РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 декември 2011 година
относно Държавна помощ C 25/08 (ex NN 23/08) реформа на финансирането на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, приведена в действие от Френската република в полза на France Télécom
(нотифицирано под номер C(2012) 9403)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/540/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него (2),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (3) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С жалба от 4 октомври 2002 г., допълнена на 16 януари 2003 г., на Комисията бяха представени твърдения, съгласно които Френската република е привела в действие в полза на France Télécom помощ, която частично е облекчила финансовите ѝ разходи, и по-специално разходите, свързани с финансирането на пенсиите. С писмо от 17 март 2004 г. Френската република предаде на Комисията информацията, поискана ѝ във връзка с жалбата.
(2)
С писма от 2 април 2004 г. и 24 февруари 2006 г. жалбоподателите предоставиха допълнителна информация във връзка с жалбата.
(3)
С писмо от 20 май 2008 г. Комисията информира Френската република за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), срещу тази помощ.
(4)
Франция представи мнението си на 18 юли 2008 г.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно въпросната помощ.
(6)
На 22 септември 2008 г. Комисията получи мнението на France Télécom и след удължаване на срока също така получи мнението на жалбоподателите и на един далекосъобщителен оператор съответно на 1 и 16 октомври 2008 г. След това Комисията ги предаде на Френската република, като ѝ даде възможност да ги коментира, и получи обратно мнението на Френската република с писмо от 13 февруари 2009 г.
(7)
На 16 февруари 2009 г. France Télécom представи мнението си, като привлече вниманието на Комисията към решение на Съда от 28 ноември 2008 г. (5), което според нея потвърждава доводите ѝ. На 14 май 2009 г. посоченият в съображение 6 далекосъобщителен оператор представи допълнителна информация към мнението по време на самата процедура, като се позова на решение на Комисията от 11 февруари 2009 г. (6), което според него потвърждава мнението му.
(8)
На 17 декември 2009 г., 23 септември 2010 г. и 12 октомври 2010 г. се проведоха срещи между представители на Комисията и на France Télécom по искане на France Télécom. На 18 октомври 2010 г. France Télécom представи допълнително мнение.
(9)
На 18 март 2010 г. по искане на Комисията Френската република предостави уточнения и актуализира някои данни от първоначалното си мнение, като същевременно припомни съдържанието му.
(10)
На 22 септември 2010 г. френските органи предадоха на Комисията ново мнение и поискаха среща, която се проведе на 22 октомври 2010 г. С писмо от 28 октомври 2010 г. Комисията им предаде, посочените по време на срещата фактически уточнения и допълнителните забележки на France Télécom, като прикани Френската република да представи евентуално свое мнение. На 17 ноември 2010 г. Комисията предаде поисканите от френските органи допълнителни уточнения, за да подготвят своето мнение на 10 ноември 2010 г.
(11)
С писмо от 9 декември 2010 г., допълнено на 24 юни 2011 г., Френската република представи допълнително мнение заедно с някои актуализирани данни от първоначалното ѝ мнение. На 28 юни и 4 юли 2011 г. се проведоха срещи с френските органи. На 7 октомври 2011 г. бе представено ново мнение.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(12)
Мерките, предмет на настоящата процедура, се изразяват във въведени през 1996 г. промени в схемата на разходите на France Télécom, свързани с плащането на пенсиите на нейните служители с държавен статут. Предходната схема е била установена при създаването на France Télécom през 1990 г. като предприятие, различно от държавната администрация. Съгласно фактите, със закона от 1990 г. се възобновява предишната практика по отношение на социалните осигуровки на France Télécom. През 1996 г. е установена нова схема вследствие, от една страна, на създаването на France Télécom като акционерно дружество, търгуването му на борсата и отварянето на значителна част от капитала му, и от друга страна - вследствие на пълното отваряне за конкуренцията на пазарите, на които дружеството е осъществявало дейност във Франция и в останалите държави - членки на Европейския съюз. По същество въведената през 1996 г. схема продължава да е в сила и понастоящем.
2.1. Правна рамка на статута на France Télécom и неговия персонал между 1990 г. и 1996 г.
2.1.1. Статут на France Télécom и положение на персонала му между 1990 г. и 1996 г.
(13)
Съгласно Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. (наричан по-долу „законът от 1990 г.“) (7) дружеството France Télécom е било създадено като обществен оператор със статут на юридическо лице. Преди това то е било главна дирекция към Министерството на пощите и далекосъобщенията. По силата на този закон цялата собственост върху зачисленото на съответните служби на тази дирекция движимо и недвижимо имущество на държавата е законно и безвъзмездно прехвърлена на France Télécom.
(14)
В член 3 от закона от 1990 г. на France Télécom са възложени следните задачи: i) да извършва всякакви обществени далекосъобщителни услуги на национално и международно ниво; ii) да изгражда, развива и експлоатира нужните за предоставянето на тези услуги обществени мрежи, както и да осигурява свързването им с чуждестранни мрежи; iii) да предоставя всякакви други далекосъобщителни услуги, съоръжения и мрежи, както и да изгражда мрежи за кабелно разпространение на радио- и телевизионни услуги.
(15)
Съгласно член 29 от закона от 1990 г. персоналът на France Télécom има особен статут, прилаган съгласно Закона относно правата и задълженията на държавните служители и Закона за разпоредбите относно статута на държавната служба. Законът от 1990 г. е позволявал наемането на служители на договор чрез колективни трудови споразумения в рамката, определена в сключен между държавата и предприятието планов договор. В него е предвиден праг от 3 % за този вид служители.
(16)
Като продължава предходната бюджетна практика, в член 30 от закона от 1990 г. отговорността за финансиране на социалноосигурителните плащания на служителите е поделена между френската държава и France Télécom по следния начин:
„Работещите и пенсионираните служители на Министерството на пощите и далекосъобщенията и служителите на обществените оператори с общ статут на държавни служители, както и ползвателите на техните права, получават обезщетения под формата на здравно осигуряване, отпуск по майчинство и инвалидност от взаимоспомагателната каса на P.T.T. при предвидените условия в том III и том VII, дял I, глава II от Кодекса за социално осигуряване. Обаче частта от социалноосигурителните вноски за техните държавни служители, която се покрива от държавата съгласно член L. 712-9, се поема от обществените оператори.
Уреждането и плащането на отпуснатите пенсии в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии на държавните служители на La Poste и France Télécom се осъществяват от държавата. Като насрещна престация обществените оператори са задължени да плащат в държавната хазна:
а)
сумата на удръжките от заплатата на служителя със ставка, определена в член L. 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии;
б)
допълнителна вноска, която осигурява пълното покритие на изплатени и предстоящи за плащане пенсии на техните пенсионирани служители.
Разходите, които възникват от прилагането към служителите на La Poste и France Télécom на разпоредбите на член L. 134-1 от Кодекса за социално осигуряване, се поемат изцяло от обществените оператори.
При необходимост с указ на Държавния съвет се определят условията за прилагане на настоящите разпоредби“.
(17)
Между 1991 г. и 1996 г. в съответствие с член 30 от закона от 1990 г. вноската „от работодателя“ (т.е. „допълнителната вноска“, посочена в буква б) от член 30 от закона от 1990 г. в първоначалната му редакция), поемана от France Télécom за наетите държавни служители, е била определена като разликата между общата сума на платените от френската държава пенсии и частта, платена върху заплатите на заетите държавни служители. France Télécom е участвало също в т.нар. „компенсационни“ и „свръхкомпенсационни“ схеми, в които се предвижда прехвърляне, за да се осигури равновесието между пенсионните схеми на държавните служители в други обществени организации. Частта от заплатите от финансирането на пенсионните задължения на държавните служители е била определена съгласно член L 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии чрез удръжка върху заплатата на служителя, определена на 7,85 % от брутното индексно възнаграждение.
(18)
Между 1991 г. и 1996 г. плащанията на France Télécom от 920 млн. EUR нарастват до 1 151 млн. EUR, както следва:
Таблица 1
Пенсионни плащания „от работещия“ и „от работодателя“ на France Télécom в периода 1991-1996 г. (8)
(в млн. EUR)
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
A) Общо изплатени пенсии
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1) социалноосигурителни вноски „от работещия“
195
201
217
213
229
238
a 2) вноска „от работодателя“
743
782
853
866
944
976
Б) Компенсация-свръхкомпенсация
176
188
277
136
201
175
Общо разходи (A + Б)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Обща част на France Télécom (a2 + Б)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom е осчетоводявало разходите във връзка с пенсиите въз основа на платените социалноосигурителни вноски. Поради сигурното нарастване на тези разходи и предвидимото развитие на пенсиите, изплащани на неговите бивши държавни служители, France Télécom също така е заделило в сметките си годишна провизия, предназначена да разпредели очаквания ефект от бъдещото увеличение на плащанията за период от 30 години. Общата сума на заделената през 1996 г. годишна провизия е възлизала на 23,4 млрд. FRF (3,6 млрд. EUR). Според френските органи, тъй като френската държава е свой собствен осигурител, не е било необходимо да заделя резерви за тези пенсии (9).
2.1.2. Изменения на статута на France Télécom и положението на неговите държавни служители след 1996 г.
(20)
Със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г. (10) (наричан по-долу „законът от 1996 г.“) някои разпоредби на закона от 1990 г. са изменени. С влизането му в сила от 31 декември 1996 г. France Télécom, от една страна, получава статута на национално предприятие, което се подчинява на приложимите към акционерните дружества законови разпоредби, доколкото не противоречат на закона, и от друга страна, основното имущество, права и задължения на юридическото лице по публичното право France Télécom са безвъзмездно прехвърлени на националното предприятие France Télécom.
(21)
Капиталът на предприятието France Télécom SA („France Télécom“) е бил определен с постановление в размер на 25 млрд. FRF (3,8 млрд. EUR) от собствени средства, включени в баланса към 31 декември 1995 г. През октомври 1997 г. акциите на France Télécom са пуснати на първия пазар на Парижката фондова борса, както и на Нюйоркската фондова борса (NYSE). Съгласно годишния доклад за 1998 г. капиталът на France Télécom е бил разпределен между държавата - 63,6 %, частни инвеститори - 31,2 %, персонала на France Télécom - 3,2 % и Deutsche Telekom - 2 %. От 7 септември 2004 г. с прехвърлянето на 10,85 % от капитала френската държава вече не е била мажоритарен акционер. Впоследствие участието ѝ е продължило да намалява, като към 31 декември 2008 г. е било 26,65 % от капитала. При все това, като притежател на 26,65 % от правата на глас и поради липсата на други големи акционери, френската държава назначава председател - главен директор и остава основен акционер във France Télécom и на практика може да определя изхода от гласуването на акционерите по въпросите, които изискват обикновено мнозинство (11).
(22)
Предвидената със закона от 1996 г. промяна на статута на France Télécom също така е съдържала различни разпоредби относно персонала. Съгласно този закон държавните служители на France Télécom са прикрепени към националното предприятие France Télécom и са под негово ръководство. Държавните служители запазват този статут и свързаните с него гаранции. Условията на работа за прикрепените към France Télécom държавни служители са същите като за останалите държавни служители: работното им място е гарантирано и могат да бъдат уволнени само поради много сериозни мотиви в предвидени от закона случаи. По отношение на наемането на нови служители законът от 1996 г. е дал възможност на France Télécom до 1 януари 2002 г. да наема държавни служители, както и договорно наети служители, по схемата на колективни трудови споразумения.
(23)
Към 31 декември 1996 г. персоналът на France Télécom наброява 165 200 души, 94,1 % от които са държавни служители. На практика, без да чака посочения в закона от 1996 г. краен срок 1 януари 2002 г., France Télécom е преустановило наемането на държавни служители от 1997 г. Това води до намаляване на държавните служители с 47 % за десет години - от 133 434 държавни служители през 1997 г. броят им през 2007 г. е бил 69 892. Намаляването на този персонал е значително по-сериозно отколкото това на общия брой служители на France Télécom (- 25 %), които към 31 декември 2007 г. наброяват 124 166 души.
(24)
С член 6 от закона от 1996 г. е изменен и член 30 от закона от 1990 г., като към първоначалния текст са добавени два параграфа - в) и г). Законът задължава France Télécom да плаща вноска в държавната хазна като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom:
„в)
(…), погасителна вноска „от работодателя“, дължима считано от 1 януари 1997 г., пропорционална на изплатените суми за заплати, от които се удържа сума за пенсия. Ставката на погасителната вноска се изчислява така, че да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи въз основа на заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, за рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители. Тази ставка може да се преразглежда при промяна на посочените разходи. Редът и условията за определянето и плащането на държавата на вноската „от работодателя“ се определят с указ на Държавния съвет“;
г)
(…), извънредна вноска с определен размер, която заедно с реда и условията за плащането ѝ се определя в закона за държавния бюджет преди 31 декември 1996 г.“
(25)
Законът от 1996 г. също така е изключил France Télécom от обхвата на компенсационни механизми за общо и специално осигуряване за старост, предвидени в закона от 1990 г., което за France Télécom води до плащането на компенсации и свръхкомпенсации, които са допълнителни към вноската „от работодателя“, както е посочено в таблица 1. Между 1991 г. и 1996 г. тези суми са възлизали на 18 % от пенсиите, платените на държавните служители.
(26)
Въведената със закона от 1996 г. погасителна вноска „от работодателя“ заменя допълнителната вноска, предвидена в буква б) на член 30 от закона от 1990 г. Първата вноска се основава на конкурентна ставка на равно заплащане, базирана на уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни вноски при равна нетна заплата. Методът на уеднаквяване се основава на възстановяване на сумата на разходите, които би поел конкурент, наел работници, които подлежат на общото право за социалноосигурителни вноски, включително пенсиите, при нетна заплата, равна на заплатата на държавните служители на France Télécom с идентична структура на наемане.
(27)
Методът изключва плащаните от конкурентите социалноосигурителни вноски за рискове, които не са общи за обикновените и държавните служители, по-специално за безработица и за вземания на служителите в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред (наричан по-долу „Assurance Garantie des Salaires“ - осигуровка за гарантиране на заплатите или „AGS“). При гласуването на закона от 1996 г. тази разлика между France Télécom и конкурентите му не остава незабелязана за законодателя, който е констатирал, че: „механизмът на разпоредбите на член 6 дава възможност на France Télécom да бъде облекчено от социалноосигурителни вноски UNEDIC (Агенцията за обезщетенията при безработица), които плащат евентуалните му конкуренти“ (12).
(28)
Вноската „от работодателя“ на France Télécom, преизчислявана всяка година, се изразява в процент от брутните индексни възнаграждения на работещите държавни служители. Тази ставка на вноската „от работодателя“ е била средно […] (13) % между 1997 г. и 2010 г. и според мнението на Френската република това е посочено в таблица 2:
Таблица 2
Погасителна вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom през периода 1997-2010 г.
Година
Процент на вноската
млн. EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
С преустановяването на наемането на държавни служители от 1997 г. се определя таванът за работещите държавни служители във France Télécom. Въпреки нарастващия брой на пенсионираните държавни служители между 1991 г. и 2010 г., таблицата показва, че вноската „от работодателя“ в размер на 744 млн. EUR, платена от France Télécom през 2010 г., е била по-малка от сумата от 407 млн. EUR за разходи за пенсии, които предприятието е плащало на френската държава преди влизането в сила на реформата от 1996 г., и е била равна само на вноската „от работодателя“, която France Télécom е плащало 20 години по-рано през 1991 г. (съответно 1 151 млн. EUR и 743 млн. EUR, вж. таблица 1).
(30)
Следователно въведената със закона от 1996 г. реформа води до намаляване на вноската на France Télécom в абсолютна стойност и тази вноска вече не е обвързана с броя на пенсионираните държавни служители. Прехвърлянето на разходите към държавата, въведено със закона от 1996 г., е осъществено въпреки приетите от Сената прогнози, че ще има значително утежняване на разходите за пенсии от 2005 г. нататък, а именно с 13 млрд. FRF (1,98 млрд. EUR) през 2007 г., 21,5 млрд. FRF (3,3 млрд. EUR) през 2017 г. и 34 млрд. FRF (6,1 млрд. EUR) през 2027 г. (14)
(31)
Ето защо в разискванията по проектозакона в Националното събрание и в Сената се посочва сума от 250 млрд. FRF за прехвърляне към държавния бюджет като разходи за пенсии, които не биха могли да бъдат покрити от 100 млрд. FRF годишни социалноосигурителни вноски и 40 млрд. FRF извънредна вноска, дори и да се добави доходът от прехвърлянето на част от акциите на предприятието. По време на същите разисквания се посочва максимална прогнозна сума в размер на 40 млрд. FRF за извънредна вноска, която да намали нововъзникналия и тежък разход за държавата. Тази сума е била определена заедно със Съвета на банкерите, за да бъде съвместима със съотношението дълг/собствен капитал, равно на 150 %, както и за да съответства на заделените от предприятието провизии за пенсии и на допълнителния разход за държавата за период само от десет години, в резултат на разликата между платените пенсии и получаваната от този момент нататък погасителна вноска (15).
(32)
Целта за компенсиране на държавата се припомня не само в член 30 от закона, приет от законодателя, както и по време на разискванията по проектозакона от 1996 г., но също така в годишния доклад за дейността на France Télécom за 1997 г., в който се посочва „плащането от френската държава на извънредна вноска от 37,5 млрд. FRF, свързана с бъдещите пенсии на бившите държавни служители“ (16). Заделените от France Télécom провизии дават възможност на предприятието да намали нетното финансиране, тъй като в продължение на десет години то се е ограничило да плати само за една година допълнителния разход на държавата във връзка с реформата.
(33)
Поради това изглежда че провизията, предназначена да разпредели ефекта от бъдещите увеличения на произтичащите от закона от 1990 г. вноски, която France Télécom е заделяла всяка година на обща стойност с натрупване от 23,4 млрд. FRF (3,6 млрд. EUR) през 1996 г., е била взета предвид при определянето на размера на извънредната вноска (или „еднократна компенсация“). Частта от тази вноска, която не е съответствала на заделените провизии, е покривала този допълнителен разход в продължение на десет години. Нейният размер е бил определен, като е взета предвид вече заделената от предприятието сума, както несъмнено е видно от разискванията по това време.
(34)
В действителност, поради погасителния характер на въведената със закона от 1996 г. годишна вноска „от работодателя“ оттогава задължението на France Télécom се ограничава до плащането на тази вноска без други ангажименти за покриване на евентуални бъдещи дефицити, произтичащи от пенсионната схема на неговите държавни служители или от други схеми на държавната администрация. Ето защо законът от 1996 г. превръща счетоводната провизия в безпредметна. Провизията е била вписана като чиста печалба в отчета за приходите и разходите на France Télécom към 31 декември 1996 г. в размер на 17,5 млрд. FRF (2,7 млрд. EUR) (17).
(35)
Освен това размерът на предвидената със закона от 1996 г. извънредна вноска като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom е бил определен на 37,5 млрд. FRF със закона за държавния бюджет за 1997 г., т.е. на 5,71 млрд. EUR. Вноската е била финансирана чрез увеличение на краткосрочните и дългосрочни задължения на предприятието (18) и изплатена на няколко пъти между януари и октомври 1997 г. Чрез прихода от тази извънредна вноска дефицитът на френските публични администрации е бил намален до 41,8 млрд. EUR през 1997 г. Без нея дефицитът би възлизал на 3,7 % от БВП през същата година.
(36)
Приходът от тази вноска е бил предназначен за държавната институция за управление на въведената със закона за държавния бюджет за 1997 г. извънредна вноска на France Télécom. Тази вноска, заедно с евентуални финансови продукти, които може да генерира, представлява единственият приход на тази институция. Разходите ѝ са под формата на годишно превеждане в държавния бюджет, завеждано като приход от 2006 г., в специално определена пенсионна сметка за плащаните от държавата граждански и военни пенсии. Сумата на плащането е била определена на 1 млрд. FRF (152,4 млн. EUR) за 1997 г., увеличавана след това с 10 % всяка година, освен при наличие на разпоредба, която противоречи на закона за държавния бюджет. Държавната институция престава да съществува след пълното превеждане на приходите ѝ на държавата (19).
(37)
Прилагането на предвидените от закона за държавния бюджет за 1997 г. разпоредби за определяне на годишните плащания е довело до определяне през 1999 г. на периода на съществуване на държавната институция на 17 години, без възнаграждение от паричните му средства (20). Обаче поради по-големите годишни плащания спрямо предвиденото от закона за държавния бюджет за 1997 г. този период е бил съкратен. Както е посочено в таблица 3, натрупаната сума на годишните плащания на институцията през 2010 г. е вече е достигнала 5,47 млрд. EUR. Периодът на съществуване на институцията при пълно прехвърляне на наличните средства е бил предвиден до 31 декември 2011 г. (21) Ето защо законът за държавния бюджет за 2011 г. предвижда плащане на 243 млн. EUR по специално определената пенсионна сметка за тази година, чрез която би трябвало да се изчистят приходите на институцията (22).
(38)
Във всеки случай размерът на извънредната вноска от 37,5 млрд. FRF, предназначена за държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom през 1997 г., съответства на размера на вноската под 40 млрд. FRF, посочена в разискванията по проектозакона от 1996 г. Макар и платена в държавния бюджет през 1997 г. и допринасяйки ежегодно за плащането на гражданските и военните пенсии, сумата на тази вноска е била определена за компенсиране на допълнителния разход на държавата след приемането на закона от 1996 г.
(39)
Частта от заплатите за финансирането на пенсионните задължения на държавните служители, определена съгласно член L 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии след създаването на обществения оператор France Télécom през 1991 г., не е променена със закона от 1996 г. От друга страна, законите от 1990 г. и 1996 г. не са внесли изменения в пенсионната схема на обикновените служители на France Télécom, която е схемата за пенсионно осигуряване по общото право, допълнена със схемата на AGIRC (Association générale des institutions de retraite des cadres - Главно сдружение на пенсионните институции на висшите служители) за висшия персонал и със схемата на ARRCO (Association des régimes de retraites complémentaires - Сдружение за допълнителната пенсионна схема за заетите лица) за обикновения персонал. Съгласно тази схема France Télécom и обикновените му служители поемат задължения, равностойни на тези на конкурентни предприятия що се отнася до плащаните от работодателя погасителни вноски.
(40)
Във връзка с въведената със закона от 1996 г. реформа актюерското дружество, избрано за консултант на френската държава, счита, че уреждането и изплащането от държавата на пенсиите на работещите и пенсионираните държавни служители на France Télécom ще възлизат на 242 млрд. FRF (36,9 млрд. EUR (23)) с известна актуализация към 1 януари 1997 г. (24) Тази цифра е близка до закръглената сума от 250 млрд. FRF, посочена от Сената. Прогнозата, направена въз основа на същите актюерски хипотези за погасителната вноска „от работодателя“, която France Télécom би трябвало да плаща като насрещна престация, е била оценена въз основа на същите актюерски хипотези на 15,2 млрд. EUR, към които трябва да се добави еднократната компенсация или извънредна вноска в размер на 5,7 млрд. EUR, напълно изплатена през октомври 1997 г. Френските органи оценяват стойността на бъдещите вноски „от работещия“ на […] млрд. EUR към момента на влизане в сила на реформата. Стойността на нетния разход, прехвърлен от France Télécom на френската държава, както е изчислена през 1996 г., възлиза на […] млрд. EUR.
(41)
За десетгодишния период, посочен по време на разискванията по проектозакона от 1996 г. (1997-2006 г.), общата сума на социалноосигурителните плащания, оценена от актюерското дружество, избрано за консултант на френската държава, е възлизала на […] млрд. EUR. През този период общият размер на действително изплатените социалноосигурителните плащания е бил почти същият - […] млрд. EUR, или разликата спрямо прогнозите е по-малка от 0,83 % (25). Това потвърждава a posteriori точността на прогнозите, използвани по време на разискванията по закона.
(42)
От тези данни е видно, че сумите и тяхната обосновка, разисквани в Националното събрание и в Сената за определянето на размера на еднократната компенсация или на извънредна вноска на France Télécom, съответстват на ex post проверените приблизителни стойности през десетгодишния период,посочен по време на разискванията по проектозакона. В действителност максималният размер на обявената извънредна вноска - 6 млрд. EUR (40 млрд. FRF) съответства на провизиите на предприятието до 1996 г., за да може да поеме предвижданите тогава бъдещи разходи за пенсии, или 3,6 млрд. EUR (23,4 млрд. FRF), плюс поетата от държавата разлика от 2,4 млрд. EUR между социалноосигурителните вноски „от работодателя“ и вноските „от работещия“, получени между 1997 г. и 2006 г., от една страна, и от друга страна - очакваните социалноосигурителни разходи за плащане през 1996 г. за същия десетгодишен период.
(43)
От друга страна, предадената от Френската република информация, съдържаща се в таблица 3, показва, че за периода от 1997 г. до 2010 г. общите разходи за пенсии на държавните служители на France Télécom, финансирани от френската държава вследствие на реформата от 1996 г., са достигнали […] млрд. EUR. Разходите, които трябва да финансира държавата, се определят като салдото между годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и на работещите в предприятието държавни служители и плащаните пенсии на пенсиониращите се всяка година държавни служители, като се приспаднат годишните плащания на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom. Между 1997 г. и 2010 г. разходите бележат следното развитие:
Таблица 3
Разходи за сметка на френската държава след реформата от 1996 г. (1997-2010 г.)
(в млн. EUR)
Осигурителни вноски
(„от работодателя“, „от работещия“)
Годишни плащания от държавната институция за управление на извънредната вноска на France Telecom
Изплатени пенсии
Разходи на държавата
1997 г.
[…]
152,4
[…]
[…]
1998 г.
[…]
167,7
[…]
[…]
1999 г.
[…]
184,5
[…]
[…]
2000 г.
[…]
202,9
[…]
[…]
2001 г.
[…]
223,2
[…]
[…]
2002 г.
[…]
245,5
[…]
[…]
2003 г.
[…]
270,0
[…]
[…]
2004 г.
[…]
297,1
[…]
[…]
2005 г.
[…]
326,9
[…]
[…]
2006 г.
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007 г.
[…]
395,4
[…]
[…]
2008 г.
[…]
435,0
[…]
[…]
2009 г.
[…]
578,0
[…]
[…]
2010 г.
[…]
635,8
[…]
[…]
Общо
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
Съгласно приложимите разпоредби от закона за държавния бюджет за 1997 г. сумите на годишните плащания на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom, платени през 1997 г., не са съответствали на сумите на очакваните или действително изплатените пенсии на пенсионираните служители на France Télécom, нито на сумите на разходите, останали за финансиране от държавата, и не са били определени съгласно тези суми. Ако се разгледат действително прехвърлените суми се потвърждава, че такава връзка липсва. Въпреки платената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска, таблица 3 показва, че сумите на изплатените пенсии на пенсионираните държавни служители на France Télécom са превишавали годишните ресурси от 2004 г. нататък, с изключение на 2006 г.
(45)
Ето защо, плащанията на годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и годишните плащания от държавната институция за управление на извънредната вноска, вноска, не са определени отделно и ex ante за обслужваните пенсии на пенсионираните служители на France Télécom в специалната пенсионна сметка. В действителност определянето на извънредната вноска само за финансирането на въпросните пенсии от 1997 г. насам, ако тя е била прилагана вместо системата за превеждане на годишно нарастваща сума с предвидените 10 % в закона за държавния бюджет за 1997 г., би довело до прекратяване на съществуването на държавната институция по-скоро в края на 2008 г., отколкото в края на 2011 г., както е било предвиден, като се отчита посочения в таблица 3 непокрит размер на годишните социалноосигурителни вноски. Така или иначе, и в двата случая размерът на извънредната вноска щеше да бъде усвоен към 31 декември 2011 г.
2.2. Постепенно до пълно отваряне на пазарите на далекосъобщителни услуги
(46)
Реформата на финансирането на пенсиите на държавните служители на France Télécom се провежда, докато тече процес на пълно отваряне за конкуренцията на пазарите на услугите, на които осъществява дейност France Télécom. От 1988 г. секторът на далекосъобщенията постепенно се либерализира съгласно Директива 88/301/ЕИО на Комисията от 16 май 1988 г. относно конкуренцията на пазарите на крайни далекосъобщителни устройства (26) и Директива 90/388/ЕИО на Комисията от 28 юни 1990 г. относно конкуренцията на пазарите на далекосъобщителни услуги (27). Директива 90/388/ЕИО предвижда прилагането на мерки за либерализация преди 31 декември 1990 г. по отношение на предаването на данни и услугите за гласова телефония и за данни за корпоративни мрежи и затворени групи от потребители. Директива 96/19/ЕО на Комисията от 13 март 1996 г. за изменение на Директива 90/388/ЕИО във връзка с осигуряването на пълна конкуренция на пазарите на далекосъобщителни услуги (28) имаше за цел пълната либерализация на сектора на далекосъобщенията от 1 януари 1998 г.
(47)
В действителност Закон № 96-659 от 26 юли 1996 г. относно регулирането на далекосъобщенията е определил условията, чрез които да се проведе пълната либерализация на сектора, като се сложи край на монопола на France Télécom върху стационарните телефонни услуги и преноса на данни и се организират тарифите и взаимосвързаността с конкурентите. Дори и в други сектори, които дори не подлежат на изключителни и следователно конкурентни права от 1987 г., като пазарите на мобилна телефония, France Télécom е заемало определени водещи позиции с пазарен дял, намалял от 53,3 % на 49,8 % между 1997 г. и 2002 г. (29) По този начин със Закон № 96-659 на France Télécom са възложени задачи от общ икономически интерес и е предвидено създаването на фонд за финансиране на съответните задължения, какъвто поддържат конкурентите.
(48)
Съгласно цитираните разпоредби в съображения 46 и 47, от 1988 г. France Télécom се е изправило пред появата на конкуренти - някои от които отчасти са собственост на международни групи - на пазарите на стоки и услуги, на които то е извършвало дейност във Франция, като някои от тях, като мобилните телефонни услуги и международните далекосъобщения, съдържат трансграничен компонент. Тази тенденция се е засилила на либерализираните пазари от 1998 г. От друга страна, France Télécom е установило отношения с чуждестранни оператори като Deutsche Telekom и Sprint през 1996 г. (Global One), като от 1997 г. е умножило партньорствата и участията си - в Италия (Wind), Нидерландия (Casema), или е получило лицензи за мобилни услуги в Дания и Португалия (30).
(49)
Следователно реформата на финансирането на пенсиите на France Télécom е била осъществена заедно с либерализацията на пазара на ниво Европейския съюз. По този начин ефектите от нея са се проявили на един напълно отворен за конкуренцията пазар, на който, от друга страна, France Télécom е създало съюзи и значително е увеличило участията си в други държави членки. Всъщност желанието за насърчаване на разширяването на France Télécom към различни от Франция европейски пазари се появява със закона от 1996 г. и отварянето на предприятието за частен капитал, както е видно от декларациите при разискванията по проекта, в които се говори за „амбиции, които френското правителство имаше по отношение на националния му фаворит France Télécom“ (31).
(50)
Понастоящем France Télécom заявява, че е първият доставчик на достъп до високоскоростен интернет и третият мобилен оператор в Европа, както и че е сред световните лидери на далекосъобщителни услуги за многонационални предприятия. Извън Франция France Télécom извършва значителна дейност чрез дъщерни дружества с водещи позиции в Испания, Обединеното кралство, Полша, Словакия, Белгия и Австрия (32).
3. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(51)
В решението си за откриване на официалната процедура по разследване Комисията е изложила предварителната си оценка на въведените със закона от 1996 г. мерки, като ги сравни с референтната рамка за задължителните социалноосигурителни и данъчни вноски на France Télécom, определени от закона от 1990 г. Тя счете, че тези мерки изглежда са предоставили чрез държавни ресурси избирателно предимство на France Télécom, което може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки, както и че може да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(52)
Освен това Комисията отбеляза, че доколкото тези мерки представляват държавна помощ, Комисията не е получила уведомление преди привеждането ѝ в действие и поради това съгласно съдебната практика следва да се счита за нова помощ. Така че Френската република не е изпълнила задължението си за подаване на уведомление съгласно Договора и следователно мярката следва да се счита за неправомерна.
(53)
Комисията заключи, че в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС тя може да разгледа съвместимостта на помощта с вътрешния пазар. Комисията отбеляза също, че същата разпоредба ѝ е позволила да заключи, че предоставената на La Poste помощ по време на реформата на начина на финансиране на пенсиите на неговите държавни служители е била съвместима с вътрешния пазар (33) и че предвид сходството между двата случая е целесъобразно и в настоящия случай да се направи подобен анализ.
(54)
В предварителното разследване на съвместимостта на помощта с вътрешния пазар и независимо от сходството с реформата на начина на финансиране на пенсиите на La Poste, Комисията изрази пред Френската република следните съмнения:
а)
първо, като подчертава, че тя не е разполагала с подробна информация, която да доказва, че,ставката на плащаните от France Télécom социалноосигурителни вноски е равна на тази на плащаните от частните предприятия по общото право, които извършват дейност в сектора на далекосъобщенията във Франция, Комисията отбелязва, че прилаганата към France Télécom от 1997 г. ставка на погасителната вноска не позволява да се осигури равно конкурентно ниво с неговите конкуренти. Това се дължи на факта, че прилаганата към France Télécom ставка включва в себе си само общите рискове между обикновените и държавните служители и в този смисъл изключва социалноосигурителни вноски извън общите рискове, като безработица и неизплащане на заплати в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред;
б)
второ, Комисията не е разполагала с достатъчна информация относно въздействието върху конкуренцията на облекчаването на разходите за пенсии, за да прецени дали евентуалните положителни въздействия са повече от отрицателните. За тази цел Комисията трябваше да вземе предвид факта, че France Télécom все още не беше възстановило неправомерните и несъвместими помощи в съответствие с решението на Комисията от 2 август 2004 г. във връзка с държавната помощ, приведена в действие от Франция в полза на France Télécom (наричано по-долу „решението относно облагането с професионален данък на France Télécom“) (34), което Франция не беше изпълнила в определения срок, както установи Съдът (35).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ ЛИЦА
(55)
Мненията, представените от заинтересованите лица, са обобщени в раздели 4.1-4.3.
4.1. France Télécom
(56)
В мнението си, за което счита, че допълва представеното от Френската република мнение, France Télécom смята, че е изправено пред проблем, свързан с хроничен излишък на персонал поради предишния му статут на администрация, както и че няма същите възможности за безпроблемно наемане на служители в сравнение с конкурентите си. Поради това France Télécom трябва да отпусне значителната сума от 180 млн. EUR за обучение, равна на 4,5 % от заплатите, в сравнение с 2,9 % средна стойност за френските предприятия. France Télécom посочва и сума за заплати, по-висока с около […] % без увеличенията и премиите. Освен това, тъй като не може да осъществи социални програми, France Télécom е финансирало мерки при пенсионирането на своите държавни служители, като отпуск в края на професионалното развитие, за сума от над 8 млрд. EUR между 1996 г. и 2006 г.
(57)
Второ, France Télécom счита, че разходите за пенсии между 1990 г. и 1996 г. не са били нормални и са го поставили в неблагоприятно структурно положение спрямо частните му конкуренти в съответствие с решението по дело Combus (36), тъй като референтната рамка за оценяване на нормалния или извънредния характер на въпросните разходи е схемата на общото право, приложима към конкурентите. Изложените в решението по дело Combus принципи също така са потвърдени от Общия съд в решението му по дело Hotel Cipriani (37). France Télécom оспорва, че в сегашния случай положението на един-единствен оператор преди и след въведената със закона от 1996 г. реформа е подходяща рамка за сравнение, за да се оцени дали е налице икономическо предимство съгласно съдебната практика. Във всеки случай, ако референтната рамка бъде приложена към France Télécom преди и след реформата от 1996 г., мярката не би следвало да се определи като избирателна, тъй като се прилага по еднообразен начин в посочената рамка.
(58)
От това би следвало, че разглежданите мерки или не представляват държавни помощи по смисъла на ДФЕС що се отнася до факта, че освобождават France Télécom от неблагоприятно структурно положение, или не могат да бъдат определени като избирателно предимство, което да представлява държавна помощ.
(59)
В допълнение France Télécom счита, че ако се предположи, че е установена, държавната помощ е съвместима с вътрешния пазар съгласно установените от Комисията критерии в решението ѝ относно схемата за пенсии на La Poste (наричано по-долу „решението относно La Poste“) (38). В този смисъл специфичният характер на неговата схема да плаща изчислена само на базата на общите рискове вноска не означава, че France Télécom се е намирало в по-благоприятно положение спрямо конкурентите си от 1996 г. насам: освен структурните недостатъци, свързани със статута на заетите държавни служители, France Télécom е трябвало да понесе значителни разходи във връзка с реформата от 1996 г., чиято съвместимост с вътрешния пазар трябва да се анализира, и чийто размер от 5,7 млрд. EUR превишава твърде много сумата, която France Télécom би трябвало да плати, ако вноската му е включвала и необичайни рискове.
(60)
France Télécom счита, че в решението относно La Poste (39) Комисията е допуснала, че сумата на една-единствена извънредна вноска (2 млрд. EUR) в рамките на реформа, влязла в сила след уведомлението, но преди решението на Комисията, ще компенсира социалноосигурителни вноски за необичайни рискове до изчерпването на сумата на единствената вноска. Според France Télécom, няма как да се оправдае фактът, че Комисията се отклонява от този принцип, тъй като политическите декларации в хода на разискването по проектозакона от 1996 г. не позволяват да се счита, че вноската с определен размер на France Télécom е била определена от законодателя по такъв начин, че статуквото да се запази за десет години.
(61)
Освен това наличните данни за 1996 г. биха били в противоречие с тезата, според която тогава е счетено, че сумата от 5,7 млрд. EUR съответства точно на допълнителния разход за държавата вследствие на прилагането на закона от 1996 г. в продължение на десет години, като с всяка следваща година са компенсирани най-ниските плащани от предприятието годишни разходи, дори като се вземат предвид компенсационните разходи между пенсионните схеми, от които France Télécom е освободено през 1996 г. (40). Целта на сумата на извънредната вноска е била да се обезщети напълно френската държава във връзка с реформата. Следователно тя би трябвало да се вземе предвид при анализирането на неговото конкурентно равностойно положение от влизането в сила през 1997 г.
(62)
Накрая France Télécom счита, че тъй като без реформата от 1996 г. за предприятието биха настъпили значителни неблагоприятни последици по отношение на конкуренцията на пазари, чието либерализиране е било цел на ЕС, както и че оттогава френските органи са направили необходимото за изпълнението на решение относно прилагането на професионален данък към France Télécom (41), мярката не води до отрицателно въздействие върху конкуренцията.
4.2. Жалбоподателите
(63)
Жалбоподателите споделят оценката на Комисията в решението за откриване на официална процедура по разследване що се отнася до наличието на държавна помощ по смисъла на ДФЕС в частта за облекчаването на разходите за пенсии за сметка на France Télécom, въведено със закона от 1996 г. Съгласно мотивите в посоченото решение, в което жалбоподателите изразяват съжаление, че липсва количествено определяне, размерът на помощта е 12,3 млрд. EUR и в никакъв случай не е под 9,9 млрд. EUR (42). Жалбоподателите считат, че последиците от мярката, а именно намаляването на разходите за социално осигуряване, които обичайно са част от бюджета на предприятието, а не тяхна цел, т.е. компенсацията за евентуални неблагоприятни последици, са тези, които определят квалифицирането на мярката като държавна помощ. Впрочем тогава France Télécom не би било в неблагоприятно положение по отношение на наемането на държавни служители, тъй като предприятието плаща социалноосигурителни вноски за безработица и вноски „от работещия“ с 13 % по-ниски от конкурентите си и разполага със стабилен и гъвкав персонал що се отнася до намаляването на общата сума за заплати посредством работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането и алтернативни модели на държавната служба.
(64)
Според жалбоподателите така характеризираната държавна помощ би била несъвместима с вътрешния пазар. В действителност предоставеното на France Télécom значително конкурентно предимство е било вредно дотолкова, доколкото намаляването на разходите не е било необходимо, за да не се стигне до застрашаване на финансовата му структура: при намалени с 9,9 млрд. EUR нетни актуализирани задължения за пенсии поне през 1996 г., и тъй като не е трябвало вече да вписва този свой разход в баланса си и да го прилага към него, по-късно France Télécom задлъжнява с много по-големи суми - между 1997 г. и 2007 г. нетните му финансови задължения възлизат средно на 44 млрд. EUR. Впоследствие с помощта, която освобождава France Télécom от разходите за пенсии, наследени от монополното му положение, е финансирано разширяването на предприятието в международен план, като същевременно се засилва позицията му във Франция, където се ползва със значителни монополни предимства, разходите за които са били точно със съшия размер.
(65)
От друга страна, невъзстановените в миналото неправомерни и несъвместими помощи не позволяват разглежданата оперативна помощ да бъде обявена за съвместима предвид общия кумулативен ефект на помощите. Накрая, отсъствието на равностойно конкурентно положение след реформата от 1996 г., тъй като не са плащани социалноосигурителни вноски за рисковете за безработица и неизплащането на заплати в случай на оздравителен план на предприятието, изключва съвместимостта на реформата с правилата на Договора. Следователно е уместно пенсионните задължения на France Télécom да се изчислят от независим експерт, а Франция да се ангажира да осигури финансов неутралитет на схемата, по-специално като предвиди механизми за коригиране на вноската „от работодателя“ и на еднократната компенсация в размер на 5,7 млрд. EUR в случай на вариране на разходите.
4.3. Далекосъобщителният оператор
(66)
Далекосъобщителният оператор споделя и подкрепя предварителния анализ, изложен в решението за откриване на официална процедура по разследване от Комисията, в който като нова и неправомерна държавна помощ са определени въведените със закона от 1996 г. изменения, които целят да заменят годишните погасителни вноски на France Télécom с действително поетите за плащане пенсии за сметка на държавата, като се извадят платените социалноосигурителни вноски от заетите служители със статут на държавен служител. Според оператора същото определение следва да се приложи към социалноосигурителните вноски на обикновените служители за необичайни рискове, които плащат конкурентите на France Télécom, но които последното не плаща поне от 1996 г. нито за държавните, нито за обикновените си служители. От друга страна, противно на случая, предмет на решението относно La Poste (43), изчисляването на плащаната от France Télécom вноска „от работодателя“ не е включвало и не включва тези социалноосигурителни вноски, което означава, че помощта не може да бъде обявена за съвместима.
(67)
Що се отнася до помощта, след като изплатените пенсии повече не се възстановяват на държавата, операторът счита, че анализът на прегледа на конкурентоспособността, изложен от Комисията в решението ѝ относно La Poste, би трябвало да доведе до противното заключение - а именно, че помощта е несъвместима. Този анализ би трябвало да се основава на действителните факти от 1996 г., а не - както в решението относно La Poste - на хипотези за бъдещето.
(68)
Впрочем според оператора на много от пазарите, на които извършва дейност, France Télécom заема положение с пазарна сила, подобно на господстващо положение. Поради това предприятието подлежи на задължения за ex ante регулиране на пазарите на едро на високоскоростни и свръхскоростни широколентови услуги с начало и терминиране на повиквания по стационарни линии. В решението си от 16 юли 2003 г. относно процедура по прилагане на член 82 от Договора за ЕО по дело COMP-38.233 Комисията също така е установила и е наложила санкции за нарушение на член 102 от ДФЕС от France Télécom чрез дъщерното ѝ дружество Wanadoo (44). Тъй като предприятието е в добро финансово състояние, получените помощи са му дали възможност да финансира разширяването на дейността му в международен план, а именно като е придобило Orange, Retevisión и AMENA.
(69)
Накрая операторът иска от Комисията да изчисли точния размер на разглежданата помощ и в съответствие със съдебната практика Deggendorf (45) да откаже да допусне, че разглежданите мерки са съвместими с вътрешния пазар, докато неправомерните помощи от миналото не бъдат възстановени.
5. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКАТА РЕПУБЛИКА
(70)
Френската република счита, че въведените през 1996 г. промени в начина на финансиране от френската държава на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, не съдържат елемент на държавна помощ. Във всеки случай реформата от 1996 г. би била съвместима с вътрешния пазар, по-специално като се приложат мотивите на Комисията от решението ѝ относно La Poste (46).
5.1. Относно наличието на държавна помощ
(71)
Според Френската република законът от 1990 г. е поставил France Télécom в необичайно положение, дерогация от общото право, като е предвидил предприятията да плащат погасителна вноска „от работодателя“, пропорционална на общите разходи за заплати, която да не зависи от нивото на изплащаните пенсии. Поетите от France Télécom разходи са били необичайни, тъй като финансовият дефицит на подсхемата за засегнатите лица е бил сигурен и непоносим поради неизбежното намаляване на броя на заетите държавни служители, съпътствано от нарастващия брой пенсионери.
(72)
Реформата от 1996 г. е приравнила финансирането на пенсиите към общото право, без да е довела до по-благоприятно конкурентно положение за предприятието, тъй като вноската на France Télécom се изчислява годишно по такъв начин, че нивото на задължителните социални и данъчни разходи да се уеднакви с това на конкурентите от сектора на далекосъобщенията. При все това фактът, че социалноосигурителни вноски за рисковете, които не са общи за обикновените и за държавните служители, не са взети предвид при изчисляването на социалноосигурителната вноска с прилагането на „конкурентна ставка на равно заплащане“, може да се обоснове със статута на държавните служители, който изключва например риска за безработица с изключение на извънредните случаи на уволнение или напускане.
(73)
Френската република счита, че положението на конкурентите на предприятието във Франция трябва да бъде референтната рамка, за да се определи дали поетите от France Télécom разходи са били обичайни или необичайни. Впрочем в конкретния случай, като се имат предвид прекомерно високите, несправедливи и неустойчиви разходи, дерогация от общото право, които законът от 1990 г. налага на France Télécom, предвиденото с реформата от 1996 г. премахване на същите и уеднаквяването им с положението на конкурентите единствено са възстановили обичайните условия на конкуренция. France Télécom въобще не е било компенсирано за понесените неблагоприятни последици по тази схема, докато, както се подчертава в мнението на предприятието, то продължава да се намира в неблагоприятно структурно положение, да понася допълнителни разходи и да страда от липса на гъвкавост поради приложимия статут за държавните служители що се отнася до финансови механизми при пенсиониране или връщане в администрацията, образователни мерки за професионално обучение или по-високи разходи за заплати. Така че настоящият режим, който произтича от реформата, не предоставя никакво предимство на France Télécom и следователно не съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на ДФЕС.
(74)
Това тълкуване произтича от изведените от юрисдикциите на ЕС общи принципи, съгласно които, тъй като държавни помощи представлявали само намесите, които облекчават обичайните разходи в бюджета на едно предприятие, даден закон, чрез който може да се избегне утежняването на бюджета на едно предприятие с разход, който при нормални обстоятелства не би съществувал, не представлява държавна помощ (47). Същото се отнася и за мерки, които освобождават държавен конкурент от неблагоприятно структурно положение в сравнение с частните му конкуренти (48). Това тълкуване също така е в съответствие с практиката на Комисията (49).
(75)
Накрая, в по-общ смисъл Френската република не счита за уместно настоящата процедура да включва механизмите за компенсация и свръхкомпенсация, чрез които между 1991 г. и 1996 г. (вж. таблица 1) France Télécom се е освободило от разходи, за да се определи наличието на помощ, или датата, на която предимство, произтичащо от въведената със закона от 1996 г. реформа, което не съдържа никаква разпоредба в този смисъл, е получило материално изражение. Плащането на такива разходи се е дължало на режим извън общото право, при който приложимата към France Télécom пенсионна схема е считана за автономна, което вече не е така от 1997 г.
(76)
С тези резерви Френската република е уточнила оценката на разходите, предоставена от France Télécom и посочена в съображение 61, от които предприятието вече не е освободено от 1997 г. Въз основа на реална възстановка на положението за периода 2008-2010 г. и приложена ретрополация с коефициент на преминаване Френската република счита, че разходите, от които France Télécom би се освободило освободи в това отношение, са със 165 млн. EUR по-малко от изчисленията на предприятието.
5.2. Относно съвместимостта на възможна държавна помощ с вътрешния пазар
(77)
Във всеки случай Френската република счита, че ако свързаната с France Télécom реформа от 1996 г. е представлявала държавна помощ, тя следва да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар в съответствие с анализа на Комисията в решението ѝ относно La Poste (50). Реформата от 1996 г. освобождава France Télécom от структурни разходи, които са засягали конкурентоспособността на предприятието на пазар в процес на либерализация, и от този момент нататък вноските му се изчисляват чрез конкурентна ставка за равно заплащане по отношение на общите рискове.
(78)
Фактът, че плащаната от France Télécom вноска от 1997 г. насам не включва необичайни рискове по отношение на обикновените служители и не е причина за несъвместимост с вътрешния пазар. В този смисъл в таблица 4, изготвена съгласно предоставената от Френската република информация, е илюстрирана разликата между плащаната от France Télécom вноска и това, което същото е щяло да плаща, ако при изчисляването са били включени необичайни рискове, като се приспаднат разходите за самоосигуряване от France Télécom и останалите удръжки, които утежняват бюджета му в сравнение с конкурентите.
Таблица 4
Вноска „от работодателя“ на France Télécom в периода 1997-2010 г., изчислена с приложена конкурентна ставка на равно заплащане (КСРЗ) и изменена конкурентна ставка на равно заплащане (КСРЗ*), за да се включат необичайните рискове
Година
КСРЗ
В млн. EUR
КСРЗ*
В млн. EUR
КСРЗ-КСРЗ*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Френската република счита, че от 1997 г. насам и до 2043 г. стойността на действително платените и предстоящи за плащане социалноосигурителни вноски от France Télécom с актуализацията ще възлезе на 13,5 млрд. EUR Прилагането на изменена конкурентна ставка на равно заплащане, която при изчисляването отчита необичайните рискове, като се приспаднат плащаните от France Télécom вноски, но не и от конкурентите му, би довело до по-висока годишна вноска за същия период, а именно в размер на 16,7 млрд. EUR. Тъй като не считат за уместно включването на посочените рискове, френските органи са изчислили, че разликата (3,2 млрд. EUR) би била до голяма степен компенсирана с платената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR.
(80)
Според Френската република подобно на решението относно La Poste (51) може да се счита, че тази вноска с определен размер е възможно да се смята за еднократна компенсация за плащането на вноските, свързани с изменена ставка, отчитаща вноските за необичайните рискове. Тогава изглежда размерът на еднократната компенсация превишава към настоящия момент сумата, получена от разликата между определената с реформата от 1996 г. ставка и посочената в таблица 4 изменена ставка, и същата тази сума на еднократната компенсация никога няма да бъде напълно покрита от разликата между двете ставки. При тези обстоятелства изразените от Комисията съмнения в решението ѝ за откриване на официална процедура по разследване що се отнася до липсата на действителна конкурентна равнопоставеност между France Télécom и конкурентите му ще бъдат разсеяни.
(81)
За Френската република реформата на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители, работещи за La Poste, въведена през 2006 г., и подкрепена с примера за France Télécom през 1996 г., е идеално сравнима с последната по отношение на основните аспекти. Като се има предвид тази сравнимост, Комисията няма основание да не разглежда прецедента във връзка с La Poste. По-специално Комисията следва да допусне извънредната вноска с определен размер, наложена на France Télécom, да бъде взета предвид в анализа на равностойното конкурентно положение след реформата, като de facto бъде счетена за аванс от плащането на социалноосигурителните вноски за необичайните рискове.
(82)
Обратното - разискванията в Националното събрание и в Сената, в които тогава се посочва период от десет години за финансовото покритие на реформата, биха се базирали на по-точни декларации. Подобна мотивировка не би могла да се открие нито в изложенията на мотивите за проектозаконите, нито във въпросните закони или приетите за тяхното прилагане текстове. Намерението на законодателя през 1996 г. е било да определи разходите за пенсии на France Télécom на ниво, равно с това на конкурентите му, а не да обезсмисля реформата за период от десет години, както е видно от мотивите, които Комисията би могла да приеме, ако се базира на извадени от контекста декларации.
(83)
От парламентарните разисквания несъмнено би могъл да се направи изводът, че вноската ще бъде с определен размер без да зависи от разходите, които държавата в действителност ще трябва да поеме. По същия начин в Решение № 96-385 DC от 30 декември 1996 г. Конституционният съвет е изтъкнал, че вноската с определен размер от 37,5 млрд. FRF се обосновава с поемането на пенсиите на държавните служители от държавата без да представлява насрещна престация за тях, докато, от друга страна, плащанията в държавния бюджет не биха били засегнати от конкретен разход и биха съответствали на общите условия за баланс на същия бюджет съгласно член 18 от наредбата от 2 януари 1959 г. относно закона за държавния бюджет.
(84)
Според Френската република точният размер на извънредната вноска е бил определен със Закона за държавния бюджет за 1997 г., като е взет предвид не десетгодишен период за „възстановяване“ на дължимото на държавата чрез тази вноска, а точно обратното - в зависимост от ефекта върху структурата на баланса на France Télécom по такъв начин, че вноската да остане поносима. Размерът на вноската не е бил определен въз основа на логика за компенсиране на държавата за разходите, а като се отчитат възможностите на предприятието за плащане.
(85)
Начинът, по който тази вноска е била управлявана, без да се търси връзка с действително изплатените пенсионни плащания от 1997 г., потвърждава, че тя е с определен размер. Следователно от предоставените от Френската република данни е видно, че между 1997 г. и 2006 г. изплатените пенсии на държавните служители на France Télécom чрез специално определена за целта сметка възлизат на […] млрд. EUR, докато държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom е превела в същата сметка сумата от 3,4 млрд. EUR. За същия период нефинасираният от платените социалноосигурителни вноски остатък би възлизал на 1,2 млрд. EUR. Освен това през 1997 г. се е считало, че този фонд ще съществува от 17 до 25 години, без това да има връзка с десетгодишния период, на който Комисията основава обосновката, която тя очевидно иска да приеме.
(86)
Френската република счита, че France Télécom би останало извън пазара без реформата, с вноски, достигащи 77 % от брутното индексно възнаграждение през 2010 г. и ресурсно обезпечаване в сметките си на задълженията за пенсии на работещите за него държавни служители. Ето защо реформата е била решаващ етап от адаптирането към либерализацията на пазара в съответствие с цел на ЕС и е била ограничена до необходимия минимум. Без тази реформа France Télécom би останало извън пазара и не би могло да набере необходимите инвестиции, и по-специално за да позволи необвързания достъп до абонатна линия, без да бъде изключен рискът от изпадане в несъстоятелност, така че реформата не следва да оказва отрицателно въздействие върху конкуренцията.
(87)
Освен това според Френската република реформата на начина на финансиране на пенсиите на France Télécom, и по-специално налагането на плащане на извънредна вноска, не е довела до разход за държавата между 1997 г. и 2006 г., а в действителност според оценките на френските органи е генерирало нетен приход от над 9,1 млрд. EUR за френската държава (52). Ако трябва да се изчислява доходът от извънредната вноска, Френската република счита, че трябва да се приеме дисконтов процент от 7 %. Следователно принципът за извънредната вноска е бил възприет през 1996 г. Инвестиционният хоризонт би трябвало да е продължителен, тъй като очакваните разлики между пенсиите за плащане и очакваните социалноосигурителни вноски превишават 500 млн. EUR едва през 2005 г., т.е. 9 години по-късно, а сумата от 1 млрд. EUR - едва 12 години по-късно. Средно за 1996 г. ставката на лихвата на държавните облигации (наричани по-долу „ДО“) за 15 години е била 6,9 %. От своя страна France Télécom е емитирало държавни облигации в периода ноември 1991 г. и ноември 1997 г. при сравнима средна ставка от 7 %.
(88)
Накрая, запорирането на сумите, поискано от Комисията съгласно решението ѝ относно прилагането на професионален данък към France Télécom (53), последвано от плащането на посочените суми, би трябвало да накара Комисията да сметне решението си за изпълнено в съответствие със съобщението ѝ от 2007 г. в тази област (54). Поради това кумулативният ефект на тези помощи не следва да се разглежда.
6. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
6.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(89)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(90)
Прилагането на кумулативните условия на този член към фактите по случая се разглежда в раздели 6.1.1-6.1.5.
6.1.1. Помощ, предоставена от държавата чрез държавни ресурси
(91)
Законът от 1990 г. и законът от 1996 г. са приети от френската държава. В тях се предвижда мярката, съгласно която France Télécom плаща насрещна пррестация в държавната хазна в замяна на уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom. Тъй като в съответствие със закона от 1996 г. насрещната престация, плащана от France Télécom в държавната хазна, е по-малка спрямо първоначалния вариант на закона от 1990 г., помощта се отпуска на France Télécom чрез държавни ресурси на френската държава.
6.1.2. Поставяне в по-благоприятно положение на някои предприятия
(92)
В закона от 1990 г. е определена схемата, приложима към обществения оператор със статут на юридическо лице France Télécom. Законът от 1996 г. относно националното предприятие France Télécom изменя тази схема с разпоредби, които се прилагат към France Télécom съгласно реда и условията, определени в него само за това предприятие.
(93)
Въведената със закона от 1990 г. схема има за цел да определи конкретна насрещна престация що се отнася до принципите и размерите на платените на френската държава от France Télécom вноски „от работодателя“. Също така платимата от France Télécom насрещна престация, предвидена в първоначалната редакция на закона от 1990 г. и прилагана в периода 1991-1996 г., заедно с различната насрещна престация, въведена със закона от 1996 г. и прилагана от 1997 г., са конкретни мерки, които се отнасят само за France Télécom, и следователно, противно на твърдението на France Télécom, изпълняват условието за избирателност.
6.1.3. Икономическо предимство, което нарушава или заплашва да наруши конкуренцията
(94)
Следва да се определи дали мерките, които определят размера на разглежданата компенсация, поставят France Télécom в по-благоприятно положение. Въпросът дали измененията, въведени в член 30 от закона от 1990 г. със закона от 1996 г., представляват помощ в смисъл че предоставят икономическо предимство на France Télécom, трябва да се разглежда в светлината на естеството и общата структура на въпросната пенсионна система и произтеклите от нея последици за France Télécom, а не през призмата на причините и целите на измененията. Противно на твърдението на Френската република. преследваната с изменението на закона от 1990 г. цел по принцип не е уместна за оценяване на въздействието на мерките.
(95)
Поемането от държавата на задължение за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom произтича от прилагането на Кодекса за гражданските и военните пенсии, който е единствено приложим към въпросните бивши държавни служители. Нито законът от 1990 г., нито този от 1996 г. изменят статута на тези държавни служители, нито пък принципа за поемане от държавата на задължението за изплащането на пенсиите им. Поемането на задължение за плащането на пенсиите изглежда произтича от принципа, според който статутът на държавните служители означава, че те служат на общественото благо при пълна независимост и в общ интерес. Не е такъв случаят обаче когато тези държавни служители работят за предприятие, което предоставя услугите си срещу заплащане с цел да обслужва интереса и да носи печалба на това предприятие в конкуренция с други предприятия, които предоставят същите услуги.
(96)
В този смисъл плащането на насрещна престация на държавата, предвидено със закона от 1990 г. както в първоначалната му редакция, така и с въведените със закона от 1996 г. изменения, представлява изключение от принципа за поемане на тези разходи от френската държава. Изключението се обосновава с естеството и общата структура на системата, приложима към пенсиите на работещите във France Télécom държавни служители. В действителност, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии френската държава е длъжна да извършва уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom, които са с общ статут на държавни служители на френската държава и не подлежат на общото право за социалноосигурителните плащания.
(97)
Дори при отсъствието на насрещна престация от France Télécom френската държава би била не по-малко задължена да осигурява пожизнено държавните служители с въпросния статут, освен при едностранна промяна на тези ангажименти. Напротив, предоставянето на обучени от държавата държавни служители на France Télécom без никаква насрещна престация по отношение на платените или предстоящи за плащане пенсии би предоставило очевидно предимство на предприятието.
(98)
Тъй като конкурентните на France Télécom предприятия не наемат служители със статут на държавен служител, към които френската държава да има подобни финансови задължения, логиката на въведената със закона системата за финансиране на пенсиите и плащането на насрещни престации от France Télécom не може да се приложи към тях. В потвърждение на факта, че статутът на служителите на конкурентите е различен по отношение на рисковете от неплащане на заплати, обхванати от общото право за социалноосигурителните плащания, френските органи явно считат плащането на социалноосигурителните вноски за покриването на този риск за обосновано в техния случай. Именно на този статут се позовава Френската република, за да счита, че включването на необичайните рискове за държавните и обикновените служители при изчисляването на изплатената насрещна престация на държавата от France Télécom съгласно закона от 1996 г. не може да се обоснове.
(99)
От горепосоченото следва, че по отношение на платените разходи за наемане на обикновени служители тези предприятия нито de jure, нито de facto са в положение, сравнимо с това на France Télécom по отношение на държавните му служители, противно на твърдението в мненията на Френската република и на France Télécom.
(100)
По същия начин, не е необходимо да се прави сравнение между прилаганата към France Télécom схема на насрещна престация и схемата, определена за други държавни институции, които наемат държавни служители, като френския монетен двор (Monnaie de Paris) или Националната служба по горите (Office National des Forêts), и които за някои от дейностите си могат да бъдат квалифицирани като предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, или други държавни организации с промишлен и търговски характер, като EDF (Électricité de France) или GDF (Gaz de France) в миналото. EDF или GDF са имали специфични пенсионни системи, които не са приравнени към тези на държавните служители. От друга страна, схемите на EDF и на GDF са били обезпечени с обща схема оттогава, въпреки че е уместно да се подчертае, че Комисията е заключила, че не е съществувала помощ единствено доколкото обезпечението е било финансово неутрално за държавата (55), какъвто не е случаят с реформата от 1996 г. в настоящия случай.
(101)
В замяна на това, схемата за насрещна престация в полза на държавата срещу плащането на пенсиите на държавните служители, работещи за La Poste, преди описаните и одобрени изменения от Комисията при определени условия в решението ѝ относно La Poste, е била схема на национално предприятие, сравнимо с държавна организация с промишлен и търговски характер, и съгласно първоначалната редакция на закона от 1990 г. остава подобна на схемата на France Télécom по отношение на годишното възстановяване на разходите на държавата за изплатените пенсии на пенсионираните държавни служители и погасяването на разходите, предвидени в член L-134 от Кодекса за социално осигуряване.
(102)
Дори и да изглежда, че La Poste не е в конкуренция с France Télécom - конкуренция, която предоставените на France Télécom предимства са можели да нарушат или заплашат - вярно е също, че логиката и разпоредбите на пенсионната схема на държавните служители на France Télécom преди реформата от 1996 г. са били същите като тези от сравнимата схема, приложена към La Poste по същото време. От друга страна, Комисията е сметнала в решението си относно La Poste, че реформата на приложимата към La Poste схема е представлявала държавна помощ, противно на твърденията на Френската република във връзка с France Télécom. Като цяло, за да се направи оценка на положението на France Télécom, то трябва да бъде съпоставено с положението на държавно или частно предприятие, което би наело държавни служители, които биха запазили своя статут. Такива предприятия биха се оказали в същото сравнимо положение като France Télécom. Именно в съответствие с тази система за сравнение може да се оцени наличието на държавна помощ в полза на France Télécom.
(103)
Също така не може да се твърди, че една мярка не предоставя предимство на дадено предприятие, в случая France Télécom, само защото представлява компенсация за известно неблагоприятно положение за предприятието в миналото, противно на твърденията на Френската република и France Télécom. Комисията отхвърли наскоро и довода на един заварен далекосъобщителен оператор, конкурент на France Télécom, според който специфични пенсионноосигурителни права, подобни на тези на наследените от миналото на държавната служба и различни от тези по общото право за една част от персонала, могат да бъдат основание за мерки за намаляване на направените от оператора социални разходи, свързани с пенсиите на тази категория персонал (56). В този смисъл, както са подчертали френските органи по време на разискванията по проекта, законът от 1996 г. е наложил нов и голям разход за френската държава за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom. Заедно с това законът от 1996 г. е довел и до намаляване на все още плащаната от France Télécom насрещна престация.
(104)
Поради предвидения със закона от 31 декември 1996 г. начин на изчисляване на ставката на вноската „от работодателя“, France Télécom плаща на държавата насрещна престация с по-малък размер, отколкото би плащало при отсъствие на закона. Освен това, поради погасителния характер на въведената с този закон вноска „от работодателя“, France Télécom незабавно е подновило към 31 декември 1996 г. провизията, определена в сметките му, за плащането на бъдещите си задължения. По този начин разходът, от който France Télécom е било освободено, не е бил нито нов, тъй като законът от 1990 г. продължава предходната бюджетна практика, нито непредвидим, тъй като предприятието е заделило провизии за тази цел, нито дерогация от общото право в областта на социалното осигуряване, тъй като то не се прилага към плащаната от France Télécom насрещна престация.
(105)
С влизането в сила на закона от 1996 г. на френската държава е прехвърлено задължението за годишна вноска, изцяло покриваща in fine разходите за финансиране на пенсиите на засегнатия персонал. Отпуснатата съгласно закона от 1996 г. сума на помощта от влизането му в сила може да се изчисли чрез годишната разлика между насрещната престация, която представлява погасителната вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom на френската държава, и разходите, които предприятието би платило в приложение на закона от 1990 г., посочени в таблица 1, ако същият не е бил изменен, като се приспадне сумата на платената през 1997 г. вноска с определен размер.
(106)
От предоставените от Френската република оценки, изложени в съображение 40, е видно, че към момента на реформата през 1996 г. и до предвиденото погасяване на финансовите задължения вследствие на поетите от френската държава разходи, френските органи са успели да оценят общата сума на новия нетен разход до 2043 г. - годината на приключване на финансовите задължения на държавата към пенсионираните държавни служители или ползвателите на техните права - на стойност […] млрд. EUR. Размерът на нетния разход през 1996 г. е възлизал на […] млрд. EUR, след като са приспаднати годишните вноски на France Télécom (15,2 млрд. EUR), тези на служителите ([…] млрд. EUR) и извънредната вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR.
(107)
Трябва също така да се отбележи, че изчислените суми по време на реформата през 1996 г. са приблизителна оценка на действителната стойност (57). Предвидените суми за плащане на насрещна престация от France Télécom под формата на годишни вноски, както и платената през 1997 г. еднократна компенсация в размер на 5,7 млрд. EUR, нито са имали за цел, нито са насочени към бюджетен неутралитет за френската държава. Ако беше така и при условие че хипотезите за актюерските изчисления са подходящи, разходите и приходите за целия период биха били равни и следователно France Télécom не би имало икономическо предимство.
(108)
Френските органи са били наясно, че „прехвърлянето на разходите за пенсии на държавните служители на France Télécom към общия бюджет на държавата“ е било „нов и голям разход за държавата“, който извънредната вноска с определен размер или приходите от отстъпването на част от акциите на предприятието, притежавани от държавата, ще покрият само отчасти. Следователно посочените в съображение 31 разисквания сочат, че през 1996 г. френската държава не се е стремила към пълно компенсиране на поетия от нея занапред нов разход, а точно обратното - че се е стремила към поемането му така, че „на първо място [да бъдат] взети предвид голяма част от интересите на предприятието в този случай“.
(109)
Очевидно е, че дори при актюерски хипотези, различни от приетите от френската държава за оценяването на новопоетия от държавата разход, и независимо от платената през 1997 г. извънредна вноска с определен размер, реформата е предоставила значително икономическо предимство под формата на по-малки пенсионноосигурителни вноски „от работодателя“. Следователно, тъй като чрез вноската с определен размер или еднократна компенсация, прехвърлените на френската държава разходи не са могли да бъдат изцяло покрити, а най-много намалени, и предвид разглежданите суми е неуместно да твърди, че приетото тогава актюерско изчисление е било подходящо, нито че произтичащите от него прогнози за целия период до 2043 г. са били точни.
(110)
От друга страна е неуместно да се сравняват финансовите предимства, произтичащи от по-ниските социалноосигурителни вноски на France Télécom, с предполагаемите недостатъци в резултат на наемането на държавни служители, както посочва France Télécom, подкрепено от Френската република. В действителност законът от 1996 г. в никакъв случай не е довел до нарастване на предполагаемите недостатъци, тъй като не в закона е причината за наемането на допълнителни държавни служители. Впрочем чрез облекчаването на France Télécom от част от финансовите му задължения законът от 1996 г. не е имал за цел да компенсира предполагаемия недостатък, свързан със заплатите, или според израза на France Télécom - по-малката гъвкавост при наемането на държавни служители.
(111)
Поради това с цел по-голяма изчерпателност следва да се отговори на доводите за изложените от Френската република и France Télécom предполагаеми недостатъци при наемането на държавни служители.
-
Първо, непосредствено преди пълното отваряне на френския пазар за конкуренцията France Télécom е разполагало с обучен и компетентен персонал, без който, ако би трябвало да бъде заменен изцяло, предприятието не би запазило пазарното си положение - нещо, което France Télécom пропуска да спомене в писменото си изложение.
-
Освен това сумата на заплатите и инвестициите в обучение на персонала - които според France Télécom представляват недостатъци, са обичайни разходи в бюджета на едно предприятие, и не е установено, че те не подобряват ангажираността и производителността на служителите спрямо конкурентите.
-
От друга страна, макар да е вярно, че France Télécom не разполага с възможности за коригиране на сумата на заплатите чрез въвеждане на социален план за намаляване на броя на засегнатите служители, е съмнително, че такъв план, отнасящ се единствено до служителите с държавен статут, поради този техен статут би могъл да бъде правилно изпълнен. В замяна на това преустановяването на наемането на държавни служители през 1997 г. и използването на обикновени служители са предоставили известни възможности за гъвкавост за коригиране на сумата на заплатите.
-
Накрая, макар да е вярно, че предприятието заделя значителни бюджетни средства за насърчаване на ранното пенсиониране на въпросните служители, това не променя факта, че насърчаването и интересът на предприятието да въведе подобен механизъм биха били по-малки без предвиденото със закона от 1996 г. прехвърляне върху френската държава на поетите от France Télécom финансови задължения. Чрез този механизъм се насърчава ранното пенсиониране и съответно по-скорошното поемане на разходите за пенсии на въпросните служители от държавата. Без закона от 1996 г. France Télécom би продължило да поема тези разходи.
(112)
Също така изглежда необосновано, тъй като няма връзка с въпроса за наличието или липсата на произтичащо от въпросните мерки икономическо предимство, разглеждането на изтъкнатите от жалбоподателите конкурентни предимства за France Télécom вследствие на предишния му монопол. Предполагаемите предимства и недостатъци нямат фактическа връзка с въпроса за уеднаквяването на условията на конкуренция на пазарите на далекосъобщителни услуги що се отнася до социалните разходи.
(113)
Само предвидената със закона от 1996 г. извънредна вноска с определен размер веднага води до нарастване на разходите на France Télécom спрямо вече определеното референтно положение. Плащането на вноската с определен размер е намалило сумата на получената и оставаща за получаване от France Télécom помощ до погасяването на поетите от френската държава финансови разходи вместо France Télécom съгласно закона от 1996 г. Без да се засяга точността на тогава приложените от френското правителство актюерски методи, без вноската с определен размер нетната сума на разходите, от които би било облекчено France Télécom през 1996 г., би възлизал на 18,9 млрд. EUR, а не на […] млрд. EUR.
(114)
Законът от 1996 г. е предоставил и продължава да дава възможност на France Télécom да разполага с по-големи финансови ресурси, за да извършва дейността си на съответните пазари. Вследствие на закона от 1996 г. тези ресурси са по-значително по-големи спрямо тези, с които France Télécom е разполагало по време на закона от 1990 г. в първоначалната му редакция. Пазарите на далекосъобщителни услуги, на които France Télécom е извършвало и продължава да извършва дейността си на цялата територия на Франция и в останалите държави членки, постепенно са отваряни за конкуренцията чрез постепенното премахване на изключителни или специални права от 1988 г., а след това и чрез пълното им премахване през 1998 г., освен при конкретни изключения. Отварянето на пазара за конкуренцията във Франция завършва през 2002 г. Премахването на правните пречки е съпътствано от навлизането на други оператори, с които France Télécom се конкурира и тогава, и сега, дори преди законодателните мерки от 1990 г. и 1996 г., предмет на настоящото решение.
(115)
Освободено от задължението за обезпечаване на разходите за бъдещи пенсии на държавните си служители и при по-ниско ниво на годишна социалноосигурителна вноска, France Télécom е постигнало баланс с по-малко задължения и разходи, което е увеличило привлекателността му при набирането на капитал и го е поставило в по-благоприятно положение в сравнение с това преди реформата от 1996 г. Облекчено от свързани с френския исторически пазар разходи, предприятието е могло да се развива по-безпроблемно на новоотворените за конкуренцията пазари в другите държави членки, което в действителност е и направило, както се посочва в съображения 48-50.
(116)
От горепосоченото следва, че намаляването на разходите на France Télécom в резултат на начина на изчисляване на платимата на френската държава компенсация в замяна на поемането на разходите за пенсиите на държавните служители, нарушава или заплашва да наруши конкуренцията между France Télécom и новите оператори във Франция и в другите държави членки, в които France Télécom присъства.
6.1.4. Засягане на търговията между държавите членки
(117)
Пазарите, на които France Télécom извършва дейност във Франция, са постепенно отваряни за конкуренцията от 1988 г. и съответно широко отворени за търговия между държавите членки. С Директива 96/19/ЕО се предвижда пълното либерализиране на сектора на далекосъобщенията от 1 януари 1998 г. Във Франция се установяват оператори с капитал, притежаван отчасти от предприятия от други държави членки. Някои от тези пазари са свързани с международните далекосъобщения между държавите членки. По същия начин чрез дъщерни дружества France Télécom предоставя електронни съобщителни услуги в други държави членки, а именно Испания, Белгия и Обединеното кралство.
(118)
При тези обстоятелства дадена мярка, която облекчава експлоатационните и оперативните разходи на France Télécom и съответно освобождава ресурси, с които предприятието разполага за инвестиции или за подобряване на търговското си предлагане във Франция, или за да се установи в други държави членки, може да засегне търговията между държавите членки.
6.1.5. Заключение относно наличието на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(119)
От горепосоченото следва, че като намалява насрещната престация, каквато представлява платимата на държавата вноска „от работодателя“ в замяна на разходите за пенсии, предвидени в първоначалната редакция на закона от 1990 г., и като я заменя с предвидената в закона от 1996 г. насрещна престация, доколкото последната е с по-малък размер от предходно прилаганата, Френската република е предоставила чрез държавни ресурси помощ на France Télécom, която нарушава или заплашва да наруши търговията между държавите членки по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, и то по време на предвиденото със закона от 1996 г. прехвърляне на разходите.
(120)
Следователно е необходимо да се проучи дали тази помощ може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар.
6.2. Алтернативни правни основания за съвместимост на помощта
(121)
Комисията отбелязва, че Франция не се е позовала на член 106, параграф 2 от ДФЕС като основание за съвместимостта на разглежданите мерки.
(122)
Предвидените в член 107, параграф 2 от ДФЕС дерогации за помощите със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощите за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия и други извънредни събития, както и помощите, предоставени в отделни региони на Федерална република Германия, очевидно не са приложими в разглеждания случай.
(123)
По отношение на предвидените в член 107, параграф 3 от ДФЕС дерогации Комисията констатира, че разглежданите помощи не са предназначени за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, не представляват проект от общоевропейски интерес и нямат за цел преодоляването на сериозни затруднения във френската икономика. Също така те нямат за цел насърчаване на културата и опазването на наследството.
(124)
Следователно изглежда, че само член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е приложим за оценка на съвместимостта на тази мярка.
6.3. Съвместимост на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(125)
Съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС: „За съвместими с вътрешния пазар могат да се считат: (…) помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (…)“.
(126)
За бъде счетена дадена помощ за съвместима с вътрешния пазар с мотива, че улеснява развитието на икономически дейности или на някои икономически сектори, тя трябва да подобрява начина, по който се упражнява икономическата дейност. Дадена помощ е съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) само ако не засяга условията до степен, която противоречи на общия интерес. В оценката си Комисията обръща особено внимание на критериите за необходимост и пропорционалност (58).
(127)
Първо, и предвид изразените от Комисията съмнения в решението ѝ за откриване на процедурата, следва да се отбележи, че Френската република е удържала от France Télécom достатъчно голяма сума, съответстваща на изисканото от Комисията възстановяване на помощите в решението ѝ относно прилагането на професионален данък към France Télécom (59). Комисията, след потвърждение на решението на Първоинстанционния съд, което отхвърля иска за отмяна на това решение от Съда (60), счита, че Френската република е предприела необходимите мерки за изпълнение на задълженията си по това решение. Тъй като правилното възстановяване на изплатените помощи в съответствие с професионалния данък премахва икономическото предимство, което е имало France Télécom, в този смисъл не е уместно да се разглеждат последиците от евентуално натрупване с помощта, предмет на настоящата процедура.
(128)
По отношение на останалото следва да се отбележи още в самото начало, че противно на инвестиционните разходи, социалноосигурителните разходи на едно предприятие представляват текущи оперативни разходи и че дадена помощ, която води до съкращаването им, представлява помощ за функционирането на предприятието, чиято съвместимост с вътрешния пазар съгласно съдебната практика на Съда подлежи на стриктна оценка от Комисията.
6.3.1. Съответствие на мярката за помощ с цел от общ интерес
(129)
В настоящия случай приведената в действие помощ от 1997 г. насам може да се счита като целяща да улесни развитието на икономическата дейност за предоставяне на електронни съобщителни услуги в контекста на пълната либерализация на тези пазари. В действителност законът от 1996 г. е бил приет заедно със Закон № 96-659 от 26 юли 1996 г. относно регламентирането на далекосъобщенията, който въвежда произтичащите за Франция задължения от правото на ЕС, а именно тези от Директива 96/19/ЕО.
(130)
В този смисъл общата цел, която се цели със закона от 1996 г. що се отнася до плащането на насрещна финансова престация на френската държава, е да се сближат равнищата на задължителните социалноосигурителни и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, произтичащи на общото право за социалноосигурителните плащания. Използваното средство, а именно мярка за помощ, насочена пряко и изключително към начина на определяне на вноските „от работодателя“ на France Télécom, изглежда подходящо за постигане на определената цел.
(131)
Дадена мярка за помощ, предназначена да намали текущите социалноосигурителни разходи на France Télécom, поети във време, когато предоставянето на услуги при съществуващ монопол по отношение на голяма част от дейностите му, не е изисквало икономически ефективно поведение, в една различна конкурентна среда може да допринесе за подобряването на начина на предоставяне на предишните монополни услуги, доколкото разпределянето на финансови ресурси от конкуренти предприятия за техните социалноосигурителни разходи не води чрез отклонения до процес на конкуриране на основата на качествата. Разбира се, по-долу са изразени резерви по отношение на адекватността на някои разпоредби на закона за постигането на преследваната от него цел. При все това нито легитимността, нито съответствието му с целта от общ интерес за развитие на пазари на електронни съобщителни услуги с ефективна конкуренция, като допринася по този начин за технологичния напредък и за икономическия подем на тази дейност, не следва да се поставят под съмнение.
6.3.2. Необходимост от мярката за помощ
(132)
Ограничаването на броя на държавните служители, работещи за France Télécom, наложено с предвидената в закона от 1996 г. забрана за наемане след 1 януари 2002 г., неизбежно би довело до значително увеличаване на пенсионноосигурителната тежест за France Télécom пропорционално на заетите в него държавни служители. Лишено от възможността да наема държавни служители от държавните институции, което от друга страна е разбираемо предвид предоставянето на въпросните услуги вече в конкурентна среда, France Télécom би било изправено пред прекомерно големи разходи за пенсии на въпросните служители в сравнение с тези на конкурентите му тогава и сега. Също така следва да се отбележи, че задължението за плащане на насрещна престация на френската държава, предвидено в първоначалните разпоредби на закона от 1990 г., е засягало не само заетите държавни служители на конкурентни пазари през 1990 г. и по-нататък, но и държавните служители от главната дирекция на Министерството на пощите и далекосъобщенията, излизащи в пенсия през 1990 г.
(133)
Така например според Френската република ставката на вноската за France Télécom при запазване на разпоредбите на закона от 1990 г. би била 77 % от брутното индексно възнаграждение на заетите държавни служители през 2010 г. Тази ставка е близка до […] %, което би позволило да се осигури напълно равностойно конкурентно положение по отношение на общите и различните от общите рискове между France Télécom и неговите конкуренти. В абсолютни стойности разликата би била около […] млн. EUR годишен допълнителен разход спрямо ставката на вноската, осигуряваща равнопоставено конкурентно положение. Освен това поради непосочването в закона на вече погасителния характер на вноските „от работодателя“, France Télécom щеше да продължи да бъде изправено пред нуждата от значително по-голямо обезпечаване в сравнение с вече заделените провизии през 1996 г. в размер на 3,6 млрд. EUR.
(134)
В този смисъл съображенията на жалбоподателите, че France Télécom е могло от 1996 г. да поеме финансово задължение, което е много по-голямо от разходите, от които го е освободила френската държава, не са уместни, тъй като нямат връзка с разглеждания въпрос. Въпреки че нарастването на поетите финансови задължения от France Télécom през 1996 г. и разглежданите суми към момента да елиминират изтъкнатия от Френската република риск от изпадане в несъстоятелност на предприятието, ако беше продължило прилагането на предвидената в закона от 1990 г. схема, мярката за помощ изглежда необходима за в бъдеще, за да може France Télécom да се конкурира на въпросните пазари на основата на качествата си, без върху него да пада тежестта на наследени от миналото социалноосигурителни разходи, които не съществуват за неговите конкуренти.
(135)
Съображенията на жалбоподателите и на далекосъобщителния оператор относно уместността на цялостна оценка с оглед да се прецени необходимостта от помощта спрямо другите предимства, произтичащи от монопола на France Télécom в миналото, в случая са неоснователни. Наистина от 1996 г. на много пазари на услуги, на които извършва дейност във Франция, France Télécom продължава да заема водещо положение именно вследствие на мрежови ефекти, присъщи на пазарите на съобщенията. Освен това France Télécom е разширило присъствието си на пазарите в други държави членки, като е заело сериозни позиции, по-конкретно в Полша и Испания. Вярно е също че, както подчертава косвено далекосъобщителният оператор в мнението си, поради господстващото си положение по смисъла на член 102 от ДФЕС или поради значителната си пазарна сила съгласно приложимата правна уредба към електронните съобщения в ЕС (61), France Télécom има особени асиметрични задължения, които конкурентните предприятия с по-малка пазарна сила нямат.
(136)
Впрочем тези задължения, например по отношение на достъпа до неговата мрежа, определянето на тарифите според разходите или въздържането от търговско поведение, допустими за дадено предприятие, което не заема господстващо положение, са предназначени именно за да се гарантира, че положението на France Télécom, наследено от предишния му монопол, не е в ущърб на конкуренцията. Тези ad hoc регулаторни инструменти, разработени и периодично прилагани от националните органи в областта на регулирането и конкуренцията, както и от Комисията (62), са по-целенасочени и ефективни за премахване на посочените от жалбоподателите трайни недостатъци вследствие на предимствата на France Télécom, дължащи се на предишния му монопол.
(137)
Следователно държавната помощ, предмет на настоящата процедура, изглежда необходима за постигането на цел от общ интерес и подобрява условията на конкуренция, свързани с разходите за пенсии, и по този начин предоставянето на електронни съобщителни услуги.
6.3.3. Пропорционалност на мярката за помощ
(138)
Налага се изводът, че въведената със закона от 1990 г. насрещна финансова престация в полза на държавата за уреждането и плащането на пенсиите е конкретно за France Télécom и sui generis. Принципът за пълно възстановяване, предвиден с първоначалния закон от 1990 г., е заменен с различна схема за определяне на размера на насрещната престация, плащана на държавата от 1996 г. Теоретично е имало няколко възможности за определяне на размера на плащаната от France Télécom вноска „от работодателя“,като се стига до пълно поемане на разхода от държавата без възстановяване. От 1997 г. тази насрещна престация се изчислява спрямо определи разходи на конкурентните предприятия в сектора. За да се установи дали помощта е пропорционална за постигане на определената цел, следва да се проучи дали референтната рамка за определянето на размера на насрещната престация, приета със закона от 1996 г., е обективна и обоснована.
(139)
Следва да се отбележи още в самото начало, че в процедури, свързани с намаляването на разходите за пенсии на държавни служители на бивши монополни оператори в сектора на далекосъобщенията, OTE в Република Гърция и BT Plc в Обединеното кралство, Комисията е проверила по-специално дали тези предприятия са били обект на социалноосигурителни разходи, еквивалентни на тези на конкурентите, за да вземе съответното решение за съвместимост или несъвместимост с вътрешния пазар по силата на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС на предоставените на въпросните оператори държавни помощи (63). В разглеждания случай Комисията констатира, че ежегодно плащаните от France Télécom и предвидени със закона от 1996 г. погасителни вноски не дават възможност да се гарантира удържането на социалноосигурителни разходи, еквивалентни на тези на неговите конкуренти. Конкурентната ставка на равно заплащане (наричана по-долу „КСРЗ“) не е постигната.
(140)
Френската република и France Télécom обаче се позовават на извънредната вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR, платена през 1997 г. от France Télécom съгласно закона от 1996 г. Сумата на вноската с определен размер е била изчислена през 1996 г. по такъв начин, че за период от десет години от прилагането на закона от 1996 г. да компенсира допълнителния разход, предвиден тогава за държавата, като, от друга страна, са отчетени счетоводните провизии, които France Télécom е било заделило и които предприятието е успяло да поднови през бюджетната 1996-1997 година. Извънредната вноска с определен размер се разделя на два елемента:
-
от една страна, сумата от 3,6 млрд. EUR заделени провизии от France Télécom до 1996 г. за поемането на разходите за тогава предвидените бъдещи пенсии на държавните служители;
-
от друга страна, сумата от 2,1 млрд. EUR (наричана по-долу „допълнителната сума“), съответстваща както според прогнозите на държавните органи, така и според фактите, на нетните социалноосигурителни разходи за уреждане на пенсиите, които държавата е трябвало да плати в рамките на десет години - между 1997 г. и 2006 г., поради прехвърлянето на разходите за пенсиите на държавните служители от сектора на далекосъобщенията.
(141)
Тъй като чрез вноската с определен размер от 5,7 млрд. EUR никога не се е целяло компенсиране на отсъствието на конкурентна ставка на равно заплащане между France Télécom и неговите конкуренти, не би било обосновано да се търси баланс тази вноска и годишните погасителни вноски, които не са били платени от France Télécom, а биха били необходими за постигането на действителна конкурентна ставка на равно заплащане.
(142)
За сметка на това, при разглеждането на парламентарните разисквания е видно, че допълнителната сума от 2,1 млрд. EUR е била предназначена да покрие прехвърлянето на разходите от 1997 г. до 2006 г. и на практика да отстрани последиците от помощта за десетгодишен период. Така нетното финансиране на France Télécom, съответстващо на тази допълнителна сума, е представлявало финансирането за десетгодишен период на допълнителния разход за реформата за френската държава.
(143)
От друга страна, извънредната вноска включва подновяването на станалите безпредметни счетоводни провизии, заделяни до 1996 г. Подновените от държавата провизии са били създадени от France Télécom, за да може да поеме разходите за бъдещите пенсии и подновяването им премахва последиците от помощта за периода на плащане на пенсиите, които могат да покрият.
(144)
При все това в закона от 1996 г. се посочва една-единствена извънредна вноска, без приложимите разпоредби - както тези на закона за държавния бюджет, така и тези на последващите укази - да разграничават произтичаща от провизиите сума, която би било уместно да се извади от прехвърлените на държавата разходи за този период. В член 6 от закона от 1996 г. ясно се посочва, че извънредната вноска с определен размер е платена под формата на насрещна престация за поемането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители. Поради това при анализа на реформата извънредната вноска следва да се разглежда в нейната цялост.
(145)
Тъй като чрез плащането на извънредната вноска с определен размер France Télécom е покрило разходите за пенсии на държавните служители в сектора на далекосъобщенията и компенсационните разходи между схемите за близо петнадесет години, последиците от помощта са били неутрализирани. Следователно с плащането на извънредната вноска France Télécom е неутрализирало последиците от помощта през този период. Поради това е оправдано през този период France Télécom да не е длъжно да изпълнява условията за съвместимост на тази помощ и така да не плаща необходимата годишна вноска за осигуряването на конкурентна ставка на равно заплащане, включваща необичайните рискове за обикновените служители.
(146)
Стъпките на тази мотивировка следва да се разгледат подробно.
(147)
Налага се изводът, че годишните погасителни удръжки, плащани от France Télécom след реформата от 1996 г., не дават възможност да се постигне конкурентна ставка на равно заплащане, както се подчертава в решението за откриване на процедурата по разследване. Това произтича от факта, че прилаганата към France Télécom ставка включва само социалноосигурителните вноски за общите рискове за обикновените и за държавните служители и в този смисъл изключва социалноосигурителни вноски за необичайните рискове като безработица или неплащане на заплати в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен път.
(148)
От таблица 4 е видно, че неотчитането на необичайните рискове при изчисляването на платимата от France Télécom вноска води до значителна разлика между насрещната престация, която предприятието плаща на държавата, и това, което би плащала, ако ставката на вноската е била изчислена за осигуряване на напълно равнопоставени условия на конкуренция с базите за изчисление на разходите на конкурентите. Следователно произтичащата от закона мярка за помощ не отговаря на принципа на пропорционалността. За да изпълни този принцип и за да постигне обявената легитимна цел за подобряване на условията на конкуренция чрез уеднаквяване на начините за изчисляване на разходите за сметка на предприятията, извършващи дейност на съответните пазари на далекосъобщителни услуги във Франция, отпуснатата на France Télécom в съответствие закона от 1996 г. помощ би трябвало тогава и сега действително да уеднакви в бъдеще тези разходи, като включи разходите за необичайните рискове за двете категории служители.
(149)
Във връзка с това не може да бъде приет доводът на Франция, че държавните служители не са изложени на някои рискове и съответно е необосновано да се плащат вноски за тези рискове. На първо място, тъкмо в резултат на държавните мерки въпросните рискове не биха се проявили и поради това не е обосновано France Télécom да получава финансово предимство. Например тъкмо поради ангажимента на френската държава спрямо заетите държавни служители във France Télécom и поради факта, че тя е свой собствен осигурител, рискът от неплащане на заплати в случай на оздравителен план на предприятието не съществува. Възможността обаче France Télécom да обяви несъстоятелност, като всеки един конкурент, не може да се изключи. И в двата случая не става въпрос за предимство, предоставено на предприятието, а за предимство, предоставено пряко на неговите служители. Гаранцията за изплащане на заплатите възниква след като предприятието вече престане да съществува. За разлика от France Télécom,едно конкурентно предприятие трябва да плаща социалноосигурителни вноски, за да покрие риска от неплащане на заплати след като вече престане да съществува. Следователно предоставянето на предимство на последното не е обосновано, било то под формата на по-ниска социалноосигурителна вноска, или както е на практика, чрез изключване на този риск от начина на изчисляване на вноските на France Télécom.
(150)
След това, погледнато в по-общ план, самата цел на въведената през 1996 г. реформа, която не изглежда да е била доведена до логичен завършек, е да уеднакви условията на конкуренция по отношение на социалните и данъчните разходи между конкурентите в сектора, и то независимо от статута на служителите им и от наличието на ефективно задължение за France Télécom да членува и да плаща вноски в компетентните организации за управление. Именно тази логика на уеднаквяване на условията на конкуренция би направила възможна съвместимостта на разглежданата мярка с вътрешния пазар. Въпросът дали служителите на France Télécom са изложени или не са на такива рискове е неуместен в тази логика.
(151)
В заключение, едно намаляване на поетите разходи за пенсии с прехвърляне на нетната тежест върху държавата би било в съответствие с принципа на пропорционалността само ако то даваше възможност за уеднаквяване на условията на конкуренция. Впрочем France Télécom не е било поставено в положение на пълна равнопоставеност с предприятията от сектора по отношение на социалните разходи върху заплатите, тъй като някои социални и данъчни разходи не са били включени в базата за изчисляване на годишната вноска.
(152)
Противно на претенциите на Френската република и на France Télécom, също толкова необосновано е да се взима предвид вече изплатената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR, за да се съпостави с недостатъчната ставка на прилаганата към France Télécom погасителна вноска.
(153)
Първо, Комисията желае да припомни, че при всяко положение тя трябва да установи дали условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, са изпълнени, без да е обвързана с предходната практика на вземане на решения, дори такава да бъде установена (64).
(154)
Във всеки случай разглежданата тук реформа значително и в много отношения се различава от посочената в решението относно La Poste (65), на което се опитват да се позоват френските органи.
(155)
В действителност, противно на реформата, посочена в решението относно La Poste, на което се позовават Френската република и France Télécom, реформата на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители на France Télécom се провежда непосредствено преди отварянето на ниво Европейски съюз на пазари, на които France Télécom е било в състояние да развива дейност.
(156)
Впрочем е видно, че France Télécom се е възползвало от либерализацията с установяването си на пазарите на други държави членки, при това благодарение не само на промяната на статута му в акционерно дружество, но и отчасти вследствие на премахването от баланса му на задължения за разходи за пенсии и на по-малки евентуални бъдещи разходи в резултат на реформата. Облекчаването на задълженията му по баланса са позволили на France Télécom да увеличи платежоспособността си и възможността си за получаване на заеми. От предоставените в мнението на жалбоподателите данни за задлъжнялост, които не се оспорват от Френската република, е видно, че нетните финансови задължения на France Télécom от 19,2 млрд. EUR през 1997 г. нарастват на 83 млрд. EUR през 2002 г.
(157)
Наистина една активна инвестиционна политика на разширяване към пазарите на други държави членки, станала възможна след либерализацията, може да е в основата на това значително нарастване на финансовата задлъжнялост. Не по-малко вярно е, че събирането на необходимите средства е станало възможно отчасти поради облекчаването на разходите за пенсии с нетна сума в размер на […] млрд. EUR, прехвърлени на френската държава през 1996 г. Поради това мнението на далекосъобщителния оператор, който се стреми да докаже, че помощта би позволила на France Télécom да финансира разширяването си в международен мащаб (мнение, изложено в съображение 68) не са, макар и косвено, лишени от основание.
(158)
В замяна на това, всички пазари на пощенски услуги, на които френското предприятие La Poste може да развива дейност в ЕС, все още не са напълно отворени за конкуренцията и ще бъдат отворени едва през 2012 г., т.е. шест години след реформата на финансирането на пенсиите на La Poste (66). Ограничаващите конкуренцията последици от предоставената на France Télécom помощ на напълно отворени пазари са по-значителни отколкото тези от помощта, отпусната на La Poste. Следователно не се изисква пълно съпоставяне на необходимите условия за съвместимост на помощта, тъй като става въпрос за различни конкурентни положения на пазари, чийто приоритет при тяхното отваряне на ниво Европейски съюз и приносът за конкурентоспособността на икономиката му също са били различни. В резултат на това критерият за общ интерес, заложен в член 107 параграф 3, буква в) от ДФЕС, не трябва непременно да се оценява по един и същ начин в тези два случая.
(159)
Освен това финансовото положение на La Poste и следователно способността му за разширяване на външни пазари и за засилване на присъствието му на френския пазар не са били сравними с тези на France Télécom. Както е подчертано в решението относно La Poste, без реформата от 2006 г. поради преминаването към нови счетоводни стандарти La Poste е трябвало да впише в сметките си провизия за задължение в полза на държавата, водена дотогава извън баланса, възлизащо на сума от 76 млрд. EUR (67). Ето защо, противно на La Poste, France Télécom е вписало счетоводни провизии в сметките си, за да може да изпълни бъдещите си задължения без реформата, което обективно води до различно финансово положение на всяко от двете предприятия.
(160)
Също така отсъствието на реформа по отношение на France Télécom и продължаването на схемата, въведена със закона от 1990 г., биха довели до нарастване на разходите за пенсии, които биха се увеличили значително след периода 2005-2007 г. според тогавашните прогнози, изложени в съображение 30, което се потвърждава впоследствие от данните за резултатите в таблица 3. Така че в момента на реформата продължаването на схемата, установена с приложимия към La Poste закон, неизменно е довело до годишен допълнителен разход за La Poste в приблизителен размер на […] млн. EUR (68).
(161)
Следователно не е установено, че положението на двете предприятия в резултат на приложимия закон преди съответните реформи, и оттам конкурентните последици за тях, са били подобни. Фактите сочат противното. От това следва, че проучване, което води до подобни заключения и в двата случая, не е обосновано.
(162)
От друга страна, в случая на решението относно La Poste е имало достатъчно основания да се счита, че извънредната вноска с определен размер би могла да бъде разпределена в бъдеще като аванс от плащането на вноските, свързани с изменената конкурентна ставка на равно заплащане. В разглеждания случай такива основания няма. В действителност условието, което налага преразпределянето на извънредната вноска на La Poste, е било определено след като Комисията е започнала официалната процедура по разследване, като поставя под въпрос подценяването на погасителната вноска, необходима за постигане на конкурентна ставка на равно заплащане.
(163)
До голяма степен, и въпреки че френските органи не го признават изрично, разпределянето на въпросната извънредна вноска с определен размер в решението относно La Poste е било резултат от преговори между Комисията и държавата членка, целящи да гарантират плащането на погасителна вноска, която да осигури конкурентна ставка на равно заплащане. При тези преговори отправната точка за френските органи, изразена в уведомлението им от 23 юни 2006 г. след първоначалния обмен на информация по случая през декември 2005 г., е била, че предвидената за La Poste извънредна вноска не е била необходима от гледна точка на конкурентното равностойно положение, за разлика от проекта за реформиране на предвидената годишна вноска.
(164)
Следователно решението на Комисията не би потвърдило влязла в сила реформа, както твърди France Télécom. В действителност уведомлението и решението за откриване на процедурата по разследване от 12 октомври 2006 г. са предхождали определянето на сумата на извънредната вноска със Закон № 2006-1771 от 30 декември 2006 г. (закона за приемане на поправки в Закона за държавния бюджет за 2006 г.). Преговорите са засягали различни аспекти на реформата, и по-специално отчитането на предимството, което би могла да представлява реформата, за която е отправено уведомление в миналото, обхвата на изчисляване на предвидената ставка на вноската и вземането под внимание на спецификата на La Banque Postale по отношение на пощенските дейности и засегнатия персонал. Преговорите са продължили и едва в мнението си от 8 юни 2007 г. френските органи са възприели начина за разпределяне на извънредната вноска в рамките на общо споразумение относно реформата, като по този начин се връщат на позицията си, оповестена във връзка с извънредната вноска и начина на бъдещото изчисляване на годишните вноски.
(165)
От друга страна, противно на разпоредбите на Закона за държавния бюджет за 1997 г. относно създаването на държавна институция за управление на вноската на France Télécom, в които са били предвидени строги правила за годишните плащания към държавата, държавната институция за управление на вноската на La Poste не е била обект на конкретни правила (69). Тъй като е ставало въпрос за извънредна вноска за плащане и свободна за разпределяне, Комисията е сметнала, че Френската република може да намали сумата и едновременно с това да увеличи ставката на годишната вноска на La Poste.
(166)
От друга страна се налага изводът, че законът от 1996 г. определя параметрите за изчисляване на годишната вноска, редовно плащана на държавата като насрещна престация за пенсиите на държавните служители, без да се засяга отчитането на необичайните рискове за държавните и обикновените служители. В този смисъл Общият съд и Съдът на ЕО са посочили по отношение на дължимия от France Télécom професионален данък, че облекчаване на тежести не може да бъде компенсирано с различна специфична тежест, и по-специално когато държавата членка, в случая Френската република, не успява да докаже, че предишни тежести са били установени с оглед на предвиждащо се по-ниско ниво на тежести при различен режим на данъчно облагане (70).
(167)
Комисията не може да пренебрегне факта, че целта на вече изплатената през 1997 г.специфична вноска с определен размер, както изрично се посочва в член 6 от закона от 1996 г., е била да компенсира отчасти френската държава за финансовата тежест, поета от нея съгласно закона от 1996 г.
(168)
Освен това от съдържанието на посочения в съображение 27 доклад на Сената е видно, че чрез гласуването на принципа на извънредната вноска законодателят не е искал да вземе предвид и още по-малко да компенсира разликата между годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и относително по-високите вноски на конкурентите. Обратното - законодателят преднамерено е принудил France Télécom да плаща годишни разходи, които не покриват необичайните рискове за двете категории персонал (държавни и обикновени служители), без да търси връзка между този избор и удържането на извънредната вноска, платена през 1997 г.
(169)
Разходът за France Télécom, какъвто е била вноската с определен размер, е плащан като общ приход в бюджета на държавата в държавната институция за нейното управление и усвояване. При тези условия Комисията не може нито изцяло, нито отчасти да преразпредели фиктивно и a posteriori вече усвоената извънредна вноска с определен размер към цел, абсолютно различна от тази, за която е била определена от френските органи и не е предвидена със закона, а именно компенсирането на неотчитането на необичайните рискове за обикновените и държавните служители. Следователно вноската с определен размер не е била въведена с цел пълно уеднаквяване, при различен законов и регулаторен режим, на годишните разходи на France Télécom с тези на неговите конкуренти.
(170)
По същите причини и съгласно правилата за управление и изплащане към бюджета, предвидени в Закона за държавния бюджет за 1997 г. и изпълнявани и понастоящем, твърденията и изчисленията на Френската република, които имат за цел да покажат, че реформата от 1996 г. към днешна дата се е изплатила чрез значителен излишък от приходи за държавата, не следва да бъдат приети.
(171)
В действителност, като се имат предвид редът и условията за управление и използване на извънредната вноска с определен размер на France Télécom чрез компетентната държавна институция, определени в закона за финансите, и данните за действително извършените плащания от 1997 г. насам, представени от Френската република и посочени в съображения 36 и 37 и в таблица 3, следва да се отбележи, че приходите, на които се опитва да се позове Френската република, с инвестиция, която генерира лихви при ставка 7 %, никога не са съществували.
[…]. Освен това твърдението не отразява действителното поведение на френските органи. Предвид определените в законите за държавния бюджет правила за управление от самото ѝ създаване въпросната държавна институция не е имала такива приходи, които от друга страна не са били предвидени и не са генерирали лихви. Обратното - средствата на институцията би трябвало да са напълно усвоени към 31 декември 2011 г. Те биха били усвоени и по-рано, ако са били определени за финансирането на реформата от 1996 г. - това, което впрочем Френската република оспорва - дори и при включването в тях на излишък от приходи като корпоративен данък, както заключават френските органи. Освен това вземането предвид на излишък от приходи като корпоративния данък е неправомерно, тъй като води до объркване на различните роли на държавата. Предложената от френските органи комбинация от тези различни роли не може да бъде следвана и е уместно да се запази разграничението между, от една страна, държавата, която отпуска помощ на France Télécom и поема задължение за плащането на пенсиите на държавните служители с цел да развие процес на конкуренция на основата на качествата, и от друга страна, държавата като акционер на France Télécom, и накрая, държавата като публична власт, упражняваща данъчните си правомощия.
(172)
Освен това следва да се отбележи, че искането на Френската република и на France Télécom да се вземе предвид извънредната вноска при разглеждането на съвместимостта на реформата противоречи на мнението на Френската република, изразено в писмото ѝ от 17 март 2004 г., според което „извънредната вноска с определена размер, предвидена в член 6 от закона от 26 юли 1996 г., не следва да се анализира като компенсация за предполагаемо „предимство“. Анализът на размера на сумата е a fortiori неуместен от гледна точка на правната уредба за държавните помощи“, тъй като тази сума е била „извънредна вноска в полза на единствения му акционер [френската държава], равнозначна на извънреден дивидент, разпределен преди каквото и да било отваряне на капитала за частни инвеститори“.
(173)
В обосновката на довода на Френската република има известна икономическа и финансова логика. Съвсем разумно е за единствен акционер точно преди отварянето на капитала за други инвеститори да вземе в своя полза и доколкото е възможно наличните средства в предприятието преди отварянето на капитала, освен ако това не нарушава привлекателността на инвестицията. Този аспект е бил взет предвид във финансовите параметри, наложени в началния баланс на France Télécom, откъдето косвено произтича сумата на извънредната вноска с определен размер, както е било подчертано пред парламента през 1996 г. Поради това според твърденията на самата Френската република съвсем логично е било от страна на един-единствен благоразумен акционер в лицето на държавата да задържи възможно най-голяма сума като извънреден дивидент, отколкото да остави средствата в предприятието, от които след отварянето на капитала през 1997 г. тя би получила само своя дял, пропорционален на притежавания капитал.
(174)
Валидността на тази обосновка на Френската република, която е поискала анализът на сумата на еднократната компенсация от 5,7 млрд. EUR да не се взима предвид за оценката на реформата във връзка с правилата за държавните помощи, от друга страна се оказва потвърдено от нейното мнение по време на процедурата. В действителност, като заявява, че сумата на еднократната компенсация е била изчислена не в зависимост от прогнозните разходи на държавата за реформата или предимствата, които би получило France Télécom, а в зависимост от способността за плащане на предприятието, Френската република посочва, че налагането на еднократна компенсация по-скоро би се дължало на поведение на благоразумен единствен акционер, отколкото на това на държава регулатор, загрижена за баланса на разходите за пенсии, поети от нея във връзка с реформата.
(175)
Ако трябва да се съобрази с тази обосновка, Комисията не би трябвало, както преди време е поискала Френската република, да вземе предвид извънредната вноска с определен размер при анализирането на съвместимостта на реформата с правилата за държавните помощи. От това следва, че би трябвало да се вземе предвид намаляването на годишните вноски на France Télécom под нивото на конкурентите, както се изисква с реформата от 1997 г.
(176)
По същите причини Комисията не може да се съобрази с мнението на жалбоподателите, които искат въвеждането на механизми за коригиране на извънредната вноска с определен размер, платена през 1997 г., както и на годишната вноска „от работодателя“ на France Télécom, с цел гарантиране на финансов неутралитет на реформата. Това също така би означавало преизчисляване и фиктивно a posteriori преразпределяне отчасти или изцяло на извънредната вноска с определен размер, платена към бюджета на държавата през 1997 г. Също така въпросният механизъм би въвел контрол a posteriori, година след година, чиято цел не би била да се гарантира пропорционалността на предоставената помощ през 1997 г., макар и намалена с извънредната вноска с определен размер, а преустановяване на каквато и да било помощ в хода на реформата.
(177)
В замяна на това трябва да се проучи дали плащането на извънредната вноска може да се вземе предвид в оценката на съвместимостта на мярката за помощ с вътрешния пазар, като се приеме обосновката за това плащане, посочена в закона от 1996 г.
(178)
Съгласно закона от 1996 г. извънредната вноска с определен размер е изплатена през 1997 г. под формата на насрещна престация за поемането на разходите за пенсии от френската държава. При тези обстоятелства последиците от налагането ѝ във финансовия баланс на цялата реформа, въведена със закона от 1996 г., прилагана и досега, трябва да бъдат взети предвид. Следва да се вземе предвид времето, през което разходите за пенсии са били покривани чрез извънредната вноска с определен размер.
(179)
Що се отнася до сравнението на разсрочените във времето финансови потоци за France Télécom, и по-специално плащането на извънредната вноска през 1997 г. и по-малките годишни разходи в резултат на закона от 1996 г. насам, е необходимо сумите да се актуализират. През 1997 г. няколко плащания на извънредната вноска са били разсрочени до октомври 1997 г., въпреки че финансирането ѝ чрез заем на практика е отсрочило за по-късно финансовите разходи за France Télécom. От друга страна, плащанията на погасителната вноска се превеждат от началото на 1997 г. Сконтовият процент по принцип трябва да е в резултат от приложимото в тази област известие на Комисията (71), като този процент примерно през октомври 1997 г. е бил 5,53 %. В този смисъл следва да се проучи дали в случая е подходящо да се използва процент, различен от този в приложимото известие, и по този начин да се определят правила, предадени на държавите членки, които Комисията е предоставила и следва да прилага освен при надлежно обосновано изключение.
(180)
В този смисъл избирането на ставка от 7 %, използвана от актюера на френското правителство за актуализирането на финансовите потоци на реформата от 1996 г. до 2043 г., не би бил оправдан, […], тъй като настоящият анализ се отнася за по-кратък период поради определените времеви параметри. Ставката от 7 % също така превишава средните 4,4 % за годишните сконтови проценти за периода 1997-2010 г., посочени от Френската република в мнението ѝ относно решението за откриване на официална процедура по разследване, и от сконтовия процент от […] %, приет за 1998 г. в реформата на начина на финансиране на пенсиите на La Poste (72).
(181)
Ставките от около 7 % за държавните облигации (ДО) със срок 15 години за 1996 г., посочени от Френската република, също не могат да бъдат приети. Ставката трябва да бъде определена за 1997 г., а не за средното ниво от 1996 г. Освен това 15 години е прекалено дълъг период по отношение на значимостта на потоците на годишните плащания, които извънредната вноска с определен размер теоретично е трябвало да поеме през периода, за които лихвите сами по себе си не биха били достатъчни. Алтернативно би могло да се предвиди да се избере сложна лихва, съставена от различни ставки за оптимизиране на инвестирането на извънредната вноска с определен размер, за да изпълнят времевите параметри на потоците в резултат на реформата от 1996 г. от гледна точка на френската държава. Само близка до 5,50 % ставка не би се различавала значително от референтния лихвен процент на Комисията за октомври 1997 г., като за избирането му не би бил взет предвид фактът, че той се анализира от гледна точка на France Télécom (73).
(182)
Накрая, в това отношение референтната ставка от 7 % за облигационните заеми на France Télécom между 1991 г. и 1997 г., посочена от Френската република, обхваща период от шест години далеч преди фактическото положение. В случая е факт, че France Télécom е финансирало извънредната вноска с определен размер през 1996 г. главно чрез краткосрочни облигации и в по-малка степен чрез държавни облигации. Следователно сконтовият процент, произтичащ от платените от France Télécom лихви върху новопоетия дълг през 1996 г., би бил 4,8 % от баланса на предприятието към 31 декември 1996 г. (74) Такъв процент отговаря на истинността на действителните финансови разходи, направени от France Télécom по това време за финансирането на извънредната вноска. При все това по-подходящо е сконтовият процент да не зависи от направения от предприятието избор по това време, а да се използва обективният референтен процент, приет от Комисията в известието, приложимо към сконтовия процент (75).
(183)
В обобщение, в случая не е уместно да се използва референтен лихвен процент, различен от този, който произтича от приложимото в тази област известие на Комисията, и по този начин да се стига до отклоняване от съобщените на държавите членки правила, предоставени от Комисията.
Таблица 5
Финансови потоци в резултат на реформата от 1996 г. за France Télécom (за периода 1997-2011 г.)
(в млн. EUR)
Година
Платени пенсии
(A)
Компенсация и свръхкомпенсация
(Б)
Годишни вноски
(В)
Предимство за France Télécom
(Г)
(A + Б - В) (76)
Еднократна компенсация към 1 януари
(Д)
Лихва
(Е)
Еднократна компенсация към 31 декември
(Д + Е - Г)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(прибл.)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Капитализирано със сконтов процент от 5,53 %, вземането под внимание на еднократната компенсация би трябвало да компенсира до първото тримесечие на 2012 г. (78) намаляването на годишните разходи за France Télécom след въвеждането на реформата от 1996 г.
(185)
Освен това срокът на тази компенсация, която неутрализира последиците от реформата, от друга страна би съвпаднал с няколкото месеца, приети за ефективното изчерпване на ресурсите на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom, предвидено за 31 декември 2011 г. Към анализа на актуализацията се прибавя и фактът, че при всички случаи извънредната вноска в действителност щеше да е усвоена. Поради това не биха останали непреведени в бюджета на държавата суми, които да е възможно да бъдат преразпределени по начин, различен от предвидения в приложимия закон за държавния бюджет.
(186)
Следователно е обосновано поради плащането на извънредната вноска през 1997 г. France Télécom да не е длъжно да плаща допълнение към годишната вноска за периода между 1 януари 1997 г. и по-късна дата - 31 декември 2010 г., която трябва да бъде точно определена. В действителност, доколкото данните за 2011 г. в таблица 5 и тези за разходите за компенсация и свръхкомпенсация произтичат от прогнози, следва Френската република да определи точната дата въз основа на окончателните дати на извършените плащания, окончателните суми на платените социалноосигурителните плащания и по-малките вноски и други предимства за France Télécom, произтичащи от закона от 1996 г., като се следват посочените в таблица 5 принципи на изчисляване.
(187)
В замяна на това, след неутрализирането на последиците от извънредната вноска и изчерпването на платените на държавата средства, последиците от предоставената през 1996 г. помощ на France Télécom ще доведат, от друга страна, и до предимство за France Télécom спрямо конкурентите му. Тогава помощта няма да може да бъде обоснована с изискването към France Télécom да плаща погасителна вноска, изчислена въз основа на ставка, действително осигуряваща конкурентно равностойно положение. Следователно, ако разпоредбите на закона от 1990 г., изменен със закона от 1996 г., както и произтичащите приложими подзаконови разпоредби, по отношение на това, че предвиждат ставката на погасителната вноска да се изчислява по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като изчисляването се ограничава до общите рискове за обикновените и държавните служители, са останали непроменени, като предоставената на France Télécom помощ до погасяването на финансовите задължения, поети от френската държава вместо France Télécom съгласно закона от 1996 г., не би била в съответствие с принципа на пропорционалност.
(188)
За да удовлетворява предвидения в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС критерий за съответствие с общия интерес, съвместимостта на помощта следва да отговаря на условията, упоменати в настоящото решение.
7. УСЛОВИЯ ЗА СЪВМЕСТИМОСТ В БЪДЕЩЕТО
(189)
Следователно е необходимо Френската република да измени приложимите законови и подзаконови разпоредби, за да се определи, изчисли и удържи погасителната вноска от France Télécom по начин, чрез който да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания. Освен това начините и параметрите на изчисление следва да се определят прозрачно и обективно, както и да могат да бъдат проверявани и обжалвани.
(190)
Френската република също така би трябвало при изчисляването на процента на погасителната вноска действително да уеднакви нивото на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като вземе предвид също необичайните рискове за наетите от France Télécom обикновени и държавни служители.
(191)
В актуализираните приложения III и V към мнението на Френската република френските органи по-подробно са представили оценки на евентуалната ставка на погасителната вноска, платима от France Télécom от 1997 г. (вж. таблица 4), ако необичайните рискове бъдат включени в начина на изчисляване (наричана по-долу „изменената ставка“). Изменената ставка включва едновременно социалноосигурителните вноски за безработица и гарантиране на вземанията от заплатите, които биха я увеличили, и специфични социалноосигурителни вноски, които конкурентите на France Télécom не плащат, като 1 % солидарност и изплатените суми в брой за отсъствие от работа и разходите за самоосигуряване от страна на France Télécom, които биха го намалили. В резултат на това се получава ставка, която ес около 7 процентни пункта по висока от действително прилаганата понастоящем.
(192)
Такъв процент осигурява действително конкурентно равенство в сравнение със само отчасти равностойното положение, въведено със закона от 1996 г., като едновременно с това са отчетени също специфичните за France Télécom социални разходи. Ето защо Комисията не оспорва принципите, базата и начините, които следва Френската република при изчисляването на изменената ставка на погасителната вноска за уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, както са посочени в актуализираното мнение на Френската република и са описани в приложения III и V към посоченото мнение.
(193)
Следователно при годишното определяне на ставката, чрез която се уеднаквяват условията на конкуренция, Френската република следва да се придържа към принципите, базата и начините на изчисляване на погасителната вноска, включени в мнението, посочено в съображение 191. По-конкретно изменената ставка ще включва едновременно социалноосигурителните вноски за безработица и гарантиране на вземанията върху заплатите, които конкурентите на France Télécom не плащат, като 1 % солидарност и изплатени суми в брой за отсъствие от работа и разходите за самоосигуряване от страна на France Télécom.
(194)
Уеднаквяването ще осигури действително конкурентно равенство между France Télécom и неговите конкуренти и ще гарантира пропорционалността и съвместимостта с общия пазар на помощ, приведена в действие през 1996 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(195)
Комисията констатира, че Френската република неправомерно е привела в действие държавна помощ, въведена с реформата през 1996 г., на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, в нарушение, от влизането ѝ в сила, на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(196)
Привеждането в действие на тази помощ от 1997 г. е позволило облекчаване на годишните социални разходи на France Télécom. При все това тази последица е била неутрализирана поне през 2010 г. чрез плащането на предвидената с тази реформа извънредна вноска с определен размер. Неутрализирането доказва, че условията, които биха създали действително равенство между France Télécom и конкурентите му що се отнася до тези разходи, и съгласно които тази помощ би била съвместима с вътрешния пазар, се прилагат след 31 декември 2010 г., като точната дата предстои да бъде определена.
(197)
Следователно, доколкото при изчисляването на дължимата от France Télécom погасителна вноска Френската република взема предвид нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като се отчитат общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители, въведената със закона от 1996 г. реформа може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Следователно Френската република е длъжна да предприеме мерки, по-специално законови и подзаконови разпоредби, необходими за изпълнение на условието, посочено в настоящото съображение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, произтичаща от намаляването на насрещната престация, платима на държавата за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии, на държавните служители на France Télécom съгласно Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г. относно националното предприятие France Télécom за изменение на Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, е съвместима с вътрешния пазар съгласно изложените в член 2 условия.
Член 2
Погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom съгласно член 30, буква в) от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, е изчислена и удържана по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на всички задължителни социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания.
За да изпълни това условие, в срок от седем месеца след уведомяването за настоящото решение Френската република:
а)
изменя член 30 от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга пощите и далекосъобщенията и нормативните или други текстове за прилагането му по такъв начин, че базата за изчисляването и удържането на погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom, да не се ограничават само до рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители, а да включват и необичайните рискове;
б)
удържа от France Télécom, от датата, на която сумите на извънредната вноска, въведена със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г., капитализирани със сконтовия процент, произтичащ от прилагането на известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти, приложими в настоящия случай, са равни на сумата на вноските и разходите, които France Télécom би продължило да плаща съгласно член 30 от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. в първоначалната му редакция, погасителната вноска „от работодателя“, изчислена съгласно реда и условията, посочени в буква а), като се вземат предвид общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители.
Член 3
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя информира Комисията по-специално за:
а)
състоянието на напредъка на посочените в член 2 изменения на законовите и подзаконовите разпоредби;
б)
окончателните суми на компенсациите и вноските за 2011 г. и при необходимост за предвидените за 2012 г., като се отчита евентуалният излишък от капитализираните суми на извънредната вноска;
в)
сумите на погасителната вноска „от работодателя“ съгласно посочените в член 2 ред и условия за бъдещите срокове на падеж, докато се очакват промените в законодателството;
г)
плащанията на вноската „от работодателя“, извършени след като сумите на извънредната вноска, въведена със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г., капитализирани със сконтовия процент в резултат на прилагането на известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти, приложим в настоящия случай, вече не неутрализират последиците от реформата от 1996 г.
2. Френската република информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2011 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 20. decembris)
par valsts atbalstu C 25/08 (ex NN 23/08) - France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma, ko Francijas Republika īstenojusi par labu France Télécom
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 9403)
(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/540/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu (2),
pēc tam, kad ieinteresētās personas aicinātas iesniegt savus apsvērumus (3) saskaņā ar minētajiem pantiem, un ņemot vērā šos apsvērumus,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Komisijai 2002. gada 4. oktobra sūdzībā, kas papildināta 2003. gada 16. janvārī, tika apgalvots, ka Francijas Republika ir sniegusi valsts atbalstu France Télécom, kas daļēji esot samazinājis tā finanšu izmaksas, it īpaši saistībā ar pensiju finansēšanu. Francijas Republika 2004. gada 17. marta vēstulē sniedza Komisijai informāciju, kuru tā bija pieprasījusi saistībā ar sūdzību.
(2)
Sūdzības iesniedzēji 2004. gada 2. aprīļa un 2006. gada 24. februāra vēstulēs iesniedza papildu informāciju attiecībā uz sūdzību.
(3)
Komisija 2008. gada 20. maija vēstulē informēja Francijas Republiku par savu lēmumu attiecībā uz šo atbalstu uzsākt Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
(4)
Francijas Republika savus apsvērumus iesniedza 2008. gada 18. jūlijā.
(5)
Komisijas lēmums uzsākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (4). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt apsvērumus par attiecīgo atbalstu.
(6)
Komisija 2008. gada 22. septembrī saņēma France Télécom apsvērumus un pēc termiņa pagarinājuma attiecīgi 2008. gada 1. un 16. oktobrī tā saņēma sūdzības iesniedzēju un viena telekomunikāciju operatora apsvērumus. Pēc tam Komisija šos apsvērumus iesniedza Francijas Republikai, dodot tai iespēju tos komentēt, un Francijas Republikas komentārus saņēma ar 2009. gada 13. februāra vēstuli.
(7)
France Télécom2009. gada 16. februārī iesniedza apsvērumus, pievēršot Komisijas uzmanību Vispārējās tiesas 2008. gada 28. novembra spriedumam (5), kurš, kā tas uzskata, apstiprina tā argumentus. Iepriekš 6. apsvērumā minētais telekomunikāciju operators 2009. gada 14. maijā iesniedza papildinformāciju par saviem procedūras ietvaros sniegtajiem apsvērumiem, atsaucoties uz Komisijas 2009. gada 11. februāra lēmumu (6), kurš, kā tas uzskata, atbalsta tā apsvērumus.
(8)
Komisijas un France Télécom pārstāvju tikšanās pēc uzņēmuma lūguma notika 2009. gada 17. decembrī, 2010. gada 23. septembrī un 2010. gada 12. oktobrī. France Télécom papildu apsvērumus iesniedza 2010. gada 18. oktobrī.
(9)
Francijas Republika pēc Komisijas lūguma 2010. gada 18. martā iesniedza atsevišķu sākotnējos apsvērumos ietverto datu precizējumus un atjauninājumus, kā arī to satura atgādinājumu.
(10)
Francijas iestādes 2010. gada 22. septembrī iesniedza Komisijai jaunus apsvērumus un lūdza sarīkot tikšanos, kura notika 2010. gada 22. oktobrī. Komisija ar 2010. gada 28. oktobra vēstuli iesniedza tām tikšanās laikā konstatēto faktu precizējumus un France Télécom papildu apsvērumus, aicinot Francijas Republiku sagatavot savus iespējamos apsvērumus. Komisija 2010. gada 17. novembrī iesniedza Francijas iestāžu lūgtos papildu precizējumus, lai tās sagatavotu savus 2010. gada 10. novembra apsvērumus.
(11)
Francijas Republika 2010. gada 9. decembra vēstulē, kas papildināta 2011. gada 24. jūnijā, sniedza papildu apsvērumus, kuriem pievienoti atsevišķi atjaunināti sākotnējos apsvērumos iekļautie dati. Tikšanās ar Francijas iestādēm notika 2011. gada 28. jūnijā un 4. jūlijā. Jauni apsvērumi tika iesniegti 2011. gada 7. oktobrī.
2. VALSTS ATBALSTA DETALIZĒTS APRAKSTS
(12)
Pasākumi, uz kuriem attiecas šī procedūra, ir 1996. gadā ieviestās izmaiņas uzņēmuma France Télécom īstenoto iemaksu shēmā pensiju maksājumiem saviem darbiniekiem, kuriem ir ierēdņa statuss. Iepriekšējā shēma tika ieviesta laikā, kad 1990. gadā France Télécom dibināja kā no valsts pārvaldes nošķirtu uzņēmumu. Faktiski 1990. gada likumā par France Télécom sociālajām iemaksām bija pārņemta iepriekšējā prakse. No 1996. gada tika ieviesta jauna shēma, pirmkārt, sakarā ar France Télécom pārveidi par akciju sabiedrību, tā iekļaušanu biržas sarakstā un aizvien lielāku kapitāla daļu nodošanu publiskajā piedāvājumā un, otrkārt, sakarā ar to, ka konkurencei pilnībā tika atvērti tirgi Francijā un citās Eiropas Savienības dalībvalstīs, kur tas darbojās. 1996. gadā ieviestā shēma pamatā joprojām ir spēkā.
2.1. France Télécom un tā darbinieku statusa tiesiskais regulējums laikā no 1990. līdz 1996. gadam
2.1.1. France Télécom statuss un tā darbinieku situācija laikā no 1990. līdz 1996. gadam
(13)
Saskaņā ar 1990. gada 2. jūlija Likumu Nr. 90-568 (turpmāk tekstā - “1990. gada likums”) (7) France Télécom tika veidots kā publisko tiesību uzņēmums, kuram ir juridiskas personas statuss. Pirms tam tas bija Pasta un telekomunikāciju ministrijas ģenerāldirekcija. Saskaņā ar šo pašu likumu visi valsts kustamie un nekustamie īpašumi, kas saistīti ar šīs ģenerāldirekcijas sniegtajiem pakalpojumiem, tika pilnībā un bez maksas nodoti France Télécom.
(14)
1990. gada likuma 3. pantā ir noteikti France Télécom pienākumi: i) nodrošināt visus sabiedriskos telekomunikāciju pakalpojumus iekšzemes un starptautiskajos sakaros; ii) izveidot, attīstīt un apsaimniekot publiskos tīklus, kas nepieciešami tā pakalpojumu sniegšanai, un nodrošināt to savienojumu ar citu valstu tīkliem; iii) nodrošināt visus pārējos pakalpojumus, iekārtas un telekomunikāciju tīklus, kā arī veidot kabeļu tīklus skaņas vai televīzijas radioapraides pakalpojumu sniegšanai.
(15)
Saskaņā ar 1990. gada likuma 29. pantu France Télécom darbiniekiem bija īpašs statuss, piemērojot likumu par ierēdņu tiesībām un pienākumiem un likumu par valsts civildienesta noteikumiem. 1990. gada likums atļāva nodarbināt līgumdarbiniekus saskaņā ar koplīgumu shēmu, ievērojot starp valsti un uzņēmumu noslēgto plānošanas līgumu. Tas paredzēja, ka šāda veida darbinieku skaita maksimālā robeža ir 3 % no kopējā darbinieku skaita.
(16)
Turpinot iepriekšējo budžeta praksi, 1990. gada likuma 30. pantā pienākumi attiecībā uz darbinieku sociālās nodrošināšanas maksājumu finansējumu starp Francijas valsti un France Télécom tika sadalīti šādi:
“Pasta un telekomunikāciju ministrijas un publisko operatoru aktīvie un pensionētie darbinieki, kuriem ir vispārējais valsts ierēdņu statuss, kā arī to tiesību pārņēmēji pabalstus veselības, maternitātes un invaliditātes apdrošināšanas veidā saņem ar “mutuelle générale des P.T.T.” starpniecību saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti sociālās apdrošināšanas kodeksa III grāmatā un VII grāmatas I sadaļas II nodaļā. Tomēr to iemaksu daļu, kas saskaņā ar L. 712-9. pantu ir jāveic valstij, publiskie operatori par saviem ierēdņiem veic paši.
Piešķirto pensiju norēķinus un maksājumus La Poste un France Télécom ierēdņiem, piemērojot civilo un militāro vecuma pensiju kodeksu, veic valsts. Savukārt publisko operatoru pienākums ir iemaksāt Valsts Kasē:
a)
no darbinieka algas ieturēto summu, kuras likme ir noteikta civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa L. 61. pantā;
b)
papildu iemaksu, kas ļauj pilnībā segt pensijā aizgājušajiem darbiniekiem piešķirto un piešķiramo pensiju izmaksas.
Visas izmaksas, kas izriet no sociālās apdrošināšanas kodeksa L. 134-1. panta piemērošanas La Poste un France Télécom darbiniekiem, pilnībā sedz publiskie operatori.
Vajadzības gadījumā šo noteikumu īstenošanas nosacījumus paredz ar Valsts padomes dekrētu”.
(17)
Laikā no 1991. līdz 1996. gadam, piemērojot 1990. gada likuma 30. pantu, “darba devēja” iemaksa (proti, “papildu iemaksa”, kas paredzēta 1990. gada likuma 30. panta b) apakšpunktā tā sākotnējā redakcijā), kas France Télécom bija jāmaksā par šo ierēdņu nodarbināšanu, tika noteikta kā starpība starp Francijas valsts izmaksāto pensiju kopsummu un daļu, kas samaksāta no strādājošo ierēdņu algām. France Télécom piedalījās arī “kompensācijas” un “papildu kompensācijas” shēmās, kas paredzēja pārvedumus, lai nodrošinātu līdzsvaru ar citu valsts iestāžu ierēdņu pensijas shēmām. Ierēdņu pensijas saistību finansējuma daļa attiecībā pret algu tika noteikta, piemērojot civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa L. 61. pantu, veicot ieturējumus no darbinieka algas 7,85 % apmērā no kategoriju skalai atbilstīgās bruto algas.
(18)
France Télécom iemaksas laikā no 1991. līdz 1996. gadam palielinājās no EUR 920 miljoniem līdz EUR 1 151 miljonam, un to sadalījums ir šāds:
1. tabula
France Télécom darbinieku un darba devēja pensijas iemaksas 1991.-1996. gadā (8)
Miljoni EUR
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A) Izmaksātās pensijas kopā
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a1) iemaksas no algām
195
201
217
213
229
238
a2) darba devēja iemaksa
743
782
853
866
944
976
B) Kompensācija un papildu kompensācija
176
188
277
136
201
175
Izmaksas kopā (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
France Télécom daļas kopsumma (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom ar pensijām saistītos izdevumus uzskaitīja, pamatojoties uz veiktajām iemaksām. Tā kā bija paredzams šo izdevumu pieaugums, ņemot vērā bijušajiem ierēdņiem izmaksājamo vecuma pensiju prognozētās tendences, France Télécom savos kontos iegrāmatoja arī ikgadēju uzkrājumu, lai izlīdzinātu iespējamās turpmākā maksājumu pieauguma sekas 30 gadu laikposmā. Līdz 1996. gadam izveidotā uzkrājuma kopsumma bija FRF 23,4 miljardi (EUR 3,6 miljardi). Kā norādījušas Francijas iestādes, tā kā Francijas valsts pati apdrošina savus riskus, tā no savas puses neveidoja rezerves šīm pensijām (9).
2.1.2. No 1996. gada ieviestie grozījumi France Télécom statusā un tā ierēdņu situācija
(20)
Saskaņā ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660 (10) (turpmāk tekstā - “1996. gada likums”) tika grozīti vairāki 1990. gada likuma noteikumi. Saskaņā ar šo likumu no 1996. gada 31. decembra, pirmkārt, France Télécom kļuva par valsts uzņēmumu, uz kuru ir attiecināmi akciju sabiedrībām piemērojamie noteikumi, ciktāl tie nav pretrunā likumam, un, otrkārt, publisko tiesību juridiskās personas France Télécom mantu, tiesības un pienākumus bez maksas nodeva valsts uzņēmumam France Télécom.
(21)
Uzņēmuma France Télécom SA (“France Télécom”) kapitāls saskaņā ar rīkojumu tika noteikts FRF 25 miljardu (EUR 3,8 miljardu) apmērā, pamatojoties uz pašu kapitālu, kas bilancē norādīts 1995. gada 31. decembrī. France Télécom akcijas 1997. gada oktobrī tika laistas apgrozībā Bourse de Paris pirmreizējā tirgū, kā arī New York Stock Exchange (NYSE). Saskaņā ar 1998. gada pārskatu France Télécom kapitāls bija sadalīts starp valsti, kurai piederēja 63,6 %, privātiem investoriem 31,2 %, France Télécom darbiniekiem 3,2 % un Deutsche Telekom 2 %. Kopš 2004. gada 7. septembra, pēc 10,85 % kapitāla daļu pārdošanas, akciju kontrolpakete vairs nepiederēja Francijas valstij. Vēlāk šī daļa turpināja samazināties, līdz 2008. gada 31. decembrī bija 26,65 % no kapitāla. Tomēr, saglabājot 26,65 % balsstiesību un nepastāvot citām būtiskām akcionāru apvienībām, Francijas valsts ieceļ izpilddirektoru un joprojām ir galvenais France Télécom akcionārs, kas praktiski var noteikt akcionāru balsojuma iznākumu jautājumos, kur nepieciešams vienkāršais vairākums (11).
(22)
Saskaņā ar 1996. gada likumu noteiktās France Télécom statusa izmaiņas paredzēja arī dažādus noteikumus attiecībā uz tā darbiniekiem. Saskaņā ar šo likumu France Télécom ierēdņi tika piesaistīti valsts uzņēmumam France Télécom un ir tā padotībā. Darbinieki, kuriem bija ierēdņa statuss, saglabāja šo statusu un ar to saistītās garantijas. France Télécom piesaistīto ierēdņu nodarbināšanas nosacījumi ir tādi paši kā valsts ierēdņiem: viņiem ir nodarbinātības garantija un viņus no amata atbrīvot var vienīgi ļoti nopietna iemesla dēļ tikai ar likumu noteiktos gadījumos. Attiecībā uz jaunu darbinieku pieņemšanu darbā saskaņā ar 1996. gada likumu France Télécom varēja pieņemt darbā ierēdņus līdz 2002. gada 1. janvārim, tajā pašā laikā pieņemot darbā līgumdarbiniekus saskaņā ar koplīgumu shēmu.
(23)
France Télécom1996. gada 31. decembrī nodarbināja 165 200 personu, no kurām 94,1 % bija ierēdņi. Faktiski, negaidot 1996. gada likumā noteikto 2002. gada 1. janvāra termiņu, France Télécom pārtrauca ierēdņu pieņemšanu darbā, sākot no 1997. gada. Tādēļ desmit gadu laikā ierēdņu skaits saruka par 47 %, samazinoties no 133 434 ierēdņiem 1997. gadā līdz 69 892 ierēdņiem 2007. gadā. Šis samazinājums nepārprotami ir lielāks nekā samazinājums (- 25 %), ko piedzīvoja France Télécom darbinieku kopskaits, kas 2007. gada 31. decembrī bija 124 166 darbinieki.
(24)
Ar 1996. gada likuma 6. pantu grozīja arī 1990. gada likuma 30. pantu, sākotnējam tekstam pievienojot c) un d) apakšpunktus. Likumā ir noteikts, ka France Télécom, kompensējot France Télécom ierēdņiem piešķirto valsts pensiju norēķinus un maksājumus, ir jāiemaksā Valsts Kasē:
“c)
[…] darba devēja iemaksa, kam ir no saistībām atbrīvojošs raksturs un kas jāmaksā, sākot no 1997. gada 1. janvāra, proporcionāli summām, kuras samaksātas, veicot pensijas ieturējumu no algas. No saistībām atbrīvojošās iemaksas likmi aprēķina tā, lai izlīdzinātu algai piemērojamos obligātos nodokļu un sociālos maksājumus starp France Télécom un pārējiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas vispārīgie sociālo maksājumu noteikumi, saistībā ar riskiem, kuri ir kopīgi vispārējo tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem. Likmi var pārskatīt, ja minētie maksājumi mainās. Darba devēja iemaksas noteikšanas un samaksas valstij noteikumus nosaka Valsts padomes dekrētā;
d)
[…], vienreizēja ārkārtas iemaksa, kuras summa un samaksas noteikumi līdz 1996. gada 31. decembrim būs noteikti finanšu likumā”.
(25)
Ar 1996. gada likumu France Télécom tika arī izslēgts no 1990. gada likumā paredzētā vispārējā un īpašā vecuma apdrošināšanas kompensāciju mehānisma piemērošanas jomas, saskaņā ar kuru France Télécom papildus darba devēja iemaksām bija jāveic kompensācijas un papildu kompensācijas maksājumi, kas norādīti 1. tabulā. Laikā no 1991. līdz 1996. gadam šim nolūkam iemaksātās summas veidoja 18 % no ierēdņa statusa darbiniekiem izmaksātajām pensijām.
(26)
Darba devēja iemaksa, kurai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs un kas tika ieviesta saskaņā ar 1996. gada likumu, aizstāja papildu iemaksu, kura bija paredzēta 1990. gada likuma 30. panta b) apakšpunktā. Šī iemaksa pamatojas uz taisnīgas konkurences likmi, kas balstās uz vienlīdzīgai neto darba samaksai piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu iemaksu līmeņa izlīdzināšanu. Izlīdzināšanas metode pamatojas uz modelēšanu, nosakot, kādām algu izmaksām būtu jābūt konkurentam, lai tā darbinieku neto alga būtu tāda pati kā France Télécom ierēdņiem, ja šis konkurents algo darbiniekus, uz kuriem attiecas vispārīgie sociālo iemaksu (ieskaitot pensiju iemaksas) noteikumi, un tam ir identiska personāla struktūra.
(27)
Metodē nav iekļautas iemaksas, kuras konkurenti veic, lai apdrošinātu riskus, kas ir atšķirīgi darbiniekiem un ierēdņiem, it īpaši bezdarbu un darbinieku prasības uzņēmuma sanācijas vai likvidēšanas gadījumā (turpmāk tekstā - “atalgojuma garantijas apdrošināšana” vai “AGS”). Laikā, kad tika balsots par 1996. gada likumu, šo atšķirību starp France Télécom un tā konkurentiem pamanīja arī likumdevējs, kurš secināja, ka “6. panta noteikumu kopums ļauj France Télécom neveikt UNEDIC iemaksas, kas ir jāsedz tā potenciālajiem konkurentiem” (12).
(28)
France Télécom darba devēja iemaksa, kura ik gadu tiek pārrēķināta, ir izteikta kā procentuāla daļa no strādājošo ierēdņu kategoriju skalai atbilstīgajām bruto algām. Šīs darba devēja iemaksas likme laikā no 1997. līdz 2010. gadam bija vidēji […] (13) % un saskaņā ar Francijas Republikas apsvērumiem attīstījās tā, kā ir norādīts 2. tabulā:
2. tabula
Darba devēja iemaksas, kurām ir no saistībām atbrīvojošs raksturs un kuras France Télécom samaksāja laikā no 1997. līdz 2010. gadam
Gads
Iemaksas likme
Miljoni EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[..] %
1 048,6
2005
[..] %
984,6
2006
[..] %
957,6
2007
[..] %
917,6
2008
[..] %
859,2
2009
[..] %
805,4
2010
[..] %
744,5
(29)
Tas, ka kopš 1997. gada tika pārtraukta ierēdņu pieņemšana darbā, ierobežoja strādājošo ierēdņa statusa darbinieku skaitu France Télécom. Neraugoties uz to, ka laikā no 1991. līdz 2010. gadam aizvien lielāka ierēdņu daļa aizgāja pensijā, tabulā ir redzams, ka darba devēja iemaksa EUR 744 miljonu apmērā, ko France Télécom samaksāja 2010. gadā, bija par EUR 407 miljoniem mazāka par pensiju izmaksām, kuras uzņēmums iemaksāja Francijas valstij pirms reformas stāšanās spēkā 1996. gadā, un ir vienāda ar darba devēja iemaksu, kuru France Télécom veica pirms 20 gadiem 1991. gadā (attiecīgi EUR 1 151 miljons un EUR 743 miljoni, sk. 1. tabulu).
(30)
Tātad saskaņā ar 1996. gada likumu ieviestās reformas sekas ir tādas, ka France Télécom iemaksas summa absolūtā izteiksmē samazinās un vairs nav saistīta ar pensijā aizgājušo ierēdņu skaitu. Izmaksu nodošana valstij, kas ieviesta saskaņā ar 1996. gada likumu, notika, neraugoties uz to, ka saskaņā ar Senāta minētajām prognozēm, sākot no 2005. gada, būtiski palielinājās pensiju izmaksas, pieaugot līdz FRF 13 miljardiem (EUR 1,98 miljardiem) 2007. gadā, FRF 21,5 miljardiem (EUR 3,3 miljardiem) 2017. gadā un FRF 34 miljardiem (EUR 6,1 miljardam) 2027. gadā (14).
(31)
Tādējādi debatēs par likumprojektu Nacionālajā asamblejā un Senātā minēta pensiju izmaksu FRF 250 miljardu apmērā pārcelšanu uz valsts budžetu, kurus ikgadējās iemaksas FRF 100 miljardu apmērā un ārkārtas iemaksa FRF 40 miljardu apmēra nesegtu, pat pievienojot ieņēmumus no uzņēmuma akciju daļas pārdošanas. Debatēs minēta arī ārkārtas iemaksas aptuvenā summa lielākais FRF 40 miljardu apmērā, lai samazinātu valstij radušās jaunās un būtiskās izmaksas. Šī summa tika noteikta pēc baņķieru ieteikuma, lai parādu attiecība pret pašu kapitālu atbilstu 150 % un lai summa atbilstu uzņēmuma veidotajam pensiju uzkrājumam un tām valsts papildu izmaksām tikai un vienīgi desmit gadu periodā, kuras izriet no starpības starp izmaksātajām pensijām un no saistībām atbrīvojošo iemaksu, kuru iekasē kopš tā brīža (15).
(32)
Valsts kompensācijas mērķis tika atgādināts ne tikai likumdevēja pieņemtā likuma 30. panta formulējumā un debašu laikā par 1996. gada likumu, bet arī France Télécom pārskatā par 1997. gadu, kurā ir norādīts “ārkārtas iemaksas maksājums Francijas valstij 37,5 miljardu franku apmērā, kas saistīts ar nākotnes pensijām bijušajiem ierēdņiem” (16). France Télécom izveidotais uzkrājums ļāva France Télécom samazināt veicamo neto maksājumu - vienā gadā tas samaksāja papildu izmaksas, kas reformas dēļ valstij rodas desmit gadu laikā.
(33)
Tādējādi redzams, ka uzkrājums, kas bija paredzēts, lai izlīdzinātu turpmākā iemaksu pieauguma sekas, kuras izriet no 1990. gada likuma, un ko France Télécom veidoja ik gadu, līdz 1996. gadā uzkrātā summa bija FRF 23,4 miljardi (EUR 3,6 miljardi), tika ņemts vērā, lai noteiktu ārkārtas iemaksas (jeb “kompensācijas”) summu. Iemaksas daļa, kas neatbilda veidotajam uzkrājumam, sedza šīs papildu izmaksas desmit gadu laikposmā. Tās summa tika noteikta, ņemot vērā uzņēmuma jau iepriekš uzkrāto summu, kā tas skaidri izriet no tā laika debatēm.
(34)
Faktiski tā kā saskaņā ar 1996. gada likumu paredzētajai darba devēja ikgadējai iemaksai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs, France Télécom saistības kopš tā laika aprobežojas ar minētās iemaksas maksājumu un tam vairs nav jāsedz iespējami nākotnes deficīti ne savu ierēdņa statusa darbinieku pensiju shēmās, ne citās civildienesta shēmās. Tātad atbilstoši 1996. gada likumam uzkrājums vairs nebija jāveido. Uzkrājums tika iekļauts France Télécom1996. gada 31. decembra peļņas un zaudējumu aprēķinā, tīrajā peļņā uzrādot FRF 17,5 miljardus (EUR 2,7 miljardus) (17).
(35)
Turklāt ar 1996. gada likumu paredzētās vienreizējās ārkārtas iemaksas summa, lai kompensētu to, ka valsts veic France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinus un maksājumus, saskaņā ar 1997. gada finanšu likumu bija noteikta FRF 37,5 miljardu jeb EUR 5,71 miljarda apmērā. To finansēja, palielinot uzņēmuma īstermiņa un ilgtermiņa parādsaistības (18), un nomaksāja vairākos maksājumos laikā no 1997. gada janvāra līdz oktobrim. Šīs ārkārtas iemaksas saņemšana ļāva Francijas valsts pārvaldes deficītu 1997. gadā samazināt līdz EUR 41,8 miljardiem. Bez tās šajā gadā deficīts būtu bijis 3,7 % no IKP.
(36)
Saņemt šo iemaksu tika uzticēts France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādei, kuru izveidoja saskaņā ar 1997. gada finanšu likumu. Ārkārtas iemaksa un iespējamie tās radītie finanšu ienākumi bija šīs iestādes vienīgie ieņēmumi. Tās izdevumi izpaužas kā ikgadējs pārskaitījums valsts budžetā, kas kopš 2006. gada tiek iegrāmatots ieņēmumos īpašā pensiju kontā, kas paredzēts valsts civilā un militārā dienesta pensijām. Šis maksājums 1997. gadā bija noteikts FRF 1 miljarda (EUR 152,4 miljonu) apmērā un katru gadu palielinājās par 10 %, izņemot, ja finanšu likumā tiktu noteikts citādi. Šī valsts iestāde beidz pastāvēt, kad visi tās ieņēmumi ir pārskaitīti valstij (19).
(37)
Piemērojot 1997. gada finanšu likumā paredzētos noteikumus, kas noteica ikgadējās iemaksas, 1999. gadā tika lēsts, ka valsts iestādes darbības laiks bez tās naudas līdzekļu atlīdzināšanas būs 17 gadi (20). Tomēr, tā kā ikgadējie maksājumi bija lielāki, nekā paredzēja 1997. gada finanšu likums, tās darbības laiks saīsinājās. Kā ir norādīts 3. tabulā, iestādes ikgadējo maksājumu uzkrātā summa 2010. gadā jau sasniedza EUR 5,47 miljardus. Iestādes darbības izbeigšana, ņemot vērā visu pieejamo līdzekļu pārskaitīšanu, bija paredzēta 2011. gada 31. decembrī (21). 2011. gada finanšu likumā bija paredzēts EUR 243 miljonu gada maksājums īpašajā pensiju kontā, pēc kura iestādes ieņēmumi būtu dzēsti (22).
(38)
Jebkurā gadījumā ārkārtas iemaksas summa FRF 37,5 miljardu apmērā, kas 1997. gadā tika nodota France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādei, atbilst iemaksas summai, kas mazāka par FRF 40 miljardiem, kura minēta 1996. gada likumprojekta apspriešanas laikā. Lai gan to iemaksāja valsts budžetā 1997. gadā un tā ik gadu papildināja civilo un militāro pensiju maksājumu budžetu, šīs iemaksas summa bija noteikta, lai kompensētu valstij radušās papildu izmaksas, piemērojot 1996. gada likumu.
(39)
No algas finansēto ierēdņu pensiju saistību daļa, kas noteikta, piemērojot civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa L. 61. pantu kopš valsts operatora France Télécom dibināšanas 1991. gadā, ar 1996. gada likumu nav grozīta. Turklāt 1990. gada likums un 1996. gada likums negrozīja France Télécom privāto tiesību darbinieku pensiju shēmu, kas ir vispārējo tiesību pensiju apdrošināšanas sociālais nodrošinājums, ko papildina AGIRC shēma štata darbiniekiem un ARRCO shēma ārštata darbiniekiem. Saskaņā ar šo shēmu France Télécom un tā privāto tiesību darbinieki uzņemas tādas pašas saistības, kādas uzņemas konkurējošie uzņēmumi, it īpaši attiecībā uz darba devēja iemaksām, kas atbrīvo no saistībām.
(40)
Sakarā ar reformu, kas ieviesta saskaņā ar 1996. gada likumu, aktuāru firma, ko Francijas valsts izraudzījās kā konsultantus, lēsa, ka pensiju, kas piešķirtas France Télécom esošajiem un pensionētajiem ierēdņa statusa darbiniekiem, valsts norēķini un maksājumi veido FRF 242 miljardus (EUR 36,9 miljardus (23)) sagaidāmajā diskontētajā vērtībā 1997. gada 1. janvārī (24). Šis skaitlis ir tuvu noapaļotajiem FRF 250 miljardiem, kurus minēja Senāts. Darba devēja iemaksa, kurai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs, kuru France Télécom iemaksātu kā kompensāciju, pamatojoties uz tiem pašiem aktuāru pieņēmumiem, tika lēsta EUR 15,2 miljardu apmērā, kuriem ir jāpieskaita kompensācija jeb ārkārtas iemaksa EUR 5,7 miljardu apmērā, kuru pilnībā samaksāja 1997. gada oktobrī. Brīdī, kad stājās spēkā reforma, Francijas iestādes lēsa, ka nākotnes iemaksu vērtība no algām ir EUR [..]. Līdz ar to neto izmaksu vērtība, kuras France Télécom nodeva Francijas valstij, pēc 1996. gada aplēsēm bija EUR [..] miljardi.
(41)
Desmit gadu laikposmam (1997.-2006. gads), kas minēts debašu laikā par 1996. gada likumprojektu, aktuāru firma, ko Francijas valsts izraudzījās kā konsultantus, veicamo maksājumu kopējo summu novērtēja kā EUR [..] miljardus. Šajā laikposmā faktiski izmaksāto kopējo maksājumu summa bija gandrīz identiska - EUR [..] miljardi, proti, prognoze atšķīrās par 0,83 % (25). Tas a posteriori apliecina, ka debatēs par likumu izmantotās prognozes ir bijušas pareizas.
(42)
No šiem skaitļiem ir iespējams secināt, ka summas un to pamatojums, kas apspriests Nacionālajā asamblejā un Senātā, lai noteiktu France Télécom kompensāciju jeb ārkārtas iemaksas summu, atbilst diapazonam, kas ex post pārbaudīts likumprojekta debatēs minētajā desmit gadu laikposmā. Minētā ārkārtas iemaksas maksimālā summa EUR 6 miljardu (FRF 40 miljardu) apmērā atbilst uzkrājumam, kuru uzņēmums veidoja līdz 1996. gadam, lai varētu uzņemties paredzētās nākotnes pensiju izmaksas, proti, EUR 3,6 miljardi (FRF 23,4 miljardi), pieskaitot valsts segto EUR 2,4 miljardu starpību starp darba devēju un darbinieku iemaksām, kas saņemtas laikā no 1997. līdz 2006. gadam, un 1996. gadā aprēķinātajiem veicamajiem maksājamajiem tajā pašā desmit gadu laikposmā.
(43)
No otras puses, Francijas Republikas iesniegtā informācija, kas apkopota 3. tabulā, liecina, ka laikposmam no 1997. līdz 2010. gadam France Télécom ierēdņa statusa darbinieku kopējās pensiju izmaksas, kas saskaņā ar 1996. gada reformu ir jāmaksā valstij, sasniedza EUR [..] miljardus. Izmaksas, kas jāfinansē valstij, izpaužas kā starpība starp France Télécom un tā strādājošo ierēdņu ikgadējām iemaksām un pensiju maksājumiem, ko ik gadu izmaksā pensionētajiem ierēdņa statusa darbiniekiem, papildus atskaitot France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes ikgadējos maksājumus. Laikā no 1997. līdz 2010. gadam izmaksas attīstījās šādi:
3. tabula
Izmaksas, kas Francijas valstij radās 1996. gada reformas dēļ (1997.-2010. gads)
Miljoni EUR
Iemaksas
(darba devēja, darbinieka)
France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes ikgadējie maksājumi
Izmaksātie pabalsti
Valsts izmaksas
1997
[..]
152,4
[..]
[..]
1998
[..]
167,7
[..]
[..]
1999
[..]
184,5
[..]
[..]
2000
[..]
202,9
[..]
[..]
2001
[..]
223,2
[..]
[..]
2002
[..]
245,5
[..]
[..]
2003
[..]
270,0
[..]
[..]
2004
[..]
297,1
[..]
[..]
2005
[..]
326,9
[..]
[..]
2006
[..]
1 359,5
[..]
[..]
2007
[..]
395,4
[..]
[..]
2008
[..]
435,0
[..]
[..]
2009
[..]
578,0
[..]
[..]
2010
[..]
635,8
[..]
[..]
Kopā
[..]
5 473,9
[..]
[..]
(44)
Saskaņā ar 1997. gada finanšu likumu, kas nosaka to regulējumu, France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes ikgadējie maksājumi 1997. gadā neatbilda ne prognozētajām, ne France Télécom pensionētajiem darbiniekiem faktiski izmaksātajām summām, ne to izmaksu summām, kuras bija jāfinansē valstij, un tie nebija noteikti atkarībā no minētajām summām. Faktiski pārskaitīto summu pārbaude apstiprina šo atšķirību. Neraugoties uz France Télécom veikto ārkārtas iemaksu 1997. gadā, 3. tabulā ir redzams, ka to maksājumu summas, kas izmaksāti France Télécom pensionētajiem ierēdņiem, kopš 2004. gada, izņemot 2006. gadu, pārsniedza ikgadējos resursus.
(45)
Tādējādi France Télécom ikgadējo iemaksu maksājumi un ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes ikgadējie maksājumi nav skaidri un ex ante piesaistīti maksājumiem France Télécom pensionētajiem darbiniekiem, izmantojot īpašo pensiju kontu. Ņemot vērā 3. tabulā norādīto summu, kuru nesedz ikgadējās iemaksas, ārkārtas iemaksas piesaiste vienīgi attiecīgo maksājumu finansējumam kopš 1997. gada, ja to piemērotu tās sistēmas vietā, saskaņā ar kuru maksājums ik gadu tiek palielināts par 10 %, kā to paredz 1997. gada finanšu likums, nozīmētu, ka valsts iestāde beigtu pastāvēt jau 2008. gadā, nevis 2011. gadā, kā bija paredzēts. Saskaņā ar jebkuru pieņēmumu abos gadījumos ārkārtas iemaksas summa būtu iztērēta līdz 2011. gada 31. decembrim.
2.2. Telekomunikāciju tirgu pakāpeniska un pēc tam pilnīga atvēršana
(46)
France Télécom ierēdņa statusa darbinieku pensiju finansēšanas reforma notika līdz ar to pakalpojumu tirgu pilnīgu atvēršanu konkurencei, kuros darbojās France Télécom. Kopš 1988. gada telekomunikāciju nozare tika pakāpeniski liberalizēta saskaņā ar Komisijas 1988. gada 16. maija Direktīvu 88/301/EEK par konkurenci telekomunikāciju termināliekārtu tirgos (26) un Komisijas 1990. gada 28. jūnija Direktīvu 90/388/EEK par konkurenci telekomunikāciju tirgos (27). Direktīvā 90/388/EEK bija paredzēti liberalizēšanas pasākumi, kas līdz 1990. gada 31. decembrim jāīsteno saistībā ar datu sakariem un balss un datu telefoniju uzņēmumu tīkliem un slēgtām lietotāju grupām. Komisijas 1996. gada 13. marta Direktīvā 96/19/EK par grozījumiem Direktīvā 90/388/EEK attiecībā uz pilnīgas konkurences ieviešanu telekomunikāciju tirgū (28) bija paredzēta pilnīga telekomunikāciju nozares liberalizēšana no 1998. gada 1. janvāra.
(47)
Jāatzīmē, ka 1996. gada 26. jūlija Likumā Nr. 96-659 par telekomunikāciju tiesisko regulējumu bija paredzēti noteikumi, kas ļāva veikt pilnīgu nozares liberalizēšanu, izbeidzot France Télécom monopolu fiksētās telefonijas un datu pārraides jomā un nosakot tarifus un starpsavienojumus konkurences apstākļos. Arī citās nozarēs, kas nebija pakļautas ekskluzīvām tiesībām un tādēļ kopš 1987. gada bija atvērtas konkurencei, piemēram, mobilās telefonijas jomā, France Télécom bija pārliecinoši priekšgalā ar tirgus daļu, kas laikā no 1997. līdz 2002. gadam samazinājās no 53,3 % līdz 49,8 % (29). Saskaņā ar Likumu Nr. 96-659 France Télécom tika uzticēti arī vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes uzdevumi un paredzēta ar tiem saistīto saistību finansēšanas fonda izveide, ko finansē konkurenti.
(48)
Piemērojot noteikumus, kas minēti 46. un 47. apsvērumā, kopš 1988. gada France Télécom pieredzēja konkurentu parādīšanos - daži daļēji bija starptautisku koncernu īpašumā - preču un pakalpojumu tirgos, kuros tas darbojās Francijā, un vairākiem no tiem, piemēram, mobilās telefonijas un starptautisko sakaru tirgiem, ir pārrobežu raksturs. Sākot no 1998. gada, šī tendence liberalizētajos tirgos kļuva izteiktāka. France Télécom veidoja alianses ar ārvalstu operatoriem, piemēram, Deutsche Telekom un Sprint 1996. gadā (Global One), no 1997. gada turklāt paplašinot partnerību skaitu un kļūstot par kapitāla daļu turētāju Itālijā (Wind) un Nīderlandē (Casema) vai iegādājoties mobilā operatora licences Dānijā un Portugālē (30).
(49)
Tādējādi France Télécom pensiju finansēšanas reforma notika laikā, kad Eiropas Savienības līmenī tika liberalizēts tirgus. Tādēļ tai bija zināma ietekme uz tirgu, kas bija pilnībā atvērts konkurencei un kurā France Télécom turklāt veidoja alianses un kurā uzņēmumam piederēja būtiskas kapitāla daļas citās dalībvalstīs. Vēlme veicināt France Télécom izvēršanos citos Eiropas tirgos ārpus Francijas veido fonu 1996. gada likumam un uzņēmuma atvēršanai privātajam kapitālam, kā tas izriet no paziņojumiem projekta apspriešanas laikā, kur tika minētas “ambīcijas, kuras Francijas valdība loloja saistībā ar savu valsts čempionu France Télécom” (31).
(50)
Šobrīd France Télécom sevi pozicionē kā lielāko ātrgaitas interneta nodrošinātāju un trešo mobilo sakaru operatoru Eiropā, un vienu no pasaules līderiem telekomunikāciju nodrošināšanā daudznacionāliem uzņēmumiem. Ārpus Francijas France Télécom aktīvi darbojas ar savu filiāļu starpniecību, atrodoties vadošajās pozīcijās Spānijā, Apvienotajā Karalistē, Polijā, Slovākijā, Beļģijā un Austrijā (32).
3. PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAS IEMESLI
(51)
Komisija savā lēmumā par izmeklēšanas procedūras uzsākšanu izklāstīja savu sākotnējo vērtējumu par pasākumiem, kas ieviesti saskaņā ar 1996. gada likumu, salīdzinot tos ar France Télécom obligātajām sociālajām un nodokļu iemaksām, kas noteiktas ar 1990. gada likumu. Tā uzskatīja, ka šie pasākumi, izmantojot valsts resursus, šķiet piešķiram selektīvas priekšrocības France Télécom, kas varētu kropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un ko varētu uzskatīt par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(52)
Turklāt Komisija norādīja, ka, ciktāl šie pasākumi uzskatāmi par valsts atbalstu, Komisijai par to netika paziņots pirms tā īstenošanas, lai gan saskaņā ar judikatūru tas bija uzskatāms par jaunu atbalstu. Tātad Francijas Republika neesot izpildījusi savu Līgumā noteikto paziņošanas pienākumu, un attiecīgi pasākums uzskatāms par nelikumīgu.
(53)
Komisija secināja, ka tā var izvērtēt šā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Komisija arī atzīmēja, ka saskaņā ar to pašu noteikumu tā bija secinājusi, ka uzņēmumam La Poste piešķirtais atbalsts, veicot tā ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformu, ir saderīgs ar iekšējo tirgu (33), un, ņemot vērā to, ka abi gadījumi ir līdzīgi, šķiet lietderīgi šajā gadījumā veikt līdzīgu analīzi.
(54)
Savā sākotnējā pārbaudē par atbalsta saderību ar iekšējo tirgu un, neņemot vērā līdzību ar La Poste pensiju finansēšanas veida reformu, Komisija Francijas Republikai izteica šādas šaubas:
a)
pirmkārt, norādot uz to, ka tās rīcībā nav detalizētas informācijas, kas pierādītu, ka France Télécom veikto iemaksu likme ir vienāda ar likmi, kādu maksā privātie vispārējo tiesību uzņēmumi, kuri Francijā darbojas telekomunikāciju nozarē, Komisija atzīmēja, ka no saistībām atbrīvojošās iemaksas likme, kas France Télécom tika piemērota kopš 1997. gada, neļauj nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus (“level playing field”) attiecībā pret uzņēmuma konkurentiem. Tas izriet no tā, ka France Télécom piemērotajā likmē bija iekļautas vienīgi iemaksas, kas attiecas uz vispārējo tiesību darbinieku un valsts ierēdņu kopējiem riskiem, tādējādi tajā nebija iekļautas iemaksas par riskiem, kuri nav kopīgi, piemēram, par bezdarbu un algu nemaksāšanu uzņēmuma sanācijas vai likvidācijas gadījumā;
b)
otrkārt, Komisijas rīcībā nav pietiekamas informācijas par to, kā pensiju izmaksu samazināšana ietekmē konkurenci, lai novērtētu, vai iespējamā pozitīvā ietekme ir lielāka nekā negatīvā ietekme. Šajā nolūkā Komisijai bija jāņem vērā arī fakts, ka France Télécom vēl nebija pilnībā atmaksājis nelikumīgo un nesaderīgo atbalstu saskaņā ar Komisijas 2004. gada 2. augusta lēmumu par valsts atbalstu, ko Francija sniegusi France Télécom (turpmāk tekstā - “lēmums par profesionālās darbības nodokļa piemērošanu France Télécom”) (34), un kuru, kā to konstatēja Eiropas Savienības Tiesa, Francija noteiktajā termiņā nebija izpildījusi (35).
4. IEINTERESĒTO PERSONU APSVĒRUMI
(55)
Ieinteresēto personu iesniegtie apsvērumi ir apkopoti 4.1.-4.3. iedaļā.
4.1. France Télécom
(56)
Savos apsvērumos, kurus tas uzskata par papildinājumu Francijas Republikas iesniegtajiem apsvērumiem, France Télécom ir norādījis, ka tā problēma ir hroniski pārāk lielais darbinieku skaits, kas saistīts ar tā bijušo pārvaldības statusu, un ka attiecībā uz šiem darbiniekiem tam nav tādu manevrēšanas iespēju kā konkurentiem. Tā, piemēram, France Télécom ir jāsedz ļoti ievērojamas mācību izmaksas EUR 180 miljonu apmērā, kas atbilst 4,5 % no kopējām algu izmaksām, salīdzinot ar vidēji 2,9 % citos Francijas uzņēmumos. France Télécom arī apgalvo, ka tam ir aptuveni par [..] % lielāki izdevumi algām, neskaitot piemaksas un prēmijas. Turklāt, tā kā France Télécom nevar īstenot sociālos plānus, tas finansēja ierēdņu aiziešanas atbalsta pasākumus, piemēram, pirmspensijas atvaļinājumu, kam izlietotā summa laikā no 1996. līdz 2006. gadam pārsniedza EUR 8 miljardus.
(57)
Otrkārt, France Télécom uzskata, ka pensiju izmaksas laikā no 1990. līdz 1996. gadam bija pārmērīgas un uzņēmums nonāca strukturāli neizdevīgākā situācijā nekā tā privātie konkurenti sprieduma Combus (36) izpratnē, un kā pamatprincipu kopums, lai varētu novērtēt, vai minētās izmaksas bija normālas vai pārmērīgas, ir vispārējo tiesību shēma, ko piemēroja konkurentiem. Spriedumā Combus noteiktos principus Vispārējā tiesa vēlāk apliecināja savā spriedumā Hotel Cipriani (37). France Télécom apgalvo, ka viena operatora, šajā gadījumā paša France Télécom, situācija pirms un pēc reformas, kas ieviesta ar 1996. gada likumu, ir atbilstošs pamats salīdzinājumam, lai vērtētu ekonomiskas priekšrocības esību judikatūras izpratnē. Jebkurā gadījumā, ja pamatprincipu kopumu attiecinātu uz France Télécom pirms un pēc 1996. gada reformas, pasākumu nevarētu kvalificēt kā selektīvu, jo tas tiktu piemērots viendabīgi minētā modeļa ietvaros.
(58)
No tā izriet, ka attiecīgie pasākumi vai nu nav valsts atbalsts Līguma izpratnē, ciktāl tas France Télécom atbrīvo no būtiskas strukturāli neizdevīgas situācijas, vai arī to nevar kvalificēt kā selektīvu priekšrocību, kas būtu uzskatāma par valsts atbalstu.
(59)
Pakārtoti France Télécom uzskata, ka, ja tomēr tiktu konstatēta valsts atbalsta klātbūtne, tas būtu saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar kritērijiem, kurus Komisija noteica savā lēmumā par La Poste pensiju shēmu (turpmāk tekstā - “lēmums La Poste”) (38). Šajā kontekstā shēmas īpašais raksturs tādā ziņā, ka France Télécom maksā iemaksu, kas aprēķināta, pamatojoties tikai uz kopējiem riskiem, nenozīmē, ka uzņēmums kopš 1996. gada atradās labvēlīgākā situācijā nekā tā konkurenti. Līdz ar strukturāli neizdevīgo situāciju, ko radīja tā nodarbināto ierēdņu statuss, France Télécom saistībā ar 1996. gada reformu bija jāsedz ievērojamas izmaksas, kuru saderība ar iekšējo tirgu ir jāanalizē un kuru summa EUR 5,7 miljardu apmērā ievērojami pārsniedza summu, kas France Télécom būtu jāmaksā, ja iemaksa būtu atkarīga no riskiem, kuri nav kopīgi.
(60)
France Télécom atzīmē, ka lēmumā La Poste (39) Komisija atļāva, ka ar vienreizēju ārkārtas iemaksas summu (EUR 2 miljardi), kas samaksāta saskaņā ar reformu, kura stājās spēkā pēc paziņojuma, bet pirms Komisijas lēmuma, kompensē iemaksas par riskiem, kuri nav kopīgi, līdz ir izlietota vienreizējās iemaksas summa. France Télécom uzskata, ka nav nekāda pamata, lai Komisija atkāptos no šā principa, jo politiskie paziņojumi laikā, kad tika apspriests 1996. gada likumprojekts, nelika domāt, ka France Télécom vienreizējās iemaksas summu likumdevējs noteica tādēļ, lai saglabātu desmit gadu status quo.
(61)
Turklāt 1996. gadā pieejamie skaitļi bija pretrunā pieņēmumam, ka summa EUR 5,7 miljardu apmērā tolaik tika uzskatīta par tādu, kas precīzi atbilstu valsts papildu izmaksām desmit gadu garumā, piemērojot 1996. gada likumu, gadu pēc gada kompensējot ikgadējos maksājumus, kuri uzņēmumam ir mazāki, pat ņemot vērā kompensācijas maksājumus starp pensiju shēmām, no kuriem France Télécom tika atbrīvots 1996. gadā (40). Ārkārtas iemaksas summa bija paredzēta, lai nodrošinātu Francijas valstij vispārēju kompensāciju saistībā ar reformu. Tas noteikti ir jāņem vērā, analizējot konkurences apstākļu vienlīdzību kopš reformas spēkā stāšanās 1997. gadā.
(62)
Visbeidzot, France Télécom uzskata, ka, tā kā gadījumā, ja nebūtu 1996. gada reformas, tā konkurētspēja tirgū, kura liberalizēšana bija Savienības mērķis, būtu ievērojami iedragāta un tā kā Francijas valsts tagad ir pilnībā izpildījusi lēmumu par profesionālās darbības nodokļa piemērošanu France Télécom (41), pasākumam nav negatīvas ietekmes uz konkurenci.
4.2. Sūdzības iesniedzēji
(63)
Sūdzības iesniedzēji piekrīt Komisijas vērtējumam lēmumā par procedūras uzsākšanu attiecībā uz to, ka pensiju maksājumu, kas saskaņā ar 1996. gada likumu jāmaksā France Télécom, samazināšana ir uzskatāma par valsts atbalstu Līguma izpratnē. Saskaņā ar minētajā lēmumā izklāstīto pamatojumu, kurā sūdzības iesniedzēji būtu vēlējušies redzēt vairāk skaitlisku datu, atbalsta summa esot EUR 12,3 miljardi, bet jebkurā gadījumā ne mazāka par 9,9 miljardiem (42). Sūdzības iesniedzēji uzskata, ka tieši pasākuma ietekme, proti, sociālo maksājumu, kuri parasti ir jāmaksā no uzņēmuma budžeta, samazināšana, nevis tā mērķis, proti, it kā neizdevīgas situācijas kompensēšana, nosaka, ka tas ir uzskatāms par valsts atbalstu. Neizdevīga situācija tādēļ, ka France Télécom nodarbina ierēdņus, nemaz nepastāvot, jo uzņēmums maksāja bezdarba iemaksas un algas izmaksas, kas ir par 13 % zemākas nekā konkurentiem, un tam ir stabils un elastīgs personāls tādā ziņā, ka izdevumus algām var samazināt, ja darbinieki priekšlaicīgi pensionējas vai pāriet strādāt civildienestā.
(64)
Sūdzības iesniedzēji uzskata, ka šāda veida valsts atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Uzņēmumam France Télécom piešķirto konkurences priekšrocību negatīvā ietekme ir vēl jo lielāka tāpēc, ka izmaksu samazināšana, lai novērstu kaitējumu tā finanšu struktūrai, nebija vajadzīga: 1996. gadā atbrīvojies no pensiju parāda vismaz EUR 9,9 miljardu apmērā neto diskontētā vērtībā un vairs neatspoguļojot šīs izmaksas savā bilancē vai tās pielikumā, France Télécom iestiga vēl lielākos parādos, ar neto finanšu parādu vidēji EUR 44 miljardu apmērā laikā no 1997. līdz 2007. gadam. Turklāt atbalsts France Télécom, atbrīvojot to no pensiju izmaksām, kas mantotas no monopola, ļāva tam finansēt uzņēmuma izvēršanos starptautiskā līmenī, līdztekus nostiprinot savu pozīciju Francijā, kur tam bija būtiskas monopola priekšrocības, tādēļ izmaksas bija taisnīga kompensācija par tām.
(65)
Turklāt nelikumīgie un nesaderīgie iepriekšējie atbalsti, kas nav atmaksāti, neļautu šo darbības atbalstu pasludināt par saderīgu, ņemot vērā to kopējo ietekmi. Visbeidzot, tādēļ, ka 1996. gada reforma nenodrošināja vienlīdzīgu konkurenci, jo netika maksātas iemaksas, kas atbilst tādiem riskiem kā bezdarbs un algas nemaksāšana uzņēmuma sanācijas gadījumā, reforma nav atbilstīga Līguma noteikumiem. France Télécom pensiju parāds būtu jāaprēķina neatkarīgam ekspertam un Francijai ir jāapņemas ievērot finanšu neitralitāti attiecībā uz shēmu, it īpaši paredzot darba devēja iemaksas un EUR 5,7 miljardu kompensācijas precizēšanas mehānismu izmaksu mainīguma gadījumā.
4.3. Telekomunikāciju operators
(66)
Telekomunikāciju operators piekrīt sākotnējai analīzei, kas izklāstīta Komisijas lēmumā par procedūras uzsākšanu, saskaņā ar kuru grozījumi, kas ieviesti saskaņā ar 1996. gada likumu, valsts faktiski veiktos pensiju maksājumus, no kuriem atņemtas iemaksas, kuras veic strādājošie darbinieki ar ierēdņa statusu, aizstājot ar France Télécom ikgadējām no saistībām atbrīvojošām iemaksām, ir kvalificēti kā jauns un nelikumīgs valsts atbalsts. Šis operators uzskata, ka tāds pats secinājums izdarāms attiecībā uz sociālajām iemaksām par riskiem, kas nav kopīgi ar privāto tiesību darbiniekiem, un kuras maksā France Télécom konkurenti, bet kurus tas par saviem ierēdņa statusa darbiniekiem un par saviem vispārējo tiesību darbiniekiem nemaksā vismaz kopš 1996. gada. Turklāt pretēji gadījumam, kurš ir aplūkots lēmumā La Poste (43), France Télécom darba devēja iemaksas aprēķinā minētās iemaksas nebija un joprojām nav iekļautas, kas neļauj šo atbalstu atzīt par saderīgu.
(67)
Attiecībā uz atbalstu, kas izriet no tā, ka valstij vairs netiek atmaksātas izmaksātās pensijas, operators uzskata, ka konkurences stāvokļa analīzei, kuru Komisija veica lēmumā La Poste, vajadzējis to gluži pretēji novest pie lēmuma par atbalsta nesaderību. Šī analīze esot jāpamato ar faktiem, kas konstatēti kopš 1996. gada, nevis, kā tas ir lēmumā La Poste, pieņēmuma veidā attiecībā uz nākotni.
(68)
Šis operators uzskata, ka lielā daļā tirgu, kur tas darbojas, France Télécom ir tirgus varas pozīcijā, kas pielīdzināma dominējošam stāvoklim. Tādēļ tam ir piemērojamas ex ante regulējuma saistības liela ātruma un ļoti liela ātruma datu pārraides pakalpojumu, fiksēto līniju savienojuma uzsākšanas un pabeigšanas vairumtirgos. Savā 2003. gada 16. jūlija lēmumā par EK līguma 82. panta piemērošanas procedūru lietā COMP-38.233 Komisija turklāt konstatēja pārkāpumu un piemēroja sodu France Télécom par LESD 102. panta pārkāpumu ar tā meitasuzņēmuma Wanadoo starpniecību (44). Tā kā uzņēmuma finanšu stāvoklis ir labs, saņemtais atbalsts ļāva tam finansēt savu izvēršanos starptautiskā līmenī, it īpaši iegādājoties Orange, Retevisión un AMENA.
(69)
Visbeidzot, operators lūdz Komisijai precīzi aprēķināt attiecīgā atbalsta summas un, piemērojot judikatūru lietā Deggendorf (45), atteikties atzīt aplūkoto pasākumu saderību ar iekšējo tirgu, kamēr nav atmaksāts iepriekš konstatētais nelikumīgais atbalsts.
5. FRANCIJAS REPUBLIKAS PIEZĪMES
(70)
Francijas Republika uzskata, ka izmaiņas, kas 1996. gadā ieviestas France Télécom piesaistīto Francijas valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veidā, nekādā aspektā nav uzskatāmas par valsts atbalstu. Jebkurā gadījumā 1996. gada reforma ir saderīga ar iekšējo tirgu, it īpaši, šajā gadījumā piemērojot Komisijas argumentāciju, kas izmantota lēmumā La Poste (46).
5.1. Par valsts atbalsta esību
(71)
Francijas Republika uzskata, ka saskaņā ar 1990. gada likumu France Télécom nonāca neparastā situācijā, kas atkāpās no vispārējām tiesībām, kuras paredz, ka uzņēmumi maksā darba devēja iemaksu, kurai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs, proporcionāli izdevumiem algām, nevis saistībā ar izmaksāto pensiju līmeni. Tādā veidā izmaksas, kas rastos France Télécom, būtu pārmērīgas, jo attiecīgajiem darbiniekiem piemērojamās shēmas finanšu deficīts bija neizbēgams un kļūtu nepanesams, ņemot vērā, ka strādājošo ierēdņu skaits nenovēršami samazinājās un aizvien pieauga pensionēto darbinieku skaits.
(72)
1996. gada reforma pensiju finansējumu esot pielīdzinājusi vispārējām tiesībām, neradot uzņēmumam labvēlīgāku konkurences situāciju, jo France Télécom iemaksa ik gadus tiek aprēķināta tā, lai obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeni izlīdzinātu ar to līmeni, kāds ir konkurentiem telekomunikāciju nozarē. Savukārt to, ka, aprēķinot iemaksu, saskaņā ar “vienlīdzīgas konkurences likmi” netika ņemtas vērā iemaksas par riskiem, kuri nav kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un ierēdņiem, attaisno ierēdņu statuss, kas izslēdz, piemēram, bezdarba riskus, izņemot ārkārtas atlaišanas vai atsaukšanas gadījumus.
(73)
Francijas Republika uzskata, ka par pamatu France Télécom radušos izmaksu normālā vai pārmērīgā rakstura noteikšanai ir jābūt uzņēmuma konkurentu situācijai Francijā. Šajā gadījumā, ņemot vērā to, ka saskaņā ar 1990. gada likumu France Télécom noteiktās izmaksas bija pārmērīgas, atkāpās no vispārējām tiesībām, bija netaisnīgas un neilgtspējīgas, to atcelšana un pielīdzināšana konkurentu situācijai atbilstoši 1996. gada reformai vienkārši atjaunoja normālus konkurences apstākļus. France Télécom turklāt nesaņēma kompensāciju par šīs shēmas radīto nelabvēlīgo situāciju, lai gan, kā tas ir norādīts tā apsvērumos, uzņēmums joprojām atrodas strukturāli neizdevīgā situācijā, tam ir papildu izdevumi un ierobežojumi saistībā ar tā nodarbinātajiem ierēdņiem piemērojamo statusu attiecībā uz finansiālā atbalsta pasākumiem, aizejot no valsts pārvaldes vai atgriežoties tajā, jāsedz profesionālās izglītības pasākumi un lielākas algu izmaksas. Tādējādi esošā shēma, kas ieviesta saskaņā ar reformu, France Télécom nepiešķir nekādas priekšrocības un tādēļ tā nekādā aspektā nav uzskatāma par atbalstu Līguma izpratnē.
(74)
Šī interpretācija izriet no vispārējiem Savienības judikatūrā noteiktiem principiem, saskaņā ar kuriem, tā kā par valsts atbalstu var uzskatīt vienīgi pasākumus, kuri samazina izmaksas, kuras parasti ir jāsedz no uzņēmuma budžeta, likums, kurš novērš to, ka uzņēmuma budžetam jāsedz papildu izmaksas, kuras parastā situācijā nepastāvētu, nav uzskatāms par valsts atbalstu (47). Tas pats attiecoties uz pasākumiem, kuri konkurējošu valsts uzņēmumu atbrīvo no strukturāli neizdevīgas situācijas, salīdzinot ar tā privātajiem konkurentiem (48). Šī interpretācija atbilstot arī Komisijas praksei (49).
(75)
Kopumā Francijas Republika neuzskata, ka būtu pamatoti šajā procedūrā iekļaut kompensācijas un papildu kompensācijas mehānismus, saskaņā ar kuriem France Télécom veica maksājumus laikā no 1991. līdz 1996. gadam (sk. 1. tabulu), lai noteiktu, vai pastāv atbalsts, vai arī datumu, kurā radās priekšrocība, kas izriet no reformas, kura ieviesta saskaņā ar 1996. gada likumu, kurā attiecībā uz šo nav nekādu noteikumu. Šie maksājumi turklāt izrietēja no shēmas, ar ko atkāpās no vispārējām tiesībām un saskaņā ar kuru France Télécom piemērojamā pensiju shēma tika uzskatīta par autonomu shēmu, kas kopš 1997. gada vairs nepastāv.
(76)
Ņemot to vērā, Francijas Republika precizēja France Télécom sniegto un 61. apsvērumā norādīto maksājumu aplēses, kurus uzņēmums vairs nemaksāja, sākot no 1997. gada. Pamatojoties uz reālo datu atjauninājumu 2008.-2010. gadam, veicot retropolāciju ar pārejas koeficientu, Francijas Republika uzskata, ka France Télécom iespējamās attiecīgās izmaksas ir par EUR 165 miljoniem mazākas, nekā aprēķināja uzņēmums.
5.2. Par iespējamā valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu
(77)
Jebkurā gadījumā Francijas Republika uzskata, ka, ja 1996. gada reforma attiecībā uz France Télécom būtu uzskatāma par valsts atbalstu, tā jāatzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar analīzi, kuru Komisija ir veikusi lēmumā La Poste (50). 1996. gada reforma atbrīvoja France Télécom no strukturālām izmaksām, kuras ietekmēja tā konkurētspēju liberalizējamā tirgū, un kopš tā laika uzņēmuma iemaksas attiecībā uz kopējiem riskiem tiek aprēķinātas, pamatojoties uz vienlīdzīgas konkurences likmi.
(78)
Tas, ka kopš 1997. gada France Télécom maksātajā iemaksā nav iekļauti riski, kas nav kopīgi ar privāto tiesību darbiniekiem, nav šķērslis atbalsta saderībai ar iekšējo tirgu. Francijas Republikas sniegtās informācijas apkopojumā 4. tabulā ir attēlota atšķirība starp iemaksu, ko maksā France Télécom un to, ko tas maksātu, ja tās aprēķinā būtu iekļauti riski, kas nav kopīgi, atskaitot France Télécom pašapdrošinātos maksājumus un citas papildu izmaksas, salīdzinot ar konkurentiem.
4. tabula
France Télécom darba devēja iemaksas laikā no 1997. līdz 2010. gadam, kas aprēķinātas, izmantojot piemēroto vienlīdzīgas konkurences likmi (TEC) un grozīto vienlīdzīgas konkurences likmi (TEC*), iekļaujot riskus, kas nav kopīgi
Gads
TEC
Miljoni EUR
TEC*
Miljoni EUR
TEC-TEC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[..] %
1 048,6
[..] %
[..]
[..]
2005
[..] %
984,6
[..] %
[..]
[..]
2006
[..] %
957,6
[..] %
[..]
[..]
2007
[..] %
917,6
[..] %
[..]
[..]
2008
[..] %
859,2
[..] %
[..]
[..]
2009
[..] %
805,4
[..] %
[..]
[..]
2010
[..] %
744,5
[..] %
[..]
[..]
(79)
Francijas Republika uzskata, ka no 1997. gada līdz 2043. gadam France Télécom faktiski samaksāto un maksājamo iemaksu diskontētā vērtība ir EUR 13,5 miljardi. Grozīta vienlīdzīgas konkurences likme, aprēķinā ņemot vērā riskus, kas nav kopīgi, bet atņemot iemaksas, ko sedz France Télécom, taču ne tā konkurenti, novestu pie lielākas ikgadējās iemaksas par to pašu periodu, proti, EUR 16,7 miljardiem. Kaut arī Francijas iestādes uzskata, ka minētos riskus iekļaut nav pamata, tās aprēķināja, ka starpību (EUR 3,2 miljardus) vairāk nekā kompensē vienreizējā ārkārtas iemaksa EUR 5,7 miljardu apmērā, kuru France Télécom veica 1997. gadā.
(80)
Francijas Republika norāda, ka, tāpat kā lēmumā La Poste (51), var uzskatīt, ka šo vienreizējo iemaksu var pielīdzināt korekcijai, ar ko kompensē iemaksas saistībā ar grozīto likmi, kurā ir iekļautas iemaksas par riskiem, kas nav kopīgi. Šādā gadījumā šīs kompensācijas summa pašreiz pārsniedz summu, kas izriet no starpības starp likmi, kas noteikta saskaņā ar 1996. gada reformu, un grozīto likmi, kas norādīta 4. tabulā, un ka starpība starp likmēm nekad nenovedīs pie kompensācijas pilnīga izlietojuma. Ņemot vērā šos apstākļus, Komisijas lēmumā par procedūras uzsākšanu izteiktās šaubas par patiesi taisnīgas konkurences trūkumu starp France Télécom un tā konkurentiem tiktu kliedētas.
(81)
Francijas Republika uzskata, ka La Poste piesaistīto ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma, kas ieviesta 2006. gadā un guva ierosmi no France Télécom 1996. gada reformas, noteikti galvenajos aspektos ir salīdzināma ar pēdējo minēto. Ņemot vērā šo līdzību, Komisijai nav nekāda pamata atkāpties no La Poste precedenta. It īpaši Komisijai esot jāatzīst, ka vienreizējā ārkārtas iemaksa, kas noteikta France Télécom, jāņem vērā analīzē par reformas taisnīgumu no konkurences viedokļa, de facto uzskatot to par avansu iemaksām par riskiem, kuri nav kopīgi.
(82)
Savukārt tā laika debates Nacionālajā asamblejā un Senātā, minot desmit gadu laikposmu reformas finanšu segumam, izrietēja no konkrētiem paziņojumiem. Šāds pamatojums neesot atrodams ne likumprojekta paskaidrojuma rakstos, ne attiecīgajos likumos, ne to īstenošanai pieņemtajos dokumentos. Likumdevēja nolūks 1996. gadā bijis France Télécom pensiju iemaksas noteikt tādā pašā līmenī kā konkurentiem, nevis novērst reformas ietekmi uz desmit gadiem, kā izrietētu no pamatojuma, kuru Komisija varētu pieņemt, vadoties pēc ārpus konteksta izrautiem paziņojumiem.
(83)
Parlamenta rīcība esot skaidri norādījusi, ka vienreizējās iemaksas summa tika noteikta, nesaistot to ar izmaksām, kādas valstij faktiski nāksies uzņemties. Līdzīgi savā 1996. gada 30. decembra Lēmumā Nr. 96-385 DC Konstitucionālā padome norādīja, ka vienreizējā iemaksa FRF 37,5 miljardu apmērā bija attaisnojama ar to, ka valsts uzņēmās izmaksāt ierēdņu pensijas, un nav uzskatāma par kompensāciju, un, no otras puses, iemaksas valsts budžetā netiktu piesaistītas konkrētiem izdevumiem, bet gan veicinātu vispārējos nosacījumus šā budžeta līdzsvara nodrošināšanai saskaņā ar 1959. gada 2. janvāra konstitutīvā rīkojuma par finanšu likumiem 18. pantu.
(84)
Kā uzskata Francijas Republika, ārkārtas iemaksas konkrētā summa saskaņā ar 1997. gada finanšu likumu tika noteikta, ņemot vērā nevis desmit gadu laikposmu, kura laikā šī iemaksa nodrošinātu “atlīdzību” valstij, bet, gluži pretēji, atkarībā no ietekmes uz France Télécom bilances struktūru, kurai bija jāpaliek nepārslogotai. Šīs summas lielums tika noteikts, nevis domājot par valstij radušos izmaksu kompensēšanu, bet gan ņemot vērā uzņēmuma maksātspēju.
(85)
Tas, ka šī iemaksa tika pārvaldīta nošķirti no pensiju maksājumiem, kuri reāli tika izmaksāti kopš 1997. gada, apliecinot tās vienreizēja maksājuma būtību. No Francijas Republikas iesniegtajiem skaitļiem izriet, ka laikā no 1997. līdz 2006. gadam France Télécom ierēdņiem izmaksātās pensijas, izmantojot īpašo pensiju kontu, sasniedza EUR [..] miljardus, kamēr France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestāde šajā kontā iemaksāja EUR 3,4 miljardus. Tajā pašā laikposmā saldo, kuru nesedza veiktās iemaksas, bija EUR 1,2 miljardi. Turklāt 1997. gadā tika uzskatīts, ka šis fonds darbosies 17-25 gadus, nevis desmit gadu ilgu laikposmu, uz kuru Komisija balsta savu pamatojumu, kuru tā, šķiet, vēlas pieņemt.
(86)
Francijas Republika uzskata, ka, neveicot reformu, France Télécom tiktu izstumts no tirgus, jo tā iemaksu likme 2010. gadā sasniegtu 77 % no kategoriju skalai atbilstīgās bruto algas un tam būtu jānodrošina pensiju saistību uzkrājumi ierēdņiem, kuri tam ir piesaistīti. Tādēļ reforma bija nozīmīgs solis, pielāgojoties tirgus liberalizēšanai, kas ir Savienības mērķis, tā bija atbilstīga šim mērķim un ierobežota līdz nepieciešamajam minimumam. Bez šīs reformas France Télécom zaudētu tirgus pozīcijas un nespētu veikt nepieciešamās investīcijas, it īpaši, lai nodrošinātu piekļuvi vietējiem sakaru tīkliem, neizslēdzot arī maksātnespējas risku, tādējādi reformai neesot bijis negatīvas ietekmes uz konkurenci.
(87)
Turklāt Francijas Republika uzskata, ka France Télécom pensiju finansēšanas veida reforma un it īpaši ārkārtas iemaksas noteikšana laikā no 1997. līdz 2006. gadam neesot radījusi valstij izmaksas, bet gan, pēc Francijas iestāžu aplēsēm, faktiski nodrošināja Francijas valstij neto ieņēmumus vairāk nekā EUR 9,1 miljarda apmērā (52). Ja būtu jāveic ārkārtas iemaksas ienesīguma aprēķins, Francijas Republika uzskata, ka būtu jāizmanto diskonta likme 7 % apmērā. Ārkārtas iemaksas princips tika noteikts jau 1996. gadā. Tā piemērošanas laikam bija jābūt ilgam, jo paredzamā starpība starp maksājamajiem pabalstiem un gaidāmajām iemaksām EUR 500 miljonu robežu pārsniedza tikai 2005. gadā, tātad 9 gadus vēlāk, un 1 miljarda robežu - tikai pēc 12 gadiem. Vidēji 1996. gadā valsts 15 gadu obligāciju (turpmāk tekstā - “OAT”) likme bija 6,9 %. Savukārt France Télécom laikā no 1991. gada novembra līdz 1997. gada novembrim veica obligāciju emisiju ar vidējo procentu likmi, kas tuva 7 %.
(88)
Visbeidzot, sakarā ar Komisijas pieprasīto summu sekvestru saskaņā ar lēmumu par profesionālās darbības nodokļa piemērošanu France Télécom (53) un vēlāk šo summu nomaksu, Komisijai būtu jāuzskata, ka minētais lēmums ir izpildīts atbilstoši tās 2007. gada paziņojumam šajā jautājumā (54). Tādēļ šo atbalstu kopīgā ietekme nav jāvērtē.
6. ATBALSTA NOVĒRTĒJUMS
6.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(89)
LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts, ka: “Ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(90)
Šā panta noteikumu kopuma piemērošana šajā gadījumā ir vērtēta 6.1.1.-6.1.5. iedaļā.
6.1.1. Valsts atbalsts, kas piešķirts, izmantojot valsts līdzekļus
(91)
1990. gada likumu un 1996. gada likumu pieņēma Francijas valsts. Tajos ir paredzēts pasākums, saskaņā ar kuru France Télécom iemaksā Valsts Kasē kompensāciju par to, ka valsts veic France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu. Tā kā, piemērojot 1996. gada likumu, kompensācija, kuru France Télécom iemaksā Valsts Kasē, ir mazāka par to, kāda sākotnēji noteikta 1990. gada likumā, France Télécom ir piešķirts atbalsts, izmantojot valsts līdzekļus.
6.1.2. Priekšroka konkrētiem uzņēmumiem
(92)
1990. gada likuma noteikumi paredz shēmu, kas piemērojama France Télécom - publiskajam operatoram, kam ir juridiskas personas statuss. 1996. gada likums par valsts uzņēmumu France Télécom groza minēto shēmu, ieviešot noteikumus, kas piemērojami France Télécom saskaņā ar kārtību, kas noteikta vienīgi šim uzņēmumam.
(93)
Ar 1990. gada likumu ieviestās shēmas mērķis bija noteikt īpašu kompensāciju attiecībā uz darba devēja pensiju iemaksu principiem un summām, kuras France Télécom maksā valstij. Gan kompensācija, kas France Télécom bija jāmaksā saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā, ko piemēroja laikā no 1991. līdz 1996. gadam, gan atšķirīgā kompensācija, kuru noteica 1996. gada likums, kas piemērots kopš 1997. gada, ir īpaši pasākumi, kas attiecas vienīgi uz France Télécom, izpildot nosacījumu par selektivitāti pretēji tam, ko apgalvo France Télécom.
6.1.3. Ekonomiska priekšrocība, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus
(94)
Ir jānosaka, vai pasākumi, ar ko noteica attiecīgo kompensācijas summu, dod priekšroku France Télécom. Jautājums par to, vai grozījumi, kuri ar 1996. gada likumu izdarīti 1990. gada likuma 30. pantā, ir uzskatāmi par atbalstu, radot France Télécom ekonomisku priekšrocību, ir jāvērtē, ņemot vērā attiecīgās pensiju sistēmas būtību un ekonomisko struktūru un tās ietekmi uz France Télécom, nevis ņemot vērā šo grozījumu iemeslus vai mērķus. Pretēji tam, ko apgalvo Francijas Republika, principā, vērtējot 1990. gada likuma grozījumu ietekmi, to mērķis nav būtisks.
(95)
Tas, ka valsts uzņēmās France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu, izriet no civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa piemērošanas, kas ir vienīgais kodekss, kas piemērojams attiecīgajiem bijušajiem ierēdņiem. Ne 1990. gada likums, ne 1996. gada likums nemainīja ne šo ierēdņu statusu, ne principu, ka valsts apņemas maksāt viņu pensijas. Šī apņemšanās acīmredzot izriet no principa, saskaņā ar kuru ierēdņi, kuriem ir šāds statuss, neatkarīgi kalpo sabiedrības vispārējās interesēs. Tā tas nav gadījumā, ja šie ierēdņi strādā uzņēmumā, kurš sniedz pakalpojumus par maksu, kalpojot šā uzņēmuma interesēm un tam par labu, konkurējot ar citiem uzņēmumiem, kas sniedz tādus pašus pakalpojumus.
(96)
Šādā skatījumā kompensācijas maksājums valstij, kas paredzēts saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā, kā arī pēc grozījumiem, kuri ieviesti ar 1996. gada likumu, ir uzskatāms par izņēmumu principam, ka Francijas valsts uzņemas izmaksas. Šo izņēmumu attaisno France Télécom nodarbināto ierēdņu pensijām piemērojamās sistēmas būtība un ekonomiskā struktūra. Francijas valstij, piemērojot civilo un militāro pensiju kodeksu, ir jāveic piešķirto pensiju norēķins un izmaksa France Télécom ierēdņiem, uz kuriem attiecas vispārējais Francijas valsts ierēdņu statuss, nevis sociālā nodrošinājuma maksājumu vispārējās tiesības.
(97)
Arī tad, ja nebūtu France Télécom iemaksātās kompensācijas, Francijas valstij tik un tā būtu jāpilda savas saistības attiecībā uz darbiniekiem, kuriem ir attiecīgais statuss, viņu mūža garumā, izņemot, ja tā vienpusēji grozītu minētās saistības. Savukārt valsts izglītotu ierēdņu nodošana France Télécom rīcībā bez jebkādas kompensācijas attiecībā uz izmaksātajām vai izmaksājamajām pensijām, uzņēmumam radītu nepārprotamas priekšrocības.
(98)
Tā kā France Télécom konkurējošie uzņēmumi nenodarbina ierēdņa statusa darbiniekus, pret kuriem Francijas valstij būtu jāpilda līdzīgas finanšu saistības, France Télécom ar likumu noteiktās pensiju finansēšanas un kompensāciju maksāšanas sistēmas loģiskais pamatojums uz tiem nav attiecināms. To apliecina fakts, ka, tā kā konkurentu nodarbinātā personāla statuss ir citāds attiecībā uz algas nemaksāšanas riskiem, kas ietverti sociālā nodrošinājuma maksājumu vispārējās tiesībās, Francijas iestādes, šķiet, uzskata, ka viņu gadījumā ir pamatoti veikt sociālās iemaksas šā riska segšanai. Tomēr tieši šā statusa dēļ Francijas Republika apgalvo, ka, aprēķinot kompensāciju, kuru, piemērojot 1996. gada likumu, France Télécom maksāja valstij, nav pamatoti iekļaut riskus, kas nav kopīgi ierēdņiem un privāto tiesību darbiniekiem.
(99)
No tā izriet, ka attiecībā uz maksājumiem, kas veikti par šo uzņēmumu privāto tiesību darbinieku nodarbināšanu, tie ne juridiski, ne faktiski neatrodas situācijā, kas būtu salīdzināma ar France Télécom situāciju tā darbinieku ierēdņu gadījumā, pretēji tam, ko savos apsvērumos apgalvo Francijas Republika un France Télécom.
(100)
Tāpat nav pamata France Télécom piemēroto kompensācijas shēmu salīdzināt ar shēmu, kas noteikta citām valsts struktūrām, kuras nodarbina ierēdņus, piemēram, Monnaie de Paris vai Office National des Forêts, un kuras atsevišķu darbību ziņā var kvalificēt kā uzņēmumus LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, vai valsts rūpniecības vai tirdzniecības uzņēmumiem, piemēram, agrāk EDF vai GDF. EDF un GDF bija īpašas pensiju sistēmas, kas nebija pielīdzināmas civildienesta shēmām. EDF un GDF shēmas kopš tā laika ir pielāgotas vispārējam režīmam, lai gan ir jāatzīmē, ka Komisija secināja, ka atbalsts nepastāv vienīgi ar nosacījumu, ka šī pielāgošana attiecībā pret valsti ir finansiāli neitrāla (55), kas 1996. gada reformas gadījumā tā nav.
(101)
Savukārt kompensācijas shēma par labu valstij par pensiju maksājumiem La Poste piesaistītajiem ierēdņiem pirms grozījumiem, kurus Komisija aprakstīja un ar nosacījumiem apstiprināja lēmumā La Poste, arī attiecās uz valsts uzņēmumu, kas pielīdzināms valsts rūpniecības vai tirdzniecības struktūrai, un saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā joprojām bija līdzīga France Télécom shēmai, ciktāl tā paredzēja ikgadēju pensionētajiem ierēdņiem izmaksāto pensiju atlīdzināšanu valstij un sociālās apdrošināšanas kodeksa L-134. pantā paredzēto izmaksu segšanu.
(102)
Pat tad, ja šķiet, ka La Poste nekonkurē ar France Télécom, un pēdējam minētajam piešķirtās priekšrocības nerada vai nedraud radīt konkurences izkropļojumus, tomēr jāatzīst, ka France Télécom ierēdņu pensiju shēmas loģiskais pamatojums un noteikumi pirms 1996. gada reformas bija tādi paši kā līdzīgai shēmai, kura tajā pašā laikā tika piemērota La Poste. Turklāt Komisija lēmumā La Poste uzskatīja, ka La Poste piemērojamās shēmas reforma ir uzskatāma par valsts atbalstu, pretēji tam, ko Francijas Republika apgalvo attiecībā uz France Télécom. Kopumā, lai novērtētu France Télécom situāciju, par atsauci ir jāizmanto tāda valsts vai privāta uzņēmuma situācija, kurš nodarbina ierēdņus, kuri saglabā savu statusu. Šādi uzņēmumi atrodas tādā pašā situācijā, kādā ir France Télécom. Tieši salīdzinājumā ar šādu atsauces sistēmu ir iespējams novērtēt, vai valsts ir piešķīrusi atbalstu France Télécom.
(103)
Nevar piekrist arī tam, ka pasākums nepiešķir priekšrocību uzņēmumam, šajā gadījumā France Télécom, tādēļ vien, ka tas kompensē neizdevīgu situāciju, kāda šim uzņēmumam ir radusies pagātnē, pretēji tam, ko apgalvo Francijas Republika un France Télécom. Komisija vēl nesen noraidīja vēsturiska telekomunikāciju operatora, France Télécom konkurenta, argumentu, saskaņā ar kuru pensiju īpašās sociālās tiesības, kas pielīdzināmas no pagātnes mantotām civildienesta pensijām un daļai darbinieku atšķiras no vispārējo tiesību pensijām, attaisno tādu sociālo iemaksu samazināšanas pasākumus, kas saistībā ar šīs kategorijas pensijām rodas operatoram (56). Šajā ziņā, kā Francijas iestādes uzsvēra projekta apspriešanas laikā, 1996. gada likums Francijas valstij noteica jaunas un būtiskas izmaksas, lai varētu veikt France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu. Vienlaicīgi 1996. gada likuma ietekmē samazinājās kompensācija, kuru France Télécom vienmēr bija maksājis.
(104)
Saskaņā ar likumā paredzētajiem darba devēja iemaksas likmes aprēķināšanas nosacījumiem, sākot no 1996. gada 31. decembra, France Télécom maksā valstij kompensāciju, kas ir mazāka par to, kādu tas maksātu, ja likums nebūtu pieņemts. Turklāt, tā kā saskaņā ar šo likumu noteiktajai darba devēja iemaksai ir no saistībām atbrīvojošs raksturs, France Télécom1996. gada 31. decembrī nekavējoties atguva uzkrājumu, kas tā kontos bija iegrāmatots nākotnes saistību maksājumiem. Tādējādi izmaksas, no kurām France Télécom tika atbrīvots, nebija ne jaunas, jo 1990. gada likums pārņēma iepriekšējo budžeta praksi, ne neparedzamas, jo uzņēmums šim nolūkam veidoja uzkrājumu, ne arī atkāpās no vispārējām sociālā nodrošinājuma tiesībām, jo tās nav piemērojamas kompensācijai, kuru maksā France Télécom.
(105)
Ar 1996. gada likumu Francijas valstij kopš tā stāšanās spēkā tika nodots pienākums veikt ikgadēju maksājumu, kas in fine pilnībā segtu attiecīgā personāla pensiju finansēšanas izmaksas. Tādējādi saskaņā ar 1996. gada likumu piešķirtā atbalsta summu kopš likuma stāšanās spēkā var aprēķināt kā ikgadēju starpību starp kompensāciju, kuru veido darba devēja no saistībām atbrīvojošā iemaksa, ko France Télécom maksā valstij, un maksājumiem, kas norādīti 1. tabulā un kurus tas būtu veicis saskaņā ar 1990. gada likumu, ja tas nebūtu grozīts, atskaitot 1997. gadā veikto vienreizējo iemaksu.
(106)
No Francijas Republikas sniegtajām un 40. apsvērumā izklāstītajām aplēsēm izriet, ka reformas brīdī 1996. gadā un līdz brīdim, kad beigtos finanšu saistības, kas izriet no izmaksām, kuras uzņēmās Francijas valsts, Francijas iestādes šo jauno neto izmaksu kopējo summu līdz 2043. gadam, datumam, kad beigtos valsts finanšu saistības attiecībā uz pensionētajiem ierēdņiem un uz to tiesību pārņēmējiem, lēsa EUR [..] miljardu apmērā. Neto izmaksu diskontētā vērtība 1996. gadā bija EUR [..] miljardi pēc France Télécom ikgadējās iemaksas (EUR 15,2 miljardi), darbinieku iemaksas (EUR [..] miljardi) un vienreizējās ārkārtas iemaksas EUR 5,7 miljardu apmērā atskaitīšanas.
(107)
Tomēr ir jāatzīmē, ka 1996. gada reformas laikā aprēķinātās summas bija reālās summas aproksimācija (57). Ne kompensācijas summām, kuras France Télécom bija jāmaksā ikgadēju iemaksu veidā, ne arī kompensācijai EUR 5,7 miljardu apmērā, kas samaksāta 1997. gadā, ne mērķis, ne sekas nebija Francijas valstij nodrošināt budžeta neitralitāti. Ja tā būtu, ar noteikumu, ka aktuāra aprēķinu pieņēmumi ir atbilstīgi, izmaksas un ieņēmumi tajā laikposmā būtu vienādi un attiecīgi France Télécom nebūtu guvis ekonomiskas priekšrocības.
(108)
Francijas iestādes apzinājās, ka “France Télécom ierēdņa statusa darbinieku pensiju izmaksu pārcelšana uz valsts vispārējo budžetu” radīja “valstij jaunas un būtiskas izmaksas”, kuras vienreizējā ārkārtas iemaksa vai ieņēmumi no valsts īpašumā esošo uzņēmuma akciju daļas pārdošanas segtu tikai daļēji. Tādējādi 31. apsvērumā minētās debates parāda, ka Francijas valsts 1996. gadā necentās pilnībā kompensēt savas jaunās nākotnes izmaksas, bet gan, gluži pretēji, vēlējās uzņemties jaunas izmaksas, lai “šajā lietā vispirms tiktu ņemtas vērā uzņēmuma intereses”.
(109)
Ir skaidrs, ka pat tad, ja aktuāra pieņēmumi atšķirtos no Francijas valsts izmantotajām aplēsēm jauno izmaksu aprēķinā, un, neraugoties uz vienreizējo ārkārtas iemaksu, kas samaksāta 1997. gadā, reforma radīja vērā ņemamu ekonomisko priekšrocību, kas izpaudās kā mazākas darba devēja pensiju iemaksas. Tā kā vienreizējā iemaksa jeb kompensācija pilnībā nesedza valstij nodotās izmaksas, bet labākajā gadījumā tās samazināja un, ņemot vērā attiecīgo summu apmērus, nav pamata apstiprināt tajā laikā izmantotā aktuāra aprēķina un no tā izrietošo aplēšu atbilstību laikposmam līdz 2043. gadam.
(110)
Turklāt nav pamata salīdzināt finanšu priekšrocības, kas izriet no mazākām France Télécom iemaksām, ar varbūtēji neizdevīgu situāciju, kas saistīta ar to, ka tiek nodarbināti ierēdņi, kā to apgalvo France Télécom, kuru atbalsta Francijas Republika. 1996. gada likums jebkurā gadījumā šo varbūtēji neizdevīgo situāciju nepastiprināja, jo tā dēļ darbā netika pieņemti jauni ierēdņi. Turklāt, atbrīvojot France Télécom no daļas tā finanšu saistību, 1996. gada likuma mērķis nebija kompensēt varbūtēji neizdevīgo situāciju saistībā ar algām vai, kā to norāda France Télécom, mazākām manevrēšanas iespējām attiecībā uz ierēdņa statusa darbiniekiem.
(111)
Tādēļ tikai pilnīguma labad ir skatītas atbildes uz argumentiem par it kā neizdevīgo situāciju saistībā ar ierēdņu nodarbināšanu, uz ko norādīja Francijas Republika un France Télécom.
-
Pirmkārt, France Télécom rīcībā īsi pirms Francijas tirgus pilnīgas atvēršanas konkurencei bija izglītots un kompetents darbaspēks, bez kura, ja tas būtu pilnībā jāaizstāj, tas nespētu saglabāt savu stāvokli tirgū, ko France Télécom savos rakstveida apsvērumos nav pieminējis.
-
Turklāt summa, kas paredzēta personāla algām un ieguldījumiem izglītībā, ko France Télécom vērtē kā neizdevīgu situāciju, ir uzskatāma par parastām izmaksām uzņēmuma budžetā, un nav konstatēts, ka tās neuzlabotu personāla pieņemšanu darbā un ražīgumu, salīdzinot ar konkurentiem.
-
Kaut arī ir tiesa, ka France Télécom nebija iespējas regulēt algu izmaksas, attiecībā uz konkrētajiem darbiniekiem īstenojot darbinieku skaita samazināšanas sociālo plānu, diez vai šāds plāns, kas attiektos vienīgi uz civildienesta ierēdņiem to statusa dēļ, varētu tikt īstenots, savukārt tas, ka 1997. gadā uzņēmums pārstāja pieņemt darbā ierēdņus un sāka pieņemt vispārējo tiesību darbiniekus, sniedza tam zināmu elastību algu izmaksu regulēšanā.
-
Visbeidzot, lai arī uzņēmums velta būtisku budžeta daļu, lai veicinātu attiecīgā personāla aiziešanu priekšlaicīgā pensijā, uzņēmuma motivācija un interese īstenot šādu pasākumu būtu mazāka, ja saskaņā ar 1996. gada likumu France Télécom finanšu saistības nebūtu nodotas valstij. Šis pasākums veicina priekšlaicīgu pensionēšanos, un tādēļ valstij ātrāk ir jāuzņemas izmaksas par attiecīgajiem darbiniekiem. Ja nebūtu 1996. gada likuma, šīs izmaksas būtu jāuzņemas France Télécom.
(112)
Tā kā nav saiknes ar jautājumu par to, pastāv vai nepastāv ekonomiska priekšrocība, kas izriet no attiecīgajiem pasākumiem, nav pamatojuma arī tam, lai ņemtu vērā konkurences priekšrocības saistībā ar France Télécom bijušo monopolstāvokli, uz ko norādīja sūdzības iesniedzēji. Iespējamās priekšrocības un trūkumi faktiski nav saistītas ar jautājumu par konkurences apstākļu izlīdzināšanu telekomunikāciju tirgos attiecībā uz sociālajām izmaksām.
(113)
Vienīgi vienreizējā ārkārtas iemaksa, kas paredzēta saskaņā ar 1996. gada likumu, nekavējoties radīja France Télécom izmaksu slogu, salīdzinot ar jau apzināto atsauces situāciju. Vienreizējās iemaksas maksājums samazināja tā atbalsta summu, no kura labumu guva un gūs France Télécom līdz brīdim, kad beigsies finanšu izmaksas, kuras, piemērojot 1996. gada likumu, France Télécom vietā uzņēmās Francijas valsts. Neapšaubot Francijas valdības tajā laikā izmantoto aktuāru metožu pareizību, ja nebūtu šīs vienreizējās iemaksas, tad izmaksu slogs, no kura atbrīvojās France Télécom, būtu bijis EUR 18,9 miljardi 1996. gada neto vērtībā, nevis EUR [..] miljardi.
(114)
Saskaņā ar 1996. gada likumu uzņēmumam France Télécom bija un joprojām ir iespēja izmantot lielākus finanšu līdzekļus tirgos, kuros tas darbojas. Pateicoties 1996. gada likumam, šie līdzekļi bija lielāki nekā tie, kas France Télécom rīcībā bija saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā. Telekomunikāciju pakalpojumu tirgi, kuros France Télécom darbojās un darbojas visā Francijā un citās dalībvalstīs, tika pakāpeniski atvērti konkurencei, kopš 1988. gada pamazām izzūdot ekskluzīvām vai speciālām tiesībām, un vēlāk, izņemot īpašas atkāpes, no 1998. gada tie tika atvērti pilnībā. Tirgus pilnīga atvēršana konkurencei Francijā notika 2002. gadā. Izzūdot juridiskiem šķēršļiem, ienāca citi operatori, ar kuriem France Télécom konkurēja un joprojām konkurē, arī pirms 1990. un 1996. gada likumdošanas pasākumiem, par kuriem ir šis lēmums.
(115)
Atbrīvojoties no saistībām veidot uzkrājumus nākotnes pensiju izmaksām saviem ierēdņa statusa darbiniekiem un maksājot zemākas ikgadējās iemaksas, France Télécom bilancē atspoguļotie saistību un izmaksu rādītāji uzlabojās, kas palielināja uzņēmuma iespējas piesaistīt kapitālu, un tas savukārt tam radīja labvēlīgāku situāciju nekā pirms 1996. gada reformas. Atbrīvojies no izmaksām, kas tam radās vēsturiskajā Francijas tirgū, France Télécom varēja veiksmīgi attīstīties citu dalībvalstu tirgos, kas bija atvērti konkurencei, ko tas arī darīja, kā ir norādīts 48.-50. apsvērumā.
(116)
No tā izriet, ka France Télécom izmaksu samazināšanās, kas saistīta ar to, kā tika aprēķināta kompensācija, kas jāmaksā valstij par to, ka tā uzņemas ierēdņa statusa darbinieku pensiju izmaksas, rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus starp France Télécom un tā jaunajiem konkurentiem Francijā un citās dalībvalstīs, kur darbojas France Télécom.
6.1.4. Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(117)
Tirgi, kuros France Télécom darbojas Francijā, kopš 1988. gada tika pakāpeniski atvērti konkurencei un tādēļ tie ir lielā mērā atvērti tirdzniecībai starp dalībvalstīm. Direktīvā 96/19/EK bija paredzēta pilnīga telekomunikāciju nozares liberalizācija, sākot no 1998. gada 1. janvāra. Tajā sāka darboties operatori, kuru kapitāls daļēji pieder citu dalībvalstu, nevis Francijas, uzņēmumiem. Daži no šiem tirgiem attiecas uz pārrobežu sakariem starp dalībvalstīm. Ar meitasuzņēmumu starpniecību France Télécom sniedz elektronisko sakaru pakalpojumus arī citās dalībvalstīs, it īpaši Spānijā, Beļģijā un Apvienotajā Karalistē.
(118)
Šādos apstākļos pasākums, kas atvieglo France Télécom kopējās darbības izmaksas un tādā veidā atbrīvo līdzekļus, kurus šis uzņēmums var izmantot, lai veiktu ieguldījumus vai uzlabotu savus komercpiedāvājumus Francijā, vai arī, lai uzsāktu darbību citās dalībvalstīs, ir uzskatāms par tādu, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
6.1.5. Secinājums par atbalsta esamību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(119)
No iepriekš minētā izriet, ka, samazinot kompensāciju, kuru veido saskaņā ar 1990. gada likumu tā sākotnējā redakcijā noteiktā darba devēja iemaksa, kas jāsamaksā valstij par pensiju izmaksām, un aizstājot to ar kompensāciju, kura paredzēta 1996. gada likumā, un tā kā pēdējā minētā ir mazāka par iepriekš piemēroto kompensāciju, Francijas Republika, izmantojot savus līdzekļus, piešķīra France Télécom atbalstu, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus un ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un tas notika, nododot izmaksas saskaņā ar 1996. gada likumu.
(120)
Tādēļ ir jāvērtē, vai šo atbalstu var atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu.
6.2. Atbalsta saderības iespējamie juridiskie pamati
(121)
Komisija atzīmē, ka Francija nav norādījusi LESD 106. panta 2. punktu kā pamatu attiecīgo pasākumu saderībai.
(122)
Ir skaidrs, ka atkāpes, kas paredzētas 107. panta 2. punktā par sociāla rakstura atbalstu, ko piešķir individuāliem patērētājiem, par atbalstu, ko sniedz, lai novērstu dabas katastrofu vai citu ārkārtas notikumu nodarīto kaitējumu, vai atbalstu, ko sniedz tautsaimniecībai dažos Vācijas Federatīvās Republikas apvidos, nekādā veidā neattiecas uz šo gadījumu.
(123)
Attiecībā uz atkāpēm, kas paredzētas LESD 107. panta 3. punktā, Komisija secina, ka attiecīgais atbalsts nav paredzēts, lai veicinātu ekonomikas attīstību apgabalos, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda liels bezdarbs, tas nav prioritārs Eiropas projekts un nav paredzēts, lai novērstu nopietnus traucējumus Francijas tautsaimniecībā. Tas noteikti nav paredzēts, lai veicinātu kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu.
(124)
Tātad, lai novērtētu šā pasākuma saderību, ir piemērojams vienīgi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts.
6.3. Atbalsta saderība, ņemot vērā LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu
(125)
Saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu: “Turpmāk norādīto var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu: […] atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm […]”.
(126)
Lai atbalstu varētu uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu tādēļ, ka tas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, tam ir jāuzlabo veids, kādā tiek veikta saimnieciskā darbība. Atbalsts ir saderīgs saskaņā ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu vienīgi tad, ja tas nepasliktina tirdzniecības apstākļus tiktāl, ka tas būtu pretrunā kopīgām interesēm. Savā vērtējumā Komisija īpašu nozīmi piešķir nepieciešamības un samērīguma kritērijiem (58).
(127)
Pirmkārt, un, ņemot vērā šaubas, kuras Komisija izteica savā lēmumā par procedūras uzsākšanu, ir jāatzīmē, ka Francijas Republika ir iekasējusi no France Télécom pietiekamu summu, lai atgūtu atbalstu, kuru saskaņā ar lēmumu par profesionālās darbības nodokļa piemērošanu Komisija pieprasīja France Télécom (59). Ievērojot, ka Eiropas Savienības Tiesa ir atstājusi spēkā Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru noraidīta prasība par šā lēmuma atcelšanu (60), Komisija uzskata, ka Francijas Republika ir īstenojusi nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu no šā lēmuma izrietošās saistības. Tā kā sniegtā atbalsta atgūšana saistībā ar profesionālās darbības nodokļa piemērošanu ir novērsusi priekšrocību, kas France Télécom attiecīgi radusies, vairs nav pamata vērtēt iepriekšējā un šajā procedūrā aplūkotā atbalsta kumulatīvās sekas.
(128)
Attiecībā uz pārējo tomēr ir jānorāda, ka, pretēji ieguldījumu izmaksām, uzņēmuma sociālās izmaksas ir periodiskas darbības izmaksas, un tādēļ atbalsts, kas tās samazina, ir uzskatāms par atbalstu uzņēmuma darbībai, kura saderība ar iekšējo tirgu saskaņā ar Tiesas judikatūru Komisijai ir jāvērtē ļoti ierobežoti.
6.3.1. Atbalsta pasākuma atbilstība kopīgo interešu mērķim
(129)
Šajā gadījumā kopš 1997. gada īstenoto atbalstu var uzskatīt par tādu, kura mērķis bija veicināt elektronisko sakaru pakalpojumu sniegšanas saimnieciskās darbības attīstību šo tirgu pilnīgas liberalizācijas kontekstā. Faktiski 1996. gada likums tika pieņemts kopā ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-659 par telekomunikāciju regulējumu, kurā bija transponētas saistības, kas Francijai radās saskaņā ar Savienības tiesībām un it īpaši ar Direktīvu 96/19/EK.
(130)
Šajā ziņā 1996. gada likuma vispārējais mērķis attiecībā uz finanšu kompensāciju, kas jāmaksā Francijas valstij, bija tuvināt algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeni starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības. Izmantotais līdzeklis, proti, atbalsta pasākums, kas vērsts tieši un ekskluzīvi uz to, kādā veidā tiek noteiktas France Télécom darba devēja iemaksas, šķiet atbilstīgs, lai panāktu noteikto mērķi.
(131)
Atbalsta pasākums, kura mērķis ir samazināt France Télécom kārtējās sociālās izmaksas, kuras tas uzņēmās laikā, kad, lielākajā daļā savu darbības jomu sniedzot pakalpojumus monopola apstākļos, tam nebija nepieciešamības īstenot ekonomiski efektīvu darbību, atšķirīgā konkurences kontekstā var uzlabot veidu, kādā tiek sniegti iepriekš monopola apstākļos sniegtie pakalpojumi, ciktāl konkurējošo uzņēmumu finanšu resursu izmantošana to attiecīgajām sociālajām izmaksām nerada atkāpi no patiesas konkurences. Jāatzīst, ka turpmāk ir izteiktas šaubas par to, cik piemēroti ir daži likuma noteikumi, lai īstenotu tajā noteikto mērķi. Tomēr nav apšaubāma ne tā likumība, ne atbilstība kopīgu interešu mērķim attīstīt elektronisko sakaru pakalpojumu tirgu, kurā pastāv efektīva konkurence, tādējādi veicinot tehnoloģiju progresu un šīs darbības ekonomisko attīstību.
6.3.2. Atbalsta pasākuma nepieciešamība
(132)
France Télécom noteiktais piesaistīto ierēdņa statusa darbinieku skaita ierobežojums, saskaņā ar 1996. gada likumu ieviešot aizliegumu pēc 2002. gada 1. janvāra pieņemt darbā ierēdņus, neapšaubāmi France Télécom radīja būtisku pensiju izmaksu slogu proporcionāli strādājošo ierēdņu skaitam. Tā kā tam vairs nebija iespējas pieņemt darbā valsts ierēdņus, kas ir saprotami, ņemot vērā to, ka tagad pakalpojumi bija jāsniedz konkurences apstākļos, France Télécom nācās saskarties ar pārmērīgām pensiju izmaksām attiecīgajiem darbiniekiem, salīdzinot ar to, kādas šīs izmaksas bija un ir tā konkurentiem. Tāpat ir jānorāda, ka saistības maksāt kompensāciju Francijas valstij, kas noteiktas saskaņā ar 1990. gada likuma sākotnējiem noteikumiem, attiecās ne tikai uz tiem ierēdņa statusa darbiniekiem, kuri 1990. gadā un vēlāk strādāja konkurencei atvērtajos tirgos, bet arī uz Pasta un telekomunikāciju ministrijas ģenerāldirektorāta ierēdņiem, kuri 1990. gadā bija pensijā.
(133)
Priekšstatam, kā norāda Francijas Republika, iemaksas likme, kas France Télécom būtu jāmaksā, piemērojot 1990. gada likumu, 2010. gadā sasniegtu 77 % no strādājošo ierēdņa statusa darbinieku kategoriju skalai atbilstīgajām bruto algām. Šī likme ir jāsalīdzina ar [..] % likmi, kas nodrošinātu pilnīgu konkurences taisnīgumu starp France Télécom un tā konkurentiem attiecībā uz kopīgajiem riskiem un riskiem, kuri nav kopīgi. Absolūtos skaitļos starpība būtu aptuveni EUR […] miljoni ikgadēju papildu izmaksu, salīdzinot ar iemaksas likmi, kas nodrošina vienlīdzīgu konkurenci. Turklāt, ja likumā nebūtu paredzēts, ka darba devēja iemaksas atbrīvo no saistībām, France Télécom nāktos veidot būtisku uzkrājumu, kas būtu vēl lielāks, salīdzinot ar EUR 3,6 miljardu uzkrājumu, kas jau bija izveidots 1996. gadā.
(134)
Šajā ziņā sūdzības iesniedzēju apsvērumi par to, ka France Télécom varēja kopš 1996. gada uzņemties finanšu parādu, kas būtu daudzkārt lielāks par izmaksām, no kurām Francijas valsts to atbrīvoja, nav vietā, jo tie neattiecas uz izskatāmo jautājumu. Pat ja finanšu parāda, kuru kopš 1996. gada uzņēmās France Télécom, pieaugums un attiecīgās summas ir tādas, ka šobrīd, šķiet, var izslēgt Francijas Republikas minēto uzņēmuma maksātnespējas risku, ja aizvien tiktu piemērota 1990. gada likumā paredzētā shēma, atbalsta pasākums šķiet nepieciešams no nākotnes viedokļa, lai France Télécom spētu darboties attiecīgajos tirgos patiesas konkurences apstākļos un to nekavētu mantotais sociālo izmaksu slogs, kāda nav tā konkurentiem.
(135)
Sūdzības iesniedzēju un telekomunikāciju operatora apsvērumi par to, ka vajadzīgs vispusīgs pārskats, lai spriestu par atbalsta nepieciešamību, ņemot vērā citas priekšrocības, kas saistītas ar France Télécom bijušo monopolstāvokli, šajā gadījumā nav pamatoti. Taisnība, ka kopš 1996. gada France Télécom stāvoklis daudzos pakalpojumu tirgos, kuros tas darbojas Francijā, joprojām ir dominējošs, it īpaši komunikāciju tirgiem raksturīgo tīklu dēļ. France Télécom turklāt ir paplašinājis savu darbību arī citu dalībvalstu tirgos, iegūstot tur būtiskas pozīcijas, it īpaši Polijā un Spānijā. Tomēr, kā to savos apsvērumos netieši norāda telekomunikāciju operators, France Télécom sava dominējošā stāvokļa dēļ LESD 102. panta izpratnē vai tā būtiskās ietekmes dēļ tirgū Savienības elektroniskajiem sakariem piemērojamā regulējuma izpratnē (61) ir pakļauts īpašām asimetriskām saistībām, kuras neattiecas uz konkurējošajiem uzņēmumiem, kuru ietekme tirgū ir mazāka.
(136)
Mērķis šīm saistībām, piemēram, attiecībā uz piekļuvi tā tīklam, tarifu orientēšanu uz izmaksām vai atturēšanos no komerciālas rīcības, kas ir atļauta uzņēmumam, kuram nav dominējoša stāvokļa, tieši ir nodrošināt, lai stāvoklis, kuru France Télécom ir mantojis pēc bijušā monopola, nekaitētu konkurencei. Šie ad hoc regulējošie instrumenti, kurus valstu regulatori un konkurences iestādes un Komisija ir paredzējuši un regulāri izmanto (62), ir daudz mērķtiecīgāki un efektīvāki, lai novērstu paliekošo ietekmi, ko rada France Télécom priekšrocības bijušā monopola dēļ, ko pieminēja sūdzības iesniedzēji.
(137)
Tādējādi valsts atbalsts, kas aplūkots šajā procedūrā, pēc būtības šķiet tāds, kas ir nepieciešams, lai īstenotu kopīgu interešu mērķi, uzlabojot konkurences apstākļus, kas saistīti ar pensiju izmaksām un līdz ar to elektronisko sakaru pakalpojumu sniegšanu.
6.3.3. Atbalsta pasākuma samērīgums
(138)
Ir jāsecina, ka finanšu kompensācija par labu valstij, kas saskaņā ar 1990. gada likumu bija noteikta pensiju norēķinam un izmaksai, ir specifiska France Télécom un sui generis. Pilnīgas atlīdzināšanas principu, kas paredzēts sākotnējā 1990. gada likumā, aizstāja cita shēma, saskaņā ar kuru tika noteikta kompensācijas summa, kas jāmaksā valstij, sākot no 1996. gada. Teorētiski bija iespējamas vairākas izvēles, kā noteikt darba devēja iemaksas summu, kas jāmaksā France Télécom, līdz pat tam, ka valsts uzņemtos visas izmaksas, bez jebkādas atlīdzības. Sākot no 1997. gada, šī kompensācija tiek aprēķināta, ņemot vērā noteiktas izmaksas, kas rodas konkurējošiem uzņēmumiem šajā nozarē. Lai noteiktu, vai atbalsts ir samērīgs noteiktā mērķa sasniegšanai, ir jāvērtē, cik objektīva un pamatota bija atsauce saskaņā ar 1996. gada likumu paredzētās kompensācijas summas noteikšanai.
(139)
Vispirms ir jāatzīmē, ka procedūrās, kas saistītas ar ierēdņa statusa darbinieku pensiju izmaksu samazināšanu agrākajiem telekomunikāciju nozares operatoriem monopolistiem, konkrēti, OTE Grieķijas Republikā un BT Plc Apvienotajā Karalistē, Komisija, lai varētu lemt par attiecīgajiem operatoriem piešķirtā valsts atbalsta saderību vai nesaderību ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, it īpaši pārbaudīja, vai šo uzņēmumu sociālās izmaksas ir līdzvērtīgas konkurentu izmaksām (63). Šajā gadījumā Komisija secina, ka no saistībām atbrīvojošās iemaksas, ko France Télécom maksā ik gadu un kas paredzētas 1996. gada likumā, nenodrošina sociālās izmaksas, kas līdzvērtīgas konkurentu izmaksām. Taisnīgas konkurences likme (turpmāk tekstā - “TEC”) nav sasniegta.
(140)
Tomēr Francijas Republika un France Télécom norāda uz vienreizējo ārkārtas iemaksu EUR 5,7 miljardu apmērā, kuru 1997. gadā France Télécom iemaksāja saskaņā ar 1996. gada likumu. Šīs vienreizējās iemaksas summa 1996. gadā tika noteikta tā, lai 1996. gada likuma piemērošanas desmit gadu laikposmā kompensētu tolaik valstij paredzētās papildu izmaksas, turklāt ņemot vērā uzkrājumus, kurus bija izveidojis France Télécom un kurus uzņēmums varēja atgūt 1996.-1997. finanšu gadā. Vienreizējā ārkārtas iemaksa iedalās divās daļās:
-
pirmkārt, EUR 3,6 miljardi, kas atbilst France Télécom izveidotajam uzkrājumam līdz 1996. gadam, lai varētu segt paredzētās ierēdņu nākotnes pensiju izmaksas,
-
otrkārt, EUR 2,1 miljards (turpmāk tekstā - “papildsumma”), kas gan valsts iestāžu prognozēs, gan faktiski atbilst pensiju norēķina neto sociālajām izmaksām, kas valstij rastos desmit gadu laikposmā no 1997. līdz 2006. gadam sakarā ar to, ka tai tika nodotas telekomunikāciju ierēdņu pensiju izmaksas.
(141)
Tā kā vienreizējā maksājuma summa EUR 5,7 miljardu apmērā nekad nav bijusi paredzēta, lai kompensētu to, ka nepastāv taisnīgas konkurences likme starp France Télécom un tā konkurentiem, nebūtu pamatoti šo summu salīdzināt ar ikgadējām no saistībām atbrīvojošajām iemaksām, kuras France Télécom nav maksājis, lai gan tās būtu bijušas vajadzīgas, lai panāktu reālu taisnīgas konkurences likmi.
(142)
Savukārt no parlamentāro debašu analīzes izriet, ka papildsumma EUR 2,1 miljarda apmērā bija paredzēta, lai segtu izmaksu nodošanu laikā no 1997. līdz 2006. gadam, faktiski, lai novērstu atbalsta ietekmi desmit gadu laikposmā. Tādējādi France Télécom neto finanšu ieguldījums, kas atbilst šai papildsummai, bija paredzēts, lai desmit gadu laikposmā finansētu papildu izmaksas, kuras Francijas valstij radīja reforma.
(143)
Turklāt ārkārtas iemaksā bija iekļauta arī uzkrājuma atgūšana, kas bija veidots līdz 1996. gadam un bija zaudējis savu funkciju. Valsts pārņemto uzkrājumu France Télécom bija veidojis, lai segtu nākotnes pensiju izmaksas, un šī pārņemšana novērsa atbalsta ietekmi laikposmā, kurā izmaksājamas pensijas, kuras paredzēts segt no šā uzkrājuma.
(144)
Tomēr 1996. gada likumā minēta vienreizēja ārkārtas iemaksa, lai gan piemērojamie noteikumi - finanšu likums un turpmākie dekrēti - neizšķir summu, kas izriet no uzkrājuma, kuru vajadzētu atskaitīt no valstij uz šo laikposmu nodotajām izmaksām. 1996. gada likuma 6. pantā ir precizēts, ka vienreizējā ārkārtas iemaksa tiek veikta kā kompensācija par to, ka valsts uzņemas izmaksas, kas saistītas ar valsts ierēdņa statusa darbiniekiem piešķirtajām pensijām. Līdz ar to, analizējot reformu, ir jāņem vērā šīs ārkārtas iemaksas kopējā summa.
(145)
Tā kā France Télécom ar šo vienreizējo ārkārtas iemaksu ir sedzis telekomunikāciju nozares ierēdņu vecuma pensiju izmaksas un kompensācijas izmaksas starp shēmām aptuveni piecpadsmit gadu laikposmam, atbalsta ietekme ir neitralizēta. Tātad France Télécom, veicot šīs ārkārtas iemaksas maksājumu, neitralizēja atbalsta ietekmi šajā laikposmā. Tādēļ ir pamatoti, ka šajā laikposmā France Télécom nav jāpilda nosacījumi par šā atbalsta saderību un nav jāmaksā ikgadējā iemaksa, kas nepieciešama, lai nodrošinātu taisnīgas konkurences likmi, kurā būtu iekļauti riski, kas nav kopīgi ar privāto tiesību darbiniekiem.
(146)
Ir lietderīgi sīkāk pievērsties šā pamatojuma posmiem.
(147)
Ir jāsecina, ka ikgadējās no saistībām atbrīvojošās iemaksas, kuras France Télécom maksā kopš 1996. gada, neļauj sasniegt vienlīdzīgas konkurences likmi, kā tas ir norādīts lēmumā par procedūras uzsākšanu. Tas izriet no tā, ka France Télécom piemērojamajā likmē bija iekļautas vienīgi iemaksas, kas atbilst privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem kopīgiem riskiem, tādējādi tajā nebija iekļautas iemaksas par riskiem, kuri nav kopīgi, piemēram, bezdarbu un algu nemaksāšanu uzņēmuma sanācijas vai likvidācijas gadījumā.
(148)
No 4. tabulas izriet, ka, France Télécom iemaksas aprēķinā neņemot vērā riskus, kas nav kopīgi, rodas būtiska starpība starp kompensāciju, kuru France Télécom maksā valstij, un to, kuru tas maksātu, ja iemaksas likme tiktu aprēķināta tā, lai nodrošinātu pilnīgu konkurences taisnīgumu ar konkurentu izmaksu aprēķinu bāzi. Tātad atbalsta pasākums, kas izriet no likuma, neatbilst samērīguma principam. Lai tas atbilstu šim principam un lai tas izpildītu norādīto likumīgo mērķi uzlabot konkurences apstākļus, vienādojot aprēķinu metodes attiecībā uz izmaksām, kas jāsedz uzņēmumiem, kuri Francijā darbojas attiecīgajos telekomunikāciju tirgos, atbalstam, kas France Télécom piešķirts, piemērojot 1996. gada likumu, bija un reāli nākotnē būtu jāizlīdzina minētās izmaksas, iekļaujot arī tās, kas attiecas uz riskiem, kuri nav kopīgi abu kategoriju darbiniekiem.
(149)
Šajā ziņā Francijas izvirzītais arguments, saskaņā ar kuru valsts ierēdņi nav pakļauti noteiktiem riskiem un tādēļ nav pamatojuma veikt iemaksas par šiem riskiem, nav pieņemams. Pirmkārt, tāpēc vien, ka šādi riski nepastāv, pateicoties valsts pasākumiem, nav pamatojuma tam, ka France Télécom no tā gūst finansiālu labumu. Piemēram, tieši tādēļ, ka Francijas valsts ir uzņēmusies saistības attiecībā uz France Télécom strādājošajiem ierēdņiem, un tādēļ, ka Francijas valsts pati apdrošina savus riskus, nepastāv algu nemaksāšanas risks uzņēmuma sanācijas gadījumā. Tomēr nevar izslēgt iespēju, ka France Télécom, tāpat kā jebkurš konkurents, pasludina maksātnespēju. Abos gadījumos runa ir par priekšrocību, kas sniegta nevis uzņēmumam, bet gan tieši tā darbiniekiem. Algu pārskaitīšanas garantija iestājas pēc tam, kad uzņēmums beidzis pastāvēt. Konkurējošam uzņēmumam ir jāveic iemaksas, lai segtu algu nemaksāšanas risku pēc tā darbības izbeigšanas, pretēji France Télécom. Tādēļ nav pamatoti piešķirt tam priekšrocību mazākas iemaksas veidā vai, kā šajā gadījumā, izslēdzot šo risku no France Télécom iemaksu aprēķināšanas metodes.
(150)
Turklāt, plašākā skatījumā, 1996. gadā ieviestās reformas mērķis, kurš, šķiet, nav panācis iecerēto, ir izlīdzināt konkurences apstākļus nodokļu un sociālo iemaksu ziņā starp visiem nozares konkurentiem, turklāt neatkarīgi no to darbinieku statusa un France Télécom faktiskā pienākuma pievienoties atbildīgajām pārvaldības iestādēm un veikt attiecīgās iemaksas. Tieši šis loģiskais pamatojums izlīdzināt konkurences apstākļus vērtēto pasākumu darītu saderīgu ar iekšējo tirgu. Šajā loģiskajā pamatojumā tātad nav būtiski, vai France Télécom darbinieki ir vai nav pakļauti šādiem riskiem.
(151)
Secinājums ir tāds, ka pensiju izmaksu samazināšana, neto izmaksas nododot valstij, samērīguma principam atbilstu vienīgi tad, ja tā ļautu izlīdzināt konkurences apstākļus. Tomēr France Télécom nenonāca pilnīgi vienlīdzīgos apstākļos ar nozares uzņēmumiem attiecībā uz algām piemērojamajām sociālajām iemaksām tādēļ, ka ikgadējās iemaksas aprēķinu bāzē netika iekļautas noteiktas sociālās un nodokļu izmaksas.
(152)
Tāpat, pretēji tam, ko apgalvo Francijas Republika un France Télécom, nav pamatoti ņemt vērā vienreizējās ārkārtas iemaksas summu EUR 5,7 miljardu apmērā, ko France Télécom iemaksāja jau 1997. gadā, lai salīdzinātu to ar France Télécom piemērotās no saistībām atbrīvojošās iemaksu likmes nepietiekamību.
(153)
Vispirms Komisija vēlas atgādināt, ka tai katrā situācijā ir jānosaka, vai ir izpildīti LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētās atkāpes piemērošanas nosacījumi, neņemot vērā iepriekšējo lēmumu pieņemšanas praksi, kas varētu būt izveidojusies (64).
(154)
Jebkurā gadījumā šeit izvērtētā reforma vairākos aspektos skaidri atšķiras no reformas, kas aplūkota lēmumā La Poste (65), uz kuru atsaucas Francijas iestādes.
(155)
Pretēji reformai, kas aplūkota lēmumā La Poste, uz kuru atsaucas Francijas Republika un France Télécom, France Télécom ierēdņa statusa darbinieku pensiju finansēšanas veida reforma notika laikā, kad Savienības līmenī tikko tika atvērti tirgi, kuros varēja darboties France Télécom.
(156)
Turklāt France Télécom guva labumu no šīs liberalizācijas, uzsākot darbību citu dalībvalstu tirgos, ne tikai tādēļ, ka tas tika pārveidots par akciju sabiedrību, bet daļēji arī tādēļ, ka tas atbrīvojās no pensiju izmaksu saistībām, un, pateicoties reformai, tam bija mazākas iespējamās nākotnes izmaksas. Šī bilances saistību samazināšanās ļāva France Télécom palielināt savu maksātspēju un kredītspēju. No parādsaistību skaitļiem, kurus sūdzības iesniedzēji ir norādījuši savos apsvērumos un kuros minētās summas Francijas Republika neapstrīd, izriet, ka France Télécom neto finanšu parāds ir palielinājies no EUR 19,2 miljardiem 1997. gadā līdz EUR 83 miljardiem 2002. gadā.
(157)
Ir jāatzīst, ka tik būtiska finanšu parāda pieauguma pamatā var būt aktīva investīciju politika, izvēršoties citu dalībvalstu tirgos, kas bija iespējams tirgus liberalizācijas dēļ. Tomēr nevar noliegt, ka nepieciešamā finansējuma piesaiste daļēji bija iespējama tādēļ, ka tika samazinātas neto pensiju izmaksas EUR [..] miljardu apmērā, kas 1996. gadā tika nodotas Francijas valstij. Tādēļ telekomunikāciju operatora apsvērumi, cenšoties pierādīt, ka atbalsts France Télécom ir ļāvis finansēt tā starptautisko izvēršanos (apsvērumi, kas atspoguļoti 68. punktā), lai gan netieši, tomēr nav nepamatoti.
(158)
Savukārt pasta tirgu kopums, kurā Francijas La Poste var darboties Savienībā, vēl nav pilnībā atvērts konkurencei - tam būtu jānotiek tikai 2012. gadā, tas ir, sešus gadus pēc La Poste pensiju finansēšanas reformas (66). Tādējādi France Télécom piešķirtā atbalsta konkurenci ierobežojošā iedarbība pilnībā atvērtajos tirgos ir būtiskāka nekā tā ir La Poste atbalstam. Līdz ar to atbalsta saderībai nepieciešamo nosacījumu pilnīga paralelitāte nepastāv, jo ir runa par atšķirīgiem konkurences tirgiem, kuru atvēršanas prioritātes Savienības līmenī un ieguldījums ekonomikas konkurētspējā ir atšķirīgs. No tā izriet, ka arī kopīgu interešu kritērijs, kas norādīts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā, abos gadījumos nav obligāti jāvērtē identiski.
(159)
Turklāt La Poste finanšu situācija un attiecīgi tā spēja izvērsties ārējos tirgos vai nostiprināties Francijas tirgos nebija salīdzināma ar France Télécom situāciju. Kā tas ir norādīts lēmumā La Poste, sakarā ar pāriešanu uz jauniem grāmatvedības standartiem La Poste bez 2006. gada reformas, plānojot budžetu, būtu jāparedz uzkrājums saistībām par labu valstij EUR 76 miljardu apmērā, kurš pirms tam bija ārpusbilances postenī (67). Pretēji La Poste, France Télécom veidoja uzkrājumus savā bilancē, lai varētu segt nākotnes saistības reformas neveikšanas gadījumā, tādējādi abu uzņēmumu finanšu situācijas ir objektīvi atšķirīgas.
(160)
Līdz ar to, ja nebūtu France Télécom reformas un turpinātos saskaņā ar 1990. gada likumu ieviestā shēma, pensiju izmaksas palielinātos un saskaņā ar tā laika prognozēm, kas izklāstītas 30. apsvērumā, laikā no 2005. līdz 2007. gadam kļūtu ļoti būtiskas, kas atbilst arī 3. tabulā norādītajiem a posteriori rezultātiem. Turpretī reformas brīdī saskaņā ar La Poste piemērojamo likumu noteiktās shēmas turpināšana izpaustos kā tūlītējs La Poste izmaksu ikgadējs pieaugums aptuveni EUR [..] miljonu apmērā (68).
(161)
Tātad nav pierādīts, ka abu uzņēmumu situācija piemērojamā likuma ietekmē pirms attiecīgajām reformām un tādēļ arī to ietekme uz konkurenci būtu līdzīgas. Fakti liecina par pretējo. No tā izriet, ka nav pamatoti gaidīt, ka vērtējuma rezultātā abos gadījumos secinājumi būtu līdzīgi.
(162)
Turklāt La Poste lēmuma gadījumā bija pietiekami iemesli uzskatīt, ka vienreizējo ārkārtas iemaksu nākotnē varēs pārdalīt kā avansu par grozītās taisnīgās konkurences likmes maksājumiem. Šajā gadījumā šādu iemeslu nav. Faktiski nosacījums par La Poste ārkārtas iemaksas pārdali tika noteikts pēc tam, kad Komisija uzsāka oficiālo izmeklēšanas procedūru, kurā bija norādīts uz pārāk zemo no saistībām atbrīvojošo iemaksu, kas nepieciešama, lai nonāktu pie taisnīgas konkurences likmes.
(163)
Kopumā, lai gan Francijas iestādes to nav skaidri atzinušas, vienreizējās ārkārtas iemaksas piešķiršana, kas ir noteikta lēmumā La Poste, bija Komisijas un dalībvalsts sarunu rezultāts, lai panāktu tādu no saistībām atbrīvojošas iemaksas maksājumu, kas nodrošinātu taisnīgas konkurences likmi. Šajās sarunās Francijas iestāžu 2006. gada 23. jūnija paziņojumā izklāstītais viedoklis pēc pirmajiem kontaktiem saistībā ar 2005. gada decembra dokumentāciju bija tāds, ka La Poste paredzētā ārkārtas iemaksa, raugoties no taisnīgas konkurences viedokļa, nav vajadzīga, pretēji paredzētajam ikgadējās iemaksas reformas projektam.
(164)
Tādējādi Komisijas lēmums neapstiprināja spēkā stājušos reformu, kā to šķiet apgalvojam France Télécom. Faktiski paziņojums un 2006. gada 12. oktobra lēmums par procedūras uzsākšanu tika pieņemti pirms ārkārtas iemaksas summas noteikšanas saskaņā ar 2006. gada 30. decembra Likumu Nr. 2006-1771 (2006. gada finanšu likuma grozījumi). Minētās sarunas attiecās uz vairākiem reformas aspektiem, it īpaši uz to, ka ir jāņem vērā priekšrocības, kādas paziņotajai reformai varēja būt iepriekš, uz paredzētās iemaksas likmes aprēķina tvērumu un nosacījumiem, saskaņā ar kuriem ir jāņem vērā pasta bankas specifika salīdzinājumā ar pasta darbībām un attiecīgajiem darbiniekiem. Šīs sarunas turpinājās, un tikai 2007. gada 8. jūnija apsvērumos Francijas iestādes pieņēma ārkārtas iemaksas piešķiršanas nosacījumus vispārējas vienošanās ietvaros attiecībā uz reformu, tādējādi atkāpjoties no savas nostājas, kas tika paziņota saistībā ar ārkārtas iemaksu un veidu, kā tiks aprēķinātas turpmākās ikgadējās iemaksas.
(165)
Otrkārt, pretēji 1997. gada finanšu likuma noteikumiem, saskaņā ar kuriem tika izveidota France Télécom iemaksas pārvaldības valsts iestāde un kuri paredzēja stingrus noteikumus attiecībā uz ikgadējiem maksājumiem valstij, La Poste iemaksas pārvaldības iestāde nebija pakļauta īpašiem noteikumiem (69). Tā kā runa bija par brīvi piešķiramu ārkārtas iemaksu, Komisija varēja uzskatīt, ka Francijas Republika var vienlaicīgi samazināt tās summu un palielināt La Poste ikgadējās iemaksas likmi.
(166)
Turklāt jāsecina, ka 1996. gada likuma noteikumi valstij regulāri maksājamās ikgadējās iemaksas, kas paredzēta kā kompensācija par darbinieku ierēdņu pensijām, aprēķināšanas parametrus noteica, neuzskatot, ka ir jāņem vērā riski, kuri nav kopīgi ierēdņiem un privāto tiesību darbiniekiem. Vispārējā tiesa un Tiesa saistībā ar profesionālās darbības nodokli, kas bija jāmaksā France Télécom, precizēja, ka izmaksu samazinājumu nevar kompensēt ar citu īpašu maksājumu, it īpaši, ja dalībvalsts, šajā gadījumā Francijas Republika, nav pierādījusi, ka iepriekšējās izmaksas ir noteiktas, paredzot mazākas nākotnes izmaksas saskaņā ar citādu nodokļu piemērošanas shēmu (70).
(167)
Komisija nevar neņemt vērā to, ka 1997. gadā samaksātās īpašās vienreizējās iemaksas mērķis, kā tas skaidri norādīts 1996. gada likuma 6. pantā, bija daļēji kompensēt Francijas valstij finanšu izmaksas, kuras tā uzņēmās saistībā ar 1996. gada likumu.
(168)
Turklāt no Senāta ziņojuma satura, kas atspoguļots 27. apsvērumā, izriet, ka, balsojot par ārkārtas iemaksas principu, likumdevējs necentās ņemt vērā un vēl jo mazāk kompensēt starpību starp France Télécom ikgadējām iemaksām un relatīvi lielākajām konkurentu iemaksām. Gluži pretēji, likumdevējs apzināti piemēroja France Télécom ikgadējo izmaksu maksājumu, kas nesedza riskus, kuri nav kopīgi abām darbinieku kategorijām (ierēdņiem un tiem, kuri nav ierēdņi), un nenorādīja nekādu saikni starp šo izvēli un starp 1997. gadā samaksātās ārkārtas iemaksas ieturējumu.
(169)
France Télécom izmaksas, kas izpaudās kā vienreizēja iemaksa, tika iemaksātas kā vispārēji ieņēmumi valsts budžetā, nodotas par to pārvaldību atbildīgajai valsts iestādei un izlietotas. Šādos apstākļos Komisija nevar pilnībā vai daļēji fiktīvi un a posteriori attiecināt jau izlietoto vienreizējo ārkārtas iemaksu uz mērķi, kas pilnībā atšķiras no mērķa, kuru bija noteikušas Francijas iestādes un kurš nav paredzēts likumā, proti, lai kompensētu to, ka netika ņemti vērā riski, kuri nav kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem. Tātad šī vienreizējā iemaksa netika noteikta, lai atšķirīgā juridiskā un reglamentējošā ietvarā pilnībā izlīdzinātu France Télécom un tā konkurentu ikgadējās izmaksas.
(170)
To pašu iemeslu dēļ, ievērojot noteikumus par pārvaldību un pārskaitījumiem budžetā, kas kopš 1997. gada ir paredzēti finanšu likumā un līdz šim īstenoti, Francijas Republikas apgalvojumi un aprēķini, kuru mērķis ir pierādīt, ka 1996. gada reformas rezultāts šobrīd ir būtiski valsts papildu ieņēmumi, nav vērā ņemami.
(171)
Faktiski, ņemot vērā finanšu likumā noteikto kārtību attiecībā uz France Télécom vienreizējās ārkārtas iemaksas pārvaldību un izmantošanu, ko īsteno atbildīgā valsts iestāde, un faktisko pārskaitījumu skaitļus kopš 1997. gada, kurus ir iesniegusi Francijas Republika un kuri norādīti 36. un 37. apsvērumā un 3. tabulā, ir jāsecina, ka ieņēmumi, uz kuriem norāda Francijas Republika, ar ieguldījumu, kura ienesīgums ir 7 %, nekad nav pastāvējuši.
[..]. Turklāt šie apgalvojumi neatspoguļo Francijas iestāžu reālo rīcību. Ņemot vērā pārvaldības nosacījumus, kas noteikti finanšu likumos, kuri pieņemti kopš tās izveides brīža, minētā iestāde nav guvusi šādus ieņēmumus, kuri turklāt nemaz nebija paredzēti un neienesa procentus. Gluži pretēji, iestādes līdzekļiem bija jābūt pilnībā iztērētiem līdz 2011. gada 31. decembrim. Tie tiktu iztērēti ātrāk, ja tos piesaistītu 1996. gada reformas finansēšanai, ko Francijas Republika tomēr apstrīd, pat ja tajos tiktu iekļauti papildu ieņēmumi atbilstoši uzņēmumu ienākuma nodoklim, kā to apgalvo Francijas iestādes. Turklāt ņemt vērā ieņēmumu pieaugumu atbilstoši uzņēmumu ienākuma nodoklim ir nepamatoti, jo tādā veidā tiktu sajauktas dažādas valsts lomas. Šo dažādo lomu sajaukums, ko piedāvā Francijas iestādes, nav pieļaujams, un ir jānošķir, pirmkārt, valsts, kas France Télécom piešķir atbalstu, uzņemoties ierēdņu pensiju izmaksas, lai attīstītu taisnīgas konkurences procesu, otrkārt, valsts, kas ir France Télécom akcionāre, un, visbeidzot, valsts vara, kura iekasē nodokļus.
(172)
Turklāt ir jāatzīmē, ka Francijas Republikas un France Télécom lūgums, vērtējot reformas saderību, ņemt vērā ārkārtas iemaksu ir pretrunā apsvērumiem, kurus Francijas Republika formulēja 2004. gada 17. marta vēstulē, saskaņā ar kuriem “vienreizējā ārkārtas iemaksa, kas paredzēta 1996. gada 26. jūlija likuma 6. pantā, tātad nav analizējama kā kompensācija par iespējamu “priekšrocību”. Tās summas a fortiori nav analizējama saskaņā ar valsts atbalsta regulējumu”, jo šī summa bija “ārkārtas iemaksa par labu vienīgajam akcionāram [Francijas valstij], kas pielīdzināma ārkārtas dividendei, ko izmaksā pirms kapitāla daļu nodošanas privātiem investoriem”.
(173)
Pamatojumam, kurš ir Francijas Republikas tolaik izteiktā argumenta pamatā, ir zināma ekonomiskā un finanšu loģika. Ir loģiski, ka vienīgais akcionārs pirms kapitāla daļu nodošanas citiem investoriem cenšas pēc iespējas savā labā izmantot uzņēmumam pieejamos līdzekļus pirms kapitāla daļu nodošanas publiskajā piedāvājumā, ciktāl tas nekaitē ieguldījumu piesaistīšanai. Šis pēdējais aspekts tika ņemts vērā finanšu parametros, kas noteikti France Télécom sākotnējai bilancei un no kuriem netieši izriet vienreizējās ārkārtas iemaksas summa, kā norādīts Parlamentā 1996. gadā. Tādēļ bija pilnīgi loģiski, ka valsts kā saprātīgs vienīgais akcionārs vēlējās saņemt pēc iespējas lielāku ārkārtas dividenžu summu, kā savā formulējumā atzinusi Francijas Republika, nevis atstāt šos līdzekļus uzņēmumā, kur pēc kapitāla daļu nodošanas publiskajā piedāvājumā 1997. gadā tā no šiem līdzekļiem gūtu tikai daļu proporcionāli savai atlikušajai kapitāla daļai.
(174)
Šis Francijas Republikas savā laikā izvirzītais pamatojums, lūdzot, lai, vērtējot reformu pēc noteikumiem par valsts atbalstu, EUR 5,7 miljardu kompensācijas summa nekādā veidā netiktu ņemta vērā, saskan ar tās apsvērumiem, kas izvirzīti procedūras laikā. Paziņojot, ka kompensācijas summas noteikšana ir notikusi nevis atkarībā no izmaksām, kuras valstij varētu radīt reforma, vai priekšrocībām, kas varētu rasties France Télécom, bet gan no uzņēmuma maksātspējas, Francijas Republika norāda, ka kompensācijas piemērošana drīzāk izrietēja no saprātīga vienīgā akcionāra, nevis no valsts rīcības, rūpējoties par pensiju izmaksu līdzsvaru, kuras tā uzņēmās sakarā ar reformu.
(175)
Sekojot šādam pamatojumam, Komisijai, analizējot reformas saderību ar valsts atbalsta noteikumiem, ārkārtas iemaksa nebūtu jāņem vērā, kā to savulaik lūdza Francijas Republika. No tā izriet, ka ir jāņem vērā vienīgi France Télécom ikgadējo iemaksu samazinājums zem konkurentu iemaksu līmeņa, kas kopš 1997. gada notika saskaņā ar reformu.
(176)
To pašu iemeslu dēļ Komisija nevar ņemt vērā sūdzības iesniedzēju apsvērumus, saskaņā ar kuriem ir lūgts ieviest vienreizējās ārkārtas iemaksas, kas samaksāta 1997. gadā, un France Télécom darba devēja ikgadējās iemaksas koriģēšanas mehānismus, lai nodrošinātu reformas finanšu neitralitāti. Tas tāpat nozīmētu pārrēķināt un fiktīvi a posteriori pārdalīt valsts budžetā 1997. gadā iemaksāto vienreizējo ārkārtas iemaksu vai tās daļu. Tāpat minētais mehānisms ieviestu ikgadēju a posteriori kontroli, kuras mērķis būtu nevis pārliecināties par piešķirtā atbalsta samērīgumu 1997. gadā, kaut arī no tā atņemta vienreizējā ārkārtas iemaksa, bet gan pilnībā novērst atbalstu saistībā ar reformu.
(177)
Tādējādi ir jāvērtē, vai vienreizējās ārkārtas iemaksas maksājumu var ņemt vērā, vērtējot atbalsta pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, ievērojot šā maksājuma pamatojumu, kāds tas ir noteikts saskaņā ar 1996. gada likumu.
(178)
Saskaņā ar 1996. gada likuma noteikumiem vienreizējā ārkārtas iemaksa 1997. gadā tika samaksāta kā kompensācija par to, ka Francijas valsts uzņēmās pensiju izmaksas. Šādos apstākļos ir jāņem vērā tās ietekme uz reformas, kas ieviesta ar 1996. gada likumu un līdz šim piemērota, finanšu bilanci kopumā. Ir jāņem vērā laikposms, kurā vecuma pensiju izmaksas tika segtas no vienreizējās ārkārtas iemaksas.
(179)
Attiecībā uz France Télécom finanšu plūsmu salīdzināšanu gadu griezumā, proti, ārkārtas iemaksas maksājumu 1997. gadā un mazākām ikgadējām izmaksām saskaņā ar 1996. gada likumu kopš tā laika, ir jāveic summu diskontēšana. Ārkārtas iemaksas maksājums 1997. gadā tika sadalīts vairākos maksājumos līdz 1997. gada oktobrim, tomēr tas tika finansēts no aizņēmuma, France Télécom finanšu slogu faktiski atliekot uz vēlāku laiku. Otrkārt, kopš 1997. gada sākuma tika veikti no saistībām atbrīvojošās iemaksas maksājumi. Principā diskonta likme ir jānosaka saskaņā ar Komisijas paziņojumu, kas piemērojams šajā gadījumā (71); tā, piemēram, 1997. gada oktobrī likme bija 5,53 %. Ir jāvērtē, vai šajā gadījumā ir atbilstīgi izmantot citu likmi, nevis to, kas norādīta piemērojamajā paziņojumā, un tādējādi atkāpties no dalībvalstīm paziņotajiem noteikumiem, kurus Komisija ir izdevusi un kuri tai ir jāpiemēro, izņemot pienācīgi pamatotus gadījumus.
(180)
Šajā ziņā Francijas valdības aktuāra izvēlētā 7 % likme, lai diskontētu reformas finanšu plūsmas no 1996. gada līdz 2043. gadam, nav pamatota, […], jo šī analīze attiecas uz īsāku laikposmu sakarā ar konstatēto maksājumu grafiku. Šī 7 % likme ir arī augstāka par vidējo ikgadējo diskonta likmi 4,4 % apmērā laikposmā no 1997.-2010. gadam, ko Francijas Republika norādīja savos apsvērumos par lēmumu par procedūras uzsākšanu, un diskonta likmi […] % apmērā, kas izmantota 1998. gadā La Poste pensiju finansēšanas veida reformā (72).
(181)
Arī 1996. gada OAT 15 gadu likmes aptuveni 7 % apmērā, ko piedāvāja Francijas Republika, nav pieņemamas. Likme ir jānosaka 1997. gadam, nevis 1996. gadam vidējā vērtībā. Turklāt 15 gadi ir pārāk ilgs laiks attiecībā uz to ikgadējo maksājumu plūsmas vērtību, kuriem vienreizējai ārkārtas iemaksai teorētiski būtu jāatbilst šajā laikposmā un kuriem nepietiktu vienīgi ar procentiem. Kā alternatīva no Francijas valsts viedokļa varētu tikt paredzēta saliktas likmes izvēle, kuru veidotu dažādas vienreizējās ārkārtas iemaksas ieguldījuma optimizācijas likmes, lai varētu plānot naudas plūsmas, kuras noteica 1996. gada reforma. Šī likme, kas būtu aptuveni 5,50 %, ne tikai īpaši neatšķirtos no Komisijas atsauces likmes 1997. gada oktobrim, bet turklāt izvēlē netiktu ņemts vērā tas, ka analīze tiek veikta no France Télécom viedokļa (73).
(182)
Visbeidzot, šajā sakarā 7 % atsauces likme France Télécom obligāciju aizņēmumiem laikā no 1991. līdz 1997. gadam, uz ko norāda Francijas Republika, attiecas uz sešiem gadiem pirms laika, kad radās izskatāmie fakti. Šajā gadījumā France Télécom faktiski vienreizējo ārkārtas iemaksu finansēja 1996. gadā, izmantojot galvenokārt īstermiņa [parāda vērtspapīru] emisiju un, daudz mazākā mērā, obligāciju emisiju. Diskonta likme, kas izriet no procentu likmēm, kuras France Télécom maksāja par jaunajiem parādiem, par kuriem līgumi noslēgti 1996. gadā, saskaņā ar 1996. gada 31. decembra bilanci bija 4,8 % (74). Šāda likme atspoguļo reālās finanšu izmaksas, kas tajā laikā radās France Télécom, lai finansētu ārkārtas iemaksu. Tomēr pareizāk ir diskonta likmi nepadarīt atkarīgu no uzņēmuma savā laikā izdarītās izvēles, bet gan izmantot objektīvo atsauces likmi, kuru Komisija norādījusi savā paziņojumā par diskonta likmēm (75).
(183)
Kopumā nav pamata šajā gadījumā izmantot atsauces likmi, kas atšķirtos no šajā jomā piemērojamajā Komisijas paziņojumā norādītās likmes, un tādā veidā atkāpties no dalībvalstīm paziņotajiem noteikumiem, kurus izdevusi Komisija.
5. tabula
Finanšu plūsmas, kuras France Télécom ir radušās sakarā ar 1996. gada reformu (1997.-2011. gads)
Miljoni EUR
Gads
Izmaksātās pensijas
(A)
Kompensācija un papildu kompensācija
(B)
Ikgadējās iemaksas
(C)
Priekšrocība FT
(D)
(A + B - C) (76)
Kompens. 1. janv.
(E)
Procenti
(F)
Kompens. 31. dec.
(E + F - D)
1997 (77)
[..]
[..]
[..]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[..]
[..]
[..]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[..]
[..]
[..]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[..]
[..]
[..]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[..]
[..]
[..]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[..]
[..]
[..]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[..]
[..]
[..]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[..]
[..]
[..]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[..]
[..]
[..]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[..]
[..]
[..]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[..]
[..]
[..]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[..]
[..]
[..]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[..]
[..]
[..]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[..]
[..]
[..]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( plānotais )
[..]
[..]
[..]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Ņemot vērā kompensāciju un to kapitalizējot ar diskonta likmi 5,53 % apmērā, tai līdz 2012. gada 1. ceturksnim (78) būtu jākompensē ikgadējo maksājumu samazinājums, no kura France Télécom guva labumu sakarā ar 1996. gada reformas īstenošanu.
(185)
Turklāt šīs kompensācijas, kura neitralizē reformas ietekmi, izbeigšanās ar dažu mēnešu starpību sakrīt ar faktisko France Télécom ārkārtas iemaksas pārvaldības valsts iestādes līdzekļu izbeigšanos, kas paredzēta 2011. gada 31. decembrī. Tādējādi diskonta analīzi vēl nostiprina fakts, ka jebkurā gadījumā ārkārtas iemaksa būs tikusi reāli iztērēta. Tas nozīmē, ka nepastāv valsts budžetam neatmaksātas summas, kuras būtu iespējams iedalīt citādi nekā ir paredzēts piemērojamajā finanšu likumā.
(186)
Tātad ir pamatoti, ka sakarā ar šīs ārkārtas iemaksas maksājumu 1997. gadā France Télécom vairs nav jāmaksā papildu ikgadēja iemaksa par laikposmu no 1997. gada 1. janvāra līdz datumam pēc 2010. gada 31. decembra, kurš vēl ir jāprecizē. Tā kā 5. tabulā skaitļi par 2011. gadu un kompensācijas un papildu kompensācijas izmaksām izriet no aplēsēm, Francijas Republikai ir jānosaka precīzs datums, pamatojoties uz galīgajiem veikto maksājumu datumiem, izmaksāto pabalstu galīgajām summām un mazākajām iemaksām un citām priekšrocībām, kuras France Télécom radās saskaņā ar 1996. gada likumu, izmantojot aprēķināšanas principus, kas norādīti 5. tabulā.
(187)
Savukārt pēc ārkārtas iemaksas ietekmes neitralizēšanas un valstij iemaksāto līdzekļu izsīkšanas 1996. gadā France Télécom piešķirtā atbalsta ietekme izpaudīsies pilnībā, France Télécom sniedzot priekšrocību salīdzinājumā ar tā konkurentiem. Tādā gadījumā atbalstu varētu attaisnot vienīgi tad, ja France Télécom tiktu piemērots no saistībām atbrīvojošas iemaksas maksājums, kas aprēķināts saskaņā ar likmi, kura nodrošina reālu konkurences taisnīgumu. Tātad, ja 1990. gada likuma noteikumi ar grozījumiem, kas izdarīti saskaņā ar 1996. gada likumu un piemērojamiem atvasinātiem normatīviem aktiem, ciktāl tie paredz, ka no saistībām atbrīvojošās iemaksas likmi aprēķina tā, lai izlīdzinātu algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeni starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības, aprēķinā ņemot vērā tikai riskus, kuri ir kopīgi vispārējo tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem, paliktu nemainīti, atbalsts, kas piešķirts France Télécom līdz to finansiālo saistību beigām, kuras Francijas valsts ir uzņēmusies France Télécom vietā saskaņā ar 1996. gada likumu, neatbilstu samērīguma principam.
(188)
Lai izpildītu kopīgu interešu kritēriju, kas paredzēts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā, atbalsta saderību var atzīt, ja ir izpildīti šajā lēmumā ietvertie attiecīgie nosacījumi.
7. NOSACĪJUMI PAR SADERĪBU NĀKOTNĒ
(189)
Tādējādi Francijas Republikai ir jāgroza piemērojamie normatīvie akti, lai no saistībām atbrīvojošo iemaksu, kas jāmaksā France Télécom, noteiktu, aprēķinātu un iekasētu tā, lai izlīdzinātu algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeņus starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības. Turklāt aprēķina veids un parametri ir jānosaka pārredzami un objektīvi, lai tie būtu kontrolējami un tos varētu apstrīdēt.
(190)
Francijas Republikai, aprēķinot no saistībām atbrīvojošās iemaksas likmi, būtu arī reāli jāizlīdzina algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmenis starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības, ņemot vērā arī riskus, kuri nav kopīgi vispārējo tiesību darbiniekiem un ierēdņiem, kurus nodarbina France Télécom.
(191)
Francijas Republikas apsvērumos, kas plašāk izklāstīti atjauninātajā III un V pielikumā, Francijas iestādes ir aprēķinājušas, kāda būtu no saistībām atbrīvojošās iemaksas likme, kas France Télécom būtu jāmaksā kopš 1997. gada (sk. 4. tabulu), ja aprēķinā būtu iekļauti riski, kas nav kopīgi (turpmāk tekstā - “grozītā likme”). Grozītajā likmē ir iekļautas gan iemaksas par bezdarbu un atalgojuma prasījumu garantijas apdrošināšanas iemaksas, kas to palielina, gan īpašas iemaksas, kuras France Télécom konkurenti nemaksā, piemēram, 1 % solidaritātes iemaksa un naudas pabalsti par France Télécom pašapdrošinātiem darba pārtraukumiem, kas to samazina. No tā izriet par aptuveni 7 procentpunktiem augstāka likme par šobrīd faktiski piemēroto likmi.
(192)
Šāda likme nodrošina faktisku konkurences vienlīdzību, salīdzinot ar daļēju taisnīgumu, kas tika panākts saskaņā ar 1996. gada likumu, ņemot vērā arī France Télécom īpašās sociālās izmaksas. Tātad Komisija neapstrīd Francijas Republikas izmantotos aprēķina principus, aprēķina bāzi un veidu, lai noteiktu grozīto no saistībām atbrīvojošās iemaksas likmi, lai izlīdzinātu algai piemērojamos obligātos nodokļu un sociālos maksājumus starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības, kā norādīts Francijas Republikas atjauninātajos apsvērumos un detalizēti izklāstīts minēto apsvērumu III un V pielikumā.
(193)
Tādējādi Francijas Republikai, nosakot ikgadējo likmi, kas ļautu izlīdzināt konkurences apstākļus, būs jāievēro no saistībām atbrīvojošās iemaksas aprēķina principi, aprēķina bāze un veids, kas norādīti 191. apsvērumā minētajos apsvērumos. It īpaši grozītajā likmē jāiekļauj gan iemaksas par bezdarbu un atalgojuma prasījumu garantijas apdrošināšanas iemaksas, gan īpašās iemaksas, kuras France Télécom konkurenti nemaksā, piemēram, 1 % solidaritātes iemaksa un naudas pabalsti par France Télécom pašapdrošinātiem darba pārtraukumiem.
(194)
Šī faktiskā izlīdzināšana nodrošinās reālu konkurences vienlīdzību starp France Télécom un tā konkurentiem un garantēs 1996. gadā īstenotā atbalsta samērīgumu un saderību ar iekšējo tirgu.
8. SECINĀJUMI
(195)
Komisija secina, ka Francijas Republika, 1996. gadā veicot France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformu, ir īstenojusi nelikumīgu atbalstu, pārkāpjot, kopš tā stāšanās spēkā, LESD 108. panta 3. punktu.
(196)
Šā atbalsta īstenošana kopš 1997. gada ir ļāvusi samazināt France Télécom radušās ikgadējās sociālās izmaksas. Taču šī ietekme, vismaz līdz 2010. gadam, tika neitralizēta, veicot saskaņā ar šo reformu paredzēto vienreizējo ārkārtas iemaksu. Šī neitralizēšana attaisno to, ka nosacījumi, kas reāli izlīdzinātu France Télécom un tā konkurentu stāvokli attiecībā uz šīm izmaksām un kuri šo atbalstu padarītu par saderīgu ar iekšējo tirgu, tiek piemēroti no vēl nosakāma datuma pēc 2010. gada 31. decembra.
(197)
Tādēļ, ciktāl un ar noteikumu, ka Francijas Republika, aprēķinot no saistībām atbrīvojošo iemaksu, kas jāmaksā France Télécom, ņem vērā algām piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu izmaksu līmeņus starp France Télécom un citiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības, ņemot vērā riskus, kuri ir kopīgi un nav kopīgi vispārējo tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem, ar 1996. gada likumu ieviesto reformu var pasludināt par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Tādējādi Francijas Republikai ir jāīsteno likumdošanas un reglamentējoši pasākumi, kas nepieciešami, lai izpildītu šajā apsvērumā minēto nosacījumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, kurš radies, samazinot kompensāciju, kas jāmaksā valstij par saskaņā ar civilo un militāro vecuma pensiju kodeksu France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu, piemērojot 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660 par valsts uzņēmumu France Télécom, ar kuru groza 1990. gada 2. jūlija Likumu Nr. 90-568 par pasta un telekomunikāciju sabiedrisko pakalpojumu organizāciju, ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ievērojot 2. pantā paredzētos nosacījumus.
2. pants
No saistībām atbrīvojošo darba devēja iemaksu, kas France Télécom jāmaksā saskaņā ar 1990. gada 2. jūlija Likuma Nr. 90-568 par pasta un telekomunikāciju sabiedrisko pakalpojumu organizāciju 30. panta c) apakšpunktu, aprēķina un iekasē tā, lai izlīdzinātu visu algai piemērojamo obligāto nodokļu un sociālo maksājumu līmeni starp France Télécom un citiem uzņēmumiem, kas darbojas telekomunikāciju nozarē un uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības.
Lai izpildītu šo nosacījumu, Francijas Republika vēlākais septiņu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas:
a)
groza 1990. gada 2. jūlija Likuma Nr. 90-568 par pasta un telekomunikāciju sabiedrisko pakalpojumu organizāciju 30. pantu un normatīvos un cita veida aktus, kas pieņemti tā īstenošanai, tā, lai aprēķina bāze un no saistībām atbrīvojošās darba devēja iemaksas, kas jāmaksā France Télécom, iekasēšana neaprobežotos vienīgi ar riskiem, kuri ir kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem, bet iekļautu arī riskus, kuri nav kopīgi;
b)
sākot no dienas, kad ārkārtas iemaksas, kas noteikta saskaņā ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660, summas, kuras kapitalizētas ar diskonta likmi, kura šajā gadījumā piemērojama saskaņā ar Komisijas paziņojumu par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi, ir vienādas ar iemaksu un izmaksu summu, kas France Télécom būtu jāturpina maksāt saskaņā ar 1990. gada 2. jūlija Likuma Nr. 90-568 30. pantu tā sākotnējā redakcijā, iekasē no France Télécom no saistībām atbrīvojošu darba devēja iemaksu, kas aprēķināta saskaņā ar iepriekš a) apakšpunktā izklāstītajiem nosacījumiem, ņemot vērā riskus, kuri ir kopīgi un nav kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem.
3. pants
1. Divu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas Francijas Republika paziņo Komisijai detalizētu šā lēmuma izpildei jau īstenoto un paredzēto pasākumu aprakstu. Tā Komisiju informē it īpaši par:
a)
to, kā notiek 2. pantā paredzētais normatīvo aktu grozījumu process;
b)
2011. gada kompensāciju un iemaksu galīgajām summām un tām, kas attiecīgā gadījumā ir paredzētas 2012. gadam, ņemot vērā it īpaši iespējamo ārkārtas iemaksas kapitalizēto summu saldo;
c)
turpmāk maksājamām no saistībām atbrīvojošām darba devēja iemaksām, kas aprēķinātas saskaņā ar 2. pantā paredzētajiem noteikumiem, pirms pieņemti tiesību aktu grozījumi;
d)
darba devēja iemaksas maksājumiem, kas notikuši pēc tam, kad ārkārtas iemaksas, kas noteikta saskaņā ar 1996. gada 26. jūlija Likumu Nr. 96-660, summas, kuras kapitalizētas ar diskonta likmi, kura šajā gadījumā piemērojama saskaņā ar Komisijas paziņojumu par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi, neitralizēja 1996. gada reformas ietekmi.
2. Francijas Republika informē Komisiju par valsts veikto pasākumu progresu šā lēmuma īstenošanai. Tā nekavējoties pēc vienkārša Komisijas pieprasījuma sniedz tai informāciju par šā lēmuma izpildei jau īstenotajiem un paredzētajiem pasākumiem.
4. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 20. decembrī