ДИРЕКТИВА 2011/65/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 8 юни 2011 година
относно ограничението за употребата на определени опасни вещества в електрическото и електронното оборудване
(преработена версия)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 2002/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 януари 2003 г. относно ограничението за употребата на определени опасни вещества в електрическото и електронното оборудване (4) трябва да бъде съществено изменена. С оглед постигане на яснота посочената директива следва да бъде преработена.
(2)
Несъответствията в законодателството или административните мерки, приети от държавите-членки по отношение на ограниченията в употребата на някои опасни вещества в електрическото и електронното оборудване (ЕЕО), могат да създадат пречки за търговията и да изменят условията на конкуренцията в Съюза и могат поради това да окажат директно влияние върху установяването и функционирането на вътрешния пазар. С оглед на това е необходимо да се установят правила в тази област и да се спомогне за опазването на здравето на хората и за екологосъобразно оползотворяване и обезвреждане на отпадъчното ЕЕО.
(3)
Съгласно Директива 2002/95/ЕО Комисията извършва преглед на разпоредбите на посочената директива, по-специално за да добави към обхвата ѝ оборудване от определени категории и да проучи необходимостта от адаптиране на списъка с веществата под ограничение въз основа на научния напредък, като се съобразява с принципа на предпазните мерки, одобрен с резолюция на Съвета от 4 декември 2000 г.
(4)
Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно отпадъците (5) отдава първостепенно значение на предотвратяването в законодателството по управлението на отпадъците. Предотвратяването е определено, наред с другото, като мерки, с които се намалява съдържанието на вредни вещества в материалите и продуктите.
(5)
В Резолюцията на Съвета от 25 януари 1988 г. за програма за действие на Общността за борба със замърсяването на околната среда с кадмий (6) Комисията беше приканена да разработи незабавно специални мерки за такава програма. Човешкото здраве също трябва да бъде защитено и поради това следва да се прилага цялостна стратегия, която по-специално да ограничава употребата на кадмий и да стимулира изследванията на заместители. В резолюцията се подчертава, че употребата на кадмий следва да бъде ограничена до случаите, при които няма подходящи алтернативи.
(6)
Регламент (ЕО) № 850/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно устойчивите органични замърсители (7) припомня, че целта за защита на околната среда и човешкото здраве от устойчиви органични замърсители не може да се постигне в достатъчна степен от държавите-членки поради трансграничното въздействие на тези замърсители и следователно може да се постигне по-добре на равнището на Съюза. Съгласно този регламент емисиите на устойчиви органични замърсители, като например диоксини и фурани, които са непреднамерено получени странични продукти от промишлени процеси, следва да се установят и намалят възможно най-бързо, като крайната цел е по възможност елиминирането им.
(7)
Наличните данни показват, че тези мерки за събиране, третиране, рециклиране и обезвреждане на отпадъчното ЕЕО, както е постановено в Директива 2002/96/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 януари 2003 г. относно отпадъчно електрическо и електронно оборудване (ОЕЕО) (8) са необходими за намаляването на проблемите за управление на отпадъците, свързани със съответните тежки метали и вещества, които забавят горенето. Въпреки тези мерки значителна част от отпадъчното ЕЕО ще продължи да бъде откривана в настоящите потоци за обезвреждане в рамките на Съюза и извън него. Дори ако отпадъчното ЕЕО е било събрано отделно и е било подложено на преработка за рециклиране, неговото съдържание на живак, кадмий, олово и хром VI, полибромирани бифенили (PBB) и полибромирани дифенилетери (PBDE) има вероятност да представлява риск за здравето или околната среда, особено когато се третира при по-малко оптимални условия.
(8)
Като се вземе под внимание техническата и икономическата приложимост, включително за малките и средните предприятия (МСП), най-ефективният начин за значително намаляване на рисковете за здравето и околната среда, свързани с тези вещества, за да се достигне избраното ниво на защита в Съюза, е заместването на тези вещества в ЕЕО с безопасни или по-безопасни материали. Ограничаването на употребата на тези опасни вещества е вероятно да увеличи възможностите за икономическа печалба от рециклиране на отпадъчното ЕЕО и да намали отрицателното въздействие върху здравето на работниците в заводите за рециклиране.
(9)
Веществата, обхванати от настоящата директива, са научно добре проучени и оценени и са били обект на различни мерки на равнището на Съюза и на национално равнище.
(10)
Предвидените в настоящата директива мерки следва да вземат под внимание съществуването на международни указания и препоръки и следва да се базират на оценка на наличната научна и техническа информация. Мерките са необходими за постигане на избраното ниво на защита за здравето на човека и околната среда, при надлежно спазване на принципа на предпазните мерки, като се имат предвид рисковете, които липсата на тези мерки вероятно би предизвикала в Съюза. Мерките следва да бъдат под контрол и, ако е необходимо, да бъдат коригирани, като се вземе под внимание наличната научна и техническа информация. Приложенията към директивата следва да се преразглеждат редовно, за да се вземат предвид, наред с другото, приложения XIV и XVII към Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г. относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH) и за създаване на Европейска агенция по химикали (9). По-специално приоритетно следва да се разгледат рисковете за човешкото здраве и околната среда, произтичащи от употребата на хексабромоциклододекан (HBCDD), бис (2-етилхексил) фталат (DEHP), бутил бензил фталат (BBP) и дибутилфталат (DBP). С цел допълнително ограничаване на веществата Комисията следва отново да проучи вещества, които са били предмет на предишни оценки, в съответствие с новите критерии, установени в настоящата директива като част от първия преглед.
(11)
Настоящата директива допълва общото законодателство на Съюза за управлението на отпадъците, като Директива 2008/98/ЕО, както и Регламент (ЕО) № 1907/2006.
(12)
В настоящата директива следва да се включат множество определения с цел уточняване на обхвата ѝ. Освен това определението за „електрическо и електронно оборудване“ следва да бъде допълнено с определение за „зависимо“, за да се обхване многофункционалният характер на някои продукти, като предназначението на ЕЕО трябва да се определи въз основата на обективни характеристики, като например дизайна на продукта и неговото предлагане на пазара.
(13)
Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. за създаване на рамка за определяне на изискванията за екодизайн към продукти, свързани с енергопотреблението (10) дава възможност за установяване на конкретни изисквания за екологосъобразно проектиране за продукти, свързани с енергопотреблението, които могат да бъдат включени и в обхвата на настоящата директива. Директива 2009/125/ЕО и мерките за прилагане, приети в съответствие с нея, не засягат законодателството на Съюза за управление на отпадъците.
(14)
Настоящата директива следва да се прилага, без да засяга законодателството на Съюза за изискванията за безопасността и здравето и специалното законодателство на Съюза за управление на отпадъците, и по-специално Директива 2006/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 г. относно батерии и акумулатори и отпадъци от батерии и акумулатори (11) и Регламент (ЕО) № 850/2004.
(15)
Техническото развитие на ЕЕО без тежки метали, PBDE и PBB следва да бъде взето под внимание.
(16)
След като научните данни са в наличност, като се вземе под внимание принципът на предпазните мерки, следва да се провери ограничението за други опасни вещества, включително всички вещества с много малък размер или с много малка вътрешна или повърхностна структура (наноматериали), които могат да бъдат опасни поради свойства, свързани с техния размер или структура, и следва да се провери тяхното заместване с по-благоприятни за околната среда алтернативи, които гарантират поне същото ниво на защита за потребителите. За тази цел преразглеждането и изменението на списъка на ограничените вещества в приложение II следва да се извършва съгласувано, да се постигне максимален синхрон и следва да се отрази допълващият характер на работата, извършвана по други законодателни актове на ЕС, и по-специално в съответствие с Регламент (ЕО) № 1907/2006, като същевременно се гарантира взаимно независимо действие на настоящата директива и на посочения регламент. Следва да се проведат консултации със съответните заинтересовани страни и следва да бъде отдадено особено внимание на потенциалното въздействие върху МСП.
(17)
Разработването на възобновяеми форми на енергия е една от основните цели на Европейския съюз, като приносът на възобновяемите енергийни източници за целите на опазването на околната среда и климата е от ключово значение. Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници (12) припомня, че следва да бъде осигурена последователност между посочените цели и законодателството на Съюза в областта на околната среда. Следователно настоящата директива следва да не възпрепятства разработването на технологии за възобновяеми енергийни източници, които не представляват опасност за здравето и околната среда и са устойчиви и икономически изгодни.
(18)
Изключения от изискванията за заместване следва да бъдат допуснати, ако заместването не е възможно от научна или техническа гледна точка, особено предвид на положението на МСП, или ако негативното влияние върху околната среда, здравето и безопасността на потребителите, причинено от заместителя, има вероятност да надхвърли ползите за околната среда, здравето и безопасността на потребителите от това заместване или ако не са осигурени надеждни заместители. При вземането на решение за освобождаване и за продължителността на евентуалното освобождаване следва да се взема предвид наличието на заместители, както и социално-икономическото въздействие на заместването. Във връзка с цялостното въздействие на освобождаването от изискванията, по целесъобразност, следва да се прилагат съображения, свързани с жизнения цикъл. Заместването на опасни вещества в ЕЕО трябва също така да бъде направено по начин, съвместим със здравето и безопасността на потребителите на ЕЕО. Пускането на медицински изделия на пазара изисква процедура за оценка на съответствието съгласно Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 г. относно медицинските изделия (13) и Директива 98/79/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 октомври 1998 г. относно диагностичните медицински изделия in vitro (14), а по тази процедура би могло да се наложи намеса на нотифициран орган, определен от компетентните власти на държавите-членки. Ако такъв нотифициран орган установи, че безопасността на потенциалния заместител при предвидената му употреба в медицински изделия или в диагностични медицински изделия ин витро не е доказана, се счита, че употребата на този потенциален заместител има очевидно отрицателно социално-икономическо въздействие и отрицателно въздействие върху здравето и безопастността на потребителите. Следва да бъде възможно от датата на влизане в сила на настоящата директива да се подават искания за освобождаване за оборудване дори преди действителното включване на това оборудване в обхвата на настоящата директива.
(19)
Случаите, в които ограничението не се прилага за определени материали или компоненти, следва да бъдат с ограничен обхват и продължителност, за да се постигне постепенно прекратяване на употребата на опасни вещества в ЕЕО, при положение че употребата им в такова оборудване следва да може да се избягва.
(20)
Трябва да има резервни части в наличност, тъй като повторната употреба, ремонтирането и удължаването на живота на продукта са от полза.
(21)
Процедурите за оценяване на съответствието на ЕЕО по настоящата директива следва да бъдат съгласувани със съответните законодателни актове на Съюза, по-специално с Решение № 768/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 9 юли 2008 г. относно обща рамка за предлагането на пазара на продукти (15). Хармонизирането на процедурите за оценяване на съответствието следва да даде на производителите правна сигурност относно доказателствата за съответствието, които те трябва да представят на властите в целия Съюз.
(22)
Маркировката, която се прилага за продуктите на равнището на Съюза, „СЕ“ маркировка, следва да се прилага и за ЕЕО, попадащо в обхвата на настоящата директива.
(23)
Механизмите за надзор на пазара, установени с Регламент (ЕО) № 765/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 9 юли 2008 г. за определяне на изискванията за акредитация и надзор на пазара във връзка с предлагането на пазара на продукти (16), осигуряват нужните предпазни механизми за проверка на съответствието с настоящата директива.
(24)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящата директива, особено по отношение на насоките и формата на заявленията за освобождаване от изискванията, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Те следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите-членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (17).
(25)
С оглед постигане на целите на настоящата директива Комисията следва да бъде оправомощена да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз по отношение на измененията по приложение II, подробни правила за спазване на изискванията за максималните допустими стойности на концентрациите и адаптиране на приложения III и IV към научно-техническия прогрес. От особено значение е Комисията да провежда подходящи консултации по време на подготвителната работа, включително на равнище експерти.
(26)
Задължението за транспониране на настоящата директива в националното право следва да бъде ограничено до разпоредбите, които представляват изменение по същество в сравнение с предходната директива. Задължението за транспониране на разпоредбите, които не са изменени, произтича от предходната директива.
(27)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки по отношение на сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивата, посочена в приложение VII, част Б.
(28)
При преразглеждането на настоящата директива Комисията следва да извърши задълбочен анализ на съгласуваността с разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1907/2006.
(29)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (18) държавите-членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Съюза таблици, които показват, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и приетите мерки за нейното транспониране, и да осигурят публичен достъп до тях.
(30)
Тъй като целта на настоящата директива, а именно установяване на ограничения за употребата на опасни вещества в ЕЕО, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно поради мащаба на проблема и отражението му върху други законодателни актове на Съюза относно оползотворяването и обезвреждането на отпадъци и върху области от общ интерес, например опазването на човешкото здраве, може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки съгласно принципа на субсидиарността, установен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява правила за ограничаването на употребата на опасни вещества в електрическото и електронното оборудване (ЕЕО), за да спомогне за опазването на здравето на човека и на околната среда, включително екологосъобразното оползотворяване и обезвреждане на отпадъчното ЕЕО.
Член 2
Обхват
1. При спазване на параграф 2 настоящата директива се прилага за ЕЕО, което попада в категориите, посочени в приложение I.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 4, параграфи 3 и 4, държавите-членки предвиждат, че ЕЕО, което е било извън обхвата на Директива 2002/95/ЕО, но което не би съответствало на настоящата директива, може въпреки това да продължава да се предоставя на пазара до 22 юли 2019 г.
3. Настоящата директива се прилага, без да се засягат изискванията на законодателството на Съюза относно безопасността и здравето и относно химикалите, и по-специално Регламент (ЕО) № 1907/2006, както и изискванията на специалното законодателство на Съюза за управление на отпадъците.
4. Настоящата директива не се прилага за:
а)
оборудване, което е необходимо за опазване на основните интереси на сигурността на държавите-членки, включително за оръжия, боеприпаси и бойни продукти, специално предназначени за военна употреба;
б)
оборудване, предназначено за изпращане в космическото пространство;
в)
оборудване, което е специално проектирано и трябва да бъде инсталирано като част от друг вид оборудване, което е изключено от или не попада в обхвата на настоящата директива, което може да изпълнява предназначението си само като част от посоченото друго оборудване и което може да бъде сменено само със същото специално проектирано оборудване;
г)
големи единици стационарно промишлено оборудване;
д)
неподвижно монтирани големи инсталации;
е)
средства за транспорт на пътници или стоки, с изключение на електрически двуколесни моторни превозни средства, които не са получили типово одобрение;
ж)
мобилни устройства, непредназначени за движение по пътища, предоставени изключително за професионална употреба;
з)
активни имплантируеми медицински изделия;
и)
фотоволтаични панели, предназначени за използване в система, която е проектирана, създадена и инсталирана от специалисти за постоянна експлоатация на определено място, с цел производство на енергия от слънчева светлина за обществени, търговски, промишлени и битови нужди;
й)
оборудване, специално проектирано единствено за целите на научно-изследователската и развойната дейност и предоставяно само на принципа на свързаните стопански системи.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„електрическо и електронно оборудване“ или „ЕЕО“ означава оборудване, което е зависимо от електрически ток или електромагнитни полета, за да функционира правилно, и оборудване за генериране, предаване и измерване на такъв ток или полета и е създадено за употреба с електрическо напрежение, което не превишава 1 000 волта за променлив ток и 1 500 волта за постоянен ток;
2.
за целите на точка 1 „зависим“ означава, че ЕЕО се нуждае от електрически ток или електромагнитни полета, за да изпълнява поне една от функциите по предназначение;
3.
„големи единици стационарно промишлено оборудване“ означава голяма цялост от машини, оборудване и/или компоненти, функциониращи съвместно, със специфично приложение, монтирани и демонтирани за постоянно от специалисти на дадено място и експлоатирани и поддържани от специалисти в промишлени производствени сгради или съоръжения за научно-изследователска и развойна дейност;
4.
„големи неподвижно монтирани инсталации“ означава голяма цялост от няколко вида апарати и, където е приложимо, други устройства, сглобени и монтирани от специалисти, предназначени за постоянна експлоатация на предварително определено място и демонтирани от специалисти;
5.
„кабели“ означава всички кабели с номинално напрежение до 250 волта, служещи за връзка или удължител при свързването на ЕЕО с електрическата мрежа или при свързването на две или повече ЕЕО едно с друго;
6.
„производител“ означава всяко физическо или юридическо лице, което произвежда ЕЕО или има проектирано или произведено ЕЕО и го предлага на пазара под свое име или търговска марка;
7.
„упълномощен представител“ означава всяко физическо или юридическо лице, установено в Съюза, което е упълномощено писмено от производител да действа от негово име във връзка с определени задачи;
8.
„дистрибутор“ означава всяко физическо или юридическо лице по веригата на доставките, различно от производителя или вносителя, което предоставя ЕЕО на пазара;
9.
„вносител“ означава всяко установено в Съюза физическо или юридическо лице, което пуска на пазара на Съюза ЕЕО от трета държава;
10.
„икономически оператори“ означава производители, упълномощени представители, вносители или дистрибутори;
11.
„предоставяне на пазара“ означава всяка възмездна или безвъзмездна доставка на ЕЕО за разпространение, потребление или употреба на пазара на Съюза като част от дадена търговска дейност;
12.
„пускане на пазара“ означава предоставяне на ЕЕО на пазара на Съюза за първи път;
13.
„хармонизиран стандарт“ означава стандарт, приет от една от европейските организации за стандартизация, изброени в приложение I към Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г. относно определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти, както и правила относно услугите на информационното общество (19), въз основа на искане, отправено от Комисията, в съответствие с член 6 от Директива 98/34/ЕО;
14.
„техническа спецификация“ означава документ, определящ техническите изисквания, на които трябва да отговаря определен продукт, процес или услуга;
15.
„СЕ маркировка“ означава маркировка, с която производителят показва, че продуктът съответства на приложимите изисквания на законодателните актове на Съюза за хармонизиране, предвиждащи нанасянето ѝ;
16.
„оценяване на съответствието“ означава процедурата, посредством която се установява дали са спазени изискванията на настоящата директива по отношение на дадено ЕЕО;
17.
„надзор на пазара“ означава извършваните дейности и вземаните мерки от страна на публичните органи, за да се гарантира, че ЕЕО отговаря на определените в настоящата директива изисквания и не застрашава здравето, безопасността или други аспекти на опазването на обществения интерес;
18.
„изземване“ означава всяка мярка, целяща да постигне връщане на продукт, който вече е бил предоставен на разположение на крайния потребител;
19.
„изтегляне“ означава всяка мярка, целяща да предотврати предоставянето на пазара на продукт, който вече е във веригата на доставки;
20.
„еднороден материал“ означава или материал с изцяло хомогенен състав, или материал, състоящ се от комбинация от материали, който не може да бъде разграден на различни материали чрез механични действия, като развинтване, разрязване, раздробяване, смилане и абразивни технологии;
21.
„медицинско изделие“ означава медицинско изделие по смисъла на член 1, параграф 2, буква а) от Директива 93/42/ЕИО и което също е ЕЕО;
22.
„медицинско изделие за диагноза ин витро“ означава медицинско изделие за диагноза ин витро по смисъла на член 1, параграф 2, буква б) от Директива 98/79/ЕО;
23.
„активно имплантируемо медицинско изделие“ означава всяко активно имплантируемо медицинско изделие по смисъла на член 1, параграф 2, буква в) от Директива 90/385/ЕИО на Съвета от 20 юни 1990 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно активно имплантируеми медицински изделия (20);
24.
„промишлени прибори за контрол и управление“ са прибори за контрол и управление, които са предназначени изключително за промишлена или професионална употреба;
25.
„наличие на заместител“ означава способността заместителят да може да бъде произведен и доставен в рамките на разумен срок от време, в сравнение с времето, необходимо за производството и доставката на веществата, изброени в приложение II;
26.
„надеждност на заместител“ означава вероятността ЕЕО, използващо такъв заместител, да изпълнява необходимата функция безпроблемно при определени условия и за посочения период от време;
27.
„резервна част“ означава отделна част от електрическо и електронно оборудване, която може да замени част от ЕЕО. Електрическото и електронното оборудване не може да функционира по предназначение без тази част на ЕЕО. Функционалността на ЕЕО се възстановява или се подобрява, когато частта се замени с резервна част;
28.
„мобилни устройства, непредназначени за движение по път и изключително за професионална употреба“ означава машини с бордови източник на енергия, чието функциониране налага придвижване или непрекъснато/периодично преместване между няколко фиксирани работни места по време на работа и изключително за професионална употреба.
Член 4
Превенция
1. Държавите-членки гарантират, че ЕЕО, което е пуснато на пазара, включително кабелите и резервните части за неговия ремонт, неговата повторна употреба, осъвременяване на функционалните му характеристики или повишаване на капацитета му, не съдържа веществата, изброени в приложение II.
2. За целите на настоящата директива се допуска не повече от максималната стойност на тегловната концентрация в еднородните материали съгласно приложение II. Комисията приема чрез делегирани актове в съответствие с член 20 и при спазване на условията, установени в членове 21 и 22, подробни правила за спазване на изискванията за максималните стойности на концентрациите, като вземат предвид, наред с другото, повърхностните покрития.
3. Параграф 1 се прилага за медицинските изделия и за приборите за контрол и управление, които се пускат на пазара от 22 юли 2014 г., за диагностичните медицински изделия ин витро, които се пускат на пазара от 22 юли 2016 г., и за промишлените прибори за контрол и управление, които се пускат на пазара от 22 юли 2017 г.
4. Параграф 1 не се прилага за кабели или резервни части за ремонта, повторната употреба, осъвременяването на функционалните характеристики или повишаването на капацитета на:
а)
ЕЕО, което е пуснато на пазара преди 1 юли 2006 г.;
б)
медицински изделия, които са пуснати на пазара преди 22 юли 2014 г.;
в)
диагностични медицински изделия ин витро, които са пуснати на пазара преди 22 юли 2016 г.;
г)
прибори за контрол и управление, които са пуснати на пазара преди 22 юли 2014 г.;
д)
промишлени прибори за контрол и управление, които са пуснати на пазара преди 22 юли 2017 г.;
е)
ЕЕО, за което е ползвано правото на освобождаване и което е било пуснато на пазара преди изтичането на срока на освобождаването, доколкото това се отнася до съответното освобождаване.
5. Параграф 1 не се прилага по отношение на повторно употребени резервни части, възстановени от ЕЕО, пуснати на пазара преди 1 юли 2006 г. и употребени в оборудване, пуснато на пазара преди 1 юли 2016 г., ако повторната употреба се извършва в подлежащи на одит затворени свързани стопански системи за връщане и тази повторна употреба на части е съобщена на потребителя.
6. Параграф 1 не се прилага за случаите на употреба, които са изброени в приложения III и IV.
Член 5
Адаптиране на приложенията към научно-техническия напредък
1. За да адаптира приложения III и IV към научно-техническия прогрес и за да постигне целите, установени в член 1, Комисията приема чрез отделни делегирани актове в съответствие с член 20 и при спазване на условията, установени в членове 21 и 22, следните мерки:
а)
включване на материали и компоненти от ЕЕО за специфични приложения в списъка, съдържащ се в приложения III и IV, ако включването им не намалява степента на опазване на околната среда и на здравето, постановена с Регламент (ЕО) № 1907/2006, когато е изпълнено едно от следните условия:
-
тяхното отстраняване или замяна посредством промени в проектирането или чрез материали и компоненти, които не изискват никакви материали или вещества, изброени в приложение II, е технически или научно неосъществимо,
-
не са осигурени надеждни заместители,
-
общото отрицателно въздействие върху околната среда, здравето и безопасността на потребителите, причинено от замяната, има вероятност да надхвърли общите ползи за околната среда, здравето и безопасността на потребителите от тази замяна.
При вземането на решения за включване на материали и компоненти на ЕЕО в списъка, съдържащ се в приложения III и IV, и за срока на евентуалните освобождавания се взема предвид наличието на заместители, както и социално-икономическото въздействие на заместването. При вземането на решения за срока на евентуалните освобождавания следва да се вземат предвид всички потенциални неблагоприятни последици за иновациите. Във връзка с цялостното въздействие на освобождаването от изискванията, по целесъобразност, се прилагат съображения, свързани с жизнения цикъл;
б)
заличаване на материали и компоненти на ЕЕО от списъците, съдържащи се в приложения III и IV, когато установените в буква а) условия вече не се изпълняват.
2. Мерките, приети съгласно параграф 1, буква а), са със срок на действие до пет години за категории 1-7, 10 и 11 от приложение I и със срок на действие до седем години за категории 8 и 9 от приложение I. Решението за срока на действие се взема за всеки случай поотделно, като тези мерки може да бъдат подновявани.
За освобождаванията, посочени в приложение III, считано от 21 юли 2011 г., максималният срок на действие, който може да бъде подновен, е пет години за категориите 1-7 и 10 от приложение I, считано от 21 юли 2011 г., и седем години за категориите 8 и 9 от приложение I, считано от съответните дати, определени в член 4, параграф 3, освен ако не е определен по-кратък срок.
За освобождаванията, посочени в приложение IV, считано от 21 юли 2011 г., максималният срок на действие, който може да бъде подновен, е седем години, считано от съответните дати, определени в член 4, параграф 3, освен ако не е определен по-кратък срок.
3. Заявлението за предоставяне, подновяване или отнемане на право на освобождаване се подава до Комисията в съответствие с приложение V.
4. Комисията:
а)
потвърждава получаването на заявлението в писмена форма в срок 15 дни от получаването ѝ. В потвърждението се посочва датата на получаване на заявлението;
б)
уведомява незабавно държавите-членки относно полученото заявление и предоставя на тяхно разположение заявлението и всякаква допълнителна информация, предоставена от заявителя;
в)
предоставя на обществеността резюме на заявлението;
г)
прави оценка на заявлението и неговата обосновка.
5. Заявлението за подновяване на освобождаване се подава не по-късно от 18 месеца преди изтичането на правото на освобождаване.
Комисията взема решение по заявлението за подновяване на освобождаване не по-късно от 6 месеца преди датата на изтичане на съществуващото право на освобождаване, освен ако особени обстоятелства не налагат други срокове. До вземането на решение от Комисията относно заявлението за подновяване съществуващото право на освобождаване продължава да бъде в сила при всички случаи.
6. В случай че заявлението за подновяване на освобождаване бъде отхвърлено или правото на освобождаване бъде отнето, правото на освобождаване изтича най-рано 12 месеца и най-късно 18 месеца след датата на вземане на решението.
7. Преди приложенията да бъдат изменени, Комисията, наред с другото, се консултира с икономически оператори, собственици на заводи за рециклиране и за третиране, природозащитни организации, сдружения на работници и потребители и публикува получените забележки.
8. Комисията приема хармонизиран формат за заявленията, посочени в параграф 3 от настоящия член, както и подробни насоки за тези заявления, като взема предвид положението на МСП. Посочените мерки за изпълнение са приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 19, параграф 2.
Член 6
Преразглаждане и изменение на списъка на ограничените вещества в приложение II
1. С цел постигане на целите, установени в член 1, и като се вземе предвид принципът на предпазните мерки, Комисията взема решение за преразглеждане въз основа на обща оценка, както и за изменение на списъка на ограничените вещества в приложение II до 22 юли 2014 г. и периодично след това по собствена инициатива или след представяне на предложение от държава-членка, съдържащо информацията, посочена в параграф 2.
Преразглаждането и изменението на списъка на ограничените вещества в приложение II трябва да бъдат в съответствие с останалото законодателство за химикалите, и по-специално Регламент (ЕО) № 1907/2006, като се вземат предвид, наред с другото, приложения XIV и XVII към посочения регламент. При прегледа се вземат под внимание обществено достъпни знания, получени от прилагането на това законодателство.
При преразглеждането и промяната на приложение II Комисията взема предвид по-специално обстоятелството дали дадено вещество, в това число и веществата с много малки размери или много малка вътрешна или повърхностна структура или група от подобни вещества:
а)
биха могли да имат отрицателно въздействие по време на операции, свързани с управлението на отпадъчни ЕЕО, включително и върху възможностите за подготовка за повторна употреба на отпадъчни ЕЕО или за рециклиране на материали от отпадъчни ЕЕО;
б)
биха могли да доведат, предвид употребата им, до неконтролирано или дифузно разпръскване в околната среда на веществото, да доведат до опасни остатъци от него или до продукти от трансформация или разграждане по време на подготовката за повторна употреба, рециклиране или друг вид обработване на материалите от отпадъчни ЕЕО при настоящите оперативни условия;
в)
биха могли да доведат до неприемливо излагане на опасни въздействия за работниците, които участват в събирането или третирането на отпадъчни ЕЕО;
г)
биха могли да бъдат заменени от заместители или алтернативни технологии с по-малко отрицателно въздействие.
При това преразглеждане Комисията се допитва до заинтересованите страни, включително икономически оператори, собственици на заводи за рециклиране и за третиране, екологични организации и сдружения на служители и потребители.
2. Предложенията за преразглеждане и изменение на списъка с ограничени вещества или група от подобни вещества в приложение II съдържат най-малко следната информация:
а)
точна и ясна формулировка на предложеното ограничение;
б)
предоставяне на справки и научни доказателства за ограничението;
в)
информация за употребата на дадено вещество или група от подобни вещества в ЕЕО;
г)
информация за вредните последици и излагането на опасни въздействия, по-специално по време на операциите по управление на отпадъчни ЕЕО;
д)
информация за възможни заместители и други алтернативи, тяхната наличност и надеждност;
е)
обосновка за разглеждането на въпроса за налагане на ограничение на равнището на Съюза като най-подходяща мярка;
ж)
социално-икономическа оценка.
3. Мерките, посочени в настоящия член, се приемат от Комисията чрез делегирани актове в съответствие с член 20 и при спазване на условията, установени в членове 21 и 22.
Член 7
Задължения на производителите
Държавите-членки гарантират, че:
а)
когато пускат ЕЕО на пазара, производителите гарантират, че то е било проектирано и произведено в съответствие с определените в член 4 изисквания.
б)
производителите изготвят необходимата техническа документация и извършват или възлагат извършването на процедурата за вътрешен производствен контрол, в съответствие с част А от приложение II към Решение № 768/2008/ЕО;
в)
когато в рамките на процедурата, посочена в буква б), е доказано съответствието на ЕЕО с приложимите изисквания, производителите изготвят декларация за съответствие с изискванията на ЕС и нанасят „СЕ“ маркировката на готовия продукт. Когато друго приложимо законодателство на Съюза изисква прилагането на процедура за оценка на съответствието, която е поне толкова строга, изпълнението на изискванията по член 4, параграф 1 от настоящата директива може да се докаже в рамките на тази процедура. Може да се изготви единна техническа документация;
г)
производителите съхраняват техническата документация и декларацията на ЕС за съответствие в срок десет години от пускането на ЕЕО на пазара;
д)
производителите извършват необходимото, за да гарантират, че са въвели процедури, които осигуряват постоянното съответствие на серийното производство. Промените в проектирането или характеристиките на продуктите и промените в хармонизираните стандарти или в техническите спецификации, спрямо които е декларирано съответствието на ЕЕО, трябва да се отчитат по целесъобразен начин;
е)
производителите водят регистър на несъответстващото ЕЕО и на иззетите продукти и информират дистрибуторите за това;
ж)
производителите извършват необходимото, за да гарантират, че на произведеното от тях ЕЕО е отбелязан неговият вид, партида или сериен номер или друг елемент, който позволява ЕЕО да бъде идентифицирано, или, когато размерът или характерът на съответното ЕЕО не позволява това, да гарантират, че изискваната информация фигурира на опаковката или в документ, който придружава ЕЕО;
з)
производителите отбелязват името си, регистрираната си търговска фирма или регистрираната си търговска марка и адреса, на който може да се установи връзка с тях, на самото ЕЕО или, когато това не е възможно, на опаковката или в документ, който придружава ЕЕО. Като адрес трябва да се посочи само едно място, на което може да се установи връзка с производителя. Когато друго приложимо законодателство на Съюза съдържа разпоредби за посочване на името и адреса на производителя, които са поне толкова строги, се прилагат тези разпоредби;
и)
производителите, които допускат или имат основание да смятат, че ЕЕО, което те са пуснали на пазара, не съответства на настоящата директива, незабавно вземат необходимите корективни мерки, за да приведат това ЕЕО в съответствие, да го изтеглят или да го изземат от пазара, ако това е целесъобразно, и незабавно информират компетентните национални органи на държавите-членки, в които са предложили на пазара това ЕЕО, като осигуряват подробни сведения, по-специално относно несъответствието и взетите корективни мерки;
й)
въз основа на обосновано искане от компетентен национален орган производителите му представят цялата информация и документация, които са необходими за доказване на съответствието на ЕЕО с настоящата директива, на език, който може лесно да бъде разбран от съответния орган, и че те си сътрудничат с този орган по негово искане във всяко действие, предприето за осигуряване на съответствие с настоящата директива за ЕЕО, пуснато от тях на пазара.
Член 8
Задължения на упълномощените представители
Държавите-членки гарантират, че:
а)
всеки производител има възможност да определи свой упълномощен представител чрез писмено пълномощно. Предвидените в член 7, буква а) задължения и изготвянето на техническа документация не могат да влизат в пълномощията на упълномощения представител;
б)
упълномощеният представител изпълнява задачите, които са определени в предоставеното му от производителя пълномощно. С пълномощното на упълномощения представител се дава правото да извършва най-малко следното:
-
да съхранява декларацията за съответствие с изискванията на ЕС и техническата документация на разположение на националните надзорни органи за срок от десет години след пускането на ЕЕО на пазара,
-
въз основа на обосновано искане от компетентен национален орган да предостави на този орган цялата информация и документация, които са необходими за доказване на съответствието на дадено ЕЕО с настоящата директива,
-
да си сътрудничи с компетентните национални органи, ако поискат това, във всяко действие, което са предприели за осигуряване на съответствие с настоящата директива за включеното в пълномощията им ЕЕО.
Член 9
Задължения на вносителите
Държавите-членки гарантират, че:
а)
вносителите пускат на пазара на Съюза само ЕЕО, съответстващо на изискванията по настоящата директива;
б)
вносителите, преди да пуснат дадено ЕЕО на пазара, извършват необходимото, за да гарантират, че производителят е провел подходяща процедура за оценяване на съответствието и че те освен това гарантират, че производителят е изготвил техническата документация, че на съответното ЕЕО е поставена „СЕ“ маркировка и то е придружено от изискваните документи и че производителят е спазил изискванията по член 7, букви е) и ж);
в)
когато даден вносител допуска или има основания да смята, че определено ЕЕО не съответства на разпоредбите на член 4, че вносителят не може да пуска това ЕЕО на пазара, преди да е приведено в съответствие, и че вносителят информира за това производителя и органите за надзор на пазара;
г)
вносителите отбелязват името си, регистрираната си търговска фирма или регистрираната си търговска марка и адреса, на който може да се установи връзка с тях, на самото ЕЕО или, когато това не е възможно, на опаковката или в документ, който придружава ЕЕО. Когато друго приложимо законодателство на Съюза съдържа разпоредби за посочване на името и адреса на вносителя, които са поне толкова строги, се прилагат тези разпоредби;
д)
вносителите, за да се гарантира спазването на директива, водят регистър на несъответстващото ЕЕО и на иззетите продукти и информират дистрибуторите за това;
е)
вносителите, които допускат или имат основание да смятат, че ЕЕО, което те са пуснали на пазара, не съответства на настоящата директива, незабавно вземат необходимите корективни мерки, за да приведат това ЕЕО в съответствие, да го изтеглят или изземат от пазара, ако това е целесъобразно, и незабавно информират компетентните национални органи на държавите-членки, в които са предложили на пазара това ЕЕО, като осигуряват подробни сведения, по-специално относно несъответствието и взетите корективни мерки;
ж)
вносителите за срок от десет години след пускането на ЕЕО на пазара съхраняват на разположение на органите за надзор на пазара копие от декларацията за съответствие с изискванията на ЕС и гарантират, че при поискване техническата документация може да бъде представена на тези органи;
з)
вносителите въз основа на обосновано искане от компетентен национален орган му представят цялата информация и документация, които са необходими за доказване на съответствието на ЕЕО с настоящата директива, на език, който може лесно да бъде разбран от съответния орган, и че те си сътрудничат с този орган по негово искане във всяко действие, предприето за осигуряване на съответствие с настоящата директива за ЕЕО, пуснато от тях на пазара.
Член 10
Задължения на дистрибуторите
Държавите-членки гарантират, че:
а)
когато предоставят ЕЕО на пазара, дистрибуторите действат с грижата на добър стопанин по отношение на приложимите изисквания, по-специално като проверяват дали на това ЕЕО е поставена „СЕ“ маркировка, дали е придружено от изискваните документи на език, който може лесно да бъде разбран от потребителите и другите крайни ползватели в държавата-членка, където това ЕЕО се предоставя на пазара, и дали производителят и вносителят са спазили всички изисквания по член 7, букви ж) и з) и член 9, буква г);
б)
когато даден дистрибутор допуска или има основания да смята, че определено ЕЕО не съответства на разпоредбите на член 4, посоченият дистрибутор не може да предоставя това ЕЕО на пазара, преди да е приведено в съответствие, и че посоченият дистрибутор информира за това производителя или вносителя, както и органите за надзор на пазара;
в)
дистрибуторите, които допускат или имат основание да смятат, че ЕЕО, което те са предоставили на пазара, не съответства на изискванията на настоящата директива, вземат необходимите корективни мерки, за да приведат това ЕЕО в съответствие, да го изтеглят или изземат от пазара, ако това е целесъобразно, и че те незабавно информират компетентните национални органи на държавите-членки, в които са предложили на пазара това ЕЕО, като осигуряват подробни сведения, по-специално относно несъответствието и взетите корективни мерки;
г)
въз основа на обосновано искане от компетентен национален орган дистрибуторите представят на този орган цялата информация и документация, които са необходими за доказване на съответствието на ЕЕО с настоящата директива, и че те си сътрудничат с този орган по негово искане във всяко действие, предприето за осигуряване на съответствие с настоящата директива за ЕЕО, предоставено от тях на пазара.
Член 11
Случаи, при които задълженията на производителите се прилагат и към вносителите и дистрибуторите
Държавите-членки гарантират, че всеки вносител или дистрибутор има задълженията на производител по смисъла на настоящата директива и трябва да изпълнява задълженията на производителя по член 7, когато пуска ЕЕО на пазара под свое име или своя търговска марка или когато променя вече пуснато на пазара ЕЕО по начин, който може да засегне съответствието на това ЕЕО с приложимите изисквания.
Член 12
Идентифициране на икономическите оператори
Държавите-членки гарантират, че за срок от десет години след пускането на ЕЕО на пазара при поискване икономическите оператори идентифицират пред органите за надзор на пазара следното:
а)
всеки икономически оператор, който им е доставял ЕЕО;
б)
всеки икономически оператор, на който те са доставяли ЕЕО.
Член 13
Декларация за съответствие с изискванията на ЕС
1. С декларацията за съответствие с изискванията на ЕС се обявява, че е доказано спазването на изискванията, установени в член 4.
2. Декларацията за съответствие с изискванията на ЕС се съставя съгласно предвидения в приложение VI образец, съдържа посочените в приложението елементи и подлежи на актуализиране. Тя се превежда на езика или езиците, изисквани от държавите-членки, в които този продукт е пуснат или се предоставя на разположение на пазара.
Когато приложимото законодателство на Съюза изисква прилагането на процедура за оценка на съответствието, която е поне толкова строга, изпълнението на изискванията на член 4, параграф 1 от настоящата директива може да се докаже в рамките на тази процедура. Може да се изготви единна техническа документация.
3. Чрез съставянето на декларацията за съответствие с изискванията на ЕС производителят поема отговорността за съответствието на ЕЕО с настоящата директива.
Член 14
Основни принципи на „СЕ“ маркировката
Нанасянето на „СЕ“ маркировката се подчинява на общите принципи, определени в член 30 от Регламент (ЕО) № 765/2008.
Член 15
Правила и условия за нанасянето на „СЕ“ маркировката
1. „СЕ“ маркировката се нанася на готовото ЕЕО или на табелката с техническите му данни и трябва да бъде видима, четлива и незаличима. Когато това не е възможно или не може да бъде гарантирано поради естеството на продукта, тя се поставя върху опаковката или върху придружаващите документи.
2. „СЕ“ маркировката се нанася преди пускането на ЕЕО на пазара.
3. Въз основа на съществуващите механизми държавите-членки осигуряват правилното прилагане на режима за „СЕ“ маркировката и предприемат целесъобразни действия при неправилна употреба на „СЕ“ маркировка. Освен това държавите-членки трябва да предвидят санкции за нарушенията, като за тежките нарушения могат да се предвидят наказателни санкции. Тези санкции трябва да бъдат съразмерни с тежестта на нарушението и ефективно да предотвратяват неправомерната употреба на маркировката.
Член 16
Презумпция за съответствие
1. При липса на доказателства за противното държавите-членки приемат по презумпция, че ЕЕО, на което е нанесена „СЕ“ маркировка, съответства на изискванията по настоящата директива.
2. Материалите, компонентите и електрическото и електронното оборудване, които са преминали успешно изпитвания или измервания, доказващи съответствие с изискванията на член 4, или които са били подложени на оценка съгласно хармонизираните стандарти, чиито заглавия са били публикувани в Официален вестник на Европейския съюз, се смятат по презумпция за съответстващи на изискванията на настоящата директива.
Член 17
Официално възражение срещу хармонизиран стандарт
1. Когато държава-членка или Комисията прецени, че даден хармонизиран стандарт не отговаря напълно на изискванията, които обхваща и които са установени в член 4, Комисията или държавата-членка поставя въпроса пред комитета, създаден съгласно член 5 от Директива 98/34/ЕО, като представя своите аргументи. Комитетът предоставя становището си незабавно след консултация със съответните европейски органи по стандартизация.
2. В зависимост от становището на комитета Комисията решава да публикува, да не публикува, да публикува с ограничение, да запази, да запази с ограничение или да оттегли позоваванията на съответния хармонизиран стандарт в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Комисията информира съответния европейски стандартизационен орган и, при необходимост, отправя искане за преразглеждане на въпросния хармонизиран стандарт.
Член 18
Надзор на пазара и контрол на ЕЕО, което влиза на пазара на Съюза
Държавите-членки осъществяват надзор на пазара съгласно членове 15-29 от Регламент (ЕО) № 765/2008.
Член 19
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет, създаден съгласно член 39 от Директива 2008/98/ЕО. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 20
Делегиране на правомощия
1. Правомощията да приема делегираните актове, посочени в член 4, параграф 2, член 5, параграф 1 и член 6, се предоставят на Комисията за срок от 5 години след 21 юли 2011 г. Комисията изготвя доклад относно делегираните правомощия най-късно 6 месеца преди изтичането на 5-годишния период. Делегирането на правомощие се подновява автоматично за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът го оттегли в съответствие с член 21.
2. След като приеме делегиран акт, Комисията незабавно уведомява едновременно Европейския парламент и Съвета.
3. Правомощията за приемане на делегирани актове се предоставят на Комисията при спазване на условията, установени в членове 21 и 22.
Член 21
Оттегляне на делегирането
1. Делегирането на правомощия, посочено в член 4, параграф 2, член 5, параграф 1 и член 6, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета.
2. Институцията, започнала вътрешна процедура, за да вземе решение дали да оттегли делегирането на правомощие, предприема действия да уведоми другата институция и Комисията в разумен срок, преди да вземе окончателно решение, като посочва делегираните правомощия, които могат да бъдат оттеглени, както и евентуалните причини за оттеглянето.
3. Решението за оттегляне прекратява делегирането на правомощията, посочени в него. Решението поражда действие незабавно или по-късно, на посочената в него дата. Решението не засяга действителността на делегираните актове, които вече са влезли в сила. То се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 22
Възражения срещу делегираните актове
1. Европейският парламент или Съветът могат да възразят срещу делегирания акт в срок от два месеца от датата на нотификацията.
По инициатива на Европейския парламент или на Съвета този срок се удължава с два месеца.
2. Ако до изтичането на срока, посочен в параграф 1, нито Европейският парламент, нито Съветът е възразил срещу делегирания акт, той се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и влиза в сила на датата, посочена в него.
Делегираният акт може да бъде публикуван в Официален вестник на Европейския съюз и да влезе в сила преди изтичането на посочения срок, ако Европейският парламент и Съветът са информирали Комисията за намерението си да не повдигат възражения.
3. Ако Европейският парламент или Съветът направи възражение срещу делегирания акт, той не влиза в сила. Институцията, която представи възражения, посочва причините за възраженията срещу делегирания акт.
Член 23
Санкции
Държавите-членки установяват правила за санкциите, които се прилагат при нарушения на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки, за да осигурят изпълнението на тези правила. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи. Държавите-членки съобщават текстовете на тези разпоредби на Комисията до 2 януари 2013 г. и я уведомяват незабавно за всички последващи изменения в тях.
Член 24
Преглед
1. Не по-късно от 22 юли 2014 г. Комисията разглежда необходимостта от изменение на обхвата на настоящата директива по отношение на електрическото и електронното оборудване, посочено в член 2, и представя доклад за това на Европейския парламент и на Съвета, придружен, ако е необходимо, от законодателно предложение за допълнителни изключения във връзка с ЕЕО.
2. Не по-късно от 22 юли 2021 г. Комисията извършва общ преглед на настоящата директива и представя доклад на Европейския парламент и на Съвета, придружен, ако е необходимо, от законодателно предложение.
Член 25
Транспониране
1. Държавите-членки приемат и публикуват не по-късно от 2 януари 2013 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 26
Отмяна
Директива 2002/95/ЕО, изменена с актовете, които са посочени в приложение VII, част А, се отменя считано от 3 януари 2013 г., без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивата, посочени в приложение VII, част Б.
Позоваванията на отменените актове се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение VIII.
Член 27
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 28
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 8 юни 2011 година.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2011/65/ES
(2011. gada 8. jūnijs)
par dažu bīstamu vielu izmantošanas ierobežošanu elektriskās un elektroniskās iekārtās
(pārstrādāta versija)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),
tā kā:
(1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/95/EK (2003. gada 27. janvāris) par dažu bīstamu vielu izmantošanas ierobežošanu elektriskās un elektroniskās iekārtās (4) jāizdara vairākas būtiskas izmaiņas. Skaidrības labad minētā direktīva būtu jāpārstrādā.
(2)
Atšķirības tiesību aktos vai administratīvos pasākumos, ko dalībvalstis pieņēmušas attiecībā uz bīstamu vielu izmantošanas ierobežošanu elektriskās un elektroniskās iekārtās (EEI), varētu radīt šķēršļus tirdzniecībai un izkropļot konkurenci Savienībā un tādējādi var tieši ietekmēt iekšējā tirgus izveidi un darbību. Tādēļ šķiet nepieciešams šajā jomā izstrādāt noteikumus un veicināt cilvēku veselības aizsardzību un videi nekaitīgu EEI atkritumu reģenerāciju un apglabāšanu.
(3)
Direktīvā 2002/95/EK paredzēts, ka Komisija pārskata minētās direktīvas noteikumus, jo īpaši, lai tās darbības jomā iekļautu iekārtas, kuras ietilpst noteiktās kategorijās, un, pamatojoties uz zinātnes attīstību, novērtē, vai ir jāpielāgo ierobežoto vielu saraksts, ņemot vērā piesardzības principu, kas tika apstiprināts Padomes 2000. gada 4. decembra rezolūcijā.
(4)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem (5) par galveno prioritāti tiesību aktos atkritumu jomā atzīst atkritumu rašanās novēršanu. Atkritumu rašanās novēršana inter alia ietver pasākumus, kas ļauj samazināt kaitīgu vielu saturu materiālos un ražojumos.
(5)
Padomes 1988. gada 25. janvāra Rezolūcija par Kopienas rīcības programmu kadmija radītā vides piesārņojuma novēršanai (6) ietver aicinājumu Komisijai nekavējoties izstrādāt īpašus pasākumus šādai programmai. Jāaizsargā arī cilvēku veselība un tātad jāīsteno vispārēja stratēģija, kas jo īpaši ierobežo kadmija izmantošanu un veicina aizstājēju izpēti. Rezolūcijā uzsvērts, ka kadmija izmantošanu vajadzētu atļaut tikai tādos gadījumos, ja nav piemērotu alternatīvu.
(6)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 850/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem (7) ietver atgādinājumu, ka mērķi aizsargāt vidi un cilvēku veselību no noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem nevar pietiekami efektīvi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs minēto piesārņotāju pārrobežu iedarbības dēļ un tādēļ minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī. No minētās regulas izriet, ka iespējami īsā laikā būtu jāatklāj un jāsamazina tādu noturīgu organisko piesārņotāju kā dioksīnu un furānu nokļūšana vidē, kuri ir rūpniecisko procesu netīši blakusprodukti, lai sasniegtu, ja iespējams, galīgo mērķi pilnībā novērst šo piesārņojumu.
(7)
Pieejamie pierādījumi norāda, ka pasākumi attiecībā uz EEI atkritumu savākšanu, apstrādi, pārstrādi un apglabāšanu, kā izklāstīts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/96/EK (2003. gada 27. janvāris) par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) (8), ir vajadzīgi, lai mazinātu atkritumu apsaimniekošanas problēmas, kas saistītas ar attiecīgajiem smagajiem metāliem un antipirēniem. Tomēr, neraugoties uz minētajiem pasākumiem, ievērojama EEI atkritumu daļa joprojām nonāk esošajos novadīšanas maršrutos Savienībā vai ārpus tās. Pat ja EEI atkritumus savāktu atsevišķi un nodotu pārstrādei, to dzīvsudraba, kadmija, svina, hroma (VI), polibrombifenila un polibromdifenilētera (PBDE) saturs varētu apdraudēt veselību vai vidi, jo īpaši tad, ja pārstrādes apstākļi nebūtu optimāli.
(8)
Ņemot vērā tehniskās un ekonomiskās iespējas, tostarp mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) iespējas, visefektīvākais veids, kā ievērojami samazināt ar minētajām vielām saistīto veselības un vides apdraudējumu, lai sasniegtu paredzēto aizsardzības līmeni Savienībā, ir aizvietot minētās vielas, ko satur EEI, ar drošiem vai drošākiem materiāliem. Minēto bīstamo vielu izmantošanas ierobežošana var palielināt EEI atkritumu pārstrādes iespējas un saimniecisko rentabilitāti un samazināt negatīvo ietekmi uz darbinieku veselību pārstrādes uzņēmumos.
(9)
Vielas, uz kurām attiecas šī direktīva, ir zinātniski labi izpētītas un novērtētas, un uz tām ir attiecināti dažādi pasākumi gan Savienības, gan dalībvalstu līmenī.
(10)
Šajā direktīvā paredzētajos pasākumos būtu jāņem vērā starptautiskās pamatnostādnes un ieteikumi, un tie būtu jābalsta uz pieejamās zinātniskās un tehniskās informācijas novērtējumu. Pasākumi ir vajadzīgi, lai sasniegtu paredzēto cilvēku veselības un vides aizsardzības līmeni, pienācīgi ievērojot piesardzības principu un ņemot vērā riskus, kas varētu rasties, ja Savienībā nebūtu attiecīgu pasākumu. Pasākumus vajadzētu regulāri pārskatīt un vajadzības gadījumā pielāgot, lai ņemtu vērā pieejamo tehnisko un zinātnisko informāciju. Šīs direktīvas pielikumus vajadzētu periodiski pārskatīt, lai inter alia ņemtu vērā XIV un XVII pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru (9). Par prioritāru jo īpaši būtu jāuzskata cilvēku veselības un vides apdraudējums, kas rodas, izmantojot heksabromciklododekānu (HBCDD), bis-(2-etilheksil)ftalātu, butilbenzilftalātu (BBP) un dibutilftalātu (DBP). Turpmāk nosakot vielu izmantošanas ierobežojumus, Komisijai, veicot pirmo pārskatīšanu, vajadzētu atkārtoti izpētīt jau iepriekš pārbaudītās vielas atbilstoši jaunajiem kritērijiem, kas noteikti šajā direktīvā.
(11)
Šī direktīva papildina vispārējos Savienības tiesību aktus par atkritumu apsaimniekošanu, piemēram, Direktīvu 2008/98/EK, kā arī Regulu (EK) Nr. 1907/2006.
(12)
Šajā direktīvā būtu jāiekļauj vairākas definīcijas, lai precizētu tās darbības jomu. Turklāt elektrisko un elektronisko iekārtu definīcija būtu jāpapildina ar atkarības definīciju, lai aptvertu noteiktu ražojumu daudzfunkcionalitāti, turpretim EEI piedēvētās funkcijas ir nosakāmas, pamatojoties uz objektīvām pazīmēm, tādām kā ražojuma konstrukcija un tā realizācija.
(13)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/125/EK (2009. gada 21. oktobris), ar ko izveido sistēmu, lai noteiktu ekodizaina prasības ar enerģiju saistītiem ražojumiem (10), ļauj noteikt īpašas ekodizaina prasības ar enerģiju saistītiem ražojumiem, kuras var iekļaut arī šīs direktīvas darbības jomā. Direktīva 2009/125/EK un īstenošanas pasākumi, kas pieņemti saskaņā ar to, neskar Savienības tiesību aktus par atkritumu apsaimniekošanu.
(14)
Šī direktīva būtu jāpiemēro, neskarot Savienības tiesību aktus attiecībā uz drošības un veselības aizsardzības prasībām un īpašus Savienības tiesību aktus attiecībā uz atkritumu apsaimniekošanu, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/66/EK (2006. gada 6. septembris) par baterijām un akumulatoriem, un bateriju un akumulatoru atkritumiem (11), kā arī Regulu (EK) Nr. 850/2004.
(15)
Būtu jāņem vērā smago metālu, PBDE un polibrombifenilu nesaturošu EEI tehniskā attīstība.
(16)
Līdzko ir pieejami zinātniski pierādījumi un ņemot vērā piesardzības principu, būtu jāizvērtē iespēja ierobežot citas bīstamas vielas, tostarp jebkādas vielas ar ļoti mazu izmēru vai ar ļoti mazu iekšējo vai virsmas struktūru (nanomateriāli), kurām var būt bīstamas īpašības to izmēra vai struktūras dēļ, kā arī iespēja tās aizstāt ar videi nekaitīgākām alternatīvām, kas nodrošina vismaz tādu pašu patērētāju aizsardzības līmeni. Tālab II pielikuma ierobežoto vielu saraksts būtu jāpārskata un jāgroza saskaņoti, nodrošinot maksimālo sinerģiju un komplementaritāti ar citiem Savienības tiesību aktiem, jo īpaši ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006, vienlaikus panākot šīs direktīvas un minētās regulas savstarpēji neatkarīgu darbību. Būtu jāapspriežas ar attiecīgajām ieinteresētajām personām un īpaši jāņem vērā potenciālā ietekme uz MVU.
(17)
Atjaunojamo energoresursu attīstība ir viens no Savienības pamatmērķiem, un atjaunojamo energoresursu ieguldījumam ir ļoti svarīga nozīme, lai sasniegtu mērķus vides un klimata jomā. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/28/EK (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu (12) ir ietverts atgādinājums, ka minētajiem mērķiem vajadzētu būt saskaņotiem ar pārējiem Savienības tiesību aktiem vides jomā. Tātad šī direktīva nedrīkstētu kavēt tādu uz atjaunojamo enerģiju balstītu tehnoloģiju attīstību, kurām nav nelabvēlīgas ietekmes uz veselību un vidi un kuras ir ilgtspējīgas un ekonomiski izdevīgas.
(18)
Atbrīvojumi no aizstāšanas prasības būtu jāatļauj, ja aizvietošana nav iespējama no zinātniskā un tehniskā viedokļa, jo īpaši ņemot vērā MVU situāciju, vai ja nelabvēlīgā ietekme, ko attiecībā uz vidi, veselību un patērētāju drošību rada aizstāšana, varētu būt nozīmīgāka par vides, veselības un patērētāju drošības ieguvumiem no aizstāšanas vai aizstājēju ticamība netiek garantēta. Lēmumā par atbrīvojumu un par iespējamā atbrīvojuma ilgumu būtu jāņem vērā aizstājēju pieejamība un aizstāšanas sociālekonomiskā ietekme. Vajadzības gadījumā būtu jāpiemēro atbrīvojuma vispārējās sekas, pamatojoties uz aprites cikla koncepciju. Bīstamo vielu aizstāšana EEI būtu arī jāveic tā, lai tā būtu saderīga ar EEI lietotāju veselību un drošību. Lai tirgū laistu medicīnas ierīces, jāveic atbilstības novērtēšanas procedūra saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/42/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par medicīnas ierīcēm (13) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/79/EK (1998. gada 27. oktobris) par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā (14), kuras veikšanai varētu būt vajadzīga tādas paziņotas struktūras iesaistīšana, ko nozīmē dalībvalstu kompetentās iestādes. Ja šāda paziņota struktūra apliecina, ka tā potenciālā aizstājēja, kuru paredzēts lietot medicīnas ierīcēs vai in vitro diagnostikas medicīnas ierīcēs, drošums nav pierādīts, tad minētā potenciālā aizstājēja izmantošanu uzskatīs kā tādu, kam ir acīmredzama negatīva sociālekonomiska, veselību un patērētāju drošību apdraudoša ietekme. Vajadzētu būt iespējai no šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas iesniegt pieteikumus par atbrīvojumiem iekārtām, pat pirms minētās iekārtas faktiskās iekļaušanas šīs direktīvas darbības jomā.
(19)
Būtu jāierobežo atbrīvojumu, kas attiecas uz dažu noteiktu materiālu un detaļu izmantošanas ierobežošanu, darbības joma un ilgums, lai panāktu pakāpenisku bīstamo vielu izmantošanas izbeigšanu EEI un lai šādiem izmantošanas veidiem minētās vielas nebūtu iespējams izmantot.
(20)
Ņemot vērā to, ka ražojuma atkārtota lietošana, renovācija un ekspluatācijas laika pagarināšana ir lietderīga, jābūt pieejamām rezerves daļām.
(21)
Direktīvā ietilpstošo EEI atbilstības novērtēšanas procedūrām vajadzētu būt saskanīgām ar attiecīgajiem Savienības tiesību aktiem, jo īpaši ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 768/2008/EK (2008. gada 9. jūlijs) par produktu tirdzniecības vienotu sistēmu (15). Saskaņotas atbilstības novērtēšanas procedūrām vajadzētu garantēt tiesisko noteiktību ražotājiem attiecībā uz to, kādi atbilstības pierādījumi viņiem jāsniedz iestādēm visā Savienībā.
(22)
Atbilstības zīme, ko piemēro ražojumiem Savienības līmenī, CE zīme, būtu jāpiemēro arī EEI, uz kurām attiecas šī direktīva.
(23)
Tirgus uzraudzības mehānismi, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 765/2008 (2008. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību (16), garantē drošības pasākumus, lai pārbaudītu atbilstību šai direktīvai.
(24)
Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs direktīvas īstenošanai, jo īpaši attiecībā uz norādījumiem par atbrīvojuma pieteikumiem un to paraugiem, būtu jāpiešķir īstenošanas pilnvaras Komisijai. Minētās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (17).
(25)
Lai sasniegtu šajā direktīvā noteiktos mērķus, Komisija būtu jāpilnvaro saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu pieņemt deleģētus aktus attiecībā uz II pielikuma grozījumiem, sīki izstrādātiem noteikumiem par vielu maksimālo koncentrāciju un III un IV pielikuma pielāgošanu tehnikas un zinātnes attīstībai. Ir īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, atbilstīgi apspriestos, tostarp ekspertu līmenī.
(26)
Pienākums transponēt šo direktīvu valsts tiesību aktos būtu jāattiecina tikai uz tiem noteikumiem, kuros ieviestas būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar iepriekšējo direktīvu. Pienākums transponēt nemainītos noteikumus izriet no iepriekšējās direktīvas.
(27)
Šī direktīva nedrīkstētu skart dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem VII pielikuma B daļā norādīto direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos un to piemērošanai.
(28)
Komisijai, pārskatot šo direktīvu, būtu rūpīgi jāizvērtē tās saskaņotība ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006.
(29)
Saskaņā ar 34. punktu Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu (18) dalībvalstīm ir ieteikts gan savām vajadzībām, gan Savienības interesēs izstrādāt tabulas, kurās pēc iespējas precīzāk atspoguļota atbilstība starp šo direktīvu un tās transponēšanas pasākumiem, un padarīt minētās tabulas publiski pieejamas.
(30)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, proti, noteikt ierobežojumus bīstamu vielu izmantošanai EEI, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka, ņemot vērā problēmas mērogu un tās saistību ar citiem Savienības tiesību aktiem par atkritumu reģenerāciju un apglabāšanu un kopēju interešu jomām, piemēram, cilvēku veselības aizsardzību, to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
1. pants
Priekšmets
Šajā direktīvā paredzēti noteikumi par bīstamu vielu izmantošanas ierobežošanu elektriskās un elektroniskās iekārtās (EEI), lai veicinātu cilvēku veselības aizsardzību un vides aizsardzību, tostarp videi nekaitīgu EEI atkritumu reģenerāciju un apglabāšanu.
2. pants
Darbības joma
1. Ievērojot 2. punktu, šo direktīvu piemēro EEI, kas ietilpst I pielikumā minētajās kategorijās.
2. Neskarot 4. panta 3. punktu un 4. panta 4. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka EEI, kuras neietilpa Direktīvas 2002/95/EK darbības jomā, bet kuras neatbilstu šīs direktīvas prasībām, var tomēr arī turpmāk būt pieejamas tirgū līdz 2019. gada 22. jūlijam.
3. Šo direktīvu piemēro, neskarot Savienības tiesību aktu prasības par drošību un veselību un par ķīmiskām vielām, jo īpaši Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kā arī konkrētu Savienības tiesību aktu par atkritumu apsaimniekošanu prasības.
4. Šo direktīvu nepiemēro:
a)
iekārtām, kas vajadzīgas dalībvalstu drošības pamatinterešu aizsardzībai, tostarp ieročiem, munīcijai un militārajam aprīkojumam, kas paredzēts īpašiem militāriem nolūkiem;
b)
iekārtām, kas paredzētas sūtīšanai kosmosā;
c)
iekārtām, kas ir īpaši veidotas un uzstādāmas kā cita tipa iekārtu daļa, kuras neietilpst šīs direktīvas darbības jomā vai ir svītrotas no tās, un kas var veikt savas funkcijas tikai kā daļa no minētās iekārtas, un tās var aizstāt tikai ar tādu pašu īpaši veidotu iekārtu;
d)
lielizmēra stacionāriem rūpnieciskiem mehānismiem;
e)
lielizmēra stacionārām iekārtām;
f)
pasažieru vai kravas transportlīdzekļiem, izņemot neapstiprināta tipa elektriskos transportlīdzekļus ar diviem riteņiem;
g)
autoceļiem neparedzētai mobilajai tehnikai, kas ir paredzēta tikai profesionālām vajadzībām;
h)
aktīvām implantējamām medicīnas ierīcēm;
i)
saules fotoelementu paneļiem, ko paredzēts izmantot sistēmā, kuru projektē, komplektē un uzstāda speciālisti iepriekš noteiktā vietā pastāvīgai lietošanai, lai iegūtu elektroenerģiju no saules stariem publiskām, komerciālām, rūpnieciskām un iedzīvotāju vajadzībām;
j)
iekārtām, kas ir īpaši projektētas pētniecības un izstrādes vajadzībām un ir pieejamas tikai uzņēmumiem.
3. pants
Definīcijas
Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
“elektriskās un elektroniskās iekārtas” jeb “EEI” ir iekārtas, kuru pienācīga darbība ir atkarīga no elektriskās strāvas vai elektromagnētiskā lauka, kā arī iekārtas šādas strāvas un lauka ģenerēšanai, pārsūtīšanai un mērīšanai, kuras paredzētas lietošanai nominālajam spriegumam, nepārsniedzot 1 000 voltu, ja tā ir maiņstrāva, un 1 500 voltu, ja tā ir līdzstrāva;
2)
piemērojot 1) punktu, “ atkarīgs” attiecībā uz EEI ir tāds, kam vajadzīga elektriskā strāva vai elektromagnētiskais lauks, lai tas veiktu vismaz vienu no paredzētajām funkcijām;
3)
“lielizmēra stacionāri rūpnieciskie mehānismi” ir mehānismu, iekārtu un/vai komponentu lielizmēra agregāti, kuri darbojas kopā konkrētā nolūkā, kurus noteiktā vietā pastāvīgai lietošanai uzstāda un izjauc speciālisti un kurus rūpnieciskā ražotnē vai pētniecības un izstrādes objektā izmanto un apkalpo speciālisti;
4)
“lielizmēra stacionāra iekārta” ir vairāku tipu aparātu un, attiecīgos gadījumos, citu ierīču lielizmēra savienojums, ko montē un uzstāda speciālisti, kas paredzēts pastāvīgai lietošanai iepriekš noteiktā un izraudzītā vietā un ko izjauc speciālisti;
5)
“kabeļi” ir visi kabeļi ar nominālo spriegumu, zemāku nekā 250 volti, kas kalpo kā savienotāji vai pagarinātāji, lai pievienotu EEI elektriskajam tīklam vai savstarpēji savienotu divas vai vairākas EEI;
6)
“ražotājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas ražo EEI vai uztic projektēt vai ražot EEI un realizē to ar savu vārdu vai preču zīmi;
7)
“pilnvarotais pārstāvis” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā un ir saņēmusi ražotāja rakstisku pilnvaru rīkoties tā vārdā attiecībā uz konkrētiem uzdevumiem;
8)
“izplatītājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona piegādes ķēdē, kas nav ražotājs vai importētājs, kas dara EEI pieejamu tirgū;
9)
“importētājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā un kas EEI no trešām valstīm laiž Savienības tirgū;
10)
“uzņēmējs” ir ražotājs, pilnvarotais pārstāvis, importētājs un izplatītājs;
11)
“darīt pieejamu tirgū” nozīmē piegādāt EEI izplatīšanai, patēriņam vai izmantošanai Savienības tirgū, veicot komerciālu darbību, par maksu vai bez maksas;
12)
“laist tirgū” nozīmē EEI pirmo reizi darīt pieejamu Savienības tirgū;
13)
“saskaņotais standarts” ir standarts, ko pieņēmusi viena no Eiropas standartizācijas iestādēm, kas minētas I pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 98/34/EK (1998. gada 22. jūnijs), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, kā arī informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (19), pamatojoties uz Komisijas pieprasījumu saskaņā ar Direktīvas 98/34/EK 6. pantu;
14)
“tehniskā specifikācija” ir dokuments, kurā noteiktas tehniskās prasības, kurām ražojumam, procesam vai pakalpojumam ir jāatbilst;
15)
“CE zīme” ir zīme, ar ko ražotājs norāda, ka ražojums atbilst piemērojamām prasībām, kuras ir noteiktas Savienības saskaņošanas tiesību aktos attiecībā uz tās uzlikšanu;
16)
“atbilstības novērtēšana” ir process, kurā novērtē, vai ir ievērotas šīs direktīvas prasības saistībā ar EEI;
17)
“tirgus uzraudzība” ir valsts iestāžu veiktās darbības un pasākumi, lai nodrošinātu EEI atbilstību šajā direktīvā izklāstītajām prasībām un nepieļautu, ka tā apdraud veselību, drošību vai jebkuru citu sabiedrības interešu aizsardzības aspektu;
18)
“atsaukšana” ir jebkāds pasākums ar mērķi saņemt atpakaļ ražojumu, kas jau darīts pieejams tiešajiem lietotājiem;
19)
“izņemšana” ir jebkāds pasākums, kas paredzēts, lai novērstu, ka ražojums no piegādes ķēdes tiek darīts pieejams tirgū;
20)
“viendabīgs materiāls” ir pilnīgi vienāda sastāva materiāls vai materiāls, kas sastāv no materiālu savienojuma, ko nevar atdalīt vai sadalīt atsevišķos materiālos, veicot tādas mehāniskas darbības kā atskrūvēšana, sagriešana, sadrupināšana, slīpēšana un izmantojot abrazīvās metodes;
21)
“medicīnas ierīce” ir medicīnas ierīce Direktīvas 93/42/EEK 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē un kura ir arī EEI;
22)
“medicīnas ierīce in vitro diagnostikai” ir medicīnas ierīce, ko lieto in vitro diagnostikai Direktīvas 98/79/EK 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē;
23)
“aktīva implantējama medicīnas ierīce” ir jebkāda aktīva implantējama medicīnas ierīce 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta nozīmē Padomes Direktīvā 90/385/EEK (1990. gada 20. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz implantējamām medicīnas ierīcēm (20);
24)
“rūpnieciskā monitoringa un kontroles instrumenti” ir monitoringa un kontroles instrumenti, kas paredzēti tikai rūpnieciskām vai profesionālām vajadzībām;
25)
“aizstājēja pieejamība” nozīmē spēju saražot un piegādāt aizstājēju pieņemamā laikposmā, kas salīdzināms ar laikposmu, kurš vajadzīgs, lai saražotu un piegādātu II pielikumā uzskaitītās vielas;
26)
“aizstājēja uzticamība” nozīmē iespējamību, ka EEI, kam pielieto aizstājēju, nevainojami pildīs vajadzīgo funkciju noteiktos apstākļos un noteiktā laikposmā;
27)
“rezerves daļa” ir atsevišķa EEI detaļa, kas var aizstāt kādu EEI detaļu. EEI nespēj veikt paredzētās funkcijas, ja tajā trūkst minētās EEI detaļas. EEI funkcijas atjaunojas vai uzlabojas, ja kādu detaļu aizstāj ar rezerves daļu;
28)
“autoceļiem neparedzēta mobilā tehnika, kas ir paredzēta tikai profesionālām vajadzībām” ir tehnika ar iebūvētu piedziņu, kuras ekspluatācija paredz mobilitāti un nepārtrauktu vai daļēji nepārtrauktu kustību starp fiksētām darba vietām darba laikā un kas ir paredzēta tikai profesionālām vajadzībām.
4. pants
Profilakse
1. Dalībvalstis nodrošina, ka EEI, kas laista tirgū, tostarp kabeļi un rezerves daļas tās remontam, tās atkārtotai izmantošanai, tās funkciju atjaunināšanai vai jaudas palielināšanai, nesatur II pielikumā uzskaitītās vielas.
2. Piemērojot šo direktīvu, ir pieļaujama tāda maksimālā svara koncentrācija viendabīgu materiālu masā, kas nepārsniedz II pielikumā noteikto. Komisija, pieņemot deleģētus aktus saskaņā ar 20. pantu un ievērojot 21. un 22. panta nosacījumus, izstrādā detalizētus noteikumus, lai nodrošinātu šīs pieļaujamās maksimālās koncentrācijas ievērošanu, ņemot vērā inter alia virsmas pārklājumus.
3. Panta 1. punktu piemēro medicīnas ierīcēm un monitoringa un kontroles instrumentiem, kas laisti tirgū no 2014. gada 22. jūlija, medicīnas ierīcēm in vitro diagnostikai, kas laistas tirgū no 2016. gada 22. jūlija, un rūpnieciskā monitoringa un kontroles instrumentiem, kas laisti tirgū no 2017. gada 22. jūlija.
4. Panta 1. punktu nepiemēro kabeļiem vai rezerves daļām, kas paredzētas remontam, atkārtotai izmantošanai, funkciju atjaunināšanai vai jaudas palielināšanai:
a)
EEI, kas laistas tirgū pirms 2006. gada 1. jūlija;
b)
medicīnas ierīcēs, kas laistas tirgū pirms 2014. gada 22. jūlija;
c)
medicīnas ierīcēs in vitro diagnostikai, kas laistas tirgū pirms 2016. gada 22. jūlija;
d)
monitoringa un kontroles instrumentos, kas laisti tirgū pirms 2014. gada 22. jūlija;
e)
rūpnieciskā monitoringa un kontroles instrumentos, kas laisti tirgū pirms 2017. gada 22. jūlija;
f)
EEI, par kurām saņemts atbrīvojums un kuras laistas tirgū, pirms beidzās minētā atbrīvojuma termiņš, ciktāl tas attiecas uz minēto konkrēto atbrīvojumu.
5. Panta 1. punktu nepiemēro tādām atkārtoti izmantotām rezerves daļām, kas iegūtas no EEI, kuras laistas tirgū pirms 2006. gada 1. jūlija un izmantotas iekārtās, kas laistas tirgū pirms 2016. gada 1. jūlija, ar nosacījumu, ka minētā atkārtotā izmantošana notiek revidējamās slēgta cikla uzņēmumu mijmaiņas sistēmās un ka par detaļu atkārtoto izmantošanu ir paziņots patērētājam.
6. Panta 1. punktu nepiemēro III un IV pielikumā minētajiem izmantošanas veidiem.
5. pants
Pielikumu pielāgošana zinātnes un tehnikas attīstībai
1. Lai pielāgotu III un IV pielikumu zinātnes un tehnikas attīstībai un lai sasniegtu 1. pantā noteiktos mērķus, Komisija pieņem šādus pasākumus, izmantojot attiecīgus deleģētos aktus saskaņā ar 20. pantu un ievērojot 21. un 22. panta nosacījumus:
a)
EEI materiālu un detaļu iekļaušana saistībā ar konkrētiem izmantošanas veidiem, kas minēti III un IV pielikuma sarakstos, ja tāda iekļaušana nevājina Regulā (EK) Nr. 1907/2006 noteikto vides un veselības aizsardzību un ja ir izpildīts kāds no turpmāk minētajiem nosacījumiem:
-
to likvidēšana vai aizvietošana, mainot konstrukciju vai tādus materiālus un tādas detaļas, kurām nevajag nevienu no II pielikumā uzskaitītajiem materiāliem vai vielām, zinātniski vai tehniski nav realizējama,
-
aizstājēju uzticamība nav nodrošināta,
-
aizvietošanas radītā kopējā nelabvēlīgā ietekme uz vidi, veselību un patērētāju drošību varētu būt nozīmīgāka par tās radītajiem kopējiem ieguvumiem attiecībā uz vidi, veselību un patērētāju drošību.
Lēmumos par EEI materiālu un detaļu iekļaušanu III un IV pielikuma sarakstos un par jebkuru atbrīvojumu ilgumu ņem vērā aizstājēju pieejamību un aizstāšanas sociālekonomiskās sekas. Lēmumos par jebkuru atbrīvojumu ilgumu ņem vērā potenciālo negatīvo ietekmi uz inovācijām. Vajadzības gadījumā būtu jāpiemēro atbrīvojuma vispārējās sekas, pamatojoties uz aprites cikla koncepciju;
b)
EEI materiālu un detaļu svītrošana no III un IV pielikuma sarakstiem, ja a) apakšpunktā minētie nosacījumi vairs netiek pildīti.
2. Pasākumiem, kas pieņemti saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu, attiecībā uz 1. līdz 7., 10. un 11. kategoriju I pielikumā derīguma termiņš nepārsniedz piecus gadus un attiecībā uz 8. un 9. kategoriju I pielikumā derīguma termiņš nepārsniedz septiņus gadus. Derīguma termiņus nosaka, katru gadījumu izskatot atsevišķi, un tos var pagarināt.
Atbrīvojumiem, kas noteikti III pielikumā 2011. gada 21. jūlijā, maksimālais derīguma termiņš 1. līdz 7. un 10. kategorijai I pielikumā ir pieci gadi pēc 2011. gada 21. jūlija, un to var pagarināt, bet 8. un 9. kategorijai I pielikumā - septiņi gadi no 4. panta 3. punktā norādītajiem datumiem, ja nav noteikts īsāks termiņš.
Atbrīvojumiem, kas noteikti IV pielikumā 2011. gada 21. jūlijā, derīguma termiņš nepārsniedz septiņus gadus no 4. panta 3. punktā norādītajiem datumiem, un to var pagarināt, ja nav noteikts īsāks termiņš.
3. Pieteikumu, lai piešķirtu, pagarinātu vai anulētu atbrīvojumu, iesniedz Komisijai saskaņā ar V pielikumu.
4. Komisija:
a)
rakstiski apstiprina pieteikuma saņemšanu 15 dienās pēc tā saņemšanas. Apstiprinājumā par saņemšanu norāda pieteikuma saņemšanas datumu;
b)
par pieteikumu nekavējoties informē dalībvalstis un tām dara pieejamu minēto pieteikumu, kā arī jebkādu pieteikuma iesniedzēja sniegto papildinformāciju;
c)
nodrošina pieteikuma kopsavilkuma publisku pieejamību;
d)
izvērtē pieteikumu un tā pamatojumu.
5. Pieteikumu par atbrīvojuma pagarināšanu iesniedz ne vēlāk kā 18 mēnešus pirms atbrīvojuma termiņa beigām.
Lēmumu par atbrīvojuma pagarināšanas pieteikumu Komisija pieņem ne vēlāk kā sešus mēnešus pirms spēkā esošā atbrīvojuma termiņa beigām, ja vien īpaši apstākļi nepamato cita termiņa noteikšanu. Spēkā esošais atbrīvojums paliek spēkā, kamēr Komisija nav pieņēmusi lēmumu par pagarināšanas pieteikumu.
6. Ja pieteikumu par atbrīvojuma pagarināšanu noraida vai atbrīvojumu anulē, atbrīvojuma termiņš beidzas ne ātrāk kā pēc 12mēnešiem, bet ne vēlāk kā pēc 18 mēnešiem pēc lēmuma pieņemšanas dienas.
7. Pirms grozīt pielikumus, Komisija inter alia apspriežas ar uzņēmējiem, pārstrādātājiem, apstrādes darbu veicējiem, vides aizsardzības organizācijām un darbinieku un patērētāju savienībām, kā arī nodrošina saņemto atsauksmju publisku pieejamību.
8. Komisija apstiprina vienotu šā panta 3. punktā minēto pieteikumu formu, kā arī sīki izstrādātus šādu pieteikumu iesniegšanas norādījumus, ņemot vērā MVU stāvokli. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta 19. panta 2. punktā.
6. pants
To II pielikumā iekļauto vielu saraksta pārskatīšana un grozīšana, kuru izmantošana ir ierobežota
1. Lai sasniegtu 1. pantā noteiktos mērķus un ņemot vērā piesardzības principu, Komisija līdz 2014. gada 22. jūlijam, pamatojoties uz rūpīgu izvērtēšanu, pārskata un groza to II pielikumā iekļauto vielu sarakstu, kuru izmantošana ir ierobežota, un vēlāk to periodiski dara pēc savas iniciatīvas vai pēc dalībvalsts priekšlikuma, kurā iekļauta 2. punktā minētā informācija.
To II pielikumā iekļauto vielu saraksta, kuru izmantošana ir ierobežota, pārskatīšana un grozījumi ir saskanīgi ar citiem tiesību aktiem ķīmisko produktu jomā, jo īpaši ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006, inter alia ņemot vērā minētās regulas XIV un XVII pielikumu. Pārskatot šo sarakstu, izmanto sabiedrībai pieejamās zināšanas, kas gūtas, piemērojot šādus tiesību aktus.
Lai pārskatītu un grozītu II pielikumu, Komisija īpaši ņem vērā, vai vielas, tostarp vielas ar ļoti mazu izmēru, ar ļoti mazu iekšējo vai virsmas struktūru, kā arī tamlīdzīgu vielu grupas:
a)
varētu radīt nelabvēlīgu ietekmi EEI atkritumu apsaimniekošanas gaitā, tostarp nelabvēlīgi ietekmēt iespējas sagatavoties EEI atkritumu atkārtotai izmantošanai vai EEI atkritumu materiālu otrreizējai pārstrādei;
b)
ņemot vērā to izmantošanas veidus, varētu veicināt vielas nekontrolētu vai izkliedētu nonākšanu vidē vai varētu veicināt bīstamu atlieku rašanos vai produktu pārveidošanos vai sadalīšanos, gatavojot EEI atkritumu materiālus atkārtotai izmantošanai, pārstrādājot vai citādi apstrādājot pašreizējos ražošanas apstākļos;
c)
varētu kaitīgi iedarboties uz strādniekiem, kas iesaistīti EEI atkritumu savākšanā vai pārstrādē;
d)
varētu aizstāt ar aizstājējiem vai izmantot alternatīvas tehnoloģijas ar mazāk kaitīgu ietekmi.
Veicot minēto pārskatīšanu, Komisija apspriežas ar ieinteresētajām personām, tostarp uzņēmējiem, pārstrādātājiem, apstrādes darbu veicējiem, vides organizācijām un darba ņēmēju un patērētāju savienībām.
2. Priekšlikumos pārskatīt un grozīt vielu, kuru izmantošana ir ierobežota, vai līdzīgu vielu grupu sarakstu II pielikumā obligāti iekļauj šādu informāciju:
a)
precīzu un skaidri formulētu ierobežojuma priekšlikumu;
b)
zinātniski pamatotus datus - ar atsaucēm - par labu izmantošanas ierobežošanai;
c)
informāciju par vielas vai līdzīgu vielu grupas izmantošanu EEI;
d)
informāciju par kaitīgo ietekmi un iedarbību jo īpaši EEI atkritumu apsaimniekošanas gaitā;
e)
informāciju par iespējamiem aizstājējiem un citiem alternatīviem risinājumiem, to pieejamību un uzticamību;
f)
pamatojumu tam, ka vispiemērotākais risinājums ir ierobežot izmantošanu visā Savienībā;
g)
sociālekonomisko novērtējumu.
3. Šajā pantā minētos pasākumus Komisija nosaka, pieņemot deleģētus aktus saskaņā ar 20. pantu un ievērojot 21. un 22. pantā paredzētos nosacījumus.
7. pants
Ražotāju pienākumi
Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
laižot EEI tirgū, ražotāji nodrošina, ka tā ir izveidota un saražota saskaņā ar prasībām, kas noteiktas 4. pantā;
b)
ražotāji sagatavo vajadzīgo tehnisko dokumentāciju un veic vai ir veikuši iekšējās ražošanas kontroles procedūru saskaņā ar Lēmuma Nr. 768/2008/EK II pielikuma A moduli;
c)
ja b) punktā minētā procedūra ir apliecinājusi, ka EEI atbilst piemērojamajām prasībām, ražotāji sagatavo ES atbilstības deklarāciju un gatavajam ražojumam piestiprina CE atbilstības zīmi. Ja citos spēkā esošos Savienības tiesību aktos ir pieprasīts piemērot atbilstības novērtēšanas procedūru, kas ir vismaz tikpat stingra, atbilstību šīs direktīvas 4. panta 1. punkta prasībām var apliecināt, veicot minēto procedūru. Var sagatavot vienotu tehnisko dokumentāciju;
d)
ražotāji desmit gadus pēc EEI laišanas tirgū saglabā tehnisko dokumentāciju un ES atbilstības deklarāciju;
e)
ražotāji nodrošina, ka pastāv procedūras, lai nodrošinātu pastāvīgu atbilstību sērijveida ražošanā. Pienācīgi ņem vērā ražojuma konstrukcijas vai raksturlielumu izmaiņas, kā arī izmaiņas saskaņotajos standartos vai tehniskajās specifikācijās, uz kurām atsaucoties deklarēta EEI atbilstība;
f)
ražotāji reģistrē neatbilstīgas EEI un atsauktus ražojumus, kā arī par to informē izplatītājus;
g)
ražotāji nodrošina to, ka uz to EEI ir tipa, partijas vai sērijas numurs vai cita norāde, kas nodrošina tās identifikāciju, vai, ja EEI izmērs vai raksturs to neļauj, nodrošina to, ka vajadzīgā informācija ir sniegta uz iesaiņojuma vai EEI pievienotajā dokumentā;
h)
ražotāji uz EEI norāda savu nosaukumu, reģistrēto tirdzniecības nosaukumu vai reģistrēto preču zīmi un adresi, kur ar tiem var sazināties, vai, ja tas nav iespējams, to norāda uz iesaiņojuma vai dokumentā, kas pievienots EEI. Adresē norāda vienu kontaktpunktu, kuru izmantojot var sazināties ar ražotāju. Ja citos spēkā esošos Savienības tiesību aktos ir paredzēti tādi noteikumi par ražotāja nosaukuma un adreses pievienošanu, kas ir vismaz tikpat stingri, piemēro minētos noteikumus;
i)
ražotāji, kas uzskata vai kam ir iemesls uzskatīt, ka EEI, kuru tie laiduši tirgū, neatbilst šai direktīvai, nekavējoties veic nepieciešamos koriģējošos pasākumus, lai panāktu EEI atbilstību vai, ja vajadzīgs, lai izņemtu to no tirgus vai atsauktu, un nekavējoties par to informē kompetentās valsts iestādes tajās dalībvalstīs, kurās viņi EEI darījuši pieejamu, norādot sīku informāciju, jo īpaši par neatbilstību un visiem veiktajiem koriģējošajiem pasākumiem;
j)
pēc kompetentās valsts iestādes pamatota pieprasījuma ražotāji viegli saprotamā valodā sniedz tai visu nepieciešamo informāciju un dokumentāciju, lai pierādītu EEI atbilstību šai direktīvai, un apliecina to, ka pēc šīs iestādes pieprasījuma sadarbosies ar to jebkādos pasākumos, lai nodrošinātu to EEI atbilstību šai direktīvai, kuras viņi laiduši tirgū.
8. pants
Pilnvaroto pārstāvju pienākumi
Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
ražotājiem ir iespēja, izsniedzot rakstisku pilnvaru, iecelt pilnvarotu pārstāvi. Pilnvarotā pārstāvja pilnvarās neietilpst 7. panta a) punktā noteiktie pienākumi un tehniskās dokumentācijas izstrāde;
b)
pilnvarotais pārstāvis veic uzdevumus, kas noteikti no ražotāja saņemtajā pilnvarā. Ar izsniegto pilnvaru paredz, ka pilnvarotais pārstāvis veic vismaz šādus pienākumus:
-
desmit gadus pēc tam, kad EEI laista tirgū, glabā ES atbilstības deklarāciju un tehnisko dokumentāciju, lai tā būtu pieejama valsts uzraudzības iestādēm,
-
pēc kompetentās valsts iestādes pamatota pieprasījuma sniedz minētajai iestādei visu nepieciešamo informāciju un dokumentāciju, lai pierādītu EEI atbilstību šai direktīvai,
-
pēc kompetento valsts iestāžu pieprasījuma sadarbojas ar tām visos pasākumos, lai nodrošinātu to EEI atbilstību šai direktīvai, uz kurām attiecas viņa pilnvaras.
9. pants
Importētāju pienākumi
Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
importētāji laiž Savienības tirgū tikai tādas EEI, kas atbilst šai direktīvai;
b)
pirms EEI laišanas tirgū importētāji nodrošina, ka ražotājs ir veicis pienācīgu atbilstības novērtēšanas procedūru, un turklāt viņi nodrošina, ka ražotājs ir izstrādājis tehnisko dokumentāciju, ka EEI ir CE zīme un ir pievienoti vajadzīgie dokumenti un ka ražotājs ir izpildījis 7. panta f) un g) punktā noteiktās prasības;
c)
ja importētājs uzskata vai viņam ir iemesls uzskatīt, ka EEI neatbilst 4. pantam, minētais importētājs nelaiž EEI tirgū, kamēr nav nodrošināta tās atbilstība, un minētais importētājs par to informē ražotāju un tirgus uzraudzības iestādes;
d)
importētāji uz EEI norāda savu nosaukumu, reģistrēto tirdzniecības nosaukumu vai reģistrēto preču zīmi un adresi, kur ar tiem var sazināties, vai, ja tas nav iespējams, to norāda uz iesaiņojuma vai EEI pievienotajā dokumentā. Ja citos spēkā esošos Savienības tiesību aktos paredzētie noteikumi par ražotāja nosaukuma un adreses pievienošanu ir vismaz tikpat stingri, tad piemēro minētos noteikumus;
e)
lai nodrošinātu atbilstību šai direktīvai, importētāji reģistrē neatbilstīgas EEI un atsauktas EEI, kā arī informē par to izplatītājus;
f)
importētāji, kas uzskata vai kam ir iemesls uzskatīt, ka EEI, kuru tie ir laiduši tirgū, neatbilst šai direktīvai, nekavējoties veic vajadzīgos koriģējošos pasākumus, lai panāktu EEI atbilstību vai, ja vajadzīgs, lai izņemtu to no tirgus vai atsauktu, un nekavējoties par to informē kompetentās valsts iestādes tajās dalībvalstīs, kurās viņi EEI darījuši pieejamu, norādot sīku informāciju, jo īpaši par neatbilstību un visiem veiktajiem koriģējošajiem pasākumiem;
g)
importētāji desmit gadus pēc EEI laišanas tirgū glabā ES atbilstības deklarācijas kopiju, lai tā būtu pieejama tirgus uzraudzības iestādēm, un nodrošina, lai minētajām iestādēm pēc pieprasījuma būtu pieejama tehniskā dokumentācija;
h)
pēc kompetentās valsts iestādes pamatota pieprasījuma importētāji viegli saprotamā valodā sniedz šai iestādei visu nepieciešamo informāciju un dokumentāciju, lai pierādītu EEI atbilstību šai direktīvai, un pēc minētās iestādes pieprasījuma sadarbojas ar to jebkādos pasākumos, kas veikti, lai nodrošinātu to EEI atbilstību šai direktīvai, kuras viņi laiduši tirgū.
10. pants
Izplatītāju pienākumi
Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
darot EEI pieejamu tirgū, izplatītāji pietiekami rūpīgi ievēro piemērojamās prasības, jo īpaši pārbaudot, vai EEI ir CE zīme, vai tai ir pievienoti vajadzīgie dokumenti tās dalībvalsts patērētājiem un citiem tiešiem lietotājiem viegli saprotamā valodā, kurā EEI būs pieejama tirgū, un vai ražotājs un importētājs ir ievērojis 7. panta g) un h) punktā un 9. panta d) punktā noteiktās prasības;
b)
ja izplatītājs uzskata vai viņam ir iemesls uzskatīt, ka EEI neatbilst 4. pantam, minētais izplatītājs EEI nedara pieejamu tirgū, kamēr nav nodrošināta tās atbilstība, un minētais izplatītājs par to informē ražotāju vai importētāju, kā arī tirgus uzraudzības iestādes;
c)
izplatītāji, kas uzskata vai kam ir iemesls uzskatīt, ka EEI, kuru tie ir darījuši pieejamu tirgū, neatbilst šai direktīvai, nodrošina, ka tiek veikti koriģējošie pasākumi, kas vajadzīgi, lai panāktu EEI atbilstību vai arī, ja vajadzīgs, lai to izņemtu no tirgus vai atsauktu to, un viņi nekavējoties informē par to kompetentās valsts iestādes tajās dalībvalstīs, kurās viņi EEI darījuši pieejamu, norādot sīku informāciju, jo īpaši par neatbilstību un visiem veiktajiem koriģējošajiem pasākumiem;
d)
pēc kompetentās valsts iestādes pamatota pieprasījuma izplatītāji sniedz tai visu nepieciešamo informāciju un dokumentāciju, lai pierādītu EEI atbilstību šai direktīvai, un pēc minētās iestādes pieprasījuma sadarbojas ar to jebkādos pasākumos, lai nodrošinātu to EEI atbilstību šai direktīvai, kuras tie darījuši pieejamas tirgū.
11. pants
Gadījumi, kad ražotāju pienākumus piemēro importētājiem un izplatītājiem
Dalībvalstis nodrošina, ka importētāju vai izplatītāju šajā direktīvā uzskata par ražotāju un viņam ir tādi paši pienākumi kā ražotājam saskaņā ar 7. pantu, ja viņš EEI laiž tirgū ar savu vārdu/nosaukumu vai preču zīmi vai izmaina tirgū jau laistu EEI tā, ka tas var ietekmēt atbilstību piemērojamajām prasībām.
12. pants
Uzņēmēju identifikācija
Dalībvalstis nodrošina, ka pēc tirgus uzraudzības iestāžu pieprasījuma uzņēmēji desmit gadus pēc EEI laišanas tirgū sniedz informāciju, norādot:
a)
jebkuru uzņēmēju, kas tiem piegādājis EEI;
b)
jebkuru uzņēmēju, kuram tie piegādājuši EEI.
13. pants
ES atbilstības deklarācija
1. ES atbilstības deklarācija apliecina, ka ir pierādīta atbilstība 4. pantā noteiktajām prasībām.
2. ES atbilstības deklarācijai ir noteiktas struktūras paraugs, un tajā ietver elementus, kas minēti VI pielikumā, un šo deklarāciju atjaunina. EK atbilstības deklarāciju tulko tās dalībvalsts noteiktajā valodā vai valodās, kuras tirgū ražojums ir laists vai darīts pieejams.
Ja citos spēkā esošos Savienības tiesību aktos pieprasīts piemērot atbilstības novērtēšanas procedūru, kas ir vismaz tikpat stingra, atbilstību šīs direktīvas 4. panta 1. punkta prasībām var apliecināt, veicot minēto procedūru. Drīkst sagatavot vienotu tehnisko dokumentāciju.
3. Sagatavojot ES atbilstības deklarāciju, ražotājs uzņemas atbildību par EEI atbilstību šai direktīvai.
14. pants
CE zīmes vispārēji principi
Uz CE zīmi attiecas vispārējie principi, kas izklāstīti Regulas (EK) Nr. 765/2008 30. pantā.
15. pants
CE zīmes uzlikšanas noteikumi un nosacījumi
1. Viegli salasāmu un neizdzēšamu CE zīmi redzamā vietā uzliek pabeigtai EEI vai iekļauj tās datu plāksnē. Ja EEI īpatnību dēļ tas nav iespējams vai attaisnojams, zīmi uzliek uz iepakojuma un uz pavaddokumentiem.
2. CE zīmi uzliek pirms EEI laišanas tirgū.
3. Dalībvalstis izmanto spēkā esošos mehānismus, lai nodrošinātu CE zīmes režīma pareizu piemērošanu, un atbilstīgi rīkojas CE zīmes neatbilstīgas lietošanas gadījumā. Dalībvalstis arī paredz sankcijas par pārkāpumiem, tostarp var noteikt kriminālsodus par nopietniem pārkāpumiem. Minētās sankcijas ir samērīgas ar pārkāpuma smagumu un ir efektīvs līdzeklis, lai atturētu no zīmes neatbilstīgas izmantošanas.
16. pants
Pieņēmums par atbilstību
1. Ja nav pierādījumu par pretējo, dalībvalstis pieņem, ka EEI ar CE zīmi ir atbilstīgas šai direktīvai.
2. Materiālus, sastāvdaļas un EEI, kurām veikti testi un mērījumi, kas apliecina atbilstību 4. panta prasībām, vai kuras ir novērtētas saskaņā ar saskaņotajiem standartiem, uz kuriem atsauces ir publicētas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, uzskata par atbilstīgām šīs direktīvas prasībām.
17. pants
Oficiāls iebildums pret saskaņoto standartu
1. Ja dalībvalsts vai Komisija uzskata, ka saskaņotais standarts pilnībā neatbilst prasībām, kuras tas aptver un kuras noteiktas 4. pantā, Komisija vai attiecīgā dalībvalsts šo jautājumu līdz ar attiecīgo pamatojumu izvirza izskatīšanai komitejā, kas izveidota ar Direktīvas 98/34/EK 5. pantu. Komiteja pēc apspriešanās ar attiecīgajām Eiropas standartizācijas struktūrām savu atzinumu sniedz nekavējoties.
2. Ņemot vērā komitejas atzinumu, Komisija pieņem lēmumu publicēt, nepublicēt, publicēt ar ierobežojumiem, saglabāt, saglabāt ar ierobežojumiem vai izņemt atsauces uz attiecīgo saskaņoto standartu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
3. Komisija informē attiecīgo Eiropas standartizācijas struktūru un, ja vajadzīgs, pieprasa pārskatīt attiecīgos saskaņotos standartus.
18. pants
Tirgus uzraudzība un kontrole, EEI ienākot Savienības tirgū
Dalībvalstis veic tirgus uzraudzības pasākumus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 765/2008 15. līdz 29. pantu.
19. pants
Komitejas procedūra
1. Komisijai palīdz komiteja, kas izveidota ar Direktīvas 2008/98/EK 39. pantu. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
20. pants
Deleģējuma īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt šīs direktīvas 4. panta 2. punktā, 5. panta 1. punktā un 6. pantā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz piecu gadu laikposmu no 2011. gada 21. jūlija. Komisija sagatavo ziņojumu par deleģētajām pilnvarām vēlākais sešus mēnešus pirms piecu gadu laikposma beigām. Pilnvaru deleģējums tiek automātiski pagarināts par tāda paša ilguma laikposmiem, ja vien Eiropas Parlaments vai Padome to neatsauc saskaņā ar 21. pantu.
2. Tiklīdz tā pieņem deleģēto aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
3. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai tiek piešķirtas, ievērojot 21. un 22. pantā izklāstītos nosacījumus.
21. pants
Deleģējuma atsaukšana
1. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 4. panta 2. punktā, 5. panta 1. punktā un 6. pantā minēto pilnvaru deleģējumu.
2. Iestāde, kura ir uzsākusi iekšējo procedūru, lai pieņemtu lēmumu par to, vai atsaukt pilnvaru deleģējumu, cenšas laikus pirms galīgā lēmuma pieņemšanas informēt otru iestādi un Komisiju, norādot, kuras deleģētās pilnvaras varētu tikt atsauktas, kā arī atsaukšanas iespējamos iemeslus.
3. Ar atsaukšanas lēmumu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģējumu. Lēmums stājas spēkā nekavējoties vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus. Lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
22. pants
Iebildumi pret deleģētajiem aktiem
1. Eiropas Parlaments un Padome var izteikt iebildumus pret deleģēto aktu divos mēnešos no tā paziņošanas dienas.
Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
2. Ja pēc 1. punktā minētā laikposma beigām ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus pret deleģēto aktu, to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un tas stājas spēkā dienā, kas tajā noteikta.
Deleģēto aktu var publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un tas var stāties spēkā pirms minētā laikposma beigām, ja gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus.
3. Ja Eiropas Parlaments vai Padome 1. punktā minētajā laikposmā izsaka iebildumus pret deleģēto aktu, tas nestājas spēkā. Iestāde, kas izsaka iebildumus pret deleģēto aktu, iebildumus pamato.
23. pants
Sankcijas
Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šo sankciju izpildi. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas. Dalībvalstis līdz 2013. gada 2. janvārim paziņo par minētajiem noteikumiem Komisijai un nekavējoties paziņo par visiem to turpmākajiem grozījumiem.
24. pants
Pārskatīšana
1. Vēlākais līdz 2014. gada 22. jūlijam Komisija pārbauda vajadzību attiecībā uz EEI grozīt šīs direktīvas piemērošanas jomu, kas noteikta 2. pantā, un par to iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, vajadzības gadījumā pievienojot tiesību akta priekšlikumu par jebkādiem papildu izņēmumiem saistībā ar EEI.
2. Vēlākais līdz 2021. gada 22. jūlijam Komisija veic vispārēju šīs direktīvas pārskatīšanu un iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, vajadzības gadījumā pievienojot tiesību akta priekšlikumu.
25. pants
Transponēšana
1. Dalībvalstis vēlākais līdz 2013. gada 2. janvārim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus minēto aktu noteikumus.
Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.
2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
26. pants
Atcelšana
Direktīvu 2002/95/EK, kas grozīta ar VII pielikuma A daļā minētajiem tiesību aktiem, atceļ no 2013. gada 3. janvāra, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem VII pielikuma B daļā minētās direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos un tās piemērošanai.
Atsauces uz atceltajiem tiesību aktiem uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu VIII pielikumā.
27. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
28. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Strasbūrā, 2011. gada 8. jūnijā