots, jo privātie uzņēmumi līdz šim ir reti snieguši liela mēroga vēstuļu pakalpojumus valsts pasta iestādes ekskluzīvo tiesību dēļ, kas aptver ievērojamu vēstuļu pakalpojumu daļu. Turklāt WIK pētījumā kā konkurenti nav iekļautas valsts pasta iestādes citās valstīs, jo tām, tāpat kā Deutsche Post, ir ekskluzīvas tiesības un tās nav īpaši aktīvas konkurējošos tirgos.
(145)
Lai izmērītu “saprātīgu” peļņu, WIK pētījumā izmantota apgrozījuma rentabilitāte (ROS), kas ir grāmatvedības peļņa (ieņēmumi pirms procentiem un nodokļiem (EBIT)), kura sadalīta pa ieņēmumiem. Turklāt WIK pētījumā ir aprēķināta peļņa no aktīviem (ROA), piemēram, EBIT kā procenti no kopējā kapitāla un kapitālā pamatots peļņas atsauces punkts.
3. tabula.
ROS un ROA atsauces punkts WIK pētījumā
Apgrozījuma rentabilitāte
(ROS)
Peļņa no aktīviem
(ROA)
Vidējais
3,48 %
7,33 %
Augšējā robeža (75. procentīle)
6,77 %
13,41 %
(146)
No izvēlētā piemēra pasta nozares konkurējošajā daļā vidējā ROS bija 3,48 % laikposmā no 1998. gada līdz 2007. gadam. Tomēr WIK pētījumā attēloti ne tikai vidējie ieņēmumi, bet arī saprātīgas peļņas augšējā robeža, t. i., trešā kvartīle no salīdzināmo konkurentu peļņas, kas pielīdzināma ROS - 6,77 %. Citiem vārdiem sakot, 75 % no salīdzināmajiem konkurentiem peļņas ROS ir zemāka par 6,77 % (44).
(147)
Attiecībā uz peļņu no aktīviem WIK pētījumā uzrādīta vidējā ROA - 7,33 % un augšējā robeža - 13,41 %.
(148)
Tā kā Deutsche Post ir pakļauts ievērojami mazākam riskam nekā salīdzināmie konkurenti, kas darbojas augstas konkurences tirgos (piemēram, kurjerpasta paku sūtījumu tirgū), WIK pētījumā apstrīdēts, ka vidējā ROS 3,48 % apmērā ir piesardzīgs un konservatīvs peļņas atsauces punkts attiecībā uz Deutsche Post. Tajā nav ieteikts izmantot augstāku likmi līdz trešās kvartīles ROS - 6,77 %. Zemāks atsauces punkts varētu būt pat pamatots, jo vidējā ROS 3,48 % apmērā ir izteikta ROA 7,33 % apmērā, kas joprojām būtu ievērojami virs procentu likmes bez riska.
IV.3. Izmaksu sadalījuma pārskats
(149)
WIK pētījumā kritizēts apgrūtinājumu sadalījums 2009. gada reglamentētajos pārskatos, jo komercpakalpojumu ROS peļņa [15-25 %] apmērā ir ievērojami virs nozares vidējā rādītāja (45). Tā kā privātajiem konkurentiem ir ienesīgums, neraugoties uz ievērojami zemāku tīro peļņu, WIK pētījumā secināts, ka augstāka izmaksu daļa būtu jāiedala Deutsche Post komercpakalpojumiem, un attiecīgi samazināts apgrūtinājums cenas regulētajiem pakalpojumiem.
(150)
WIK pētījumā atklāts, ka visi komercpakalpojumi, neraugoties uz to izmaksu daļu, tomēr dod peļņu atbilstoši konkurentu vidējai ROS - 3,48 %. Tāpēc ziņojums veido pamatu, lai samazinātu cenas regulēto pakalpojumu vidējo gada apgrūtinājumu par EUR […] miljoniem visā laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam.
(151)
Tā kā liela tirdzniecības komercpakalpojumu daļa tika sniegta saistītajiem uzņēmumiem Postbank un Telekom, WIK pētījumā izmeklēts arī tas, vai tiem piemērotās galīgās cenas var uzskatīt par darījumiem, kas atbilst vienlīdzīga tirgus nosacījumiem (arm’s length transactions), un attiecīgi par atbilstošu atsauces punktu izmaksām, kas būtu jāattiecina uz tirdzniecības komercpakalpojumiem. Pamatojoties uz pieejamajiem pierādījumiem, WIK pētījumā uzskatīts, ka līgumi starp Deutsche Post un šiem saistītajiem uzņēmumiem atspoguļo nosacījumus, ko būtu uzņēmušās arī neatkarīgas trešās personas. Tā kā ne Postbank, ne Telekom nebija nekādas reālas izvēles izmantot ārējās piegādes tīklus 90. gadu sākumā, tie piekrita dalīt radušās izmaksas. Tomēr, tā kā Postbank un Telekom bija vieglāk atrast citus izplatīšanas tīklus un universālo pakalpojumu tīkla izmaksas samazinājās, attiecīgi līgums tika izmainīts, ieviešot uz ieņēmumiem pamatotu komisijas maksu, kas bija atbilstošāka tipiskam tirdzniecības pakalpojuma līgumam (46).
IV.4. 2009. gada reglamentēto pārskatu korekcija
(152)
WIK pētījumā izdarītas vairākas korekcijas 2009. gada reglamentētajos pārskatos, izmantojot šādu metodi:
4. tabula.
Gada pārsnieguma rezultātu aprēķina metode, pamatojoties uz 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem un WIK pētījumu
Universālo pakalpojumu ieņēmumi
-
Universālo pakalpojumu izmaksas
-
Saprātīga peļņa
+
Valsts kompensācijas maksājumi
Pārsnieguma rezultāts
IV.4.1. Universālo pakalpojumu ieņēmumu korekcija
(153)
Deutsche Post pārdeva ievērojamu sava nekustamā īpašuma daļu (piemēram, nekustamo īpašumu, kas bija kļuvis lieks pasta operāciju pārstrukturēšanas dēļ). Šie ieņēmumi būtu jāiedala universālajam pakalpojumam, kas bija pirmais šo aktīvu lietotājs un izīrēja tos komercpakalpojumiem.
(154)
Attiecīgā korekcija radīja vidējo gada palielinājumu EUR […] miljonu apmērā universālo pakalpojumu ieņēmumos visā laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam.
IV.4.2. Universālo pakalpojumu izmaksu korekcija
IV.4.2.1. Izmaksu pārskatu sadalījums
(155)
2009. gada reglamentētie pārskati neuzrāda pareizu iekšējo pārvedumu cenu sadalījumu. Kopējā gūtā peļņa no universālajiem pakalpojumiem nav uzrādīta, jo peļņa, kas rodas no konkrētām funkcijām (piemēram, pasta nodaļas), nav sadalīta starp universālajiem pakalpojumiem un komercpakalpojumiem (piemēram, individuālo pakalpojumu izmaksas), bet tā ir kopīga un par to tiek ziņots kā par komerciālu peļņu. Tāpēc Deutsche Post nav varējis izveidot atsevišķus pārskatus, kā tika noteikts Komisijas 2006. gada 16. novembra Direktīvā 2006/111/EK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību, kā arī par dažu uzņēmumu finanšu pārredzamību (47).
(156)
Tā kā Deutsche Post sniedza informāciju par aptuvenu iekšējo izmaksu uzskaites sadalījumu līdz 1997. gadam, WIK pētījumā bija jāveic korekcijas pārskatos no 1997. gada. Nepareizi iedalītās izmaksas bija jāpārceļ no universālo pakalpojumu pārskatiem uz komercpakalpojumu pārskatiem.
(157)
Attiecīgā korekcija radīja ikgadējo universālo pakalpojumu izmaksu pazeminājumu vidēji EUR […] miljonu apmērā laikposmā no 1998. gada līdz 2007. gadam.
IV.4.2.2. Korekcija apgrūtinājumiem starp cenas regulētajiem pakalpojumiem un pakalpojumiem, kurus neregulē cena
(158)
Kā iepriekš paskaidrots, WIK pētījumā korekcijas nav veiktas katram apgrūtinājumam atsevišķi. Tā pārrēķina pamatā ir komercpakalpojumu gala cenas, kas tika uzskatītas par nozares vidējo izmaksu stabiliem atsauces punktiem. Attiecīgi visa virspeļņa no komercpakalpojumiem (48) tiek izmantota, lai finansētu sākotnēji uzrādītos apgrūtinājumus. Apgrūtinājumu vidējais pazeminājums gadā sasniedz EUR […] miljonus visā laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam.
IV.4.2.3. Ārpusbilances izmaksas ar papildu pensiju apdrošināšanu (4. apgrūtinājums)
(159)
Ar 4. apgrūtinājumu (papildu pensiju apdrošināšana) Deutsche Post papildināja izmaksas, kas nav uzrādītas tā gada pārskatos. Tā kā ROS atsauces punktu aprēķina, pamatojoties uz salīdzināmo konkurentu likumos noteiktajiem pārskatiem, var ietvert tikai tās izmaksas, kas ir atļautas arī saskaņā ar valstu grāmatvedības standartiem vai starptautiskajiem grāmatvedības standartiem (IAS). Tāpēc jebkādas papildu izmaksas, kas parasti nav iekļautas IAS pārskatos, nevar apstiprināt kā izmaksu veidus, bet tās ir jāfinansē no (atsauces punkta) tīrās peļņas.
(160)
Attiecīgā korekcija radīja vidējo gada samazinājumu EUR […] miljonu apmērā 4. apgrūtinājumam (papildu pensiju apdrošināšana) visā laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam.
IV.4.3. Kapitāla izmaksu korekcija saprātīgai peļņai
(161)
Deutsche Post piedēvēja kapitāla izmaksas 2009. gada reglamentētajos pārskatos, kas sākotnēji nebija iekļautas likumos noteiktajos pārskatos - piemēram, […] izmaksas un […] izmaksas. WIK pētījumā nav iekļautas […] izmaksas, kā arī […] un aizstātas ar atsauces punktu saprātīgai peļņai.
IV.4.3.1. Laikposms no 1996. gada līdz 2007. gadam
(162)
Saprātīgo peļņu aprēķina, pamatojoties uz pielāgotajiem ieņēmumiem no universālajiem pakalpojumiem un ROS atsauces punkta 3,48 % apmērā, kā rezultātā gada vidējā peļņa ir EUR […] miljoni. Vidējās kapitāla izmaksas gadā EUR […] miljonu apmērā (interešu izmaksas EUR […] miljoni un palielinātā regulētā vērtības krišanās EUR […] miljoni) nav iekļautas 2009. gada reglamentētajos pārskatos.
(163)
Ir svarīgi atzīmēt, ka salīdzinājumā ar 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem atsauces punkta ROS 3,48 % apmērā dod saprātīgu peļņu, kas ir visādā ziņā lielāka nekā Deutsche Post uzrādītās kapitāla izmaksas (piemēram, procentu izmaksas, ko aprēķina, pamatojoties uz iekšējo ieņēmumu likmi aptuveni EUR […] apmērā no iesaistītā kapitāla, un palielināto vērtības krišanos, pamatojoties uz tirgus vērtību).
IV.4.3.2. Laikposms no 1990. gada līdz 1995. gadam
(164)
Saskaņā ar PostVerfG 63. panta 1. punktu līdz 1995. gadam Deutsche Post bija jāmaksā pārnestie maksājumi (49) Federālajai valdībai EUR 5,838 miljardu apmērā jeb aptuveni 8 % no pārdošanas summas. Tomēr PostVerfG 63. panta 4. punkts atbrīvoja Deutsche Post no pienākuma maksāt jebkādas dividendes papildus pārnestajiem maksājumiem.
(165)
Tāpēc WIK pētījumā “saprātīgā peļņa” nav pievienota laikposmā līdz 1995. gadam, jo pārnestie maksājumi jau nosedza Deutsche Post pamatkapitāla izmaksas. Attiecīgi Deutsche Post vidējās kapitāla izmaksas gadā EUR […] miljonu apmērā (interešu izmaksas EUR […] miljoni un palielinātā regulētā vērtības krišanās EUR […] miljoni) nav iekļautas 2009. gada reglamentētajos pārskatos un attiecīgi ir samazinātas universālo pakalpojumu izmaksas.
IV.4.4. Secinājumi
(166)
Reglamentētie pārskati 2009. gadā un WIK pētījums parādīja, ka universālo pakalpojumu ieņēmumi nebija pietiekami, lai nosegtu to izmaksas līdz 1996. gadam. Tomēr, tā kā Deutsche Post ir saglabājies uzkrātais deficīts, arī ņemot vērā valsts kompensācijas maksājumus 2009. gada reglamentētajos pārskatos, WIK pētījumā secināts, ka kompensācijas maksājumi bija pietiekami, lai ļautu Deutsche Post sasniegt līdzsvaru 1997. gadā.
(167)
Reglamentētajos pārskatos 2009. gadā redzams niecīgs uzlabojums universālo pakalpojumu ienesīgumā līdz 1999. gadam. Tikai no 2000. gada universālie pakalpojumi dod ieņēmumus pret vidējām segtajām izmaksām. Toties WIK pētījumā uzrādīta ievērojama peļņa no universālajiem pakalpojumiem virs vidējā ROS 3,48 % apmērā kopš 2000. gada, neraugoties uz to, ka universālo paku sūtījumu pakalpojumi ir nesuši ienākumus, kas ir tikai zem vidējā rādītāja ieņēmumiem […] apmērā no tirdzniecības (6. attēls).
6. attēls.
Gada pārsnieguma rezultātu no universālajiem pakalpojumiem salīdzinājums laikposmā no 1990. gada līdz 2007. gadam (miljonos EUR, nominālās vērtības gadā)
V. IEINTERESĒTO PERSONU APSVĒRUMI
(168)
Ieinteresētās personas iesniedza apsvērumus par 1999. gada lēmumu uzsākt procedūru, 2007. gada lēmumu par pagarinājumu un 2011. gada lēmumu par pagarinājumu. Vissvarīgākie apsvērumi par visiem trim lēmumiem ir apkopoti šajā iedaļā.
V.1. Ekskluzīvās tiesības izmantot Federālās finanšu ministrijas izdotās pastmarkas
(169)
TNT uzdod jautājumu, vai Deutsche Post ir samaksājusi maksu par ekskluzīvajām tiesībām izmantot Federālās finanšu ministrijas izdotās pastmarkas. Saskaņā ar PostG 1997 43. pantu atļauja izdot markas ar uzrakstu “Vācija” ir tikai Federālajai finanšu ministrijai. Pasta operatoram, kas iesniedz pieteikumu izmantot šīs markas, jāmaksā maksa, lai segtu saistītās izmaksas. Saskaņā ar PostG 54. pantu līdz 2007. gada 31. decembrimDeutsche Post bija ekskluzīvas tiesības izmantot pastmarkas, ko izdevusi Federālā finanšu ministrija.
(170)
Ja Deutsche Post ir izmantojis Federālās finanšu ministrijas izdotās markas bez maksas, TNT uzskata, ka tas ir nelikumīgs valsts atbalsts.
(171)
Komisija uzsver, ka šis pasākums nebija apskatīts 1999. gada lēmumā uzsākt procedūru, 2007. gada lēmumā par pagarinājumu un 2011. gada lēmumā par pagarinājumu. Tāpēc tas neietilpst šīs direktīvas darbības jomā.
V.2. Pensiju subsīdija
(172)
UPS apgalvo, ka Deutsche Post bija piešķirtas priekšrocības, jo tas bija daļēji atbrīvots no maksāšanas pienākuma, kas tam bija līdz 1995. gadam. Tā kā parastie operatori paši sedz pensiju izmaksas, Deutsche Post atradās labākā pozīcijā nekā tā konkurenti. Turklāt UPS atbalsta Komisijas viedokli, ka atbalstu nevar uzskatīt par pastāvošu atbalstu, ņemot vērā būtiskās izmaiņas Deutsche Post pozīcijā un jauna tiesību akta ieviešanu, lai atceltu daļu no Deutsche Post pienākumiem uzņemties savu valsts ierēdņu pensiju izmaksas. UPS apgalvo, ka šādas būtiskas izmaiņas sistēmā nav uzskatāmas par vienkāršiem formāla un administratīva rakstura grozījumiem.
(173)
UPS atbalsta Komisijas sākotnējo secinājumu, ka pensiju subsīdiju nevar uzskatīt par saderīgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Ņemot vērā apgalvotā ienesīguma līmeni, kā arī Deutsche Post ekskluzīvās tiesības, ir pamatoti apšaubīt nepieciešamību pēc jebkāda atbrīvojuma no uzrādītajām agrākajām izmaksām. Turklāt piešķirtā subsīdija nav proporcionāla kopējo interešu mērķim, kā to apgalvo Vācija, jo īpaši tā kā agrākās izmaksas kompensē gan ar augstākām vēstuļu cenām, gan pensiju subsīdiju. UPS norāda, ka Vācijai ir jāpierāda pasākuma proporcionalitāte. Tomēr Vācija līdz šim nav sniegusi precīzus norādījumus par ieguvumiem, ko Deutsche Post ir guvis no šī pasākuma.
(174)
UPS apgalvo, ka Deutsche Post saņemtais atbalsts ļāva tam iegūt izdevīgu pozīciju ne tikai Vācijā, bet arī citos Eiropas tirgos, kuros tas konkurē ar citiem pasta operatoriem, piemēram, ar UPS. Tā kā pensiju subsīdijas ir ļāvušas Deutsche Post stiprināt tā pozīciju tirdzniecības nozarē, radot zaudējumus citiem operatoriem, tā konkurenti ir cietuši no konkurences izkropļošanas.
(175)
UPS pieprasa, lai Komisija papildus novērtē jebkādu pensiju subsīdiju nepieciešamību un proporcionalitāti, kā noteikts 2011. gada lēmumā par pagarinājumu laikposmam no 2007. gada līdz 2011. gadam, un pārbauda, vai Deutsche Post joprojām saņem nelikumīgu valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(176)
Visbeidzot UPS pieprasa Komisijai sniegt papildu informāciju par to, kā tā izdarīja secinājumu, ka Deutsche Post saņēma nesaderīgu atbalstu. Īpaši UPS pieprasa WIK pētījuma kopiju, lai iegūtu skaidrību attiecībā uz apmēru, kādā WIK pētījuma atklājumi tika izmantoti, lai novērtētu pensiju subsīdiju, 2011. gada lēmumā par pagarinājumu.
V.3. Kompensācija par universālo pakalpojumu sniegšanu
(177)
UPS pilnībā atbalsta Komisijas veikto izmeklēšanu un pilnībā piekrīt 2007. gada lēmuma par pagarinājumu saturam attiecībā uz universālo pakalpojumu kompensācijas novērtējumu. Turklāt UPS iesniedza atjauninātu (50) NERA 2006. gada oktobra pētījumu (51), uz ko Komisija atsaucās 2007. gada lēmuma par pagarinājumu 58. apsvērumā.
(178)
NERA 2006. gada pētījumā tika prognozēti vidējie ieņēmumi no piesaistītā kapitāla virs 20 % DPWN vēstuļu segmentam laikposmā pēc 1999. gada (52), bet atjauninātajā pētījumā uzsvērts, ka ieņēmumi no piesaistītā kapitāla 2000.-2005. gadā būtu palikuši pat augstāki par 50 %. 2003.-2005. gadā ieņēmumi no piesaistītā kapitāla bija plānoti lielāki par 100 %. UPS secina, ka īpaši ienesīgo regulēto vēstuļu pakalpojumu peļņai būtu jābūt vairāk nekā pietiekamai, lai segtu universālo pakalpojumu radītos zaudējumus.
(179)
Turklāt UPS apgalvo, ka Deutsche Post pašu izmaksu uzskaites dati nav labs pamats ienesīguma un apgrūtinājumu analīzei un apzināšanai rezervētajā nozarē. Tāpēc jāveic pamatīga analīze par izmaksu sadalījumu starp regulētajiem, universālajiem un komerciālajiem pakalpojumiem. Visi Deutsche Post saņemtie ieguvumi, lai segtu tā agrākos apgrūtinājumus, piemēram, kapitāla ieguldījumi, ko Deutsche Post piešķīra Vācija 1995. gadā, kā arī aktīvi nekustamā īpašuma un infrastruktūras formā būtu jāņem vērā, nosakot atbalsta apjomu vai kompensācijas pārāk lielo apmēru.
(180)
Attiecībā uz iekšējā pārveduma cenu noteikšanas noteikumiem UPS apgalvo, ka vienlīdzības princips būtu jāsaglabā saskaņā ar spriedumu Chronopost lietā (53). Tāpēc Komisijai būtu jāpārskata līguma noteikumi, kas nosaka attiecības starp Deutsche Post un DPEED, jo īpaši vienošanās starp pusēm par cenu noteikšanu.
V.4. Vēstuļu cenu pārsniegums
(181)
FFPI pilnībā atbalsta 2011. gada lēmumu par pagarinājumu. FFPI nosaka, ka juridiskās un administratīvās izmaiņas, kuru rezultātā palielinās pensiju izmaksas, ir parasts uzņēmējdarbības risks, kas var ietekmēt uzņēmējdarbības ienesīgumu. Tā kā uzņēmumiem, kas darbojas parastos tirgus apstākļos, šādas papildu izmaksas jāsedz no pašu līdzekļiem, Deutsche Post nebūtu jāsaņem pensiju subsīdijas no Vācijas.
(182)
Turklāt FFPI norāda, ka Deutsche Post savā 2000. gada ziņojumā uzsvēra pensiju reformas nozīmi, apgalvojot, ka zemākas iemaksas pensiju fondā valsts ierēdņiem bija galvenais iemesls EBITA palielinājumam par 98,6 % korporatīvo pasta sūtījumu segmentā. Attiecīgi pensiju reforma nebūtu jāuztver kā mazāk nozīmīga vai tikai administratīva.
(183)
Saskaņā ar FFPI no 2001. gada līdz 2008. gadam veikto pētījumu marku cenas Vācijā 2009. gadā standarta vēstulēm, kuru svars ir līdz 20 g un kuras nosūtītas ar pirmās klases pastu, bija vienas no augstākajām. Toties cena par pakas, kuras svars ir līdz 500 g, sūtīšanu ar pirmās klases pastu bija salīdzinoši zema, norādot, ka pastāv šķērssubsidēšana.
(184)
FFPI ir pārliecināts, ka atbalsta Deutsche Post mērķis nebija veicināt Vācijas pasta tirgus vai konkrētu pasta pakalpojumu izaugsmi. Laikposmā, par kuru tiek veikta izmeklēšana, Deutsche Post bija ienesīgs uzņēmums, kas spēja stiprināt savu dominējošo stāvokli Vācijas tirgū, uzlabot savu darbību un paplašināt uzņēmējdarbību. Tāpēc pensiju subsīdijas nebūtu jāuzskata par saderīgām ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.
V.5. Tīrā peļņa
(185)
BIEK uzskata, ka citus pasta operatorus ir negatīvi ietekmējusi Deutsche Post prakse izmantot tās dominējošo stāvokli konkrētos vēstuļu tirgos, lai šķērsfinansētu vēstuļu un paku sūtījumu pakalpojumu izmaksas tirgos, kuros pastāv lielāka konkurence. Īpaši, tā kā Deutsche Post var paaugstināt savas cenas tirgos, kuros tam bija ekskluzīvas tiesības un kuros tam joprojām ir par 90 % lielāka tirgus daļa, tas var šķērsfinansēt pakalpojumu izmaksas tirgos, kuros pastāv lielāka konkurence.
(186)
Turklāt BIEK apgalvo, ka, neraugoties uz saistītām agrākajām izmaksām, Deutsche Post ir ievērojami ienesīgāks nekā līdzīgi uzņēmumi citās Eiropas valstīs, kā apstiprina ROS peļņa 10-20 % apmērā tā iekšzemes pasta sūtījumu segmentā. Šo tīro peļņu var pat vēl vairāk izkropļot, jo iekšzemes pasta sūtījumu segments ietver arī iekšzemes paku sūtījumu pakalpojumu, kuriem vidēji ir zemāka peļņa nekā vēstuļu pakalpojumiem.
(187)
Attiecībā uz Deutsche Post uzrādīto apgrūtinājumu no palielinātām algu izmaksām BIEK uzsver, ka Deutsche Post izmantoja vidējās algas transporta nozarē kā atsauces punktu, lai aprēķinātu atšķirības algu izmaksās, kas rodas Deutsche Post salīdzinājumā ar tā konkurentiem. Tā kā Komisija apstiprināja šos rādītājus 2011. gada lēmumā par pagarinājumu kā atsauces punktus saviem aprēķiniem, BIEK apgalvo, ka Deutsche Post konkurentu maksātās algas ir vismaz 15 % lielākas par vidējām algām. Attiecīgi saistītais algu pārsniegums, kas radās Deutsche Post, ir ievērojami zemāks, nekā tas apgalvo. BIEK argumentē, ka atlikusī algu izmaksu starpība nerodas no agrākajām izmaksām, bet gan no Deutsche Post apjoma un dominējošā stāvokļa tirgū.
(188)
Visbeidzot BIEK uzskata, ka Deutsche Post agrākās izmaksas, tostarp pensiju izmaksas, ir tikušas bagātīgi kompensētas ar paaugstinātajām regulētajām vēstuļu cenām. Atbalsta pasākums, ko Komisija pašlaik novērtē, ir iznīcinājis konkurenci vēstuļu pakalpojumu jomā un būtiski izkropļojis konkurenci paku sūtījumu pakalpojumu jomā.
VI. VĀCIJAS APSVĒRUMI
VI.1. Apsvērumi par pensiju subsīdiju
VI.1.1. Nekādu finanšu priekšrocību no kompensācijas par sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu
(189)
Pamatojoties uz spriedumu Combus lietā (54), Vācija uzskata, ka bijušo valsts universālo pakalpojumu sniedzēju privatizācijas laikā valsts kompensācija par pensiju izmaksām, kas ir augstāka par līmeni, kādu parasti piemēro konkurējošiem privātuzņēmumiem, nav atbalsts.
(190)
Vācija piekrīt Komisijai, ka jāveic salīdzinājums starp Deutsche Post un konkurentu maksātajām sociālās apdrošināšanas izmaksām. Tomēr šis salīdzinājums būtu bijis jāveic saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, nevis pēc tam atbilstības novērtējuma posmā saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.
VI.1.2. Nekādu finanšu priekšrocību salīdzinājumā ar situāciju līdz 1995. gadam
(191)
Vācija uzskata, ka pensiju subsīdija nav atbrīvojusi Deutsche Post no izmaksām, kas tam parasti būtu bijušas jāsedz no saviem resursiem. Tādējādi Deutsche Post nav guvis priekšrocības LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Vācija uzskata, ka Deutsche Post nebija juridiskas prasības vai arī tas nebija ekonomiski spējīgs maksāt pensijas valsts ierēdņiem pirms un pēc 1995. gada.
(192)
Pirmkārt, Vācija apgalvo, ka saskaņā ar PostVerfG 1989 46. pantu tie valsts ierēdņi, kas bija pārcelti uz Deutsche Post 1989. gadā, palika federālās valdības ierēdņi. Pēc otrās pasta reformas 1995. gadā saskaņā ar PostPersRG 1994 2. panta 3. punktu un Konstitūcijas jauno 143. panta b) punktu Deutsche Post valsts ierēdņi arī palika federālās valdības ierēdņi.
(193)
Tāpēc, tā kā federālā valdība vienmēr ir bijusi vienīgais debitors valsts ierēdņu pensiju saistībām, Deutsche Post nekad nav bijis juridiska pienākuma izmantot pašu resursus.
(194)
Lai arī Deutsche Post bija pienākums saskaņā ar PostVerfG 1989 54. panta 2. punktu finansēt valsts ierēdņu pensiju izmaksas, Vācija paliek pie viedokļa, ka šis noteikums bija iekšējās kārtības noteikums, lai piesaistītu līdzekļus valsts budžetam (tāpat kā pienākums maksāt pārnestos maksājumus saskaņā ar PostVerfG 1989 63. pantu). Tas nenoteica nekādas saistības Deutsche Post pret valsts ierēdņiem.
(195)
Pēc otrās pasta reformas 1995. gadā saskaņā ar PostPersRG 1994 2. panta 3. punktu un PostPersRG 1994 14. un 16. punktu federālā valdība atkal palika kā vienīgais debitors valsts ierēdņiem, kuriem pienākas pensija. Tāpēc, tāpat kā pienākumi saskaņā ar PostVerfG 1989 54. panta 2. punktu, pienākumi Deutsche Post saskaņā ar PostPersRG 16. panta 1. punktu veikt iemaksas pensiju fondā vienkārši samazina apgrūtinājumu valsts budžetam. Tie nemaina vienīgi federālās valdības pienākumu saistībā ar valsts ierēdņu pensijām.
(196)
Tāpat saskaņā ar privāttiesībām federālajai valdībai nebūtu bijis iespējams nodot savas saistības valsts ierēdņu pensiju tiesībām 1995. gadā jaunizveidotajam DPAG. Saskaņā ar privāttiesību vispārīgajiem principiem, ja esošās pensiju saistības nodod juridiski neatkarīgam meitasuzņēmumam, mātesuzņēmumam tomēr saglabājas saistības maksāt trešās personas finansiālās prasības.
(197)
Otrkārt, Vācija apgalvo, ka Deutsche Post nekad nav bijuši pietiekami pašu līdzekļi, lai finansētu pensiju izmaksas. gada līdz 1995. gadam Postdienst vienmēr bija zaudējumi, kas bija jāfinansē ar valsts pārvedumiem EUR 5,6 miljardu apmērā. Kad Postdienst 1995. gadā kļuva par DPAG, uzkrātās valsts ierēdņu pensiju saistības bija aptuveni EUR […] miljardi. Ar šīm saistībām bilancē nebūtu bijis iespējams izveidot DPAG par uzņēmumu, kas ir privāttiesību subjekts, jo federālā valdība nebija nodrošinājusi pietiekamu kapitālu, lai DPAG būtu ekonomiski dzīvotspējīgs.
VI.1.3. Pensiju subsīdija kā pastāvošs atbalsts saskaņā ar LESD 108. panta 1. punktu
(198)
Vācija uzskata, ka, ja pensiju subsīdija būtu jāklasificē kā valsts atbalsts, tas būtu jāuzskata par pastāvošu atbalstu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i) apakšpunktu, jo valsts būtu bijis vienīgais debitors un atbildīgā persona par valsts ierēdņu pensiju finansēšanu kopš attiecīgā noteikuma spēkā stāšanās Vācijas 1953. gada Pamatlikumā. Vācija uzskata, ka ne pirmā pasta reforma 1989. gadā, ne otrā pasta reforma 1995. gadā neizmainīja valsts pensiju finansēšanas saistības. Vācija uzskata, ka Deutsche Post nebija ne juridiski atbildīgs, ne ekonomiski spējīgs samaksāt valsts ierēdņu pensijas ne pirms, ne pēc 1995. gada.
(199)
Turklāt Vācija atsaucas uz Komisijas apgalvojumu Vispārējai tiesai lietā T-266/02. Vācija uzskata, ka no sprieduma 54. panta ir skaidrs, ka Komisija diskutētā lēmuma nolūkā ir pieņēmusi viedokli, ka tikai pārveduma maksājumi, ko veicis DB-Telekom, ir tam devis priekšrocības (55).
(200)
Vācija no šā apgalvojuma secina, ka Komisija jau bija atzinusi, ka pensiju subsīdija nesniedza Deutsche Post nekādu finansiālu priekšrocību. Tāpēc tā bija efektīvi pieņēmusi lēmumu necelt pretenzijas Regulas (EK) No 659/1999 4. panta nozīmē. Turklāt saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta ii) apakšpunktu šāds pozitīvs lēmums nozīmētu, ka pensiju subsīdija tiek klasificēta kā pastāvošs atbalsts.
VI.1.4. Pensiju subsīdija kā saderīga kompensācija agrākajām izmaksām saskaņā ar LESD 107. panta 3. punktu
(201)
Ņemot vērā Komisijas apsvērumus La Poste lēmumā, Vācija uzskata, ka pensiju subsīdija ir saderīgs atbalsts saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu šādu iemeslu dēļ.
-
Vācija uzsver, ka Deutsche Post vienmēr ir veicis lielākus sociālās apdrošināšanas maksājumus nekā darba devēja iemaksas pensiju, veselības un slimības aprūpes apdrošināšanā.
-
Vācija iebilst pret Komisijas salīdzinošo priekšrocību aprēķinu, jo tas ir balstīts uz pieņēmumu, ka cenas regulētie pakalpojumi sedz apgalvoto 2. apgrūtinājumu (sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsniegums). La Poste - tāpat kā jebkura cita pasta iestāde - ir arī refinansējusi savas sociālās apdrošināšanas izmaksas ar augstākām regulētām vēstuļu cenām, bet Komisija to neņēma vērā savā La Poste lēmumā.
-
Lai gan Vācija principā piekrīt, ka cenas regulētiem ieņēmumiem būtu jāsedz apgalvotie apgrūtinājumi, Komisija nav pierādījusi, ka pasta pakalpojumu regulators apstiprināja Deutsche Post prasību finansēt sociālo apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu no regulētajiem ieņēmumiem vai ka regulētie ieņēmumi faktiski bija pietiekami augsti, lai finansētu šo sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu.
(202)
Turklāt Vācija akcentē, ka Komisija savā 2007. gada lēmumā par procedūras uzsākšanu Royal Mail lietā (56) uzsvēra bijušo valsts uzņēmumu pensiju izmaksu novērtēšanas nozīmi, izmantojot pastāvīgus kritērijus pastāvīgas lēmumu pieņemšanas prakses interesēs. Attiecīgi Komisijai būtu jāņem vērā savs La Poste lēmums un sākotnējais novērtējums Royal Mail lietā. Pēdējā gadījumā Komisija neiebilda pret pensiju kompensācijas iztrūkumu, lai gan 2008. gada Hooper ziņojums rāda, ka Royal Mail pensiju izmaksas daļēji sedza palielinātās regulētās vēstuļu cenas.
VI.1.4.1. Atsauces punkts, kam jābūt konkurējošo sociālās apdrošināšanas izmaksu pamatā
(203)
Pamatojoties uz profesora Ehlermann2011. gada 19. jūlija speciālista pētījumu (57), Vācija apgalvo, ka Komisija pieļāva divas kļūdas, aprēķinot atsauces punktu Deutsche Post sociālās apdrošināšanas izmaksām.
(204)
Darbinieka daļa nebūtu jāietver atsauces punktā, jo privātā sektora darba devējam nebūtu jābūt juridiskām saistībām maksāt darbinieka daļu. Darba devējs tikai administratīvu iemeslu dēļ veic kopējo sociālās apdrošināšanas iemaksu maksājumu, bet tas neuzliek darba devējam juridiskas saistības. Turklāt darbinieka daļas ietveršana atsauces punktā būtu arī pretrunā ar iepriekšējo lēmumu pieņemšanas praksi (sk. La Poste lēmumu).
(205)
Atsauces punkta sociālās apdrošināšanas izmaksu aprēķināšana būtu jābalsta uz konkurējošo algu atsauces punktu (58), jo valsts ierēdņu algas ir bijušas ievērojami augstākas nekā tirgus vidējās algas.
VI.1.4.2. Cenas regulētie ieņēmumi nav pietiekami, lai nosegtu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu
(206)
Pirmkārt, Vācija uzsver, ka pieņēmums, ka cenas regulētie ieņēmumi pilnībā sedz 2. apgrūtinājumu, ir tikai hipotētisks, jo nav iespējams noteikt, vai regulētās cenas faktiski tika palielinātas, lai atlīdzinātu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu. 2002. gada maksimālās cenas lēmums nav atklāts, vai un kādā mērā pasta pakalpojumu regulators ir ņēmis vērā apgalvotos apgrūtinājumus saistībā ar sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu. gada līdz 2002. gadam cenas tika saglabātas apstiprinātajā 1997. gada līmenī, un nav iespējams noteikts, vai šīs cenas ietvēra kompensāciju par neregulēto pakalpojumu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu.
(207)
Vācija uzskata, ka nebūtu pietiekami parādīt, ka pakalpojumi, kurus neregulē cena, guva priekšrocības no zemākām sociālās apdrošināšanas iemaksām nekā konkurentiem. Jāpārbauda arī, vai cenas regulētie pakalpojumi faktiski varēja finansēt sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsnieguma no to ieņēmumiem apgalvotos apgrūtinājumus.
(208)
Finanšu priekšrocība Deutsche Post no tā sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsnieguma kompensācijas būtu tikai tad, ja piešķirtā kompensācija būtu lielāka nekā kopējais sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums, kas Deutsche Post radies tā valsts ierēdņiem.
(209)
Attiecīgi Vācija nožēlo, ka nav veikts visaptverošs aprēķins, lai noteiktu, vai Deutsche Post kopumā bija saņēmis pārāk lielu vai pārāk mazu kompensāciju par valsts ierēdņu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu. Tā uzsver nepieciešamību pēc šāda aprēķina, lai noteiktu finansiālas priekšrocības esamību LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
a) Sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsnieguma pārāk zema kompensācija, pamatojoties uz speciālista pētījumu
(210)
Lai labotu šo trūkumu, Vācija iesniedza profesora Weber speciālista pētījumu (59), lai noteiktu Deutsche Post finansiālo neizdevīgumu saistībā ar sociālās apdrošināšanas izmaksām, kas rodas no valsts ierēdņu nodarbināšanas. Pirmkārt, speciālista pētījumā noteikts, par cik Deutsche Post sociālās apdrošināšanas izmaksas par valsts ierēdņiem pārsniedza konkurējošā privātuzņēmuma sociālās apdrošināšanas izmaksas par līgumdarbiniekiem (speciālista pētījumā sauktas par DPAG“sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu” vai “strukturālo nepilnību”. Otrkārt, speciālista pētījumā šis sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums salīdzināts ar kompensāciju par 2. apgrūtinājumu.
(211)
Kā parādīts 5. tabulā, speciālista pētījumā ietvertas šādas sociālās apdrošināšanas izmaksas, kas radušās valsts ierēdņu nodarbināšanas dēļ: Deutsche Post iemaksas pensiju fondā un citās sociālās apdrošināšanas izmaksās, piemēram, Deutsche Post iemaksas veselības aprūpes izmaksās, negadījumu apdrošināšanā un dažādos apdrošināšanas maksājumos.
(212)
Speciālista pētījumā noteiktas sociālās apdrošināšanas izmaksas par līgumdarbinieku nodarbināšanu, piemēram: darba devēja daļa no iemaksu likmes obligātajās pensiju, bezdarba, veselības un slimības apdrošināšanas shēmās, reizināta ar “konkurējošām” algām (piemēram, 2007. gada minimālā alga lielākajai daļai valsts ierēdņu).
(213)
Sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums ir Deutsche Post sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums, kas radies valsts ierēdņiem salīdzinājumā ar noteikto sociālās apdrošināšanas izmaksu atsauces punktu, pamatojoties uz darba devēja daļu līgumdarbiniekiem paredzētajās sociālās apdrošināšanas iemaksās.
5. tabula.
Neto rezultātu aprēķināšana saskaņā ar Vācijas speciālista pētījumu
-
Iemaksa pensiju fondā
-
Citas sociālās apdrošināšanas izmaksas
+
“Konkurējošo” sociālās apdrošināšanas izmaksu atsauces punkts (pamatojoties uz darba devēja sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes daļu un “konkurējošajām” algām (piemēram, 2007. gada minimālā alga))
Sociālo apdrošināšanas izmaksu pārsniegums
+
Kompensācija no regulētajiem ieņēmumiem (2. apgrūtinājums - sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsniegums)
Neto rezultāti (pārāk maza vai pārāk liela kompensācija)
(214)
Laikposmā no 1995. gada līdz 2007. gadam aprēķini rāda, ka 2. apgrūtinājums nebija pietiekams, lai segtu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu. Faktiski speciālists apgalvo, ka Deutsche Post ir saņēmis par EUR […] miljardiem mazāku kompensāciju, nekā nepieciešams. Speciālists secina: pat ja cenas regulētie ieņēmumi ietvertu 2. apgrūtinājumu, Deutsche Post būtu saņēmis pārāk mazu kompensāciju par tā sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu.
b) 2009. gada reglamentētie pārskati apstiprina, ka cenas regulētie ieņēmumi nebija pietiekami, lai segtu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu.
(215)
Vācija apgalvo, ka, tā kā cenas regulētie pakalpojumi rada zaudējumus, kas ir augstāki nekā sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums, nevar noteikt, ka regulētie ieņēmumi faktiski kompensēja sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu. Šajā saistībā Vācija iesniedza speciālista pētījumu, pamatojoties uz 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem (60), lai parādītu, ka zaudējumi no cenas regulētajiem pakalpojumiem bija pastāvīgi augstāki nekā sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums.
(216)
Aprēķinu pamatā ir 2009. gada reglamentētie pārskati un pieņēmums, ka no cenas regulētajiem pakalpojumiem būtu jāgūst saprātīga peļņa ar ROS 7 % apmērā (pamatojoties uz Deloitte II pētījumu, kas sīkāk aprakstīts VI.3.2. iedaļā). Pēc saprātīgās peļņas atskaitīšanas cenas regulētie pakalpojumi rada zaudējumus EUR […] miljardu apmērā, kas ir vairāk nekā apgalvotais sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums laikposmā no 1995. gada līdz 2007. gadam. Tāpēc cenas regulētie ieņēmumi nebija pietiekami, lai segtu apgalvoto sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu.
VI.2. Apsvērumi saistībā ar kompensāciju par universālo pakalpojumu sniegšanu
VI.2.1. Valsts kompensācijas maksājumi
(217)
Vācija apgalvo, ka valsts kompensācijas maksājumi nesniedz nekādas finansiālas priekšrocības Deutsche Post, jo valsts kompensācijas maksājumi EUR 5 666 miljardu apmērā kompensēja tikai pārnestos maksājumus EUR 5,838 miljardu apmērā, kas Deutsche Post bija jāmaksā līdz 1995. gadam.
(218)
Kā paskaidrots 2007. gada lēmumā par pagarinājumu, pārnesto maksājumu izcelsme bija iepriekšējā pasta administrācijā, kurai bija pienākums aptuveni 10 % no tās ikgadējiem darbības ieņēmumiem ieskaitīt valsts budžetā. 1989.-1995. gadā pārnestie maksājumi tika pakāpeniski samazināti saskaņā ar PostVerfG 1989 63. panta 1. punktu. gada līdz 1993. gadam Deutsche Post bija jāmaksā 10 % no tā darbības ieņēmumiem. No 1993. gada pārnestie maksājumi tika pamazām samazināti, piemēram, līdz 10 % no darbības ieņēmumiem mīnus EUR 153 miljoni 1993. gadā. 1994. gadā pārnestie maksājumi sasniedza 70 % no 1993. gada pārnestajiem maksājumiem. Deutsche Post 1995. gadā maksāja 50 % no 1993. gada apjoma. Kopā no 1990. gada līdz 1995. gadam Deutsche Post samaksāja EUR 5,838 miljardus.
(219)
PostVerfG 1989 63. panta 4. punktā bija noteikts, ka visas samaksātās dividendes jāatskaita no pārnestajiem maksājumiem. Pamatojoties uz šo noteikumu un atvieglojumu no visiem tiešajiem vai netiešajiem nodokļiem, 2007. gada lēmumā par pagarinājumu Komisija apgalvoja, ka pārnestie maksājumi jāuztver kā aizstājējs atvieglojumiem no tiešajiem un netiešajiem nodokļiem, kā arī atlīdzība valstij par tās ieguldīto kapitālu kā akcionāram.
(220)
Atbildot uz šo argumentu, Vācija iesniedza KPMG pētījumu, kurā secināts, ka pārnestos maksājumus nevarēja uzskatīt par aizstājēju nodokļiem un dividendēm vairāku iemeslu dēļ.
(221)
Saskaņā ar KPMG pētījumu pārnestos maksājumus nevar uzskatīt par uzņēmuma ienākuma nodokli, jo tie ir aprēķināti kā procenti no darbības ieņēmumiem kopš 1931. gada. Tā rezultātā tie bija jāmaksā arī tajos gados, kad Deutsche Post bija zaudējumi. Turpretī uzņēmuma ienākuma nodoklis ir atkarīgs no faktiskās gada peļņas. Pārnesto maksājumu klasificēšana par uzņēmuma ienākuma nodokli būtu pretrunā arī konstitūcijas likuma prasībām, ka uzņēmuma ienākuma nodoklis jābalsta uz maksātspēju.
(222)
Turklāt pētījumā atklāts, ka pārnestie maksājumi nav salīdzināmi ar pievienotās vērtības nodokli. Tā kā nebija iespējas atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, kas samaksāts par ieguldījumiem no pārnestajiem maksājumiem, pārnesto maksājumu aprēķins ievērojami atšķīrās no parastajām uzņēmējdarbības pievienotās vērtības nodokļa saistībām.
(223)
Otrkārt, Vācija apgalvo, ka pārnestos maksājumus varētu klasificēt kā dividendi. Dividenžu sadalījums attiecas uz iepriekšējā finanšu gadā vai iepriekšējos gados gūto peļņu. Tomēr no 1990. gada līdz 1995. gadam Deutsche Post neguva peļņu, bet veica pārnestos maksājumus. Tā rezultātā pārnestos maksājumus nevar klasificēt kā dividendes.
(224)
KPMG pētījumā secināts, ka pārnestos maksājumus nevar klasificēt kā nodokli vai dividendes, bet tie jāuzskata par sui generis nodevu, kas bija jāmaksā tikai Deutsche Bundespost un tā pārņēmējiem.
(225)
Balstoties uz KPMG pētījumu, Vācija noraida Komisijas pieņēmumu, ka pārnestie maksājumi būtu jāuzskata par aizstājēju nodokļu un dividenžu maksājumiem. Vācija saglabā viedokli, ka pārnestie maksājumi Deutsche Post bija apgrūtinājums, ko nevar pamatot ar objektīviem vai ekonomiskiem nosacījumiem. Tā kā valsts kompensācijas maksājumi atbrīvoja Deutsche Post tikai no pārnestajiem maksājumiem, tie nedeva ekonomiskas priekšrocības, tāpēc nebija atbalsts.
(226)
Kā alternatīvu Vācija min vēl divus pamatojumus, kāpēc valsts kompensācijas maksājumi nav atbalsts. Pirmkārt, tie atbilst tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, jo tiem ir ievērojami ieņēmumi no ieguldījuma turpmākajos gados un lieli ienākumi no Deutsche Post akciju tirgus izveidošanas. Otrkārt, tie nav atbalsts, jo gan 2009. gada reglamentētajos pārskatos, gan WIK pētījumā parādīts, ka par universālo pakalpojumu sniegšanu uzkrātie zaudējumi no 1990. gada līdz 1994. gadam bija lielāki nekā valsts kompensācijas maksājumi. Tāpēc Deutsche Post saņēma pārāk mazu kompensāciju par savu pienākumu sniegt universālos pakalpojumus.
VI.2.2. Valsts garantija
(227)
Vācija apgalvo, ka ilgstoša valsts garantija saskaņā ar PostUmwG 1994 2. panta 4. punktu parāda instrumentiem, kas tika emitēti līdz 1995. gadam, nedeva Deutsche Post nekādu selektīvu priekšrocību pēc 1995. gada vairāku iemeslu dēļ.
(228)
Pirmkārt, jebkurš privātuzņēmums, kas izveido meitasuzņēmumu, joprojām būtu atbildīgs par saistībām, kas ir šim meitasuzņēmumam. Privātuzņēmums joprojām būtu atbildīgs par nenomaksātajiem parādiem arī pēc šo parādu pārdošanas trešai personai. Turklāt jāuzsver, ka sākotnējā valsts garantija par parāda instrumentiem tika pieprasīta tikai tāpēc, ka Postdienst nebija neatkarīgas juridiskas personas statusa. Tāpēc PostVerfG 1989 40. pantam, kurā bija noteikts, ka Deutsche Bundespost emitētajiem parāda instrumentiem bija tāda pati juridiska vērtība kā Vācijas emitētajiem parāda instrumentiem, bija tikai paskaidrojoša nozīme.
(229)
Otrkārt, DPAG nebūtu guvis priekšrocības no Postdienst parāda instrumentu pārņemšanas, jo 1995. gadā DPAG būtu varējis refinansēt pats sevi par zemākām procentu likmēm. Postdienst parāda instrumentu vērtība 1995. gada 1. janvārī bija EUR 931 miljoni ar vidējo procentu likmi 7,17 % un 8,8 gadu termiņu. Tā kā īstermiņa procentu likme 1995. gada 1. janvārī bija 5,0-5,5 %, DPAG bija par 1,7 % lielākas izmaksas, kā rezultātā gada procentu likme bija augstāka un sasniedza aptuveni EUR 15,3 miljonus.
(230)
Treškārt, salīdzinot vidējās tirgus procentu likmes parāda instrumentiem, ko emitējuši privātuzņēmumi, ar procentu likmēm Postdienst parāda instrumentiem ar atsauci uz datumu, kad instrumenti tika sākotnēji emitēti, Vācija lēš, ka Postdienst ņēma aizņēmumus par procentu likmēm, kas bija virs vidējā tirgus līmeņa. Vācija neveica visaptverošu izmeklēšanu, bet tikai salīdzināja konkrētu Postdienst parāda instrumentu procentu likmes ar apkopoto tirgus vidējo rādītāju.
(231)
Alternatīvā gadījumā Vācija apgalvo, ka valsts garantijas ir pastāvošs atbalsts saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i) apakšpunktu. Tā kā Deutsche Bundespost līdz 1994. gada beigām bija valsts administrācijas daļa, parāda instrumenti tika pielīdzināti valdības parādam kopš Deutsche Post dibināšanas 1950. gadā. Ja valsts garantija būtu devusi Deutsche Post jebkādas priekšrocības saistībā ar procentu likmēm, tā būtu jāklasificē kā pastāvošs atbalsts. Vācija atsaucas arī uz Komisijas lēmumu par EDF (61), kurā līdzīga garantija tika atzīta par pastāvošu atbalstu.
VI.2.3. Ekskluzīvās tiesības
(232)
Vācija apgalvo, ka saskaņā ar spriedumu Preussen Elektra lietā (62) regulētie vēstuļu ieņēmumi nav valsts līdzekļi.
(233)
Attiecīgi, tā kā regulētie vēstuļu ieņēmumi nav valsts līdzekļi, uz jebkādiem apgalvojumiem par pārāk augstām cenām varētu attiekties tiesvedība saskaņā ar LESD 102. pantu.
VI.3. Vācijas apsvērumi par WIK pētījumu
VI.3.1. WIK pētījums apstiprina nepieciešamību pēc valsts kompensācijas maksājumiem kā kompensāciju par universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma neto izmaksām līdz 1995. gadam
(234)
Neraugoties uz visiem metodoloģiskajiem iebildumiem, Vācija uzskata, ka WIK pētījums apstiprina Vācijas viedokli, ka valsts kompensācijas maksājumi bija nepieciešami kā kompensācija par Deutsche Post zaudējumiem no universālo pakalpojumu sniegšanas laikposmā no 1990. gada līdz 1995. gadam.
(235)
Jebkāds peļņas pārsniegums pēc 1995. gada nav jāņem vērā, jo valsts kompensācijas maksājumus absorbēja universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma neto izmaksas, kas Deutsche Post bija līdz 1995. gadam. Tas, ka Tiesa anulēja 2002. gada negatīvo lēmumu, arī apstiprina, ka vienreiz absorbēto nevar absorbēt vēlreiz. Tā kā valsts kompensācijas maksājumus līdz 1995. gadam maksāja par universālo pakalpojumu sniegšanas zaudējumiem, nebūtu bijis iespējams ar valsts kompensācijas maksājumiem finansēt turpmāku peļņas pārsniegumu.
VI.3.2. Nepilnīga peļņas atsauces punkta izveidošana
(236)
Pamatojoties uz Deloitte pētījumiem, Vācijas galvenais iebildums bija, ka atsauces punkta izveidošana WIK pētījumā ietver pārāk daudz mazu uzņēmumu. Salīdzināmo uzņēmumu kopumam būtu daudz vairāk jāfokusējas uz lieliem paku sūtījumu un loģistikas uzņēmumiem, kuru tīklu apjoms un sarežģītība ir salīdzināmi ar Deutsche Post (63).
(237)
Deloitte II pētījumā izveidots pieņēmums, ka uzņēmumi paku sūtījumu un pasta nozarē, kas darbojas sarežģītā, lielā savākšanas un piegādes tīklā, ir saprātīgi salīdzināmie uzņēmumi ar Deutsche Post. Apjoma ekonomiku, darbības jomas un blīvuma nozīmīgums, kas ir izplatīts pasta tīklos, norāda, ka lielie uzņēmumi būtu atbilstošāki salīdzināmie nekā mazie uzņēmumi. Kravas transports un loģistikas uzņēmumi arī zināmā mērā ir atbilstoši salīdzināmie uzņēmumi, jo tiem ir līdzīgi aktīvi.
(238)
Deloitte II pētījumā par salīdzināmiem atzīti tikai pasta operatori, kuru gada ieņēmumi ir lielāki par EUR 100 miljoniem. Tā izveidojas salīdzināmo kopums ar sešiem salīdzināmajiem, kuru vidū ir lieli starptautiski paku sūtījumu uzņēmumi (UPS, FedEx un TNT Express) un citi pasta operatori (galvenokārt no ASV un Apvienotās Karalistes).
(239)
Šā salīdzināmā kopuma vidējais ROS ir 7,4 % laikposmā no 1998. gada līdz 2007. gadam, un trešās kvartīles ROS ir 12 % kā saprātīgas peļņas augšējā robeža. Lielākā salīdzināmo kopuma, kas ietver 18 loģistikas un 19 kravas uzņēmumus, vidējais ROS ir no 4,6 % līdz 5,7 %, lai gan Deloitte II pētījumā izteiktas bažas par to salīdzināmību ar Deutsche Post.
(240)
Pamatojoties uz abu salīdzināmo kopumu datiem, Deloitte II pētījumā ieteikts ROS līmenis no 6,1 % līdz 11,7 % kā saprātīgas peļņas atsauces punkts.
(241)
Attiecībā uz atbilstošas tīrās peļņas noteikšanu salīdzināmo kopumam Deloitte II pētījumā teikts, ka, ņemot daudzgadu ROS par saprātīgas peļņas atsauces punktu, saprātīgā peļņa tiek novērtēta par zemu, jo i) rastos būtiska un sistemātiska izklīdināšana no viena gada uz nākamo un ii) varētu būt arī būtiska atšķirība starp uzņēmumu ienesīgumu vienā nozarē. Izmantojot neatbilstoši zemu saprātīgo peļņu, rastos risks atturēt efektīvu ieguldījumu.
(242)
Turklāt, kā uzsvērts Deloitte I pētījumā, izmantojot salīdzināmo uzņēmumu vidējo peļņu kā atsauces punktu WIK pētījumā, pilnībā nav ņemti vērā faktiskie ieguvumi, ko Deutsche Post guva galvenokārt sākot ar 1990. gadu. Saskaņā ar 2005. gada pamatprincipu 14. un 18. punktu saprātīgai peļņai tomēr būtu jāievieš “stimulējošie kritēriji, kas cita starpā attiecas uz sniegto pakalpojumu kvalitāti un produktīvās efektivitātes ieguvumiem”.
(243)
Attiecīgi atbilstošs peļņas atsauces punkts būtu jābalsta uz gada rādiusu. Peļņa, kas sasniedz vai pat pārsniedz šo saprātīgās peļņas diapazonu, var atspoguļot vidēja uzņēmuma darbību, pateicoties izciliem ražošanas vai komerciālajiem rādītājiem. Regulējošajām iestādēm būtu jāatļauj šāda peļņa, lai saglabātu efektivitātes stimulus.
(244)
Visbeidzot, Vācija uzsver, ka saprātīgas peļņas līmenim būtu jāatbilst iepriekšējiem Komisijas lēmumiem, kuros tika apstiprināta ROS no 7 % līdz 8 % dzelzceļa un autobusu uzņēmumiem (64).
VI.3.3. Neatbilstošs izmaksu sadalījums un izmaksu aprēķināšana
(245)
Vācija vēlreiz atkārto, ka jebkāda universālo pakalpojumu sniegšanas apgrūtinājumu pārdalīšana komercpakalpojumiem ir objektīvi un juridiski nepārliecinoša. Saskaņā ar Pasta direktīvas (65) 7. pantu jebkādas papildu neto izmaksas, kas rodas no universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma, jāsedz no ieņēmumiem par vēstuļu monopolu, nevis par komercpakalpojumiem.
(246)
Otrkārt, Vācija uzskata, ka WIK pētījumā pārāk zemu novērtētas dažas Deutsche Post izmaksas.
-
Pārnestie maksājumi, kas Deutsche Post bija jāmaksā līdz 1995. gadam, būtu jāatskaita kā izmaksas un nebūtu jāizmanto par rādītāju kapitāla izmaksām vai saprātīgai peļņai. Pamatojoties uz KPMG pētījumu, Vācija noraida apgalvojumu WIK pētījumā, ka pārnestie maksājumi būtu jāuzskata par aizstājēju nodokļu un dividenžu maksājumiem. Tā saglabā viedokli, ka pārnestie maksājumi Deutsche Post bija apgrūtinājums, ko nevar pamatot ar objektīviem vai ekonomiskiem nosacījumiem. Tāpēc pārnestie maksājumi būtu jāatskaita kā universālo pakalpojumu sniegšanas izmaksas papildus saprātīgai peļņai kā atlīdzībai par iesaistīto kapitālu.
-
Vērtības krišanās izdevumi būtu jāpamato uz fiksēto aktīvu faktiskām tirgus vērtībām, ko izmanto nodokļu pārskatos, nevis uz zemākām grāmatvedības vērtībām gada pārskatos.
-
Izmaksas par līgumdarbinieku papildu pensiju ieguldījumiem būtu pilnībā jāņem vērā.
VI.4. Komentāri par ieinteresēto pušu apsvērumiem
VI.4.1. Pensiju subsīdija
(247)
Vācija atgādina, ka 1995. gadā Deutsche Post nebija juridiski atbildīgs vai ekonomiski spējīgs pārņemt valsts ierēdņu pensiju saistības. Attiecīgi pensiju izmaksas ir valsts parāds saskaņā ar Komisijas lēmumu Poste Italiane lietā (66). Pensiju subsīdijas nepiešķīra Deutsche Post finanšu priekšrocības.
(248)
UPS uzsver, ka parastam operatoram pašam jāsedz savas pensiju izmaksas, bet Vācija apgalvo, ka valsts ierēdņu pensiju izmaksas ir īpašas izmaksas, ko nevar salīdzināt ar sociālās apdrošināšanas iemaksām, ko maksā Deutsche Post konkurenti saviem līgumdarbiniekiem. Pēdējie maksā tikai darba devēja daļu sociālās apdrošināšanas iemaksu shēmā bez agrākajām izmaksām, kas attiecas uz pensiju prasībām.
(249)
Vācija uzsver nepieciešamību aprēķināt pārāk lielo kompensāciju, jo UPS un FFIP iesniegtie apsvērumi balstās uz pieņēmumu, ka Komisija veica šādu aprēķinu, lai pierādītu, ka Deutsche Post ir saņēmis pārāk lielu kompensāciju.
VI.4.2. Kompensācija par universālo pakalpojumu sniegšanu
(250)
Atsaucoties uz 2006. gada NERA pētījumu, Vācija uzsver, ka Komisija pati lietā COMP/37.821 pieņēma viedokli, ka ieņēmumi no 2006. gada NERA pētījumā prognozētā piesaistītā kapitāla DPWN pasta sūtījumu segmentam bija nepietiekami, lai pierādītu, ka pastāv cenu pārsniegums LESD 102. panta nozīmē.
(251)
Vispārīgākā līmenī Vācija uzskata, ka ieņēmumi no piesaistītā kapitāla nav atbilstošs atsauces punkts, lai noteiktu peļņas pārsniegumu. Tā paskaidro, ka ar zemāku kapitāla intensitāti lielus ieņēmumus no iesaistītā kapitāla varētu piesaistīt zemiem ieņēmumiem no pārdošanas. Tā kā lielākā daļa risku attiecas uz ieņēmumiem un izmaksām, ieņēmumi no pārdošanas ir atbilstošs atsauces punkts, lai noteiktu peļņas pārsniegumu, jo īpaši uzņēmumiem ar zemu kapitāla intensitāti. Tādā mērā, kādā NERA pētījumos kā alternatīva izmantoti ieņēmumi no pārdošanas kā peļņas atsauces punkts, tie parāda, ka Deutsche Post ir lielāki ieņēmumi no pārdošanas nekā Royal Mail, bet ievērojami zemāki ieņēmumi no pārdošanas nekā TNT. Tāpēc NERA pētījumos prognozētie ieņēmumi no DPWN pasta sūtījumu segmenta pārdošanas saglabājas ievērojami zemāki par atsauces punktu peļņas pārsniegumam.
(252)
Tāpēc Vācija saglabā viedokli, ka ne 2006. gada NERA pētījums, ne tā atjauninātā versija nav atbilstoša atsauce valsts atbalsta izmeklēšanā un nav pietiekams pierādījums peļņas pārsniegumam.
(253)
Attiecībā uz UPS apgalvojumu, ka Deutsche Post pašu izmaksu uzskaites dati nav labs pamats, lai analizētu universālo pakalpojumu sniegšanas ieņēmumus un apgrūtinājumus, Vācija atspēko, ka izmaksu pārskatus ir pārbaudījuši un apstiprinājuši revidenti, kā arī pasta pakalpojumu regulators. Tā piebilst, ka tie atbilst Direktīvas 97/67/EK noteikumiem.
(254)
Attiecībā uz iekšējo cenu noteikšanas nosacījumiem starp Deutsche Post un DPEED Vācija uzsver, ka šie nosacījumi atbilst 2001. gada pretmonopola lēmuma prasībām. Deutsche Post regulāri ziņoja Komisijai par to atbilstību. Komisija līdz šim nav izteikusi iebildumus.
(255)
Visbeidzot, Vācija iebilst pret to kapitāla ieguldījumu, ko Vācija 1995. gadā piešķīra Deutsche Post, ietveršanu (piemēram, aktīvi nekustamā īpašuma un infrastruktūras formā) pārāk lielas kompensācijas aprēķinā. Vācija apgalvo, ka tā jau ir iesniegusi atbilstošu informāciju savos komentāros par 1999. gada lēmumu uzsākt procedūru. Tā kā Komisija neiebilda pret šiem pasākumiem ne 2002. gada lēmumā par valsts atbalstu, ne atsaucās uz tiem 2007. gada lēmumā uzsākt procedūru, pašreizējā izmeklēšana nevar attiekties uz kapitāla ieguldīšanu.
VI.4.3. Algu līmenis
(256)
Vācija piekrīt, ka tirgus vidējās algas būtu jāizmanto kā atsauces punkts, lai aprēķinātu sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes, ko maksāja Deutsche Post konkurenti. Tomēr Vācija uzskata, ka šāds atsauces punkts ir pretrunā ar 2011. gada lēmumu par pagarinājumu, jo Komisija izmanto pielāgotas valsts ierēdņu bruto algas, nevis tirgus vidējās algas, lai aprēķinātu sociālās apdrošināšanas izmaksu apjomu, ko maksājuši Deutsche Post konkurenti. Saskaņā ar profesora Weber speciālista pētījumu tirgus vidējās algas ir tikai aptuveni […] % no valsts ierēdņu bruto algām. Tāpēc nav saprātīgi izmantot pielāgotu valsts ierēdņu bruto algu kā atsauces punktu, lai aprēķinātu sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes.
(257)
Vācija uzskata, ka BIEK pieņēmums, ka Deutsche Post izmanto pieņemtās algas transporta nozarē kā atsauces punktu, lai aprēķinātu atšķirības algu izmaksās, kas radušās Deutsche Post salīdzinājumā ar tā konkurentiem, ir nepamatots. Profesora Weber speciālista pētījumā parādīts, ka Deutsche Post rēķina tirgus vidējās algas, pamatojoties uz tā konkurentu faktiski maksātajām algām.
VII. PENSIJU SUBSĪDIJAS ATBALSTA NOVĒRTĒJUMS
VII.1. Atbalsta pastāvēšana saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu
(258)
LESD 107. panta 1. punktā noteikts, ka “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.” Nosakot, vai pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, Komisijai jāpiemēro šādi kritēriji: pasākumu piešķir valsts un no valsts līdzekļiem, tas dod priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētām nozarēm, izkropļojot konkurenci, un tam jāietekmē tirdzniecība starp dalībvalstīm.
(259)
Tā kā pensiju subsīdija ir balstīta uz PostPersG 1994 16. pantu un to finansē no valsts budžeta, to piešķir valsts un no valsts līdzekļiem LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Turklāt, tā kā pensiju subsīdija ir piešķirta tikai pensiju fondam, lai atbrīvotu Deutsche Post no valsts ierēdņu pensiju izmaksām, tāpēc Deutsche Post no tā gūst priekšroku, tā ir selektīva.
VII.1.1. Finanšu priekšrocības no 1995. gada pensiju reformas
(260)
Pamatojoties uz spriedumu Combus lietā, Vācija apgalvo, ka pensiju subsīdija nesniedz nekādu finansiālu priekšrocību, jo tā atbrīvoja Deutsche Post no sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsnieguma.
(261)
Lai noteiktu, vai pensiju subsīdija sniedza selektīvu finanšu priekšrocību, jāpārbauda, vai tā ļāva Deutsche Post izvairīties no izmaksām, kas parasti būtu bijušas uzņēmumam, tādējādi neļaujot tirgus cenām radīt to parasto ietekmi (67).
(262)
Komisija nevar pieņemt Vācijas apgalvojumu, kas balstīts uz Combus judikatūru. Jāpatur prātā, ka Tiesa neapstiprināja lēmumu Combus lietā. Vairāki Tiesas spriedumi ir pretrunā ar teoriju, ka kompensācijas pasākumus strukturāliem zaudējumiem nevar uzskatīt par atbalstu. Šajā saistībā Tiesa pastāvīgi ir uzskatījusi, ka atbalsta pastāvēšana jāvērtē saistībā ar radīto efektu, nevis valsts pasākuma iemesliem vai mērķiem (68). Tiesa uzskatīja arī, ka atbalsta koncepcija ietver valsts iestāžu piešķirtas priekšrocības, kas dažādās formās mazina izdevumus, kuri parasti būtu ietverti uzņēmuma budžetā (69). Tiesa ir arī skaidri noteikusi, ka ar darbinieku atlīdzināšanu saistītās izmaksas parasti ir apgrūtinājums uzņēmumu budžetam neatkarīgi no tā, vai šīs izmaksas rodas no tiesiskiem pienākumiem vai koplīgumiem (70). Šajā saistībā Tiesa uzskatīja, ka tas, ka valsts pasākumu mērķis ir kompensēt papildu izmaksas, nevar būt pat pamatu to neklasificēšanai par atbalstu (71).
(263)
Komisija uzskata, ka izmaksas, kas uzņēmumam rodas no finanšu saistībām saskaņā ar nodarbinātības tiesību aktiem vai koplīgumiem ar arodbiedrībām, piemēram, pensiju izmaksas, ir daļa no uzņēmējdarbības parastajām izmaksām, kas uzņēmumam jāsedz no saviem resursiem (72). Šīs izmaksas ir raksturīgas uzņēmuma ekonomiskajai darbībai (73). Šajā saistībā nav būtiski, vai uzņēmumam ir pensiju izmaksas, tieši finansējot pensijas saviem bijušajiem darbiniekiem (kā Deutsche Post valsts ierēdņu gadījumā) vai maksājot iemaksu līgumdarbinieku pensiju apdrošināšanai, kurās savukārt tiek izmantotas kolektīvās iemaksas, lai finansētu pensijas visiem līgumdarbiniekiem. Izšķirošais elements abos gadījumos ir tas, ka uzņēmumi maksā pilnas pensiju izmaksas.
(264)
Turklāt Komisija uzskata, ka kopš Deutsche Bundespost dibināšanas 1950. gadā tam ir bijusi Sondervermögen juridiskā forma. Tā kā Sondervermögen nav neatkarīga juridiskā statusa, tam jāizveido savs budžets un sava grāmatvedības sistēma (PostVwG 1953 3. pants un HGrG 48. pants (74)). Saskaņā ar valsts vienībām piemērojamiem tiesību aktiem budžetam jāsedz visas personāla izmaksas, kas ietver pensiju izmaksas pensionētajiem valsts ierēdņiem, kas iepriekš bija nodarbināti valsts vienībā (HGrG 10. pants). Attiecīgi kopš 1950. gada Deutsche Post ir finansējis šīs izmaksas no saviem ieņēmumiem. PostVwG 1953 15. pantā skaidri noteikts aizliegums maksāt Deutsche Bundespost jebkādas subsīdijas no federālā budžeta. Šis noteikums tika ietverts PostVerfG 1989 37. panta 1. punktā.
(265)
PostVerfG 1989 atjaunots šis pienākums nodaļā par personālu un sociālās apdrošināšanas izmaksām. Saskaņā ar PostVerfG 1989 54. panta 2. punktu Deutsche Post bija noteikta prasība finansēt visas izmaksas, tostarp pensijas saviem valsts ierēdņiem, no saviem resursiem.
(266)
Pēc otrās pasta reformas 1995. gadā Deutsche Post turpināja uzņemties atbildību finansēt visas valsts ierēdņu finanšu prasības saskaņā ar PostPersRG 1994 2. panta 3. punktu, bet daļēji bija atbrīvots no valsts ierēdņu pensiju izmaksu maksāšanas. Saskaņā ar PostPersRG 1994 16. panta 1. punktu Deutsche Post maksāja vienreizējo gada maksājumu EUR 2,045 miljardu apmērā pensiju fondam 1995.-1999. gadā. Saskaņā ar PostPersRG 1994 16. panta 2. punktu vienreizējie gada maksājumi ar 2000. gadu tika aizstāti ar iemaksu, kas ir aprēķināta 33 % apmērā no valsts ierēdņu kopējā algu apmēra. Turklāt PostPersRG 1994 16. panta 2. punktā noteikts, ka atlikušās pensiju izmaksas no 1995. gada jāsedz no federālā budžeta. 1. attēlā parādīti ikgadējie maksājumi no federālā budžeta katru gadu kopš 1995. gada, sākot ar EUR 151 miljonu 1995. gadā.
(267)
Tātad Vācijas argumenti, kuru mērķis ir parādīt, ka DPAG bija augstākas pensiju izmaksas nekā konkurējošiem privātuzņēmumiem, ir neatbilstoši, lai noteiktu, vai pensiju subsīdija ir valsts atbalsts, bet tie tiks novērtēti šā pasākuma atbilstības analīzes kontekstā.
(268)
Vācija apgalvoja, ka, lai novērtētu, vai Deutsche Post guva priekšrocības no pensiju subsīdijas, Deutsche Post iemaksas pensiju fondā būtu jāsalīdzina ar privāto darba devēju pensiju iemaksu daļu bez darbinieku daļas. Šis arguments attiecas uz pasākuma atbilstību iekšējam tirgum, bet pilnīguma dēļ būtu jāpiebilst, ka, no vienas puses, darba devējam ir pienākums maksāt kopējo iemaksu likmi sociālās apdrošināšanas shēmās darbinieka vārdā un no darbinieka bruto algas. No otras puses un pamatotāk, ja dalībvalsts atbrīvo konkrēta uzņēmuma darbiniekus no šāda apgrūtinājuma, tā ir priekšrocība darba devējam, jo šāds pasākums samazina atšķirību starp bruto algu un neto algu. Tas dod iespēju darba devējam pieņemt darbā vai saglabāt darbiniekus, maksājot tiem zemāku bruto algu. Tāpēc priekšrocības saistībā ar darbinieka daļu sociālās apdrošināšanas iemaksās ir arī darba devēja priekšrocības.
(269)
Vācija apgalvoja arī, ka finanšu priekšrocība Deutsche Post no kompensācijas par tās sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu pastāvētu tikai tad, ja piešķirtā kompensācija būtu lielāka nekā kopējais sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums, kas Deutsche Post bija radies valsts ierēdņiem, kuri strādā cenas regulētā nozarē un nozarē, kuru neregulē cena. Komisija uzskata, ka pasākuma kompensējošais raksturs neizslēdz tā klasificēšanu par valsts atbalstu, un atsaucas uz 260. apsvērumu.
(270)
Turklāt Vācija saglabā viedokli, ka faktiski valsts ierēdņu pensiju tiesības vienmēr ir bijušas federālās valdības finansiālās saistības. Attiecīgi, tā kā 1995. gada pensiju reforma neizmainīja federālās valdības saistības pret valsts ierēdņiem, pensiju subsīdija nesniedz Deutsche Post nekādu finanšu priekšrocību.
(271)
Netiek diskutēts, ka federālā valdība bija sākotnējais valsts ierēdņu pensiju galvotājs līdz 1995. gadam un pēc tā, lai gan Komisija uzsver, ka PostVwG 1953 3. pantā un PostVerfG 1989 2. pantā ir skaidri noteikts, ka tikai Sondervermögen, nevis federālajai valstij ir saistības attiecībā uz Sondervermögen parādiem. Tomēr līdz 1995. gadam saskaņā ar piemērojamiem pasta un vispārīgiem tiesību aktiem pensiju maksājumi bija iekļauti Sondervermögen Deutsche Bundespost budžetā. Šie maksājumi bija pilnībā jāsedz no Sondervermögen ieņēmumiem. Valsts atbalsta novērtējumā izšķirošais faktors nav tas, kurš ir sākotnējais galvotājs valsts ierēdņu pensijām. Galvenais ir jautājums, kuram saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem bija pienākums finansēt pensijas parastā scenārijā. PostVwG 1953, HGrG un PostVerfG 1989 skaidri noteikts, ka tas ir pilnībā Deutsche Post pienākums.
(272)
Turklāt pensiju izmaksu finansēšana ir parastas darbības izmaksas jebkuram valsts vai privātajam uzņēmumam ar neatkarīgu juridisko statusu vai bez tā. Dalībvalstis ir izveidojušas un tajās ir izveidoti daudz dažādu pensiju finansēšanas mehānismu. Dažādas sistēmas bieži piemēro atkarībā no darbā pieņemšanas laika. Tāpēc Deutsche Post jāmaksā pensiju izmaksas saviem darbiniekiem, tostarp valsts ierēdņiem, tāpat kā jebkuram citam uzņēmumam. Tas, ka valsts ierēdņu pensiju finansēšanas metode atšķiras no līgumdarbinieku pensiju finansēšanas metodes, neietekmē Deutsche Post pienākumu ietvert to pensiju izmaksu finansēšanu savos parastajos darbības izdevumos. Ja Vācijas arguments tiktu apstiprināts, tas būtu līdzvērtīgs apgalvojumam, ka valsts var atbrīvot valsts uzņēmumus no vienas no būtiskajām izmaksu vienībām, kas saistīta ar to parastajām darbībām.
(273)
Visbeidzot, kad Vācija apgalvo, ka Deutsche Post nekad nav bijuši pietiekami pašu resursi, lai finansētu valsts ierēdņu pensiju saistības, šajā argumentā nav ņemts vērā fakts, ka finanšu priekšrocības novērtējums ir neatkarīgs no uzņēmuma ekonomiskās kapacitātes.
(274)
Kopš 1995. gada pensiju reforma daļēji atbrīvoja Deutsche Post no pienākuma finansēt tā valsts ierēdņu pensiju izmaksas, pensiju subsīdija sniedza Deutsche Post finanšu priekšrocību.
VII.1.2. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību
(275)
Ja dalībvalsts piešķirtais atbalsts stiprina uzņēmuma pozīciju salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kas konkurē Savienības iekšējā tirdzniecībā, šis atbalsts ietekmē tirdzniecību. Saskaņā ar noteikto judikatūru (75), lai pasākums izkropļotu konkurenci un ietekmētu tirdzniecību starp dalībvalstīm, pietiek, ka atbalsta saņēmējs konkurē ar citiem uzņēmumiem tirgos, kas ir atvērti konkurencei.
(276)
Vācija paku sūtījumu, avīžu un žurnālu tirgi vienmēr ir bijuši atvērti konkurencei. Šajos tirgos Postdienst vienmēr ir konkurējis ar citiem uzņēmumiem, tostarp ar citu dalībvalstu uzņēmumiem (piemēram, UPS, FedEx, TNT Express, GLS vai DPD). No 1998. gada līdz 2007. gadam DPAG pakāpeniski zaudēja savas ekskluzīvās tiesības attiecībā uz vēstuļu sūtījumiem. Tā kā tirgus tika atvērts konkurencei, tirgū ienāca jauni uzņēmumi. Tāpēc atbalsts ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, un tas var izkropļot konkurenci.
(277)
Turklāt Komisija šajā saistībā novēro, ka 1997. gadā Deutsche Post un tā kontrolakciju sabiedrība DPWN sāka pārpirkt paku sūtījumu operatorus Eiropas un starptautiskajos tirgos. DPWN 1999. gadā jau bija tirgus līderis Eiropas kurjerpasta un paku sūtījumu tirgos ar aptuveni EUR 4,6 miljardiem ieņēmumu gadā. Pārpērkot DHL 1998. gadā, DPWN iekļuva Āzijas un Ziemeļamerikas tirgos. Turpmākās loģistikas uzņēmumu (piemēram, Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) pārpirkšanas rezultātā DPWN kļuva par vienu no pasaulē lielākajiem gaisa un jūras kravas un globālo loģistikas pakalpojumu sniedzēju. DPWN sāka aktīvi darboties pasta tirgos ārpus Vācijas (piemēram, pārpērkot Unipost Spānijā un Williams Lee Apvienotajā Karalistē). No 1998. gada līdz 2007. gadam DPWN pārpirka uzņēmumus par kopējo vērtību aptuveni EUR 21 miljards (76).
(278)
Tāpēc Komisija uzskata, ka pensiju subsīdija ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
VII.2. Pastāvoša atbalsta novērtējums saskaņā ar LESD 108. panta 1. punktu
(279)
Vācija uzskata, ka, ja pensiju subsīdiju uzskatītu par valsts atbalstu, tā būtu jāklasificē par pastāvošu atbalstu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i) apakšpunktu. Tā apgalvo, ka valsts ir bijis sākotnējais galvotājs un atbildīgā persona par valsts ierēdņu pensiju finansēšanu kopš attiecīgo Vācijas pamatlikuma noteikumu stāšanās spēkā 1953. gadā. Tā saglabā viedokli, ka pensiju fonda izveidošana neizmainīja šo pienākumus.
(280)
Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i) apakšpunktu pastāvošā atbalsta koncepcija ietver visus atbalstus, kas pastāvēja pirms Līguma stāšanās spēkā attiecīgajās dalībvalstīs, tas ir, atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kas tika piešķirts pirms Līguma stāšanās spēkā un joprojām ir piemērojams pēc Līguma stāšanās spēkā.
(281)
Saskaņā ar piemērojamiem pasta un vispārīgajiem tiesību aktiem līdz 1995. gadam pensiju maksājumi bija ietverti Sondervermögen Deutsche Bundespost budžetā, un tie pilnībā bija jāsedz ar Sondervermögen ieņēmumiem (šā tiesību akta sīkāku aprakstu sk. 262. un 263. apsvērumā). Tāpēc pirms otrās pasta reformas 1995. gadā Deutsche Post tika noteikta prasība finansēt savu valsts ierēdņu pensijas no saviem resursiem, un tā nesaņēma nekādu atbalstu, kas to atbrīvotu no pensiju izmaksām.
(282)
DPAG un pasta pensiju fonda izveidošanas rezultātā 1995. gadā pilnībā tika pārskatīta valsts ierēdņu pensiju finansēšana. Pēc otrās pasta reformas 1995. gadā Deutsche Post pārņēma galveno pienākumu maksāt un finansēt visas valsts ierēdņu finanšu prasības saskaņā ar PostPersRG 1994 2. panta 3. punkta noteikumiem, bet daļēji bija atbrīvots no valsts ierēdņu pensiju izmaksu maksāšanas. Saskaņā ar PostPersRG 1994 16. panta 1. un 2. punktu Deutsche Post vairs nebija saistību finansēt pensiju izmaksas papildus vienreizējiem maksājumiem (laikposmā no 1995. gada līdz 1999. gadam) vai noteiktajām iemaksām (no 2000. gada). Atlikušais iztrūkums attiecīgi tika segts ar pensiju subsīdiju.
(283)
Tāpēc pensiju subsīdija ir jauns atbalsts, jo tas tika ieviests 1995. gadā.
(284)
Attiecībā uz Vācijas atsauci uz Komisijas paziņojumu lietā T-266/02 Komisija vispirms uzsver, ka Vispārējās tiesas sprieduma 54. punktā atspoguļota Vācijas nostāja (nevis Komisijas, kā nepareizi apgalvo Vācija). Sprieduma 54. punktā teikts, ka pat, pēc Vācijas domām, 2002. gada negatīvajā lēmumā nebija novērtētas pensiju subsīdijas. Sprieduma 61. punktā aprakstīta Komisijas nostāja.
“Komisija kā pirmo argumentu min to, ka tā apspriežamā lēmuma nolūkos atklāja, ka tikai DB-Telekom pārveduma maksājumi bija atbilstīgi…”.
(285)
Tāpēc spriedumā nav atbalstīts Vācijas viedoklis, ka ar Komisijas aģenta paziņojumu netieši tika apstiprināta pensiju subsīdija. Jebkurā gadījumā ir acīmredzams, ka šādam paziņojumam nevarētu būt tāda ietekme.
(286)
Turklāt lietā T-421/07 (77) Vispārējā tiesa atklāja, ka 1999. gada lēmums par procedūras uzsākšanu attiecās arī uz pensiju subsīdiju un ka procedūra attiecībā uz šo pasākumu netika slēgta ar 2002. gada negatīvo lēmumu.
(287)
Izdarot secinājumu, tā kā Komisija nekad nav pieņēmusi lēmumu, paziņojot, ka pensiju subsīdija nebija atbalsts vai bija saderīgs atbalsts, Komisija secina, ka pensiju subsīdija ir jauns atbalsta pasākums.
VII.3. Atbilstības ar starptautisko tirgu novērtējums saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu
(288)
LESD 107. panta 2. punktā un 107. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktos izņēmumus noteikti nepiemēro.
(289)
Komisija 2007. gada lēmumā par pagarinājumu paredzēja iespēju, ka pensiju subsīdija varētu būt vismaz daļēji saderīga ar iekšējo tirgu kā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu. Vācija savā atbildē uz 2007. gada lēmumu par pagarinājumu uzstāja, ka, ja pensiju subsīdija būtu atbalsts, tā būtu jānovērtē, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, nevis uz LESD 106. panta 2. punktu. Komisija 2011. gada lēmumā par pagarinājumu turpmāk aprakstīja metodi pensiju subsīdijas atbilstības novērtēšanai, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, un Vācija sniedza par to savus apsvērumus.
(290)
Saskaņā ar Tiesas judikatūru (78) dalībvalstij jāpaskaidro iespējamais atbilstības pamatojums un jāpierāda, ka ir izpildīti šādas atbilstības nosacījumi. No šīs judikatūras a fortiori izriet, ka Komisijai nav pienākuma novērtēt pensiju subsīdijas atbilstību saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu šajā gadījumā, kad dalībvalsts un saņēmējs pilnībā noraida iespējamu saderības novērtējumu uz šā pamata.
(291)
Tāpēc Komisija novērtē, vai pensiju subsīdija ir saderīgs atbalsts saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Saskaņā ar šo noteikumu atbalstu konkrētu ekonomisko darbību vai konkrētu ekonomikas jomu attīstības veicināšanai var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja šāds atbalsts negatīvi neietekmē tirdzniecības apstākļus pretēji kopējām interesēm.
(292)
Saskaņā ar judikatūru Komisija var atzīt, ka valsts atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ja atbalsts palīdz sasniegt kopējo interešu mērķi (79), tas ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai (80) un negatīvi neietekmē tirdzniecības apstākļus pretēji kopējām interesēm (proporcionalitāte).
VII.3.1. Tirgus atvēršana pasta nozarē kā kopējo interešu mērķis
(293)
Pasta pakalpojumi palīdz izveidot sociālo, ekonomisko un teritoriālo kohēziju Savienībā. Pasta pakalpojumu atvēršana konkurencei, kas ES līmenī sākās 1998. gadā, ir devusi lietotājiem labāku kvalitāti, lielāku efektivitāti un labāku atsaucību (81). Tirgus atvēršana ļāva izveidot pasta pakalpojumu iekšējo tirgu. Tāpēc tas palīdz sasniegt LESD 3. panta 3. punktā noteikto mērķi izveidot iekšējo tirgu.
(294)
Deutsche Post nav pieņēmis darbā nevienu valsts ierēdni, kopš tas 1995. gadā kļuva par valsts uzņēmumu ar ierobežotu atbildību. Tāpēc saistības attiecībā uz valsts ierēdņu sociālajiem pabalstiem ir izveidotas laikposmā pirms pasta tirgus atvēršanas konkurencei. Tās ir salīdzināmas ar balasta izmaksām. Šādas izmaksas rodas no saistībām, kas stājās spēkā pirms tirgus atvēršanas, kuras vairs nevar ievērot saskaņā ar tiem pašiem nosacījumiem konkurences tirgus vidē, jo operators, kuram ir šīs saistības, vairs nevar pārcelt attiecīgās izmaksas uz patērētājiem. Ja Deutsche Post nebūtu vismaz daļēji ticis atbrīvots no šīm agrākajām izmaksām, tas būtu jāizslēdz no tirgus.
(295)
Komisija ir novērojusi, ka pakāpeniskai pārejai no lielākoties ierobežotas konkurences situācijas uz īstu konkurenci Savienības līmenī jānotiek saskaņā ar pieņemamiem ekonomiskajiem nosacījumiem (82). Tāpēc vairākos lēmumos tā ir apstiprinājusi, ka dalībvalstis piešķir valsts atbalstu, lai daļēji atbrīvotu attiecīgo operatoru no tā agrākajām pensiju saistībām (83).
VII.3.2. Pensiju subsīdijas nepieciešamība un proporcionalitāte
(296)
Komisija savā lēmumu pieņemšanas praksē ir pieņēmusi viedokli, ka pensiju atvieglojumam jābūt ierobežotam līdz nepieciešamībai pielīdzināt sociālās apdrošināšanas iemaksu likmi, ko attiecīgais operators maksā, tām sociālās apdrošināšanas iemaksu likmju izmaksām, ko maksā tā konkurenti (84).
(297)
Šajā gadījumā Komisija atzīst, ka bez valsts pasākuma, ar kuru tā daļēji atbrīvo Deutsche Post no pensiju saistībām pret tās valsts ierēdņiem, Deutsche Post nebūtu varējis saglabāt savu līmeni attiecībā pret konkurentiem. Sociālās apdrošināšanas izdevumi no pagātnes, kuru nav tā konkurentiem, būtu izstūmuši to no pasta pakalpojumu tirgus konkurences.
(298)
Komisija La Poste lēmumā pirmo reizi novērtēja tāda atbalsta pasākuma nepieciešamību un proporcionalitāti, kas sniedza atbrīvojumu no pensiju izmaksām valsts ierēdņiem, kuri tika pieņemti darbā pirms tirgus atvēršanas. Šajā lēmumā Komisija novērtēja, vai pensiju subsīdija nolīdzina obligāto sociālo iemaksu līmeni starp attiecīgo operatoru un citiem uzņēmumiem pasta/paku sūtījumu nozarē (85).
(299)
Komisija piemēros to pašu pieeju šajā lēmumā. Komisija veiks savu analīzi trīs posmos:
1)
pirmkārt, Komisija izveido uz algām balstīto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeni citiem uzņēmumiem pasta/paku sūtījumu nozarē;
2)
tad tai jāizveido uz algām balstītās sociālās apdrošināšanas iemaksu līmenis, kāds Deutsche Post ir pret saviem valsts ierēdņiem;
3)
visbeidzot, jāpārbauda, vai šie divi līmeņi ir vienādi vai nav.
VII.3.2.1. Uz algām balstīto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmenis citiem uzņēmumiem pasta/paku sūtījumu nozarē
(300)
Uz algām balstīto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeni nosaka pēc diviem faktoriem: iemaksu likme un algu pamats, kuram to piemēro.
a) atsauces punkta likmes aprēķināšana
(301)
Konkurējošiem privātuzņēmumiem no saviem ieņēmumiem jāfinansē gan darba devēja daļa, gan darbinieka daļa. Kā parādīts 2. attēlā, kopējais iemaksu līmenis kopš 1995. gada ir bijis no 38 % līdz 42 % no līgumdarbinieka bruto algas (= neto alga + darba devēja daļa). Sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes darba devēja un darbinieka daļas ir bijušas no 19 % līdz 21 % no bruto algas (sk. pielikumā detalizētu aprakstu pa laikposmiem).
(302)
Pretstatā līgumdarbinieka daļai sociālās apdrošināšanas iemaksās valsts ierēdņu daļa ietver tikai no 30 % līdz 50 % no viņu veselības aprūpes izmaksām, bet neietver turpmākas iemaksas to pensiju, veselības un slimības aprūpes izmaksās. Tāpēc Deutsche Post iemaksas ir lielākas par privātā darba devēja daļu un ietver visu pensijas maksu, kā arī atlikušās veselības un slimības aprūpes izmaksas.
(303)
Lai noteiktu līdzvērtīgu atsauces punkta likmi Deutsche Post, jāņem vērā fakts, ka valsts ierēdņu iemaksas ir zemākas nekā līgumdarbinieku iemaksas.
(304)
Var pieņemt, ka valsts ierēdņu iemaksa 30-50 % apmērā no viņu veselības un slimības aprūpes izmaksām ekonomiskās ietekmes ziņā lielākoties atbilst līgumdarbinieku iemaksām obligātajās veselības un slimības aprūpes apdrošināšanas shēmās (piemēram, 2006. gadā tās bija 8,50 % no līgumdarbinieku bruto algas).
(305)
Tā kā valsts ierēdņi nemaksā nekādas iemaksas obligātajās pensiju un bezdarba apdrošināšanas shēmās, Deutsche Post jāsedz līdzvērtīga summa, lai efektīvi uzturētu sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeni līdzvērtīgi obligātajām sociālās apdrošināšanas iemaksām, kas privātam uzņēmumam jāfinansē no saviem ieņēmumiem.
(306)
Tāpēc atsauces punkta likmē Deutsche Post uz algu balstītajām sociālās apdrošināšanas iemaksām (turpmāk atsauces punkta likme) jāietver kopējās iemaksu likmes (= darba devēja + darbinieka daļa) pensiju un bezdarba apdrošināšanas shēmās un darba devēja daļa veselības un slimības aprūpes shēmās, kā parādīts šajā tabulā:
7. attēls.
Atsauces punkta likmes noteikšana Deutsche Post sociālās apdrošināšanas iemaksām
(307)
Kā parādīts 8. attēlā, laikposmā no 2003. gada līdz 2010. gadam atsauces punkta likme bija no 30 % līdz 34,1 % no līgumdarbinieka bruto algas (86).
(308)
Vācija iebilst, ka jebkurš atsauces punkts virs sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes radītu Deutsche Post neizdevīgu situāciju salīdzinājumā ar konkurentiem, kuru saistības ir maksāt tikai darba devēja daļu. Tomēr, tā kā nākamais vienkāršotais piemērs rāda (balstoties uz 2006. gada iemaksu likmēm), ka Deutsche Post acīmredzami gūtu priekšrocību salīdzinājumā ar konkurējošiem privātuzņēmumiem, ja atsauces punkta likme būtu līdzvērtīga tikai sociālās apdrošināšanas iemaksu darba devēja daļai.
1)
Deutsche Post un konkurējošs privātuzņēmums maksā to pašu neto algu 79,5 EUR attiecīgi valsts ierēdnim un līgumdarbiniekam.
2)
Gan darba devēja, gan darbinieka daļa sociālās apdrošināšanas iemaksās ir 20,5 % no līgumdarbinieka bruto algas. Pieskaitot neto algu 79,5 EUR apmērā darbinieka daļai 20,5 EUR apmērā, rodas bruto alga 100 EUR apmērā. Tāpēc kopējās sociālās apdrošināšanas iemaksas ir 41 EUR (= 41 % no līgumdarbinieka bruto algas).
3)
Vācija saglabā viedokli, ka Deutsche Post būtu jāmaksā tikai sociālās apdrošināšanas iemaksu darba devēja daļa papildus valsts ierēdņu iemaksām veselības aprūpes izmaksās (kurai vajadzētu būt līdzvērtīgai līgumdarbinieka iemaksām 7,5 EUR apmērā veselības un slimības apdrošināšanas shēmās).
4)
Vācija rēķina darba devēja daļu, pamatojoties uz faktisko valsts ierēdņa algu 87 EUR apmērā (kopējā neto alga 79,5 EUR un valsts ierēdņa veselības aprūpes izmaksas 7,5 EUR). Tāpēc sociālās apdrošināšanas izmaksas ir 17,8 EUR (darba devēja daļa 20,5 EUR no faktiskās valsts ierēdņa algas 87 EUR) un valsts ierēdņu veselības aprūpes izmaksas 7,5 EUR ņemtas kopā.
5)
Pamatojoties uz Vācijas aprēķiniem, valsts ierēdņa sociālās apdrošināšanas izmaksas būtu tikai 25,3 EUR salīdzinājumā ar 41 EUR līgumdarbiniekam.
(309)
Lai gan Deutsche Post un konkurējošais privātuzņēmums maksā to pašu neto algu, Deutsche Post būtu jāmaksā sociālās apdrošināšanas izmaksas, kas ir tikai aptuveni 62 % no obligātajām sociālās apdrošināšanas iemaksām līgumdarbiniekam, ja sociālās apdrošināšanas iemaksu darbinieka daļa ir ietverta atsauces punktā.
(310)
Turklāt jāpiebilst, ka sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes darba devēja daļa (kas kopš 1995. gada ir bijusi no 19 % līdz 21 %) ir bijusi arī ievērojami zem izmaksu likmes 33 % apmērā no faktiskās valsts ierēdņa algas, kas ar pensiju likumu 1995. gadā tika noteikta par atsauces punktu Deutsche Post iemaksām pensiju fondā. Tāpēc Vācijas likumdevējs nenoteica, ka Deutsche Post būtu jāfinansē tikai darba devēja daļa, bet pieprasīja Deutsche Post maksāt ievērojami augstākas iemaksas valsts ierēdņu pensiju izmaksām un uzņemties arī visas atlikušās sociālās apdrošināšanas izmaksas (piemēram, valsts ierēdņu veselības aprūpes izmaksas).
(311)
Tāpēc Komisija atsakās izmantot sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes darba devēja daļu kā atsauces punktu, jo valsts ierēdņiem pretstatā līgumdarbiniekiem nav pienākuma veikt iemaksas pensiju un bezdarba apdrošināšanas shēmās. Tāpēc šīs iemaksas jāietver atsauces punkta likmē, lai nodrošinātu, ka gan Deutsche Post, gan konkurējošie privātuzņēmumi tieši vai netieši veic līdzvērtīgas līmeņa iemaksas.
b) Algas pamata aprēķins
(312)
Tā kā sociālās apdrošināšanas iemaksu līmenis, kas jāmaksā Deutsche Post par saviem valsts ierēdņiem, būtu jāpielāgo obligāto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmenim, kas jāmaksā līgumdarbiniekiem, ir būtiski piemērot Deutsche Post ne tikai to pašu likmi, bet arī piemērot šo likmi līdzvērtīgam algas pamatam. Kā parādīts iepriekš minētajā piemērā, darba devēja daļas aprēķinā 20,5 % apmērā, pamatojoties uz faktisko valsts ierēdņa algu, iemaksas apmērs ir 17,8 EUR, bet konkurējošam privātuzņēmumam ir jāmaksā 20,5 EUR (piemēram, 20,5 %, pamatojoties uz bruto algu 100 EUR apmērā).
(313)
Tāpēc jānosaka bruto alga valsts ierēdņiem (turpmāk valsts ierēdņu bruto alga), kas būtu līgumdarbinieku bruto algai līdzvērtīgs algas pamats. Ir pieņemts, ka valsts ierēdņu iemaksas veselības aprūpes izmaksās ir vienlīdzīgas līgumdarbinieku iemaksām veselības un slimības aprūpes shēmās. Tāpēc atlikusī starpība starp bruto algu un faktisko algu ir līdzvērtīga darba devēja iemaksu daļai pensiju un bezdarba apdrošināšanas shēmās. Izmantojot formulu, no faktiskās algas aprēķina bruto algu, kas ir līdzvērtīga līgumdarbinieku bruto algai:
6. tabula.
Valsts ierēdņu bruto algas aprēķināšana (pamatojoties uz 2006. gada iemaksu likmēm)
Valsts ierēdņu bruto alga =
(314)
Ņemot par piemēru 2006. gada iemaksu likmes, valsts ierēdņu bruto alga ir par 15 % augstāka nekā faktiskā valsts ierēdņa alga. Tāpēc šī procentu daļa izsaka kļūdas apmēru, kas būtu pieļauta, ja faktisko algu izmantotu bruto algas vietā kā pamatu Deutsche Post sociālās apdrošināšanas iemaksu aprēķināšanai salīdzinājumā ar konkurējošo privātuzņēmumu obligātajām sociālās apdrošināšanas iemaksām. 308. apsvērumā minētajā piemērā šis punkts kā darba devēja daļa 20,5 EUR apmērā, kas ir pareizi balstīta uz bruto algu, ir par 15 % augstāks nekā darba devēja daļa 17,8 EUR, kura tiktu aprēķināta no faktiskās algas nepareiza pamata.
(315)
Tāpēc Komisija uzskata, ka atsauces punkta likme Deutsche Post sociālās apdrošināšanas iemaksām jābalsta uz darba devēja un darbinieka iemaksām pensiju apdrošināšanā un bezdarba apdrošināšanā un darba devēja iemaksām veselības un slimības aprūpes apdrošināšanas shēmās. Atsauces punkta likme jāpiemēro valsts ierēdņu bruto algai (kā noteikts 6. tabulā).
VII.3.2.2. Deutsche Post uz algu balstītās sociālās apdrošināšanas iemaksas par tā valsts ierēdņiem
(316)
Saskaņā ar PostPersRG 1994 16. panta 1. punktu Deutsche Post bija jāmaksā gada maksa EUR 2,045 miljardi pensiju fondam no 1995. gada līdz 1999. gadam, kas kopā bija EUR 10,225 miljardi. Saskaņā ar PostPersRG 1994 16. panta 2. punktu kopš 2000. gada Deutsche Post ir maksājis likmi 33 % apmērā. Šo likmi piemēro faktiskajai valsts ierēdņa algai.
(317)
Tomēr atbalsta nepieciešamības un proporcionalitātes novērtējumā jāņem vērā arī tas, ka no ekonomiskā viedokļa Deutsche Post nav jāmaksā pilns iemaksu līmenis pensiju fondā EUR 2,045 miljardu apmērā, kas atbilst 33 % no faktiskajām algām. Šajā saistībā Komisija uzskata, ka jānodala laikposms no 1995. gada līdz 2002. gadam un no 2003. gada līdz šodienai.
a) Deutsche Post iemaksas no 1995. gada līdz 2002. gadam
(318)
Vācija apgalvo, ka Deutsche Post maksāja lielākas sociālās apdrošināšanas iemaksas nekā to konkurentu obligātās sociālās apdrošināšanas iemaksas, jo īpaši ņemot vērā ikgadējos vienreizējos maksājumus pensiju fondā EUR 2,045 miljardu apmērā no 1995. gada līdz 1999. gadam. Tāpēc laikposmā līdz 1999. gadam, bet arī visā izmeklēšanā ietvertajā laikposmā Deutsche Post maksāja vismaz tādas pašas, ja ne augstākas iemaksas nekā privātuzņēmumi. Attiecīgi nav iespējams noteikt, ka pensiju subsīdija piešķīra Deutsche Post izdevīgāku pozīciju nekā tās konkurentiem. Komisijai jānoraida šis arguments, jo tajā nav ņemti vērā konkrēti regulējošie noteikumu, ko Vācijas iestādes pieņēmušas attiecībā uz to pakalpojumu izmaksu segšanu, kurus neregulē cena.
(319)
Komisija šajā lēmumā secina, ka Deutsche Post bija izdevīgākā pozīcijā nekā tā konkurenti tirgos, kurus neregulē cena, jo faktisko sociālās apdrošināšanas izmaksu daļa valsts ierēdņiem, kas sniedz šos pakalpojumus, neradās no šiem pakalpojumiem. Tā vietā šī faktisko sociālās apdrošināšanas izmaksu daļa tika pieskaitīta cenas regulētajiem pakalpojumiem, kuru ieņēmumi tika saglabāti pietiekami augstā līmenī, lai ļautu finansēt izmaksas papildus izmaksām, kas radās cenas regulētajiem pakalpojumiem.
(320)
Faktiski Deutsche Post vadības pārskati kopš 1995. gada rāda, ka tas ir iedalījis pakalpojumiem, kurus neregulē cena, tikai to sociālās apdrošināšanas iemaksu summu, kas balstīta uz regulēto iemaksu likmi. Turklāt 2002. gada un tam sekojošie reglamentētie pārskati apstiprina šo praksi. Tāpēc ekonomiskā priekšrocība pakalpojumiem, kurus neregulē cena, pastāvēja pirms un pēc 1999. gada, jo šie pakalpojumi tika skaidri atbrīvoti no izmaksām.
(321)
Vācijas apgalvojums, ka Deutsche Post cieta no salīdzinoši neizdevīga stāvokļa cenas regulētajos tirgos, jo tam bija jāfinansē augstākas sociālās apdrošināšanas izmaksas vienreizējo maksājumu dēļ no 1995. gada līdz 1999. gadam, nav balstīts uz faktiem. Pirmkārt, Deutsche Post joprojām guva priekšrocības no ekskluzīvajām tiesībām uz lielāko daļu no tā regulētajiem pakalpojumiem. Otrkārt un svarīgāk, cenas par pakalpojumiem, uz kuriem bija ekskluzīvas tiesības, tika noteiktas pietiekami augstas, lai segtu šīs izmaksas no patērētāju maksājumiem.
(322)
Līdz 1995. gadam cenu regulēšana tika balstīta uz 1991. gada 24. jūnija pasta pakalpojumu Regulu (Postdienstverordnung) (87), kurā bija noteikts, ka jālīdzsvaro monopola cenas. Administratīvajā praksē tas ietver pensiju izmaksas. Laikposmā no 1995. gada līdz 1997. gadam cenu regulēšana bija balstīta uz 1994. gada 14. septembra Likumu par Telekomunikāciju un pasta sistēmas regulēšanu (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens, BGBl. I, 2325., 2371. lpp.). Tā 4. pantā saistībā ar 2. un 7. panta noteikumiem bija noteikts, ka ar cenas regulētajiem ieņēmumiem var segt ne tikai no regulēto pakalpojumu izmaksām, tostarp iemaksām pensiju fondā, bet arī finansēt pakalpojumu, kurus neregulē cena, izmaksas.
(323)
Kā rāda Deutsche Post gada pārskati, 1995. gada pensiju reformas laikā regulēto cenu līmenis bija tajā pašā līmenī, kāds bija spēkā, kad Deutsche Post vēl bija jāmaksā pilnas pensiju izmaksas. Ja pensiju izmaksas pēc tam tika paaugstinātas vienreizējā maksājuma līmenī (no 1995. gada līdz 1999. gadam) vai fiksētas 33 % apmērā no valsts ierēdņu kopējās algas (no 2000. gada), kas katru gadu samazinājās, regulētās cenas netika attiecīgi samazinātas, lai segtu tikai sociālās apdrošināšanas iemaksas līdzvērtīgi obligātajām sociālajām iemaksām, ko maksā konkurenti. Tā kā fiksētās iemaksas pensiju fondā līdz 1999. gadam (EUR 2,045 miljardi gadā) saglabājās aptuveni līdzvērtīgas pensiju izmaksām 1994. gadā, ekonomiskā situācija attiecībā uz pensiju izmaksu segšanu no cenas regulētajiem pakalpojumiem attiecībā uz Deutsche Post neizmainījās. Gan Deutsche Post ieņēmumu līmenis, gan iemaksas pensiju fondā saglabājās līdzsvarā.
(324)
PostG 1997 skaidri noteikts, ka regulētajām cenām būtu jāsedz ne tikai efektīvās pakalpojumu sniegšanas izmaksas, bet arī apgrūtinājumi, piemēram, valsts ierēdņu sociālās apdrošināšanas izmaksas. Tāpēc PostG 1997 tika skaidri noteikts, ka cenas regulētie ienākumi jānosaka tā, lai nodrošinātu visu vienreizējo maksājumu nosegšanu. Tā kā izskatījās, ka Vācijas likumdevējs ņēma vērā, ka regulēto cenu līmenis atbilda PostG 1997 prasībām, tas nolēma, ka cenas jāsaglabā 1997. gada līmenī līdz 1999. gadam. Ekonomikas un tehnoloģiju ministrs attiecīgi 2000. gada 27. martā nolēma, ka 1997. gada 1. septembrī apstiprinātās cenas būtu jāsaglabā spēkā līdz 2002. gada 31. decembrim.
(325)
Tāpēc regulētās cenas tika saglabātas vēsturiskajā līmenī un netika samazinātas līdz tādam līmenim, ka Deutsche Post ciestu no salīdzinoši neizdevīga stāvokļa.
(326)
No 2000. gada Deutsche Post bija pat labākā pozīcijā nekā tā konkurenti, jo noteiktās iemaksas pensiju fondā tika samazinātas līdz 33 % no valsts ierēdņu faktiskās algas. Kopumā šā līmeņa dēļ izmaksas samazinās no EUR 2,045 miljardiem līdz EUR 735 miljoniem (pat zemāk turpmākajos gados, jo valsts ierēdņu skaits samazinājās un šo tendenci tikai daļēji kompensēja algu paaugstinājums). Tā kā regulētās cenas tika saglabātas vēsturiski augstā līmenī, kopš 2000. gada Deutsche Post varēja gūt ievērojamu peļņu no cenas regulētajiem pakalpojumiem.
(327)
Pārskatot Deutsche Post ienesīgumu no cenas regulētajiem pakalpojumiem visā laikposmā no 1995. gada līdz 2002. gadam, WIK pētījumā secināts, ka Deutsche Post necieta zaudējumus no cenas regulētajiem pakalpojumiem, piemēram, līdz 1999. gadam, neraugoties uz vienreizējiem maksājumiem pensiju fondā. WIK pētījums pat rāda ievērojami pozitīvus ieņēmumus kopš 2000. gada.
(328)
Tāpēc Komisijai jānoraida Vācijas prasība, ka Deutsche Post bija neizdevīgākā pozīcijā nekā tā konkurentiem attiecībā uz sociālās apdrošināšanas iemaksu segšanu cenas regulētajos pakalpojumos un ka pensiju subsīdija bija nepieciešama un proporcionāla pirms 2002. gada.
(329)
Neraugoties uz iepriekšminēto, Komisija pieļauj, ka šajā gadījumā nav pietiekamu pierādījumu, lai noteiktu precīzu uz algu balstīto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeni, ko Deutsche Post maksāja no 1995. gada līdz 2002. gadam. Tā uzskata, ka šādu aprēķinu nav pareizi balstīt uz ex post atklājumiem, ka zināma sociālās apdrošināšanas izmaksu daļa no pakalpojumiem, kurus neregulē cena, tika pārcelta, lai to finansētu no cenas regulētajiem ieņēmumiem, un ka Deutsche Post kopumā neatradās neizdevīgā stāvoklī saskaņā ar pensiju fonda noteikumiem, jo cenas regulētie ieņēmumi de facto bija noteikti tādā līmenī, kas bija pietiekams, lai segtu tā iemaksas pensiju fondā, tostarp pārceltos apgrūtinājumus. Nav iespējams arī noteikt metodi, kā dalībvalstij aprēķināt iemaksu apjomu attiecīgajā laikposmā. Komisija pēc 1995.-2002. gadā spēkā esošo regulēto cenu juridiskā pamatojuma novērtēšanas atklāj, ka to, kā kompetentās iestādes nolēma izveidot regulētās cenas uz ex ante pamata, nevar skaidri pamatot ar tiesiskiem noteikumiem. Jo īpaši šajā gadījumā nevar skaidri pierādīt, ka tad, kad kompetentās iestādes noteica regulētās cenas tādā līmenī, kas galu galā de facto sedza pārceltās izmaksas, tās savos lēmumos nepārprotami iezīmēja regulētās cenas daļu, lai segtu apgalvoto apgrūtinājumu apjomu no pakalpojumiem, ko neregulē cena.
(330)
Pretēji 2002., 2007. un 2011. gada lēmumiem par maksimālo cenu, kuros pasta pakalpojumu regulators skaidri atzina un apstiprināja šos apgrūtinājumus, ka agrāks de facto segums rastos kompetentās cenu noteicējas iestādes apsvērumu dēļ saistībā ar citu cenas komponentu attīstību vai tendenci citos uzņēmējdarbības mainīgajos. Tāpēc šajā gadījumā šis agrākais de facto segums nav pietiekams, lai precīzi un pārliecinoši aprēķinātu, kādā mērā kompetentās iestādes palielināja regulēto cenu, lai ņemtu vērā apgalvotos apgrūtinājumus pakalpojumiem, kurus neregulē cena.
(331)
Turpretī laikposmā kopš 2003. gada 1. janvāra no 2002., 2007. un 2011. gada lēmuma par maksimālo cenu var skaidri noteikt, kā pasta pakalpojumu regulators noteica regulēto cenu sastāvu. Ir skaidrs, ka tās nepārprotami bija noteiktas augstākā līmenī, lai segtu to pakalpojumu apgrūtinājumus, kurus neregulē cena, no cenas regulētajiem pakalpojumiem.
b) Deutsche Post iemaksas kopš 2003. gada
(332)
PostG 1997 ļauj Deutsche Post pieprasīt, ka regulators, nosakot atļauto ieņēmumu līmeni no ekskluzīvajām tiesībām un regulētajiem pakalpojumiem, izmaksās, kas jāsedz patērētājiem, cita starpā ietver “sociālā apgrūtinājuma pārsniegumu” un universālo pakalpojumu efektīvas sniegšanas izmaksas. Šo metodi pasta pakalpojumu regulators pirmo reizi piemēroja 2002. gada lēmumā par maksimālo cenu. Pasta pakalpojumu regulators apstiprināja arī apgrūtinājumu no sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsnieguma 2007. un 2011. gada lēmumos par maksimālo cenu. Tas, ka tikai uz daļu no cenas regulētajiem pakalpojumiem attiecas ex ante cenu kontrole, nemaina Komisijas novērtējumu. Deutsche Post joprojām bija pilnvaras segt visu apgrūtinājumu, izmantojot savu dominējošo stāvokli. Šajā saistībā nav atšķirības, vai regulators veic ex ante vai ex post kontroli.
(333)
Pasta pakalpojumu regulators ir pastāvīgi apstiprinājis Deutsche Post prasību refinansēt 2. apgrūtinājumu (faktisko apdrošināšanas izmaksu pārsniegums pār regulējošo iemaksu likmi) no cenas regulētajiem ieņēmumiem. Lai noteiktu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu (2. apgrūtinājums) 2001. gadā, Deutsche Post faktiskās sociālās apdrošināšanas iemaksas saviem valsts ierēdņiem [40-45 %] apmērā no faktiskajā algām (88) tika salīdzinātas ar regulējošo atsauces punktu. Šis atsauces punkts sastāv no sociālās apdrošināšanas iemaksu darba devēja daļas, negadījuma apdrošināšanas un papildu pensiju apdrošināšanas, kas kopā veido [20-25 %] no faktiskajām algām.
(334)
Atšķirība starp divām likmēm [15-20 %] apmērā no faktiskās valsts ierēdņa algas tika ietverta 2. apgrūtinājumā un segta ar cenas regulētajiem ieņēmumiem (sk. 2. tabulu).
(335)
Tāpēc no ekonomiskā viedokļa Deutsche Post nemaksā 33 % likmi no faktiskajām algām kā uz algu balstītas sociālās apdrošināšanas iemaksas, bet tikai [20-25 %]. Kopš 2003. gada atlikumu ir maksājuši kontrolētie patērētāji, kas maksā cenas, kuras aprēķinātas, lai segtu Deutsche Post sociālās apdrošināšanas izmaksas par pakalpojumiem, uz kuriem Deutsche Post bija ekskluzīvas tiesības līdz 2007. gadam, un par universālajiem pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem Deutsche Post ir dominējošs stāvoklis.
(336)
Lai salīdzinātu faktiskajām algām piemēroto likmi ar konkurenta sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeni, faktiskā alga jākonvertē valsts ierēdņu bruto algā.
(337)
Pašreizējā faktiskā alga atbilst [85 %-90 %] no valsts ierēdņu bruto algas (89). Uz šā pamata [20-25 %] no faktiskajām algām atbilst [17,5-22,5 %] no bruto algas.
(338)
Deutsche Post iemaksu pensiju fondā ierobežošanas līdz 33 % rezultātā un tā kā pasta pakalpojumu regulators apstiprināja 2. apgrūtinājumu, Deutsche Post maksā uz algu balstītu sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeni [17,5-22,5 % apmērā] no valsts ierēdņu bruto algas.
VII.3.2.3. Salīdzinājums
a) Laikposms no 1995. gada līdz 2002. gadam
(339)
Laikposmā no 1995. gada līdz 2002. gadam ieņēmumi no cenām, ko Deutsche Post piemēroja rezervētajā nozarē, ievērojami samazināja tā iemaksu faktisko ekonomisko apgrūtinājumu, lai segtu tā sociālās apdrošināšanas izmaksas. Tomēr bez cenu iezīmētā elementa Komisija var noteikt tikai to, ka Deutsche Post iemaksu līmenis saglabājās zem atsauces punkta likmes. Komisija nevar aprēķināt precīzu atšķirību starp šiem diviem līmeņiem vai noteikt metodi, kas ļautu to izdarīt dalībvalstij.
b) Laikposms no 2003. gada
(340)
Lai salīdzinātu reglamentēto iemaksu likmi ar atsauces punkta likmi, jāuzsver, ka regulētā iemaksu likme ir balstīta uz valsts ierēdņu faktiskajām algām, kas ir pārāk zemas kā algas pamats salīdzinājumā ar līgumdarbinieku bruto algu. Tāpēc reglamentēto iemaksu likme jāpārrēķina kā procentu daļa no valsts ierēdņu bruto algas.
(341)
Salīdzinājums ar 2006. gadu rāda, ka pakalpojumiem, kuru cenas nav regulētas, sociālās apdrošināšanas iemaksas faktiski bija [17,5-22,5 %] no valsts ierēdņu bruto algām ([20-25 %] no valsts ierēdņu faktiskajām algām) salīdzinājumā ar atsauces punkta likmi 33,5 %. Attiecībā uz sociālās apdrošināšanas iemaksu likmēm 2006. gadā Deutsche Post tāpēc guva salīdzinošas priekšrocības [10-15 %] apmērā no valsts ierēdņu bruto algām.
7. tabula.
Reglamentētās iemaksu likmes salīdzinājums ar Deutsche Post sociālās apdrošināšanas iemaksas atsauces punkta likmi 2006. gadā
Sociālās apdrošināšanas iemaksu likme
Reglamentētā iemaksu likme
Deutsche Post sociālās apdrošināšanas iemaksu atsauces punkta likme
kā procentu daļa no
Līgumdarbinieku bruto algas
Valsts ierēdņu bruto algas
Valsts ierēdņu bruto algas
Darba devēja daļa
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Veselības apdrošināšana
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Slimības apdrošināšana
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Bezdarba apdrošināšana
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Pensiju apdrošināšana
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Darbinieka daļa
20,50 %
Veselības apdrošināšana
6,65 %
Slimības apdrošināšana
0,85 %
Bezdarba apdrošināšana
3,25 %
3,25 %
Pensiju apdrošināšana
9,75 %
9,75 %
Papildu pensiju apdrošināšana
[0-5 %]
Negadījumu apdrošināšana
[0-5 %]
Iemaksu likme
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Iepriekš 7. tabulā parādīts, ka Deutsche Post atsauces punkta līmenis ir 33,5 % no valsts ierēdņu bruto algas un par [10-15] procentu punktiem augstāks nekā līmenis, ko Deutsche Post faktiski maksāja.
(343)
Atšķirība [10-15] procentu punkti 2006. gadā ir augstāka nekā nominālā atšķirība [8-13] % starp atsauces punkta likmi 33,5 % un reglamentēto iemaksu likmi [20-25] %. Atšķirība ietver palielinājumu - [2-3] procentu punktus, kuros ņemts vērā fakts, ka nominālā reglamentētā iemaksu likme [20-25] % ir neatbilstoši balstīta uz valsts ierēdņu faktisko algu, nevis uz valsts ierēdņu bruto algu, kas ir līdzvērtīga līgumdarbinieku bruto algai.
VII.3.2.4. Sākotnējais secinājums par nepieciešamību un proporcionalitāti
(344)
Pensiju subsīdija, kas sedz pensiju fonda finansēšanas nepieciešamību bez iemaksas 33 % apmērā no Deutsche Post valsts ierēdņu faktiskās algas, nav ne nepieciešama, ne proporcionāla šādu iemeslu dēļ.
1)
No 1995. gada līdz 2002. gadam Deutsche Post faktiski bija izmaksas zem atsauces punkta līmeņa, bet precīzu atšķirību nevar noteikt.
2)
Kopš 2003. gada Deutsche Post izmaksas vidēji ir aptuveni [17,5-22,5] % no tā valsts ierēdņu bruto algas salīdzinājumā ar vidējo atsauces punkta likmi 32 % apmērā no valsts ierēdņu bruto algas. Atlikušās izmaksas sedza patērētājs, jo maksimālās cenas apstiprinātie ieņēmumi ietver sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsnieguma apgrūtinājumu, kas sedz atlikušos [10-15 %] no valsts ierēdņu bruto algas.
(345)
Likmju atšķirība kopš 2003. gada ir radusies divu iemeslu dēļ.
1)
Uz algu balstīto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmenis, ko maksā uzņēmumi pasta/paku sūtījumu nozarē, ir 41 % no bruto algām. Lai salīdzinātu to ar sociālās apdrošināšanas izmaksām, ko Deutsche Post maksā saviem valsts ierēdņiem, jāizdara labojums, ņemot vērā faktu, ka valsts ierēdņi maksā 30-50 % no savām veselības un slimības aprūpes izmaksām. Šīs valsts ierēdņu izmaksas ir līdzvērtīgas veselības un slimības aprūpes izmaksu darbinieku daļai 7,5 % apmērā no bruto algas.
2)
Deutsche Post iemaksas ir aprēķinātas, pamatojoties uz valsts ierēdņu faktisko algu, nevis uz bruto algu. Tāpēc atsauces punkta likme Deutsche Post valsts ierēdņiem ir 33,5 % no bruto algas. Atbrīvojums virs šī līmeņa principā nav ne nepieciešams, ne proporcionāls.
(346)
Laikposmā no 1995. gada līdz 2002. gadam ir iespējams noteikt precīzu atbrīvojuma daļu, kas ir lielāka par to, kas ir apstiprināta kā nepieciešama un proporcionāla. Kopš 2003. gada šī proporcija atbilst [10-15 %] no bruto algas.
VII.3.2.5. Īpašas konkurences un reglamentētās vides ietekme uz nepieciešamību un proporcionalitāti
(347)
Tomēr pensiju subsīdijas nepieciešamības un proporcionalitātes novērtējumā jāņem vērā īpašā konkurences un reglamentētā vide.
(348)
Kā paskaidrots II.2.1. iedaļā, līdz 2007. gada 31. decembrimDeutsche Post bija ekskluzīvas tiesības uz dažiem vēstuļu pakalpojumiem. Tās tika piešķirtas ar PostG 1997 52. pantu līdz dienai, kad Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/67/EK (90) 2. nodaļā un PostG 1997 11. pantā tika noteikts pienākums sniegt universālos pakalpojumus. Kopš 2008. gada 1. janvāra tas ir brīvprātīgi sniedzis universālos pakalpojumus.
(349)
Kamēr Deutsche Post bija ekskluzīvas tiesības uz dažiem vēstuļu pakalpojumiem, tā konkurenti nevarēja piedāvāt savus pakalpojumus šajā pasta tirgus jomā. Tas, ka pasta pakalpojumu regulators ļāva Deutsche Post pilnībā refinansēt to valsts ierēdņu sociālās apdrošināšanas izmaksu daļu, kas rodas no rezervēto pakalpojumu sniegšanas virs tā konkurentu uz algu balstīto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeņa ar paaugstinātu regulēto cenu palīdzību, nevarēja ietekmēt tirdzniecību pretēji kopējām interesēm.
(350)
Universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma pamatojums ir tāds, ka konkurences tirgū pasta operatori nepiedāvā konkrētus pakalpojumus lauku un attālākajos apgabalos vai piedāvā tikai par cenām, kas nav pieņemamas. Tāpēc Direktīvas 1997/67/EK 4. pantā noteikts, ka katrai dalībvalstij jānodrošina lietotājiem tiesības uz universālo pakalpojumu, ietverot pastāvīgu konkrētas kvalitātes pasta pakalpojuma sniegšanu visā tās teritorijā par visiem lietotājiem pieņemamām cenām.
(351)
Šajā saistībā Vācijas valsts likumos visiem pasta operatoriem, kam ir dominējošs stāvoklis tirgū, kurā ietilpst universālo pakalpojumu sniegšanas pienākums, ir noteikts īpašs pienākums. Saskaņā ar PDLV (91) 2. pantu šādiem operatoriem jāpiedāvā pakalpojumi šajā tirgū ar vienādiem nosacījumiem visiem lietotājiem. Līdz šim tikai Deutsche Post bija šāds dominējošs stāvoklis un uz to attiecās šis pienākums.
(352)
Kopš privatizācijas Deutsche Post nav saņēmis nekādu valsts atbalstu kā kompensāciju par universālo pakalpojumu sniegšanu. Tomēr tas saņem kompensāciju par izmaksām, kas rodas no garantēto universālo pakalpojumu sniegšanas no ieņēmumiem par cenas regulētajiem pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem uzņēmumam ir dominējošs stāvoklis. Novērtējot pensiju subsīdijas proporcionalitāti un nepieciešamību, Komisija uzskata par atbilstošu ņemt vērā šo faktu.
(353)
Tāpēc Komisija secina, ka attiecībā uz valsts ierēdņu sociālās apdrošināšanas iemaksām par to cenas regulēto pakalpojumu sniegšanu, kas ietilpst universālo pakalpojumu sniegšanas pienākumā un attiecībā uz kuru Deutsche Post bija dominējošs stāvoklis, fakts, ka pasta pakalpojumu regulators ir apstiprinājis pilnīgu šo sociālās apdrošināšanas iemaksu finansēšanu ar augstākām regulētajām cenām, pat ja šīs sociālās apdrošināšanas izmaksas ir augstākas par līmeni, ko parasti maksā konkurenti, neietekmē tirdzniecību pretēji kopējām interesēm Šis secinājums ir balstīts uz īpašu konkurences un reglamentēto vidi, kurā tiek sniegti pakalpojumi. Tāpēc to nevar attiecināt uz citām nozarēm.
VII.3.3. Secinājums
(354)
Tāpēc var secināt, ka no 2003. gada Deutsche Post par valsts ierēdņiem, kas strādā tādu pakalpojumu sniegšanā, kurus neregulē cena, maksāja tādas uz algu balstītas sociālās apdrošināšanas iemaksas, kas bija par 11-14 procentu punktiem zemākas nekā konkurentu iemaksu likmes.
8. attēls.
Salīdzinošā priekšrocība saistībā ar sociālās apdrošināšanas iemaksu likmi salīdzinājumā ar pakalpojumiem, kurus neregulē cena (iemaksu likmes kā procentu daļa no valsts ierēdņu bruto algas)
(…)
(355)
Zemas sociālās apdrošināšanas iemaksas nav ne nepieciešamas, ne proporcionālas, lai sasniegtu mērķi pakāpeniski atvērt pasta pakalpojumu tirgu. Šajos tirgos Deutsche Post ir spēcīga konkurence ar citiem uzņēmumiem. Tāpēc Komisija uzskata, ka zemāks iemaksu līmenis ietekmē tirdzniecību pretēji kopējām interesēm un to nevar atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu.
(356)
Nesaderīgo pensiju subsīdijas daļu laikposmā kopš 2003. gada 1. janvāra aprēķina kā starpību starp atsauces punkta likmi un reglamentēto iemaksu likmi, ko reizina ar to valsts ierēdņu, kas strādā pakalpojumu jomā, kurus neregulē cena, kopējo algu apmēru, izmantojot šādu formulu:
8. tabula.
Nesaderīgā atbalsta (kopš 2003. gada 1. janvāra) aprēķināšanas formula
Nesaderīgais atbalsts =
=
(Atsauces punkta likme - reglamentētā iemaksu likme)
x
Kopējās bruto algas valsts ierēdņiem, kas strādā pakalpojumu jomā, kurus neregulē cena
(357)
Izmantojot pieejamos datus, salīdzinošā priekšrocība ir EUR [500-1 000] miljoni laikposmā no 2003. gada līdz 2010. gadam (sk. pielikumu). Šajā laikposmā nesaderīgā atbalsta gada apjoms no EUR […] miljoniem 2003. gadā pazeminājās līdz EUR […] miljoniem 2010. gadā valsts ierēdņu skaita samazināšanās dēļ.
VII.3.4. Atbilde uz Vācijas iesniegtajiem argumentiem
(358)
Lēmumā par pagarinājumu 2011. gadā tika izteiktas šaubas par pensiju subsīdijas nepieciešamību un proporcionalitāti, jo par pakalpojumiem, kurus neregulē cena, maksātās sociālās apdrošināšanas iemaksas bija par 11-14 % zemākas nekā privāto konkurentu iemaksas. 2011. gada lēmumā par pagarinājumu gada priekšrocība tika aprēķināta no EUR 100 līdz 200 miljoniem.
(359)
Vācija izteica divus galvenos iebildumus saistībā ar 2011. gada lēmumu par pagarinājumu.
1)
Vācija uzstāj, ka atsauces punkta likme var būt balstīta tikai uz sociālās apdrošināšanas iemaksu darba devēja daļu, jo privātuzņēmumiem nav juridiska pienākuma maksāt darbinieku iemaksas. Turklāt atsauces punkta likmē būtu jāņem vērā fakts, ka Deutsche Post vienmēr ir maksājis vairāk nekā “konkurējošās” algas.
2)
Vācija apgalvo, ka Komisija nav apstiprinājusi, ka ieņēmumi no cenas regulētajiem pakalpojumiem bija pietiekami, lai finansētu apgalvotos apgrūtinājumus saistībā ar sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsniegumu.
VII.3.4.1. Komisijai ir tiesības ietvert darbinieku iemaksas atsauces punkta likmē un nepielāgot algu līmeni konkurējošajai algai
(360)
Vācija apgalvo, ka jebkurš atsauces punkts virs sociālās apdrošināšanas iemaksu likmes radītu Deutsche Post neizdevīgu situāciju salīdzinājumā ar konkurentiem, kuru saistības ir maksāt tikai darba devēja daļu.
(361)
Attiecībā uz pirmo argumentu Komisija uzskata, ka valsts ierēdņiem pretstatā līgumdarbiniekiem nav pienākuma veikt iemaksas pensiju un bezdarba apdrošināšanas shēmās. Tāpēc šīs iemaksas noteikti jāietver atsauces punkta likmē, lai nodrošinātu, ka gan Deutsche Post, gan konkurējošie privātuzņēmumi maksā vienādu tiešo vai netiešo iemaksu apjomu.
(362)
Turpmāk Vācija saglabā viedokli, ka atsauces punkta likme nav piemērota ne valsts ierēdņu bruto algām, ne faktiskajām algām, bet tikai konkurējošajām algām. 2002., 2007. un 2011. gada reglamentētajos pārskatos Deutsche Post uzskata, ka konkurējošā alga būtu jābalsta uz ETV algu vai algu koplīgumiem pasta nozarē no 2003. gada.
(363)
Reglamentētajos pārskatos 2009. gadā konkurējošā alga ir definēta kā 2007. gada minimālā alga, kas ir pat zemāka nekā ETV alga.
(364)
Vācija apgalvo, ka uz šīm konkurējošajām algām balstīts aprēķins ir nepieciešams, lai Deutsche Post sociālās apdrošināšanas izmaksas pielīdzinātu vienā līmenī ar konkurentu izmaksām.
(365)
Komisija nevar pieņemt šo argumentu, jo atbalstam jābūt ierobežotam līdz nepieciešamajam minimumam, lai nodrošinātu, ka pakāpeniska pāreja no lielākoties ierobežotas konkurences situācijas uz īstu konkurenci Savienības līmenī notiktu saskaņā ar pieņemamiem ekonomiskajiem nosacījumiem.
(366)
Būtu neproporcionāli palielināt atbalstu tādā mērā, kādā Deutsche Post kopš 1995. gada būtu jāfinansē tikai sociālās apdrošināšanas iemaksas, balstoties uz konkurējošām algām, kas neatspoguļo darba tirgus apstākļus iepriekšējos gados. Atšķirības starp dažādos laikposmos uzņēmuma darbā pieņemtu darbinieku un jauno darbā pieņemto darbinieku algu līmeņiem ir parasta ekonomiskā situācija.
(367)
France Telecom atbalsta lietā (92) Komisija arī noraidīja Francijas iesniegto argumentu, ka, aprēķinot uz algu balstītu sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeni, būtu jāņem vērā fakts, ka valsts ierēdņiem tiek maksātas lielākas algas nekā konkurentu personālam. Šajā saistībā Komisija norādīja, ka, pateicoties valsts ierēdņiem, tirgus atvēršanas brīdī attiecīgajam operatoram bija kvalificēts un kompetents personāls, bez kura tas nebūtu varējis saglabāt savu tirgus pozīciju. Jebkurā gadījumā būtu absolūti mākslīgi uzsvērt konkrētus zaudējumus pasta operatoram un neņemt vērā tā būtiskās priekšrocības, piemēram, saistībā ar tirgus daļu, zīmola atpazīstamību un klientu bāzi.
(368)
Visbeidzot Deutsche Post aprēķini nevar ticami apstiprināt, ka bez pienākuma nodarbināt valsts ierēdņus tas būtu guvis aprēķinātus ietaupījumus algu izmaksās. Pat pieņemot, ka 1995. gadā valsts ierēdņu statuss būtu faktiski mainījies uz līgumdarbinieka statusu, nav noteikts, ne cik daudz valsts ierēdņu 1995. gadā būtu kļuvuši par līgumdarbiniekiem, ne viņu algu līmenis. Tikai Deutsche Post valsts ierēdņu skaits vien 1995. gadā (93) rada šaubas, ka būtu bijis juridiski un ekonomiski iespējams no 1995. gada aizstāt visus valsts ierēdņus ar līdzvērtīgi produktīviem līgumdarbiniekiem ar zemāku algu.
(369)
Tāpēc Komisija noraida Vācijas iebildumus attiecībā uz atsauces punkta likmi un algām.
VII.3.4.2. Ar Vācijas apgalvojumu, ka cenas regulētie ieņēmumi nebija pietiekami, lai finansētu apgalvotos apgrūtinājumus
(370)
Vācija apgalvo, ka Komisija novērtēja tikai uz algu balstīto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmeni pakalpojumiem, kurus neregulē cena, bet nepārbaudīja, vai ienākumi no cenas regulētajiem universālajiem pakalpojumiem bija pietiekami, lai finansētu apgalvotos apgrūtinājumus.
(371)
Vācija piedāvā divus spriešanas veidus. Pirmkārt, tā apgalvo, ka Komisija nepierādīja, ka valsts pasta pakalpojumu regulators faktiski apstiprināja Deutsche Post apgalvotos apgrūtinājumus. Otrkārt, Vācija apgalvo, ka, pat ja regulators būtu apstiprinājis šos apgrūtinājumus, peļņa no cenas regulētajiem universālajiem pakalpojumiem būtu nepietiekama, lai tos finansētu. Vācija iesniedza divus speciālistu pētījumus - profesora Weber un CTcon pētījumu, lai parādītu, ka cenas regulētie pakalpojumi nebija pietiekami, lai segtu apgalvotos apgrūtinājumus saistībā ar sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu un ka attiecīgi Deutsche Post ir saņēmis pārāk mazu kompensāciju par tā sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu.
a) 2002., 2007. un 2011. gada lēmumi par maksimālo cenu ir balstīti uz Deutsche Post iesniegto reglamentētos pārskatus un apstiprina visus apgalvotos apgrūtinājumus
(372)
Ir dokumentārs ierādījums, ka kopš 2002. gada lēmuma par maksimālo cenu pasta pakalpojumu regulators apstiprināja Deutsche Post apgrūtinājumus un attiecīgi noteica regulētās cenas, lai tos nosegtu. 2007. un 2011. gada lēmumi par maksimālo cenu apstiprina arī to, ka pasta pakalpojumu regulators akceptēja Deutsche Post apgalvojumus un apstiprināja apgalvotā sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsnieguma finansēšanu no cenas regulētajiem ieņēmumiem.
b) Profesora Weber pētījums neatbalsta apgalvojumu, ka ieņēmumi no regulētajiem universālajiem pakalpojumiem bija nepietiekami, lai segtu Deutsche Post apgalvotos apgrūtinājumus
(373)
Profesora Weber pētījums aptver laikposmu no 1995. gada līdz 2010. gadam, un tajā uzsvērts, ka Deutsche Post guva priekšrocības ne tikai no pensiju subsīdijas, bet arī no 2. apgrūtinājuma seguma pilnībā no cenas regulētajiem ieņēmumiem (sk. sīkāku pētījuma aprakstu VI.1.4.2(a) iedaļā).
(374)
Lai novērtētu speciālista pētījumu, ir noderīgi vispirms pārskatīt cenas noteikšanas noteikumu saskaņā ar PostG 1997 20. panta 2. punktu. Tajā noteikts, ka, aprēķinot maksimālo cenu, atbilstoši jāņem vērā pakalpojumu faktiskās sniegšanas izmaksas, universālo pakalpojumu sniegšanas izmaksu apgrūtinājumi un pensiju apgrūtinājumu pārcelšanas izmaksas darbiniekiem, kas Deutsche Bundespost radās no juridiskā pārņēmēja.
9. tabula.
Cenas noteikšanas noteikums saskaņā ar PostG 1997 20. panta 2. punktu
Maksimālā cena regulētajiem pakalpojumiem =
=
regulēto pakalpojumu efektīvas sniegšanas izmaksas + apgrūtinājumi =
=
Regulēto pakalpojumu kopējās izmaksas + apgrūtinājums no neregulētajiem pakalpojumiem
(375)
Pasta pakalpojumu regulatoram jānosaka regulētās cenas tā, lai ieņēmumi segtu cenas regulēto pakalpojumu efektīvas sniegšanas izmaksas un apstiprinātos apgrūtinājumus. Citiem vārdiem sakot, regulētās cenas pilnībā finansē ne tikai regulēto pakalpojumu kopējās izmaksas, neatkarīgi no tā, vai tie ir iezīmēti kā apgrūtinājumi vai pakalpojumu efektīvas sniegšanas izmaksas, bet apgrūtinājuma daļu saistībā ar pakalpojumiem, kurus neregulē cena. Tāpēc PostG 1997 20. panta 2. punktā ir noteikts, ka apstiprinātos apgrūtinājumus pilnībā sedz ar cenas regulētajiem ieņēmumiem. Tāpēc pretēji Vācijas apgalvojumam tiesību aktos noteikts, ka par cenas regulētajiem pakalpojumiem nav izmaksāta pārāk maza kompensācija sociālās apdrošināšanas izmaksu pārcelšanas dēļ darbiniekiem, kas saistīti ar pakalpojumiem, kurus neregulē cena.
(376)
Pirmkārt, speciālista pētījumā noteikts sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsniegums valsts ierēdņiem kā starpība starp visām sociālās apdrošināšanas izmaksām, ko maksājis Deutsche Post par saviem valsts ierēdņiem (iemaksas pensiju fondā, veselības izmaksas, negadījumu apdrošināšana, dažādi apdrošināšanas maksājumi) un darba devēja iemaksām pensiju, veselības un slimības aprūpes nodrošināšanas iemaksām, balstoties uz 2007. gada minimālo algu. Otrkārt, tajā salīdzināta šī starpība ar 2. apgrūtinājumu.
(377)
Profesora Weber speciālista pētījumā ir divi galvenie trūkumi. Pirmkārt, tajā pārspīlēts sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsnieguma līmenis. Otrkārt, tajā nav pievērsta uzmanība faktam, ka pārspīlēšanas rezultātā sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums ietver arī izmaksu vienības, par kurām Deutsche Post ir saņēmis kompensācijas maksājumus, kas nav iedalīti 2. apgrūtinājumam, bet citām izmaksu pozīcijām. Sīkāk Komisija uzsver šādus trūkumus.
(378)
Pirmkārt, speciālista pētījumā sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums aprēķināts, izmantojot sociālās apdrošināšanas iemaksu darba devēja daļu. Tomēr 2. apgrūtinājums ir aprēķināts, balstoties uz reglamentēto iemaksu likmi. Tā kā tā ir augstāka par sociālās apdrošināšanas iemaksu darba devēja daļu, eksperta pētījumā aprēķinātais sociālās apdrošināšanas iemaksu pārsniegums ir augstāks nekā 2. apgrūtinājums. Tāpēc speciālista pētījumā ietverts sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums, ko pasta pakalpojumu regulators dēvē par pakalpojuma efektīvas sniegšanas izmaksām.
(379)
Otrkārt, speciālista pētījumā nav ņemts vērā fakts, ka 1. apgrūtinājums (algu pārsniegums) sedz arī sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu (piemēram, atšķirības dēļ starp faktiskajām algām un konkurējošo algu atsauces punktu) un ka šīs izmaksas tāpēc finansē ar 1. apgrūtinājumu. Turpmākas sociālās apdrošināšanas izmaksas, kas ņemtas vērā speciālista pētījumā, sedz atsevišķi apgrūtinājumi (piemēram, maksājumus BAnstPT sedz 6. apgrūtinājums), un attiecīgi tie ir kompensēti. Lai arī ir parādīts faktisko sociālo apdrošināšanas izmaksu valsts ierēdņiem kopējais apjoms, nav minēta atsauce uz faktu, ka sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu arī sedz citi apgrūtinājumi, nevis 2. apgrūtinājums.
(380)
Treškārt, jāpatur prātā, ka 2. apgrūtinājums ietver sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu gan valsts ierēdņiem, gan līgumdarbiniekiem. Līgumdarbinieku sociālās apdrošināšanas izmaksas bija augstākas nekā reglamentētais atsauces punkts pirms 2003. gada, jo procentu izdevumu aptuveni EUR […] miljonu apmērā par līgumdarbinieku pensiju apdrošināšanu arī bija ietvertas šajās izmaksās. Kopš 2003. gada šīs procentu izmaksas ir ietvertas finanšu izmaksās un līgumdarbinieku sociālās apdrošināšanas izmaksas ir bijušas zem reglamentētā atsauces punkta.
(381)
Tā kā speciālista pētījumā kopējais 2. apgrūtinājums ietverts kā kompensācija par valsts ierēdņu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu, atbrīvojums attiecībā uz valsts ierēdņu sociālās apdrošināšanas izmaksām līdz 2003. gadam bija pārāk liels atbrīvojums, un pēc 2003. gada - nepietiekams atbrīvojums. Lai aprēķinātu attiecīgo kompensāciju, ko 2. apgrūtinājums ir sniedzis par valsts ierēdņu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu, 2. apgrūtinājums jāsadala starp valsts ierēdņiem un līgumdarbiniekiem.
(382)
Attiecīgi pētījumā norādītā pārāk zemā kompensācija ir maldinoša, jo pētījumā nav ņemts vērā fakts, ka apgalvoto sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu sedz ne tikai 2. apgrūtinājums un ka pasta pakalpojumu regulators par pakalpojuma efektīvas sniegšanas izmaksām ir uzskatījis augstāku sociālās apdrošināšanas izmaksu daļu. Speciālista pieļauto kļūdu attiecībā uz kompensāciju atbilstošs labojums līdzsvaro apgrūtinājums un sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu PostG 1997 20. panta 2. punktā noteiktajā līmenī.
(383)
Tāpēc jānoraida Vācijas iebildums, ka Komisija 2011. gada lēmumā par pagarinājumu kļūdījās, aprēķinot tikai salīdzinošo priekšrocību pakalpojumiem, kurus neregulē cena, jo saskaņā ar PostG 1997 20. panta 2. punktu pasta pakalpojumu regulatoram jānosaka maksimālā cena tā, lai cenas regulētie ieņēmumi segtu cenas regulēto pakalpojumu efektīvas sniegšanas izmaksas un apstiprinātos apgrūtinājumus.
c) Nav pierādījuma par pārāk zemu kompensāciju par sociālās apdrošināšanas izmaksām, pamatojoties uz WIK pētījumu
(384)
Atsaucoties uz 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem, Vācija saglabā viedokli, ka kopš 1990. gada Deutsche Post bija būtiski zaudējumi no tā cenas regulētajiem pakalpojumiem, jo regulētos ieņēmumus absorbēja cenas regulēto pakalpojumu izmaksas, kā arī universālo pakalpojumu sniegšanas pienākumu pildīšanas neto izmaksas (94). Tāpēc Vācija noraida Komisijas argumentu, ka peļņa no cenas regulētajiem pakalpojumiem būtu pietiekama, lai finansētu jebkādu sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegumu no pakalpojumiem, kurus neregulē cena.
(385)
Pirmkārt, Komisija uzskata, ka no pasta pakalpojumu regulatora lēmumiem kopš 2003. gada ir acīmredzams, ka tas ir iezīmējis cenas regulēto ieņēmumu daļu kā kompensāciju par 2. apgrūtinājumu. Tāpēc iemaksas esamība no cenas regulētajiem ieņēmumiem ir viennozīmīgi apstiprināta pasta pakalpojumu regulatora lēmumos.
(386)
Otrkārt, WIK pētījumā pretēji 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem parādīts, ka kopš 2000. gada cenas regulētie pakalpojumi ir devuši ievērojami pozitīvu tīro peļņu - vairāk nekā [6,5-8,5] % no pārdošanas.
9. attēls.
ROS aprēķināšana cenas regulētajiem pakalpojumiem, pamatojoties uz WIK pētījumu
(…)
Piezīme.
Aprēķini ir balstīti uz 2009. gada reglamentēto pārskatu korekcijām WIK pētījumā. Turklāt ir pieņemts, ka cenas regulētie pakalpojumi sedz visus zaudējumus, ko radījuši pakalpojumi, kurus neregulē cena. Zemāka peļņa 2007. gadā galvenokārt ir bijusi ārkārtējās vērtības krišanās izmaksu dēļ nekustamā īpašuma portfelī.
(387)
Lielāka peļņa kopš 2000. gada ir tieši saistīta ar noteikto pensiju iemaksu samazināšanu saskaņā ar 1995. gada pensiju likumu. Tā kā 1999. gadā Deutsche Post veica ikgadējo vienreizējo maksājumu EUR 2,045 miljardu apmērā, attiecīgā summa 2000. gadā bija tikai aptuveni EUR 735 miljoni (33 % no valsts ierēdņu faktiskajām algām). Tā kā pasta pakalpojumu regulators nepielāgoja uz leju regulētās cenas 2000. gadā saskaņā ar samazinātajām pensiju iemaksām, Deutsche Post peļņa būtiski palielinājās. Pat pēc 2002. gada lēmuma par maksimālo cenu sasniegtā peļņa arī saglabājās augstā līmenī, jo regulētās cenas nebija pietiekami samazinātas, lai pielīdzinātu tās cenas regulēto pakalpojumu izmaksām.
(388)
Attiecībā uz Vācijas kritiku par WIK pētījumu Komisija uzskata, ka pētījumā sniegts atbilstošāks Deutsche Post ekonomiskās situācijas apraksts kopumā un jo īpaši attiecībā uz peļņu no cenas regulētajiem pakalpojumiem nekā 2009. gada reglamentētajos pārskatos. Iemesli ir šādi:
i) Atbilstošāks izmaksu iedalījums komercpakalpojumiem
(389)
Saskaņā ar spriedumu Chronopost lietā komercpakalpojumiem jābūt savām tiešajām izmaksām un par tiem jāveic atbilstošas iemaksas pieskaitāmajos izdevumos. Atbilstošu izmaksu sadalījumu starp dažādiem pakalpojumiem var pierādīt ar ārējiem atsauces punktiem (piemēram, tirgus cenām) vai iekšējo izmaksu datiem (95).
(390)
Reglamentētie pārskati 2009. gadā ir balstīti uz PostG 1997 20. panta 2. punktā minēto principu, kas nosaka, ka pakalpojumiem, kurus neregulē cena, būtu jāiedala tikai efektīvas pakalpojuma sniegšanas izmaksas, jo visi apgrūtinājumi (piemēram, izmaksu pārsniegumi no Postdienst personāla nodarbināšanas un universālā pakalpojuma pienākuma neto izmaksas) jāfinansē no cenas regulētajiem ieņēmumiem. Tomēr WIK pētījumā, pārskatot 2009. gada reglamentētos pārskatus salīdzinājumā ar konkurējošo privātuzņēmumu ienesīgumu, atklāts, ka Deutsche Post iedala pārāk lielu apgrūtinājumu daļu cenas regulētajiem pakalpojumiem un pārāk maz izmaksas komercpakalpojumiem.
(391)
WIK pētījuma atklājumus apstiprina apgalvoto konkurējošo atsauces punktu novērtējums, kurus Deutsche Post izmantoja, lai aprēķinātu atsevišķus apgrūtinājumus. Kā parādīts iepriekš, reglamentētā iemaksu likme 2. apgrūtinājuma aprēķināšanai (sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsniegums) ir pārāk zems atsauces punkts salīdzinājumā ar obligātajām sociālajām iemaksām, kas jāmaksā konkurējošiem privātuzņēmumiem. Turklāt ņemt vērā, piemēram, infrastruktūras apgrūtinājumu pasta nodaļu tīklam, ir tikai hipotētisks atsauces punkts, jo nevar apgalvot, ka bez universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma Deutsche Post nebūtu pašam savu pasta nodaļu kopš 1990. gada. Līdzīgi nevar pierādīt, ka kopš 1990. gada Deutsche Post būtu varējis darboties tikai ar personālu, kuram tas būtu maksājis algas tikai 2007. gada minimālās algas līmenī.
(392)
Tāpēc Komisija secina, ka WIK pētījums ir atbilstošāks pamats, lai noteiktu izmaksas, kas jāiedala komercpakalpojumiem.
(393)
Turklāt izmaksu aprēķināšana jāveic atbilstīgi vispārējiem grāmatvedības principiem saskaņā ar Direktīvu 97/67/EK un Direktīvu 2006/111/EK. Deutsche Post gada pārskatos nav ietverti ne paaugstinātie vērtības krišanās izdevumi, ne augstākas papildu pensiju izmaksas. Šīs izmaksas parasti finansē no uzņēmuma tīrās peļņas, un tas attiecas uz Deutsche Post tāpat kā uz tā konkurentiem. Tāpēc pārskatīta izmaksu aprēķināšana uz augšu dotu priekšrocības Deutsche Post salīdzinājumā ar konkurentiem.
ii) Peļņas atsauces punkta noteikšana, ņemot vērā Deutsche Post riska pozīciju
(394)
Deutsche Post gūtā peļņa kopš 2000. gada ir bijusi ievērojami lielāka par vidējo ROS 3,48 % WIK pētījumā, kā arī par zemākās robežas ROS 6,1 % Deloitte II pētījumā. Tāpēc nevar pieņemt Vācijas apgalvojumu, ka Deutsche Post cieta tik lielus zaudējumus, ka tas nevarēja nosegt apgrūtinājumus no cenas regulētajiem ieņēmumiem.
(395)
Turklāt kritiski jāpārskata Deloitte II pētījums, kas balstīts uz mazu salīdzināmo kopumu no galvenokārt starptautiskiem kurjerpasta paku sūtījumu operatoriem (piemēram, UPS, FedEx, TNT Express). Deloitte II pētījumā ieteiktajā saprātīgas peļņas diapazonā, sākot ar ROS 6,1 % un vidējā ROS 7,4 %, nav ņemts vērā fakts, ka Deutsche Post uzņēmējdarbība ir ievērojami mazāk kapitālietilpīga un ar mazāku risku.
1)
Deutsche Post pats neveic starptautiskos kurjerpasta paku sūtījumu pakalpojumus, ko sniedz tikai tā meitasuzņēmumi DHL.
2)
Vēstuļu sūtījumi, kas veido 75 % no Deutsche Post ieņēmumiem, prasa ievērojami mazākus kapitālieguldījumus salīdzinājumā ar starptautiskajiem paku sūtījumu operatoriem, jo galvenās vēstuļu piegādes izmaksas ir pastnieku algas. Kurjerpasta paku sūtījumu operatoriem daudz vairāk jāiegulda kapitālietilpīgās iekārtās (96).
3)
Deutsche Post dominējošais stāvoklis vēstuļu tirgū tika izveidots un apvienots ar ekskluzīvām tiesībām, kas izveidoja Deutsche Post klientu bāzi bez ievērojamiem ieguldījumiem tirgvedībā un zīmolos. Turpretī starptautiskajiem paku sūtījumu operatoriem savas pozīcijas katras valsts tirgū bija jānostiprina no sākuma un tagad labi zināmie zīmoli (97) jāizveido uz savu risku un pašu rēķina.
4)
Visbeidzot, Deutsche Post tirgus un izmaksu riskus sedza valsts pasākumi (98). Jo īpaši cenu regulēšana ir devusi segumu visiem apgrūtinājumiem no pakalpojumiem, ko neregulē cena (99).
(396)
Tāpēc WIK pētījumā ir pareizi piemērots peļņas atsauces punkts zem Deloitte II pētījumā noteiktā diapazona, lai pienācīgi ņemtu vērā Deutsche Post zemo kapitāla intensitāti un zemos uzņēmējdarbības riskus salīdzinājumā ar starptautiskajiem kurjerpasta paku sūtījumu operatoriem. Tomēr nav vajadzīgs precīzi noteikt atsauces punkta peļņas līmei, jo sasniegtā vidējā ROS robeža 8,3 % jau ir augstāka nekā Deloitte II pētījuma zemākās robežas prognoze - ROS 6,1 %. Pat izmantojot Vācijas sniegto speciālista pētījumu, nevarēja noteikt, ka Deutsche Post kopš 2000. gada ir saņēmis pārāk zemu kompensāciju.
(397)
Jebkurā gadījumā Vācijas kritika par WIK pētījumu ir grūti saprotama, jo vidējais ROS 3,48 % nav augstāks par peļņas līmeni, kuru pasta pakalpojumu regulators un Deutsche Post paši norādījuši kā saprātīgu. No vienas puses, kā paskaidrots IV.4.3. iedaļā, visādā ziņā atsauces punkta ROS 3,48 % dod augstāku peļņu nekā kapitāla izmaksas (piemēram […] un […]), ko Deutsche Post uzrāda savos reglamentētajos pārskatos un ko ir apstiprinājis regulators. No otras puses, WIK pētījuma vidējais ROA 7,66 % ir līdzīgs Deutsche Post ieņēmumiem no kapitāla […].
(398)
Secinājumus par peļņas atsauces punktu neietekmē Vācijas atsauce uz saprātīgās peļņas likmēm 7-8 % apmērā no pārdošanas dzelzceļa un autobusu nozarēs. Šīs nozares ir kapitālietilpīgākas, tāpēc vajadzīgi augstāki ieņēmumi no pārdošanas, lai segtu kapitāla izmaksas. Gluži otrādi, šie rādītāji apstiprina, ka Deloitte II pētījuma peļņas atsauces punkts vairāk atbilst vidējai ROS kapitālietilpīgā, nevis darbietilpīgā nozarē.
d) Secinājumi
(399)
Komisijai jānoraida Vācijas apgalvojums, ka cenas regulētie ieņēmumi bija nepietiekami, lai segtu apgrūtinājumus no sociālās apdrošināšanas izmaksu pārsnieguma. Ne iesniegtais speciālista pētījums, ne 2009. gada reglamentētie pārskati neatbalsta Vācijas apgalvojumu.
(400)
Gluži otrādi, 2002., 2007. un 2011. gada lēmumos par maksimālo cenu ir skaidri dokumentāri pierādīts, ka pasta pakalpojumu regulators pastāvīgi apstiprināja no cenas regulētajiem ieņēmumiem izmaksāto kompensāciju par apgalvotajiem apgrūtinājumiem.
VII.3.5. Nesaderīgā atbalsta atcelšana no 2003. gada 1. janvāra
(401)
Saskaņā ar Tiesas noteikto judikatūru Komisija ir kompetenta izlemt, ka attiecīgajai dalībvalstij jāatceļ vai jāizmaina atbalsts (100), ja tā ir atklājusi, ka atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Kā Tiesa ir pastāvīgi lēmusi, šis pienākums ir izveidots, lai atjaunotu iepriekš pastāvošo situāciju (101). Šajā saistībā Tiesa ir noteikusi, ka šis mērķis ir sasniegts, kad saņēmējs ir atmaksājis nelikumīgo atbalstu, tādējādi zaudējot priekšrocības, kas tam bija pār tā konkurentiem tirgū, un ir atjaunota situācija, kāda tā bija pirms atbalsta izmaksāšanas (102).
(402)
Saskaņā ar šo judikatūru Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktā noteikts, ka komisija nelikumīga atbalsta gadījumos, “kad tiek pieņemti negatīvi lēmumi, lemj, vai attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja …. Komisija nepieprasa atgūt atbalstu, ja tas ir pretrunā ar Kopienas tiesību aktu vispārējo principu”.
(403)
Turpmāk Komisija novēro, ka 2007. un 2011. gada lēmumi par pagarinājumu atsaucas uz laikposmu no 1990. gada līdz 2007. gadam. Tomēr pensiju subsīdija ir pastāvīga atbalsta shēma, kas netika pārtraukta 2007. gadā. Attiecīgi kompensāciju par apgrūtinājumiem no cenas regulētajiem ieņēmumiem nepārtrauca maksāt 2007. gadā. Pati Vācija savā 2012. gada 2. janvāra dokumentā sniedza datus par pensiju subsīdiju un cenas regulētiem ieņēmumiem, tostarp par 2010. gadu. Tāpēc Komisija secina, ka pensiju subsīdijas nesaderīgās daļas atgūšana nebūtu jāveic tikai līdz 2007. gadam, bet tā jāturpina līdz šā lēmuma paziņošanas dienai.
(404)
Lai aprēķinātu atbalsta elementu, kas jau nodots Deutsche Post rīcībā, jāuzsver, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru Savienības tiesību aktos nav noteikts, ka Komisijai, liekot atmaksāt ar iekšējo tirgu nesaderīgu atbalstu, jānosaka konkrēta atgūstamā atbalsta summa. Ir pietiekami Komisijas lēmumā iekļaut informāciju, kas ļauj saņēmējam pašam bez lielām grūtībām noteikt attiecīgo summu (103).
(405)
Nesaderīgu atbalstu aprēķina, izmantojot formulu, kas minēta 8. tabulā, pamatojoties uz reglamentēto iemaksu likmi un atsauces punkta likmi, kā noteikts pielikumā un parādīts 7. tabulā, un valsts ierēdņu bruto algu, kā noteikts 6. tabulā. Nelikumīgi piešķirtā atbalsta summai katru gadu līdz atmaksāšanai tiks piemērota procentu likme. Procentu likme būtu jānosaka saskaņā ar Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (104), V nodaļu.
(406)
Aprēķini pielikumā, kas nosaka nelikumīgā atbalsta apjomu laikposmā no 2003. gada līdz 2010. gadam, neskaitot procentus, ir balstīti uz pieņēmumu, ka valsts ierēdņi strādā vienādās proporcijās ar cenas regulētajiem pakalpojumiem un pakalpojumiem, kurus neregulē cena. Pieejamie dati nesniedz informāciju par precīzu valsts ierēdņu skaitu, kas strādāja ar cenas regulētajiem pakalpojumiem un pakalpojumiem, kurus neregulē cena. Tāpēc ir pieņemts, ka ieņēmumu daļas no cenas regulētajiem pakalpojumiem un pakalpojumiem, kurus neregulē cena, ir uzticama sākotnējā aproksimācija algu izmaksu sadalījumam.
(407)
Tāpēc, izmantojot detalizētus datus, var iegūt precīzāku aprēķinu un izmainīt rezultātus. Vācija ir nesen iesniegusi jaunu informāciju par valsts ierēdņu kopējo algas apjomu pakalpojumos, kurus neregulē cena no 1995. gada līdz 2007. gadam. Šajā informācijā minēts, ka valsts ierēdņu kopējais algas apjoms būtu jāaprēķina, izmantojot sadalījumu, kas balstīts uz Deutsche Post personāla izmaksām reglamentētajos pārskatos. Šāda pieeja varētu dot zemāku valsts ierēdņu kopējo algas apjomu nekā aprēķināts, izmantojot sadalījumu, kas balstīts uz ieņēmumu daļām. Vācija 2012. gada 2. un 19. janvārī iesniedza komentārus, kuros ieteikts, ka vismaz attiecībā uz 2011. gada lēmumu par maksimālo cenu ir izmainīta relatīva apgrūtinājumu daļa cenas regulētajos pakalpojumos un arī starp cenas regulētajiem pakalpojumiem un pakalpojumiem, kurus neregulē cena. Izskatās, ka šī informācija norāda, ka kopš 2008. gada apgrūtinājumu daļa tika piešķirta pakalpojumiem, kurus neregulē cena. Īstenojot šo lēmumu, precīzs nelikumīgā atbalsta apjoms tiks aprēķināts sadarbībā ar Vāciju, ņemot vērā šos apsvērumus.
(408)
Neraugoties uz visām pūlēm, Komisija nav varējusi aprēķināt no 1995. gada līdz 2002. gadam nelikumīgi piešķirtā atbalsta uzticamus apjomus. Tāpat nešķiet iespējams šajā lēmumā noteikt aprēķināšanas parametrus, kas ir pietiekami precīzi, lai ļautu dalībvalstij (vienai vai sadarbībā ar Komisiju) veikt galīgo aprēķinu lēmuma īstenošanas posmā. Šajos īpašajos apstākļos dalībvalsts aizsardzības tiesību un juridiskās noteiktības principa ievērošana rada šķēršļus atbalsta atgūšanai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu, kurā noteikts, ka Komisija nepieprasa atgūt atbalstu, ja tas ir pretrunā ar Kopienas tiesību aktu vispārējo principu.
(409)
Tāpēc atbalsta atgūšana jāsāk no 2003. gada 1. janvāra un jāturpina līdz brīdim, kad salīdzinošā priekšrocība pakalpojumiem, kurus neregulē cena, vairs nepastāv.
(410)
Laikposmā no šā lēmuma paziņošanas dienas jānodrošina, ka uz algu balstīto sociālās apdrošināšanas iemaksu līmenis, ko Deutsche Post maksā par saviem valsts ierēdņiem nav zemāks par tā konkurentu maksāto līmeni par līgumdarbiniekiem. Šajā salīdzinājumā jāņem vērā jebkāda kompensācija, ko Deutsche Post saņem, pamatojoties uz cenas regulēšanu saskaņā ar PostG 20. pantu.
VIII. VALSTS KOMPENSĀCIJAS MAKSĀJUMU ATBALSTA NOVĒRTĒJUMS
VIII.1. Atbalsta pastāvēšana saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu
(411)
LESD 107. panta 1. punktā noteikts, ka “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.” Nosakot, vai pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, Komisijai jāpiemēro šādi kritēriji: pasākumu piešķir valsts un no valsts līdzekļiem, tas dod priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētām nozarēm, izkropļojot konkurenci, un tam jāietekmē tirdzniecība starp dalībvalstīm.
(412)
Valsts kompensācijas maksājumi ir valsts līdzekļi, jo tie ir balstīti uz PostVerfG 1989 37. un 40. pantu un PostUmwG 1994 2. pantu un tika finansēti no valstij piederošā uzņēmuma Telekom resursiem.
VIII.1.1. Valsts kompensācijas maksājumu piešķirtā finanšu priekšrocība
VIII.1.1.1. Vācijas apgalvojums, ka pārnestie maksājumi ir īpaši izdevumi
(413)
Vācija apgalvo, ka valsts kompensācijas maksājumi būtu kompensējuši tikai pārnestos maksājumus, kas bija izmaksas, kuras konkurējošiem privātuzņēmumiem būtu parasti jāfinansē. Tā uzskata pārnestos maksājumus par sui generis nodevu, ko nevar klasificēt kā nodokli vai dividendi.
(414)
Deutsche Post bija jāveic pārnestie maksājumi, kuru apjoms bija no 6,6 % līdz 10 % no gūtajiem ieņēmumiem no 1924. gada līdz 1995. gadam. Saskaņā ar KPMG ziņojumu Federālā Konstitucionālā tiesa (Bundesverfassungsgericht) savā 1984. gada 22. marta spriedumā nenoteica precīzu pārnesto maksājumu juridisko raksturu, bet raksturoja tos kā ienākumus valsts budžetā (Erwerbseinkünfte). Turklāt pārnestie maksājumi tika apzīmēti kā izmaksas (Kosten der Leistung), kas Deutsche Post bija jāmaksā par savu pakalpojumu sniegšanu.
(415)
Lai gan Federālā Konstitucionālā tiesa precīzi nenoteica, kādā mērā pārnestie maksājumi būtu jāuzskata par nodokļu vai dividenžu aizstājēju, ir skaidrs, ka pārnestie maksājumi radīja ieņēmumus valsts budžetā.
(416)
Pirmkārt, iepriekš daudzas dalībvalstis izmantoja pasta un telekomunikāciju monopolu ieņēmumus kā ienākuma avotu valsts budžetam. Tā kā Bundespost un tā priekšgājēji bija atbrīvoti no vispārējiem nodokļiem līdz 1995. gadam to valsts juridiskā statusa dēļ, sui generis nodevas uzlikšana tika izmantota, lai radītu ienākumus valsts budžetā no šīm nozarēm. Turklāt no ekonomiskā viedokļa bija saprātīgi uzlikt nodevas šiem monopoliem. Patērētāji bija gatavi pieņemt cenu paaugstinājumu, būtiski nesamazinot šo pakalpojumu izmantošanu, lai valsts budžetā radītu augsta līmeņa ieņēmumus.
(417)
Otrkārt, pretstatā privātuzņēmumiem Deutsche Post nebija saistību maksāt ne tiešos, ne netiešos nodokļus, vai saistību maksāt jebkādas dividendes par sniegto kapitālu. Tā rezultātā pārnestie maksājumi bija vienīgais federālās valdības kā nodokļu iestādes vai akcionāra līdzeklis saņemt ienākumus no Deutsche Post. Šajā saistībā nav svarīgi, vai pārnestie maksājumi pilnībā atbilst konkrētu nodokļu vai dividenžu režīmu definīcijām. Jebkurā gadījumā pārnestie maksājumi bija maksājumi, kas Deutsche Post bija jāmaksā kopš 1924. gada un kas radīja ienākumus valsts budžetā.
(418)
Visbeidzot, pienākums veikt pārnestos maksājumus bija saskaņā ar valsts mērķi radīt ieņēmumus valsts budžetā nodokļu vai dividenžu formā no valsts monopola. Tāpēc pārnestie maksājumi ir parastas izmaksas, kas Deutsche Post bija jāmaksā no saviem pašu resursiem.
VIII.1.1.2. Vācijas apgalvojums, ka valsts kompensācijas maksājumi bija saskaņā ar privātā ieguldītāja rīcību
(419)
Vācija apgalvo, ka tā daļēji rīkojās kā privāts ieguldītājs, piešķirot valsts kompensācijas maksājumus, jo valsts pārvedumi finansēja ienesīgus ieguldījumus Deutsche Post tīklā.
(420)
Tomēr, tā kā valsts kompensācijas maksājumi tika piešķirti, pamatojoties uz uzkrātajiem zaudējumiem pretēji ieguldījumu plāniem, ir skaidrs, ka neviens privātais ieguldītājs nekad nebūtu apstiprinājis šādu ieguldījumu stratēģiju.
(421)
Attiecīgi valsts kompensācijas maksājumi sniedza Deutsche Post finansiālu priekšrocību.
VIII.1.1.3. Vācijas apgalvojums, ka valsts kompensācijas maksājumi tika kompensēti no universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma neto izmaksām
(422)
Vācija apgalvo, ka valsts kompensācijas maksājumi nebija valsts atbalsts, jo tie kompensēja universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma neto izmaksas.
(423)
Spriedumā Altmark lietā (105) Tiesa noteica, ka kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu nav valsts atbalsts LESD 107. panta nozīmē, ja ir izpildīti četri kumulatīvie kritēriji. Pirmkārt, saņēmējam uzņēmumam jābūt pienākumam sniegt sabiedriskus pakalpojumus, un šis pienākums skaidri jānosaka. Otrkārt, parametri, ko ņem vērā, aprēķinot kompensāciju, jānosaka iepriekš objektīvā un pārskatāmā veidā. Treškārt, kompensācija nevar pārsniegt apjomu, kas nepieciešams, lai nosegtu visus izdevumus vai daļu no izdevumiem, kas radušies, sniedzot sabiedriskos pakalpojumus, ņemot vērā attiecīgos ieņēmumus un saprātīgu peļņu. Ceturtkārt, ja uzņēmums, kuram ir pienākums sniegt sabiedriskos pakalpojumus konkrētā gadījumā, netiek izvēlēts valsts iepirkšanas procedūrā, kam būtu jāļauj izvēlēties konkurentu, kurš spēj piedāvāt šos pakalpojumus sabiedrībai kopienai par viszemākajām izmaksām, nepieciešamās kompensācijas līmenis jānosaka, pamatojoties uz izmaksu analīzi, kas rastos tipiskam uzņēmumam, kurš veiksmīgi darbojas un kuram ir atbilstoši transporta līdzekļi.
(424)
Tā kā Deutsche Post netika izvēlēts publiskā konkursā un Vācija nav pierādījusi, ka Deutsche Post bija veiksmīgs uzņēmums, sprieduma Altmark lietā ceturtais nosacījums nav izpildīts.
VIII.1.2. Secinājumi par atbalsta esamību
(425)
Valsts kompensācijas maksājumi tika piešķirti no valsts līdzekļiem un atbrīvoja Deutsche Post no izmaksām, kas parasti jāmaksā privātuzņēmumiem. Vācija nevarēja pierādīt, ka valsts kompensācijas maksājumi izpildīja Altmark kritērijus, kas tos atbrīvotu no klasificēšanas par atbalstu.
(426)
Iepriekš VII.1.2. iedaļā minēto iemeslu dēļ valsts kompensācijas maksājumi var izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību.
(427)
Tāpēc Komisija uzskata, ka valsts kompensāciju maksājums ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
VIII.2. Pastāvošā atbalsta novērtējums saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu
(428)
Valsts kompensācijas maksājumi tika ieviesti ar PostVerfG 1989 37. panta 2. un 3. punktu, tāpēc tas ir jauns atbalsta pasākums.
VIII.3. Atbilstības ar starptautisko tirgu novērtējums saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu
(429)
LESD 106. panta 2. punktā noteikts, ka uz uzņēmumiem, kam uzticēti pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi vai kas darbojas kā dalībvalstu fiskāli monopoli, attiecas Līgumos ietvertie noteikumi un jo īpaši noteikumi par konkurenci. Tomēr tajā noteikts izņēmums no Līguma noteikumiem ar nosacījumu, ka ir izpildīti vairāki kritēriji. Pirmkārt, jābūt pilnvarojuma aktam, ar kuru valsts uzņemas atbildību par to, ka uzņēmums veic konkrētu uzdevumu. Otrkārt, pilnvarojumam jāattiecas uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu. Treškārt, izņēmumam jābūt nepieciešamam, lai veiktu šajā saistībā uzdotus un proporcionālus uzdevumus. Visbeidzot, tirdzniecības attīstību nedrīkst ietekmēt tādā mērā, lai kaitētu Savienības interesēm.
(430)
Komisija 1996. un 2001. gada Paziņojumos (106), (107) un 2005. gada pamatprincipos par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem paskaidroja nepieciešamības un proporcionalitātes prasību piemērošanu izņēmumam saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu. 2005. gada pamatprincipu 2.4. iedaļā ir jaunākā šo prasību nozīmes un darbības jomas kodificēšana, ko iepriekš ir pastāvīgi piemērojusi Tiesa, Vispārējā tiesa un Komisija.
(431)
Saskaņā ar pamatprincipu 2.4. iedaļu piešķirtās kompensācijas nepieciešamībai un proporcionalitātei jāatbilst šādiem principiem.
1)
Kompensācijas apjoms nevar pārsniegt nepieciešamo apjomu, lai segtu izmaksas, kas radušās, pildot pienākumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus, ņemot vērā attiecīgās ieņēmumus un saprātīgu peļņu no šo pienākumu veikšanas.
2)
Kompensācijas apjoms ietver visas valsts vai no valsts līdzekļiem piešķirtās priekšrocības jebkādā formā, neatkarīgi no to klasifikācijas LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
3)
Kompensācijas apjoms faktiski jāizmanto attiecīgo vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu veikšanai. Kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas piešķirta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma sniegšanu, bet faktiski izmantota, lai veiktu darbību citos tirgos, nav pamatota un attiecīgi ir nesaderīgs valsts atbalsts.
(432)
Komisijas lēmumu pieņemšanas praksē valsts kompensācijas maksājumi par universālo pakalpojumu sniegšanas izmaksām ir uzskatīti par saderīgu atbalstu (vai nav uzskatīti par atbalstu), ja maksājumi bija mazāki par universālā pakalpojuma faktiskajām neto izmaksām (108).
VIII.3.1. Pilnvarojums veikt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu
(433)
Turpmākajās pasta direktīvās un Tiesas judikatūrā (109) pasta pakalpojumu universālā sniegšana vienmēr ir atzīta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu.
(434)
Ar turpmākajiem pasta tiesību aktiem Deutsche Post tika piešķirtas pilnvaras sniegt universālos pasta pakalpojumus līdz 2007. gada 31. decembrim.
VIII.3.2. Valsts kompensācijas maksājumu nepieciešamība un proporcionalitāte
(435)
Vācija saglabā viedokli, ka valsts kompensācijas maksājumi bija proporcionāls kompensācijas pasākums, jo tie saskaņā ar 2009. gada reglamentētajiem pārskatiem bija ievērojami mazāki par universālo pakalpojumu sniegšanas pienākumu faktiskajām neto izmaksām no 1990. gada līdz 1995. gadam. 2009. gada reglamentētajos pārskatos parādīts, ka 1995. gadā, neraugoties uz valsts kompensācijas maksājumiem, Deutsche Post saņēma pārāk mazu kompensāciju EUR […] miljardu apmērā (pašreizējā vērtība 1995. gadā) par universālo pakalpojumu sniegšanas pienākumu uzkrātajām neto izmaksām laikposmā no 1990. gada līdz 1995. gadam.
(436)
Pēc izmaksu sadalīšanas un izmaksu pielāgošanas 2009. gada reglamentētajos pārskatos WIK pētījumā izdarīts secinājums, ka valsts kompensācijas maksājumi kompensēja universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma uzkrātās neto izmaksas laikposmā no 1990. gada līdz 1995. gadam.
(437)
WIK aprēķini rāda, ka 1995. gadā kompensācija pārsniedza uzkrātās neto izmaksas par EUR [0-20] miljoniem. Tomēr Komisija atzīst, ka izmaksu uzskaites datu kvalitāte šajos gados ir vāja. Turklāt WIK par kapitāla izmaksām ir atzinis tikai pārnestos maksājumus un nav atļāvis nekādu turpmāku saprātīgu peļņu.
(438)
Šo divu iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka WIK pētījumu nevar izmantot par pamatu, lai noraidītu Vācijas prasību par to, ka valsts kompensācijas maksājumi bija atbilstoša kompensācija par Deutsche Post universālo pakalpojumu sniegšanas izmaksām.
10. tabula.
Universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma uzkrāto neto izmaksu un valsts kompensācijas maksājumu aprēķināšana (pašreizējā vērtība 1995. gadā)
2009. gada reglamentētie pārskati
WIK pētījums
Uzkrātās neto izmaksas
- EUR […] miljoni
- EUR […] miljoni
Valsts kompensācijas maksājumi
+ EUR 6,707 miljardi
+ EUR 6,707 miljardi
Pārāk liela/maza kompensācija
- EUR […] miljoni
+ EUR [0-20] miljoni
(439)
Tāpēc valsts kompensācijas maksājumi ir saderīgs atbalsts saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu, jo tie nepārsniedza neto izmaksas, ko Deutsche Post maksāja par saviem universālo pakalpojumu sniegšanas pienākumiem.
IX. VALSTS GARANTIJA PARĀDA INSTRUMENTIEM, KAS EMITĒTI LĪDZ 1995. GADAM, IR PASTĀVOŠS ATBALSTS SASKAŅĀ AR LESD 108. PANTA 3. PUNKTU
(440)
Komisija uzsver, ka noteikumi par valsts garantiju parāda instrumentiem tika ieviesti 1953. gadā ar PostVwG 1953 22. panta 4. punktu. Kad PostVwG 1953 tika atcelts ar PostVerfG 1989, tas pats noteikums bez grozījumiem tika ietverts PostVerfG 1989 40. pantā.
(441)
Tā kā valsts garantija par parāda instrumentiem tika ieviesta 1953. gadā un attiecīgi pirms EEK Līguma stāšanās spēkā 1958. gadā, tā ir pastāvošs atbalsts saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i) apakšpunktu.
(442)
PostUmwG 1995 2. panta 4. punkts izbeidza šā pastāvošā atbalsta piešķiršanu. Tas, ka valsts palika galvotāja par parāda instrumentiem, kas emitēti pirms Deutsche Post privatizācijas, nav jauns valsts atbalsts, jo Deutsche Post tika piešķirtas priekšrocības laikā, kad tika emitēti parāda instrumenti.
X. SECINĀJUMI
(443)
Komisija uzskata, ka pensiju subsīdija un valsts kompensācijas maksājumi ir atbalsta pasākumi LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, jo tie ir atbrīvojuši Deutsche Post AG no izmaksām, kas parasti jāsedz uzņēmumiem.
(444)
Komisija uzskata arī, ka Vācija ir nelikumīgi izmantojusi pensiju subsīdiju un valsts kompensāciju maksājumus, pārkāpjot LESD 108. gada 2. pantu. Tāpēc valsts garantija parāda instrumentiem, ko emitējis Deutsche Post pirms tā privatizēšanas, ir pastāvošs atbalsts, kas tika atcelts 1995. gadā.
(445)
Pensiju subsīdija ir nesaderīga ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, jo tā sniedza salīdzinošu priekšrocību attiecībā uz pakalpojumiem, kurus neregulē cena, jo apgrūtinājumu finansēšanu no cenas regulētajiem ieņēmumiem apstiprināja pasta pakalpojumu regulators. Vācija ir neproporcionāli atbrīvojusi Deutsche Post AG no sociālās apdrošināšanas iemaksām, jo saskaņā ar pensiju atbrīvošanas noteikumiem tā ne tikai piešķīra pensiju subsīdiju, bet arī ļāva Deutsche Post AG uzlikt cenas regulēto pakalpojumu klientiem sociālās apdrošināšanas izmaksu daļu par pakalpojumiem, kurus neregulē cena, kas Deutsche Post AG būtu jāsedz pašam, tāpat kā tā konkurējošiem privātuzņēmumiem.
(446)
Rezultātā pensiju atbrīvojuma noteikumi ir radījuši Deutsche Post AG labvēlīgāku stāvokli attiecībā pret konkurējošiem privātuzņēmumiem, jo Deutsche Post AG par saviem pakalpojumiem, kurus neregulē cena, bija jāmaksā mazāks sociālās apdrošināšanas iemaksu apgrūtinājums nekā obligātās izmaksas, kas jāmaksā konkurējošiem privātuzņēmumiem.
(447)
Attiecīgi nesaderīgs atbalsts būtu jārēķina kā starpība starp atsauces punkta likmi, kas Deutsche Post AG sociālās apdrošināšanas izmaksas par pakalpojumiem, kurus neregulē cena, pielīdzina konkurentu izmaksām, un reglamentēto iemaksu likmi, kas faktiski jāmaksā Deutsche Post AG par tā pakalpojumiem, kurus neregulē cena, kas reizināta ar kopējām valsts ierēdņu bruto algām pakalpojumos, kurus neregulē cena. Konkrēti nesaderīgais atbalsts būtu jārēķina, izmantojot 8. tabulā sniegto formulu, pamatojoties uz regulējošās iemaksu likmes un reglamentētās atsauces punkta likmes definīcijām, kas noteiktas 7. tabulā un pielikumā, un valsts ierēdņu bruto algu, kas noteikta 6. tabulā.
(448)
Nesaderīgais atbalsts, kas ir bijis Deutsche Post rīcībā kopš 2003. gada 1. janvāra, jāatgūst, sākot no minētās dienas līdz brīdim, kad salīdzinošā priekšrocība ir beigusi pastāvēt. Turklāt Vācijai būtu jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai grozītu pensiju izmaksu atbrīvojumu, kas balstīts uz pensiju subsīdiju un cenas regulējumu ar mērķi atcelt salīdzinošo priekšrocību.
(449)
Komisija uzskata, ka valsts kompensācijas maksājumi ir saderīgs atbalsta pasākums saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu, jo tie kompensēja Deutsche Post uzkrātās neto izmaksas no universālo pakalpojumu sniegšanas pienākuma,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Deutsche Post AG piešķirtā pensiju subsīdija ir valsts atbalsts saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, un Vācija to ir nelikumīgi piešķīrusi, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu.
2. Pensiju subsīdija ir nesaderīga ar iekšējo tirgu, jo Vācija ir neproporcionāli finansējusi Deutsche Post AG pensionēto valsts ierēdņu pensijas.
2. pants
Valsts kompensācijas maksājumi, kas ir atbalsts Deutsche Post AG saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu un ko Vācija nelikumīgi piešķīra, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, ir saderīgi ar iekšējo tirgu.
3. pants
Valsts garantija ir pastāvošs atbalsts, kas piešķirts Deutsche Post AG saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu un 108. panta 3. punktu.
4. pants
1. Vācija atgūst no Deutsche Post AG 1. pantā minēto nesaderīgo atbalstu, kas ir bijis Deutsche Post AG rīcībā laikposmā no 2003. gada 1. janvāra līdz brīdim, kad salīdzinošā priekšrocība ir beigusi pastāvēt.
2. Saskaņā ar 1. pantu atmaksājamās summas tiek apliktas ar procentiem no tās dienas, kurā atbalsts ir nodots saņēmēja rīcībā, līdz to faktiskajai atmaksāšanai.
3. Procentus aprēķina uz dažādiem pamatojumiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu un Komisijas Regulu (EK) Nr. 271/2008 (110), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 794/2004.
4. Sākot ar šā lēmuma paziņošanas dienu, Vācija nodrošina, ka Deutsche Post AG vairs negūst labumu no salīdzinošās priekšrocības par pakalpojumiem, kurus neregulē cena, saistībā ar apgrūtinājumu finansēšanu no cenas regulētajiem ieņēmumiem, ko bija apstiprinājis pasta pakalpojumu regulators.
5. pants
1. Atbalstu, kas minēts 1. pantā, atgūst nekavējoties un efektīvi saskaņā ar 4. pantu.
2. Vācija nodrošina, ka šis lēmums tiek īstenots četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas dienas.
6. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas dienas Vācija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
kopējais apjoms (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no Deutsche Post AG;
b)
sīks apraksts par pasākumiem, kas jau veikti un plānoti saskaņā ar šo lēmumu;
c)
dokumentārs pierādījums, ka Deutsche Post AG ir likts atmaksāt nesaderīgo atbalstu.
2. Vācija informē Komisiju par valsts pasākumu progresu, kas veikti, lai īstenotu šo lēmumu, līdz 1. pantā minētais nesaderīgais valsts atbalsts ir pilnībā atgūts. Pēc vienkāršas Komisijas prasības Vācija nekavējoties iesniedz jebkādu informāciju par pasākumiem, kas jau veikti un plānoti saskaņā ar šo lēmumu. Tā sniedz arī detalizētu informāciju par atbalsta un atmaksāšanas procentu apjomiem, kas jau atgūti no Deutsche Post AG.
7. pants
Šis lēmums ir adresēts Vācijas Federatīvajai Republikai.
Briselē, 2012. gada 25. janvārī