РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ C 88/97, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel
(нотифицирано под номер C(2011) 3436)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/747/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 25 януари 1991 г. френската асоциация на банките (наричана по-долу „AFB“), синдикалната камара на популярните банки и Crédit Agricole подадоха жалба, в която твърдят, че Франция е предоставила държавна помощ на Crédit Mutuel.
(2)
Първото искане на информация относно т. нар. „синя книжка“ (Livret bleu) е формулирано от Комисията с писмо от 27 май 1991 г.
(3)
С писмо от 6 февруари 1998 г. Комисията информира френските органи за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), във връзка с евентуалните мерки за предоставяне на държавна помощ, съдържащи се в механизма на спестяване по „синята книжка“ (2).
(4)
На 8 април 1998 г. френските органи отговориха на въпросите, повдигнати от Комисията в решението ѝ за откриване на процедурата.
(5)
На 18 юни 1998 г. Crédit Mutuel изпрати до Комисията писмо с аргументи, целящи да бъде отхвърлена квалификацията като държавна помощ на мерките, които са предмет на решението за откриване на процедурата, както и досие с аналитични счетоводни отчети относно продукта „синя книжка“. Голям брой заинтересовани страни също изпратиха мненията си до Комисията (вж. раздели 3 и 4, съображения 48-59), която ги предаде на френските органи на 3 септември 1998 г.
(6)
Жалбоподателите изпратиха на Комисията четири допълнителни финансови отчета с писма от 29 октомври 1999 г., 16 май 2000 г., 16 октомври 2000 г. и 19 януари 2001 г., които Комисията предаде на френските органи на 21 февруари 2000 г. и 3 ноември 2000 г.
(7)
На 5 февруари 2001 г. Комисията предаде на френските органи документите, получени от AFB.
(8)
От ноември 1998 г. до декември 1999 г. по искане на Комисията консултант (3) (наричан по-долу „консултантът на Комисията“) извърши одит на аналитичното счетоводство за продукта „синя книжка“. Докладът на консултанта беше предаден за разглеждане на френските органи и на Crédit Mutuel на 10 януари 2000 г. На 7 февруари 2000 г. беше организирана работна среща между службите на Комисията, придружавани от техния консултант, френските органи и Crédit Mutuel за съгласуване на мненията по доклада.
(9)
С писмо от 14 септември 1999 г. службите на Комисията поискаха от френските органи да уточнят задачите от общ интерес, с които е натоварена Crédit Mutuel. На 21 февруари 2000 г., 3 ноември 2000 г. и 5 февруари 2001 г. службите на Комисията предадоха на френските органи различни документи (4), предоставени по делото от жалбоподателите и отнасящи се до евентуалния „притегателен ефект“ на продукта „синя книжка“ (вж. подраздел 7.2.3, съображения 110-118). Френските органи представиха своите мнения на 1 февруари 2001 г.
(10)
На 11 април 2000 г. Комисията беше сезирана с жалба от страна на Европейската банкова федерация (FBE) относно помощите, предоставени от френската държава на Crédit Mutuel под формата на изключителни права за разпространение на продукта „синя книжка“.
(11)
През май 2000 г. Confédération nationale du Crédit Mutuel („Националната конфедерация на Crédit Mutuel“) упълномощи одиторското бюро Arthur Andersen да извърши преглед на методологията на аналитичното счетоводство на Crédit Mutuel и да изготви сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“. Задачата приключи през септември 2000 г. с представянето на подробен доклад относно сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“, в който резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ преди облагане с данъци се оценява като загуба в размер на 498 млн. FRF. Това заключение се основава на отчитането на „корективи“. На 2 февруари 2001 г. във връзка с доклада беше организирана среща между Комисията и Crédit Mutuel. Във връзка с изразените от страна на Комисията мнения Crédit Mutuel възложи на Arthur Andersen да изпрати обяснителна бележка на 8 февруари 2001 г., с която да обоснове използвания метод, наречен „корекция на свръхкомпенсирането на дейността IARD [дейност по застраховане на щети (5) на Crédit Mutuel]“, който именно беше обект на критика от страна на службите на Комисията.
(12)
През април 2001 г. Комисията възложи на своя консултант да открие различията между изготвения от него доклад и този на Arthur Andersen и да определи фактологичните или методологични промени, които могат евентуално да бъдат направени по отношение на предходния доклад на консултанта. На 23 юли 2001 г. консултантът на Комисията предаде нов окончателен доклад. В него резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ се оценява като натрупана некапитализирана печалба в размер на 1,074 млрд. FRF (1,637 млн. EUR). Този доклад е предаден още същия ден на френските органи. По време на среща, проведена на 26 юли 2001 г. между Комисията, френските органи, Crédit Mutuel и Arthur Andersen, Crédit Mutuel и Arthur Andersen изразиха несъгласието си с окончателните заключения на консултанта на Комисията. Arthur Andersen потвърди предишните си заключения в документ от 13 септември 2001 г., предаден като приложение към бележка, изпратена от френските органи на 15 септември 2001 г. Френските органи изпратиха на Комисията нова бележка от 26 октомври 2001 г., съдържаща правен анализ на продукта „синя книжка“ по отношение на общностното право в областта на конкуренцията, както и обяснителна бележка от 7 януари 2002 г. относно разходите, свързани със задачата за обществена услуга, като в обяснителната бележка се повтарят, без никакви нови елементи, цифровите данни, представени вече от Crédit Mutuel.
(13)
В обяснителната бележка, изпратена на 26 октомври 2001 г. от френските органи до Комисията, се разяснява защо според тях i) схемата на продукта „синя книжка“ не представлява държавна помощ, ii) ако Комисията счете мярката за държавна помощ, може да става въпрос само за съществуваща помощ и iii) във всички случаи помощта е съвместима.
(14)
С решение от 15 януари 2002 г. (6) (наричано по-долу „отмененото решение“) Комисията определи държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel, като несъвместима с вътрешния пазар.
(15)
Решението от 15 януари 2002 г. беше отменено с решение на Първоинстанционния съд от 18 януари 2005 г. (7).
(16)
Комисията не обжалва решението за отмяна на Първоинстанционния съд. Съгласно член 266, параграф 1 от ДФЕС Комисията е длъжна да предприеме мерките в изпълнение на това решение. При делата, свързани с държавна помощ, това означава, че в резултат от решението за отмяна процедурата следва да се върне в етапа на официалното разследване.
(17)
С решение от 7 юни 2006 г. (8) (наричано по-долу „решението за разширяване“) Комисията разшири обхвата на официалната процедура по разследване и разясни основанията си за оценката на мярката като предполагаема държавна помощ.
(18)
Франция изпрати на Комисията своите мнения относно решението за разширяване с писма от 1 септември 2006 г. и 7 септември 2006 г.
(19)
На 19 септември 2006 г. в Европейската комисия беше получена жалба от „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Комисията получи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 13 октомври 2006 г.
(21)
Комисията предаде на френските органи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 31 октомври 2006 г.
(22)
В отговор на две искания за допълнителна информация от страна на Комисията от 22 септември 2006 г. и 28 ноември 2006 г. Франция представи допълнителни мнения с писма от 8 ноември 2006 г. и 28 февруари 2007 г.
(23)
Комисията проведе среща с френските органи на 19 декември 2006 г., а с Crédit Mutuel - на 15 януари 2007 г.
(24)
На 10 май 2007 г. Комисията прие решение в съответствие с член 86, параграф 3, от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 3, от ДФЕС) във връзка с член 43 и член 49 от Договора за ЕО (понастоящем член 49 и член 56 от ДФЕС), по силата на което Франция трябваше да прекрати специалните права (9) на Crédit Mutuel, на Caisses d’Épargne и на Banque Populaire за разпространение на продукта „синя книжка“ (Crédit Mutuel) и на продукта „книжка A“ (Livret A) (Caisses d’Épargne и La Poste) (10).
(25)
Тъй като Франция не прекрати специалните права за разпространение на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ в срока от 9 месеца, определен в решението от 10 май 2007 г., Комисията откри процедура за нарушение съгласно член 226 от Договора за ЕО (понастоящем член 258 от ДФЕС), като на 5 юни 2008 г. изпрати на Франция предупредително писмо за неспазване на решението.
(26)
На 19 септември 2009 г. Комисията отправи до Франция ново искане за информация, на което получи отговор на 13 октомври 2009 г.
(27)
На 8 октомври 2009 г. Комисията прекрати процедурата за нарушение, тъй като с приемането на реформата от 1 януари 2009 г. за либерализиране на разпространението на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ (11) Франция изпълни задължението си да прекрати специалните права за разпространение на тези продукти (12).
(28)
През 2010 г. Комисията изпрати на Crédit Mutuel няколко въпроса по електронната поща, на които последната отговори също по електронната поща.
(29)
В съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (13) с настоящото решение се закрива процедурата във връзка с предполагаеми елементи на държавна помощ в механизма на продукта „синя книжка“.
2. ОПИСАНИЕ НА МЕХАНИЗМА НА ПРОДУКТА „СИНЯ КНИЖКА“
2.1. Описание на Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel е децентрализирана банково-застрахователна група, състояща се от национална мрежа от банки със статут на кооперативни дружества с променлив капитал. Crédit Mutuel осъществява дейността си съгласно закон от 10 септември 1947 г., в който са определени принципите на кооперациите. Тя е структурирана на три нива: местно, регионално и национално.
(31)
Група Crédit Mutuel, с две наименования (Crédit Mutuel и Crédit Industriel et Commercial (наричана по-долу „CIC“), включва близо 6 000 пункта за продажба и повече от 72 000 служители. Местните каси на Crédit Mutuel са обединени в 18 регионални федерации, членуващи в Confédération nationale du Crédit Mutuel, централен орган на мрежата. CIC обединява 6 регионални банки и специализирани филиали, както във Франция, така и в чужбина.
(32)
От друга страна Crédit Mutuel е група с единно ръководство и обща политика. Групата поддържа вътрешна финансова солидарност на ниво конфедерация, осигуряваща ликвидността на регионалните федерации. Групата притежава характеристиките на единно предприятие с оглед правото в областта на конкуренция, тъй като притежава единен център за вземане на решения на централно ниво.
2.2. Описание на продукта „синя книжка“
(33)
„Синя книжка“ е спестовен продукт, регулиран от държавата, разпространяван изключително от Crédit Mutuel.
(34)
В съответствие със Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (14) по отношение на този продукт са били разрешени частични данъчни облекчения. От данък са били освободени две трети от лихвата, изплащана по депозираните от вложителите суми. Държавата е определяла брутния лихвен процент за вложителите по продукта „синя книжка“ така, че след облагане с данъци (15) нетният лихвен процент да бъде равен на този по продукта „книжка А“, който е изцяло освободен от данък.
(35)
Държавата е определяла брутния лихвен процент по продукта „синя книжка“ на ниво, надвишаващо процента на инфлация, индексиран на паричния пазар. Последният нетен лихвен процент по продукта „синя книжка“, преди той да бъде прекратен с реформата от 1 януари 2009 г. (вж. съображение 41), е бил 4 % (16). Максималната сума, която вложителите са можели да внесат по продукта „синя книжка“, е била 15 300 EUR. Привлечените средства по продукта са нараснали от 13 млрд. EUR (85 млрд. FRF) през 1991 г. до 22 млрд. EUR през 2008 г.
(36)
Характеристиките на продукта „синя книжка“ - незабавно разполагане със средствата, минимална разрешена вноска от 15 EUR, липса на разходи (по-специално при откриване на сметката), и т.н. - са предполагали висока ликвидност. Освен това продуктът е давал възможност за директни плащания към държавния бюджет или към държавни предприятия като EDF или France Télécom. Следователно продуктът „синя книжка“, спестовен продукт за физически лица, е бил до известна степен подобен на разплащателна сметка.
(37)
С течение на времето задълженията, свързани с използването на привлечените по инструмента „синя книжка“ средства, са се променили.
(38)
В началото Crédit Mutuel е била задължена да заделя 50 % от средствата (този дял е нараснал през 1983 г. (17) на 65 % от средствата и 80 % от новопостъпилите суми) „с предназначение от общ интерес“ (по-специално финансиране на местните общности и други публични органи), а остатъкът е бил на разположение на банката (наричан по-долу „средствата със свободно предназначение“).
(39)
Тази система е била реформирана значително с постановление от 27 септември 1991 г. (18) за уеднаквяване на продукта „синя книжка“ с продукта „книжка А“. Действително, след въпросното постановление всички новопривлечени средства (19) са били насочвани към Caisse des Dépôts et Consignation (наричана по-долу „CDC“), която от своя страна е изплащала на Crédit Mutuel комисиона за посредничество. Комисионата, определена първоначално в размер на 1,3 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ и внесени по сметката на CDC, е била променена на 1,2 % от 1 януари 2005 г., а по-късно на 1,1 % от 1 ноември 2005 г. CDC използва привлечените от Crédit Mutuel средства основно за финансиране на социални жилища.
(40)
Освен това тази съществена реформа на системата е довела до постепенна промяна в предназначението и на съществуващите привлечени средства (20). След постановлението от 27 септември 1991 г. и до средата на 1999 г. делът на съществуващите „средства с предназначение от общ интерес“ и на тези със „свободно предназначение“ е намаляло, докато накрая целият размер на привлечените средства започва да се прехвърля по сметка на CDC.
В млрд FRF, %
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
Средногодишен размер на привлечените средства
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Средства, предназначени за прехвърляне към CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Средства с предназначение от общ интерес
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Средства със свободно предназначение
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Източник: Littlejohn Fraser
(41)
На 1 януари 2009 г. влиза в сила реформа на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“, с която се предоставя възможност на всички банки да разпространяват продукта „книжка А“ и се премахва разликата между двата продукта. След 1 януари 2009 г. продуктът „синя книжка“ на Crédit Mutuel е фактически „книжка А“, продавана под друго име. На тази дата е прекратено съществуването на продукта „синя книжка“ и следователно изключителното право на разпространение на Crédit Mutuel.
2.3. Описание на основанията за откриване/разширяване на процедурата
(42)
Както е посочено в решението за разширяване (21), Комисията е преценила, че комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel, би могла да бъде разглеждана като държавна помощ, предоставена от Франция.
(43)
От съдебната практика по делото Altmark става ясно, че компенсациите за обществени услуги не са държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС, ако изпълняват определени кумулативни условия, посочени в решението Altmark от 24 юли 2003 г. (22).
(44)
В решението за разширяване Комисията е преценила, че при разглежданата мярка вероятно не е изпълнено четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark, тъй като в случая държавата не е възложила задача за обществена услуга за привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем, на предложилия най-ниска цена в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel, което a priori не дава никаква гаранция, че изплащаната на Crédit Mutuel комисиона не е по-висока от тази, която би поискало едно добре управлявано предприятие. Освен това Комисията е приела, че френските органи не са доказали, че нивото на компенсация е било определено чрез сравняване с разходите на добре управлявано средно предприятие от банковия сектор. Твърдението на френските органи, че Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие, не е достатъчно, за да се приеме, че нивото на компенсация е било определено въз основа на анализ на разходите, които би понесло едно добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark.
(45)
Според Комисията средствата за изплащане на комисионата за посредничество са държавни средства, с които евентуално избирателно се предоставя предимство, водещо до нарушаване на конкуренцията и засягащо търговията между държавите-членки, и за което Комисията не е била уведомена. Следователно комисионата за посредничество би могла да съдържа елементи на неправомерна помощ.
(46)
В решението за разширяване Комисията приема, че е възможно тази мярка да не е съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС) и заключава, че вероятно не би могла да бъде приложена нито една от дерогациите съгласно член 87, параграфи 2 и 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС).
(47)
Въз основа на изчисленията на своя консултант Комисията счита, че е възможно размерът на компенсацията да надхвърля сумата, необходима за покриване на разходите за изпълнение на задължението за обществена услуга (привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем) предвид свързаните с тях приходи, както и предвид разумната печалба от изпълнението на това задължение. Като припомня, че размерът на компенсацията следва да включва всички предимства, предоставяни от държавата или с държавни средства, под каквато и да е форма, при изчисляването на компенсацията Комисията е отчела не само нетната цена на привличането на депозити, прехвърляни към CDC, а и нетния резултат (разход или печалба) от средствата с предназначение от общ интерес и от тези със свободно предназначение. Докладът на консултанта на Комисията е показал свръхкомпенсиране на Crédit Mutuel за 1991 г., 1992 г., 1993 г. и 1998 г.
3. АРГУМЕНТИ НА ЖАЛБОПОДАТЕЛИТЕ
(48)
Аргументите на жалбоподателите бяха представени от Комисията в решението от 6 февруари 1998 г. за откриване на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС). В допълнения към жалбата, предадени по-късно, се съдържат нови аргументи, които са разгледани по-долу.
(49)
В обяснителна бележка на AFB (актуализирана в края на февруари 1999 г. и представена на Комисията през октомври 1999 г.) относно притегателния ефект на продукта „синя книжка“ нетният банков приход, генериран в резултат на притегателния ефект на продукта, е оценен на 17 млрд. FRF (2,6 млрд. EUR), като се предполага, че нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel във всички сегменти за периода 1986-1997 г. се дължи изключително на разпространението на продукта „синя книжка“.
(50)
В проучване, осъществено от Caisse Nationale du Crédit Agricole и представено през май 2000 г., се анализира промяната на броя на гишетата на Crédit Mutuel. Вижда се, че общият брой на постоянните гишета е намалял в периода 1991-1994 г., след което прогресивно е нараствал, а през 1998 г. е намалял до нивото от 1990 г. Промяната е била различна в различните региони: броят на постоянните, а след това и на временните гишета, е намалял в регионите с традиционно силно присъствие на Crédit Mutuel (поречието на р. Лоара, Британия, Елзас), а е нараснал в останалите региони. Следователно е възможно Crédit Mutuel да е намалила присъствието си в селските райони, за да го засили в градските райони. Горепосочените данни са в противоречие с твърденията на Crédit Mutuel, според които банката е била принудена да поддържа силно присъствие в селските райони през 90-те години. Тези данни показват също, че Crédit Mutuel е в състояние да поддържа изключително гъста клонова мрежа дори след премахването на контрола от страна на държавата.
(51)
В писмо от 4 юни 1998 г., изпратено до Комисията, AFB твърди, че комисионата от 1,3 % върху привлечените средства по продукта „синя книжка“, които са били прехвърляни на CDC, е била по-висока от необходимото, предвид това, че Caisses d’Épargne и la Poste са получавали през същия период от CDC съответно 1,20 % и 1,5 % от средствата по „книжка A“, които също са били прехвърляни на CDC. AFB посочва, че през 1997 г. е предложила на френските органи да осигурят привличането на депозити по продукта „синя книжка“ чрез комисиона от едва 1 %, но правителството не е отговорило на това предложение. AFB подчертава по-специално, че в доклада от месец април 1998 г. на г-н Douyère, депутат, относно модернизацията на Caisses d’Épargne се посочва, че разходите за привличане на депозити от една средна по размер Caisses d’épargne, като тази в Бургундия, са 0,96 % от привлечените от касата средства и че няма причина разходите за управление на Crédit Mutuel да бъдат по-високи.
(52)
В обяснителна бележка от адвокатската кантора Glais от август 2000 г., предадена по искане на AFB, се представят статистически данни за пазарното предимство, което изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ евентуално е предоставило на Crédit Mutuel. Прегледът на динамичните редове показва, че привлечените депозити по продукта „синя книжка“, както и средствата по останалите депозити, са регистрирали силен ръст преди обрата в периода 1985-1987 г. След тази дата нарастват кредитите за домакинствата, а при Crédit Mutuel те остават на по-високо ниво от това на нейните основни конкуренти. Въз основа на тези данни експертът от Glais заключи, че „ефектът на продукта „синя книжка“ вероятно се е състоял в неговата притегателна сила за клиентите, а от средата на 80-те години положителният ефект вероятно е продължил да действа, но без нарастване на депозитите. Следователно, след този период експанзионистичната стратегия на Crédit Mutuel вероятно е била поддържана от първоначално привлечените клиенти“. Именно въз основата на индекс за устойчивост на случайни икономически шокове върху променливите параметри на икономическата дейност и чрез моделиране на просто уравнение за търсенето на кредити експертът достига до извода, че дейността на Crédit Mutuel (основно кредитиране) вероятно е била откъсната от пазарното развитие на банковия сектор. Експертът обяснява този феномен с факта, че клиентите на Crédit Mutuel вероятно са били лоялни в по-висока степен, например заради продукта „синя книжка“, отколкото клиентите на останалите банкови мрежи.
(53)
В друга обяснителна бележка (декември 2000 г.) Glais предлага нов иконометричен анализ относно степента на привличане на клиентите при отделните банкови мрежи. Според експерта резултатите от анализа потвърждават хипотезата, че Crédit Mutuel и Caisses d’Épargne разполагат с инструменти, които им позволяват да запазват своите клиенти в много по-висока степен от останалите банки. Но не е възможно да се определи дали предлагането на освободен от данъчно облагане спестовен продукт или наличието на гъста клонова мрежа в отделни райони (два инструмента, с които тези мрежи разполагат) са в основата на тази по-висока степен на лоялност на клиентите.
(54)
Извън рамките на настоящата процедура Комисията получи допълнителна обяснителна бележка от жалбоподателите, в която се твърди, че придобиването от Crédit Mutuel през април 1997 г. на CIC, при приватизацията на тази банкова институция, чийто предишен собственик е била държавната застрахователна група GAN, е станало възможно благодарение на помощите, които банката е получила по продукта „синя книжка“ и които са довели до увеличаване на пазарния ѝ дял в сектора на банковите депозити от 2 % през 1969 г. до близо 6,9 % през 1997 г. Според жалбоподателите собственият капитал на предприятието е нараснал бързо благодарение на въпросните помощи, като от 650 млн. FRF (99 млн. EUR) през 1974 г. е достигнал 47,3 млрд. FRF (7,2 млрд. EUR) през 1997 г.
(55)
Накрая, жалбата на „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ от 19 септември 2006 г. съдържа просто едно твърдение за „отклоняване на публични спестявания за частни търговски цели […] в ущърб на вложителите и на френската икономика“, което не е подкрепено с никакви реални аргументи или доказателства, свързани с наличието на евентуална неправомерна държавна помощ.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
(56)
След публикуването на решението за откриване на процедурата от 6 февруари 1998 г. Комисията получи коментарите на голям брой заинтересовани трети страни.
(57)
Някои от конкурентите на Crédit Mutuel споделиха мнението, че са понесли щети вследствие на предоставянето на Crédit Mutuel на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“. Повечето от тези банки изтъкват, че притегателният ефект на продукта „синя книжка“ е станал причина те да загубят клиенти в полза на Crédit Mutuel, и поискаха прекратяване на това изключително право. Следните банкови институции изпратиха до Комисията подобни коментари:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
От друга страна, освен мненията в защита на Crédit Mutuel, представени в раздел 4, Комисията получи мнения в подкрепа на механизма на продукта „синя книжка“ от следните трети страни:
г-н Bertholet, депутат от департамент Дром
г-н Blondel, член на Генералния съвет на департамент Нор
г-н Cabot, директор на Регионален младежки информационен център на град Тулуза
г-н Cormorèche, кмет на Монтюел
г-н Cornelis, член на Генералния съвет, департамент Нор
г-н Chavannes, кмет на Ангулем
г-н Crépeau, депутат от департамент Шарант-Маритим
г-н Debavelaere, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Decool, кмет на Брукерк
г-н Delevoye, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Delnatte, депутат от департамент Нор
г-н Dolez, депутат от департамент Нор
г-н Ewald, регионален делегат на Асоциация за право на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-н Fronton, Съюз на фамилните асоциации на департамент От-Гарон („Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne“)
г-н Foy, сенатор от департамент Нор
г-н Galiègue, президент на Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
г-жа Gournay, кмет на Каестр
г-жа Armelle Guinebertière, депутат в Европейския парламент
г-н Hervé, кмет на Рен
г-н Humez, председател на Комитета за борба срещу муковисцидозата на департамент Па-дьо-Кале („Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais“)
г-жа Ingelaere, председател на Flandr’action
г-н Juppé, депутат, кмет на Бордо
г-н Lapalu, председател на асоциация Създаване и управление на частни организации („Animation et gestion d’organismes privés“)
г-н Lazaro, депутат от департамент Нор
г-н Lebreton, председател на Генералния съвет на департамент Кот д’Армор
г-н Ledieu, кмет на Като-Камбрези
г-н Leleu, управител на Crédit Mutuel Nord
г-н Maille, председател на Градската общност на Брест („Communauté Urbaine de Brest“)
г-н Masclet, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Méhaignerie, председател на Генералния съвет на департамент Ил-и-Вилен
г-н Mio, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-жа Novak, председател на Асоциацията за правото на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-жа Permuy, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Albert Rivaux, член на Регионалния съвет на департамент Па-дьо-Кале
г-н de Rohan, председател на Регионалния съвет на район Бретан
г-н Valla, член на Генералния съвет на департамент Ардеш
г-н Vanlerenberghe, кмет на Арас
г-н Villain, кмет на Камбре
г-н de Villiers, депутат от департамент Ванде.
(59)
Голяма част от третите страни изтъкнаха ролята, по-специално на регионално ниво, на Crédit Mutuel за финансирането на социалната икономика, и по-специално на сдруженията с нестопанска цел. Те подчертаха също така подкрепящата роля на Crédit Mutuel за средната класа, към която принадлежи голяма част от клиентите на банката. Няколко местни депутати подчертаха ролята на Crédit Mutuel в създаването на предприятия и работни места, както и за развитието на местните инициативи, свързани с местните общности. Други изтъкнаха, че Crédit Mutuel чрез своите децентрализирани структури отговаря по-добре в сравнение с централизираните банкови институции на местните нужди и на необходимостта от устойчиво развитие на териториите.
5. МНЕНИЕ НА CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel упреква Комисията за проточилото се прекалено дълго разглеждане на делото.
(61)
Освен това според банката решението на Съда е касаело не само липсата на мотиви, но е съдържало и критики относно логиката на Комисията, които не са били взети предвид в решението за разширяване, по-специално във връзка с изчисляването на евентуалната свръхкомпенсация. В тази връзка Crédit Mutuel упреква Комисията за това, че е сумирала положителните годишни салда без от тях да приспадне салдата от годините с отрицателна стойност, в противоречие с метода, препоръчан в рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-долу „рамката на Общността от 2005 г.“) (23).
(62)
Според банката комисионата за посредничество отговаря на четирите условия от съдебната практика по делото Altmark:
а)
що се отнася до първото условие, твърди се, че Crédit Mutuel е придобила правата за осъществяване на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се съответно в поддържането на значителен брой банкови гишета в селски райони по причини, свързани с териториалното устройство, и в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. По въпроса за поддържането на гишета в селските райони, банката оспорва заключението на Комисията, че френските законови и нормативни текстове са твърде неясни, за да се приеме, че с тях се предоставя на Crédit Mutuel подобна задача и следователно, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark. Според Crédit Mutuel Комисията вероятно прави това заключение въз основа на факта, че въпросните текстове не налагат специфични ограничения на банката, тъй като се прилагат за банковия сектор като цяло. Crédit Mutuel счита също, че Комисията се опитва да ѝ наложи да доказва, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark, което въпросната съдебна практика не предвижда;
б)
що се отнася до второто условие, Crédit Mutuel подчертава, че комисионата за посредничество е била въведена едновременно със задължението за прехвърляне на средствата към CDC и че начините за изчисляване на тази комисиона са били определени обективно и прозрачно;
в)
що се отнася до третото условие, банката счита, че възнаграждението не е достатъчно за покриване на разходите за привличането на депозити, тъй като дейността, свързана със средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, би довела да отрицателно салдо за периода 1991-2005 г.;
г)
Crédit Mutuel счита, че четвъртото условие също е изпълнено. Според банката, размерът на комисионата за посредничество е определен в съответствие с реално направените от нея разходи за разпространението на продукта „синя книжка“. Тя твърди, че е добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark, тъй като разходите ѝ за управление са едни от най-ниските и че Комисията е признала този факт в решението си за разширяване (24). Според банката Комисията не е представила подробно причините, поради които счита, че въпросното условие не е изпълнено.
(63)
Във всички случаи Crédit Mutuel счита, че мярката е съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Crédit Mutuel критикува по-специално метода за изчисляване на свръхкомпенсацията, използван в решението за разширяване. Според банката Комисията най-напред е допуснала грешки при изчисляване на общия счетоводен резултат от сметката за формиране на дохода „синя книжка“, като е използвала погрешните заключения на своя консултант въпреки неотстранените различия между консултанта на Комисията и този на Crédit Mutuel (25).
(64)
На следващо място Crédit Mutuel оспорва възприетия годишен подход на Комисията за оценка (а именно отчитането само на размера на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране, без да бъде приспаднат съответният размер на компенсацията в годините с недостатъчно компенсиране), който противоречи на някои предишни, подобни на отмененото решение случаи, както и, по мнение на банката, на рамката на Общността от 2005 г. (26) Комисията би трябвало да възприеме глобален подход (т. е да отчита както годините със свръхкомпенсиране, така и тези с недостатъчно компенсиране) за периода 1991-1998 г. от една страна, както и за периода, започнал през 1999 г.
(65)
Също така в решението си за разширяване Комисията не е отчела правилно разумната печалба. Оценката ѝ относно разумната печалба се основава на разходите за регулаторен собствен капитал, оценени на 6 %, при положение че те представляват разход в контекста на аналитичното счетоводство, а не марж. Комисията е трябвало да вземе предвид процента на възвръщаемост на собствения капитал, както препоръчва Arthur Andersen (27). Освен това по този начин Комисията е изчислила разумната печалба въз основа на сума, която става нулева, след като започне прехвърлянето на всички привлечени по депозитите средства към CDC, тъй като те не изискват никакви разходи за регулаторен собствен капитал. Crédit Mutuel подчертава, че възприетият от Комисията показател води до лишаване на банката от какъвто и да е нормален марж по продукта „синя книжка“. Според Crédit Mutuel всяка банка, дори по отношение на средства, предназначени за прехвърляне, които не изискват никакви разходи за собствен капитал в тесния нормативен смисъл на понятието коефициент на платежоспособност, трябва да може да реализира нормален марж.
(66)
Комисията не е отчела правилно и разходите, наложени от другата услуга от общ интерес, която Crédit Mutuel счита, че изпълнява, а именно поддържането на банкови гишета в селските райони с цел насърчаване на спестяванията по цялата територия чрез създаване на възможно най-лесен достъп до банката.
(67)
Накрая, Crédit Mutuel отрича съществуването на евентуален притегателен ефект. Тя припомня, че в отмененото от нея решение Комисията е признала, че този притегателен ефект не би могъл да бъде доказан официално, и счита, че оттогава няма нови данни по въпроса.
(68)
Що се отнася до процедурата, Crédit Mutuel изтъква няколко общи принципа на общностното право, за да отрече получаването на каквато и да е евентуална помощ, и по-специално принципа за оправданите правни очаквания и за спазването на разумен срок.
6. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(69)
Франция счита, че условията от съдебната практика по делото Altmark са изпълнени:
а)
по отношение на първото условие тя подчертава, че Комисията е признала, че на Crédit Mutuel е била възложена услуга от общ икономически интерес, състояща се в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. Франция припомня, че в решението си за разширяване Комисията е посочила, че поддържането на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, може също да се разглежда като услуга от общ икономически интерес (28), но не отговаря на аргументите, изложени от Комисията в решението ѝ за разширяване, според които първото условие от съдебната практика по делото Altmark не е изпълнено, тъй като не съществуват национални закони или разпоредби, налагащи достатъчно ясно задача по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС (29);
б)
по отношение на второто условие Франция счита, че параметрите на компенсацията са били предварително определени по обективен и прозрачен начин;
в)
по отношение на третото условие Франция изтъква, че размерът на компенсацията (комисионата за посредничество) не надвишава необходимия за покриване на разходите на системата размер, като препраща към отчета за аналитичния резултат на продукта „синя книжка“ на Crédit Mutuel за периода 1999-2005 г.;
г)
според Франция четвъртото условие също е изпълнено, тъй като тя твърди, че управлението на Crédit Mutuel отговаря на критериите за ефективност (30).
(70)
Що се отнася до условията, свързани с наличието на държавна помощ, Франция припомня аргументите, представени преди отмяната на решението от 2002 г.:
а)
условието за държавни ресурси не е изпълнено, тъй като печалбата на Crédit Mutuel от привлечените средства, които не са били прехвърляни на CDC (средства със свободно предназначение и средства с предназначение от общ интерес), е с произход от частни средства (депозирани от вложителите) и не е била на разположение на публичните органи;
б)
търговията между държавите-членки не би могла да бъде засегната преди цялостното изграждане на единния пазар на банковите и финансови дейности на 1 януари 1993 г. след приемането на Директива 89/646/ЕИО на Съвета от 15 декември 1989 г. относно координирането на законодателните, нормативни и административни разпоредби относно достъпа до дейността на кредитните институции и упражняването ѝ и за изменение на Директива 77/780/ЕИО (наречена по-долу „втората банкова директива“) (31). След тази дата френските органи са приели, че поради липсата на европейски статут на кооперативните дружества и поради наложените от това ограничения по отношение на задграничната експанзия на кооперативните дружества, каквото е Crédit Mutuel, касите на банката не са развивали дейност извън националните граници. Освен това сметките по продукта „синя книжка“, открити на чуждестранни лица, са съставлявали по-малко от 0,1 % от привлечените средства. Френските органи са счели също, че чуждестранните банкови институции във Франция са били насочени към твърде различен пазар от този на Crédit Mutuel;
в)
комисионата за посредничество, изплащана от CDC на Crédit Mutuel за прехвърляните средства, привлечени по продукта „синя книжка“, не би могла да представлява държавна помощ, а само възнаграждение за услуга, осъществявана от страна на банката на цена, договорена през 1991 г. в размер на 1,3 %. Френските органи подчертават значителния размер на разходите за управление, свързани с продукта „синя книжка“, поради големия брой книжки със салда под 5 000 FRF (762 EUR). Френските органи се позовават на аналитично счетоводство, осъществено от Crédit Mutuel (след въвеждането на разглежданата мярка), и заключават, че така определеният размер на възнаграждението е напълно оправдан. Според тях цялото евентуално предимство, което продуктът „синя книжка“ е предоставил на Crédit Mutuel, следва за бъде разглеждано с оглед на разходите, свързани с определена цел от общ икономически интерес. В тази връзка френските органи обърнаха внимание на Комисията върху нарастването на дела на привлечените по продукта „синя книжка“ финансови средства с предназначение от общ икономически интерес, който от 50 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ в периода 1975-1983 г., е достигнал 65 % в периода 1983-1991 г. и 100 % през 1998 г., когато всички средства са били прехвърляни на CDC;
г)
наличието на предполагаема държавна помощ би била във всички случаи вече съществуваща, тъй като схемата на продукта „синя книжка“ е била учредена преди либерализирането на банковия пазар на 1 януари 1993 г. (изтичане срока за транспониране на втората банкова директива).
(71)
В обяснителна бележка от 26 октомври 2001 г. френските органи посочват причината, поради която, в случай че Комисията приеме квалификацията за държавна помощ, във всички случаи ще става въпрос за помощ, съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 3 от ДФЕС. Френските органи упрекват Комисията за допуснати от нея грешки при изчисляването на общия финансов резултат по сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“ поради това, че не са приложили метода, препоръчан от консултанта на Crédit Mutuel (32). Френските органи изтъкват още, че Комисията трябва да вземе предвид определена разумна печалба, която според тях е […] (33).
(72)
В мненията си относно решението за разширяване френските органи упрекват Комисията още и за това, че е проявила „едностранчивост в съжденията“, като не е приспаднала от сумите за годините със свръхкомпенсиране (1991, 1992, 1993 и 1998 г.) сумите за годините с недостатъчно компенсиране (1994-1997 г.) и в приложение 1 към решението е възприела изцяло заключенията на своя консултант относно трите спорни точки между Франция и Комисията. Франция уточнява, че в рамките на целия период 1999-2005 г. схемата, свързана с продукта „синя книжка“, не е била компенсирана достатъчно от страна на държавата. Следователно размерът на комисионата за посредничество не е надвишавал необходимия за покриване разходите за разпространение на спестовния продукт, така както са отразени в аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“, осъществено съвместно с Комисията (с изключение на две изменения (34)) и отговарящо на изискванията на Директива 80/723/ЕИО на Комисията от 25 юни 1980 г. относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (35). Франция обясни още, че неотдавнашното намаляване на комисионата за посредничество отговаря главно на нуждите на икономическите оператори в областта на финансирането на социални жилища (36).
(73)
Френските органи уточняват, че след 1999 г. съществува механизъм за възстановяване при евентуална свръхкомпенсация.
(74)
Франция изтъква също така, че ликвидният риск в рамките на един месец е бил покриван от самата банка, а след един месец е бил покриван от CDC. Франция уточнява, че при сумите, привлечени по продукта „синя книжка“, процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал, необходим за поддържане на маржа на платежоспособност, е бил нула. Тя допълва, че процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал на Crédit Mutuel за други спестовни продукти и други ресурси извън продукта „синя книжка“ е варирал от […] до […] % в периода 1999-2005 г. Френските органи уточняват, че предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност, при положение че банката е започнала да прехвърля всички привлечени по продукта средства към CDC през 1999 г., за да изчисли разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, Crédit Mutuel е включила разходи за собствен капитал, получени чрез сравняване със съответните разходи при останалите спестовни продукти и други ресурси, като просто е ограничила размера им (от […] на […] % в периода 1999-2005 г.). По искане на Комисията Франция е предоставила уточнения и относно маржа на компенсиране, свързан със създаването на задължителен резерв към Централната банка на Франция.
7. ОЦЕНКА
7.1. Наличие на държавна помощ
(75)
В решението за разширяване Комисията посочва, че от разглежданите мерки единствено комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel от CDC, би могла да съдържа елементи на държавна помощ (37).
(76)
Комисионата за посредничество, която евентуално съдържа елементи на държавна помощ, е била въведена на 27 септември 1991 г. с постановление от същата дата, а в рамките на настоящото решение се анализира за периода до либерализирането на продукта „книжка А“ и хармонизирането с нея на продукта „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. (38).
7.1.1. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени
(77)
Следва да се изтъкне, че съгласно съдебната практика по делото Altmark (39) компенсациите, изплащани за изпълнението на обществени услуги, не са държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени четири кумулативни условия.
(78)
В мненията си, изразени в отговор на решението за разширяване, френските органи и Crédit Mutuel изтъкват съществуването на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се, от една страна, в поддържането на голям брой банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, а от друга, в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища.
(79)
И преди въвеждането на разглежданата мярка обаче Crédit Mutuel не е имала задължението да поддържа банкови гишета в селските райони, тъй като законът за разкриването и закриването на банкови клонове е бил отменен през 1987 г. и режимът на контрол (който за Crédit Mutuel е бил поддържан в периода 1987-1991 г.) е бил премахнат на 1 юли 1991 г. (40). Освен това френските органи и Crédit Mutuel не оспориха заключението в решението за разширяване, според което „след 1991 г. [т.е. към 1 юли 1991 г.] не съществува никакъв документ, доказващ, че на Crédit Mutuel е била възложена, по смисъла на член 86 от ЕО [понастоящем член 106 от ДФЕС], задачата, посочена в точка 24, подточка iii) по-горе [поддържане на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство]“ (41).
(80)
Следователно проверката за изпълнение на условията от съдебната практика по делото Altmark следва да се извърши само по отношение на задачата за привличане на депозити с цел финансирането на социални жилища.
(81)
Комисията припомня, че държавите-членки разполагат с широки правомощия за оценка относно естеството на услугите, които биха могли да бъдат квалифицирани като услуги от общ икономически интерес. Тя счита, че с декретите за прилагане на разпоредбите на член 9 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (42) и на член 24 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1982 г. (43), по-специално с постановлението от 27 септември 1991 г., ясно се възлага на Crédit Mutuel задачата (така, както е определена в член R 323-10 и член R 331-14 от кодекса на строителството и жилищата) за привличане на финансови средства с цел прехвърлянето им на CDC, което ще позволи да бъдат финансирани социални жилища. Комисията счита, че с квалифицирането на тази задача като услуга от общ икономически интерес Франция не е допуснала явна грешка в оценката.
(82)
По силата на четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark„когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено […] за изпълнение на изискванията за предоставяне на обществена услуга би направило за изпълнение на тези задължения, като се отчитат свързаните с това приходи, както и една разумна печалба във връзка с изпълнение на тези задължения“ (44).
(83)
Комисията счита, че четвъртото условие не е изпълнено, що се отнася до задачата за привличане на депозити, прехвърляни към CDC с цел финансирането на социални жилища. Следва да се отбележи, че държавата не е възложила тази задача на предложилия най-добрата оферта в рамките на обществена тръжна процедура, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel. Размерът на комисионата за посредничество не е бил определен въз основа на разходите за изпълнение на услуга от общ икономически интерес, които би направило едно средно предприятие с добро управление. Размерът на комисионата за посредничество от 1,3 % не би могъл да се основава на реалните разходи, направени от Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес, тъй като през септември 1991 г. не е съществувало отделно счетоводство за продукта „синя книжка“, благодарение на което да бъдат установени разходите специално за продукта „синя книжка“, фигуриращи в счетоводните отчети на банката. Отделното счетоводство за продукта „синя книжка“ е било въведено няколко години по-късно и е реконструирано със задна дата за годините преди 1991 г. Следователно не съществува индикация, че размерът на комисионата за посредничество е бил определен въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление за изпълнението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Френските органи изтъкват, че като цяло Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие. Въпреки това те не доказват достатъчно добре това свое твърдение, като се позовават основно на съображение 13 от решението за разширяване, в което Комисията посочва само общите финансови резултати (размер на баланса, нетен финансов резултат, съотношение между разходи и приходи, собствен капитал и коефициент на платежоспособност) на Crédit Mutuel през 2004 г. Във всички случаи, ако държавата-членка е определила нивото на компенсиране въз основа на анализ на разходите на средно предприятие с добро управление, не би следвало да ѝ бъде трудно да го докаже пред Комисията и да изложи следваната методология, което Франция в случая не е направила. Накрая, фактът, че след либерализирането на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. комисионата за посредничество на Crédit Mutuel е намаляла от 1,1 % на 0,6 %, показва, че нивото на компенсиране е било по-високо от това, което би било определено въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление, изпълняващо същата задача от общ интерес.
(84)
Тъй като условията от съдебната практика по делото Altmark са кумулативни, при неизпълнение на което и да е от тях съдебната практика не може да бъде приложена и разглежданата мярка би могла да представлява държавна помощ. От горепосочените съображения следва, че разглежданата мярка не изпълнява четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark. Следователно съдебната практика по това дело е неприложима и следва да се провери дали действително мярката е държавна помощ (45) (46).
7.1.2. Изпълнени са условията за наличие на държавна помощ
(85)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
7.1.2.1. Приписване на държавата и на ресурси на държавата
(86)
Комисионата за посредничество е била изплащана ежегодно (47) на Crédit Mutuel от CDC по силата на договор между държавата и Crédit Mutuel, с който са били определени условията за прилагане на постановлението от 27 септември 1991 г. Размерът на комисионата за посредничество е бил определен от държавата с цел компенсиране на задължението за изпълнение на обществена услуга. Освен това CDC е държавно предприятие и действията му следва да бъдат приписани на държавата (48). От това следва, че е изпълнено условието за приписване на държавата и за използване на държавни ресурси.
7.1.2.2. Селективност
(87)
Комисионата за посредничество е била предоставена единствено на Crédit Mutuel в отговор на задължението за привличане на спестявания, прехвърляни на CDC с цел финансиране на социални жилища, което е било осъществявано чрез продукта „синя книжка“, за разпространението на който Crédit Mutuel е имала изключителното право. От това следва, че мярката има селективен характер.
7.1.2.3. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени, разследване за наличие на предимство, нарушаващо конкуренцията
(88)
Тъй като представлява прехвърляне на държавни ресурси в полза единствено на Crédit Mutuel, комисионата за посредничество е подобрила конкурентното положение на тази банка в сравнение с това на нейните конкуренти. Съгласно практиката на Съда подобряването на конкурентното положение на дадено предприятие чрез предоставяне на държавна помощ най-общо е доказателство, че е нарушена конкуренцията спрямо останалите предприятия, които не са получили подобна помощ (49).
7.1.2.4. Засягане на търговията между държавите-членки
(89)
Освен това, съгласно обичайната практика на Съда търговията между държавите-членки е засегната тогава, когато предприятието получател упражнява дейността си в сфера, отворена за конкуренцията, и тази дейност включва търговия между държави-членки (50). Впрочем след 1979 г. пазарният дял на чуждестранните банки е достигал 8 % при кредитните дейности (4 % за банковите клонове, нерегистрирани като юридически лица, 4 % за дъщерните дружества, регистрирани като юридически лица съгласно френското законодателство), 4,5 % при депозитните дейности (съответно 2 % и 2,5 %). Делът на европейските банки, без тези от Франция, по отношение на общия брой на чуждестранните банки е бил 50 % при кредитите, 70 % при депозитите. Следователно още през 70-те години Crédit Mutuel е работила в условията на конкуренция с чуждестранни банкови мрежи на територията на Франция. Освен това пазарът на ликвидни спестовни продукти, част от който е спестовният продукт „синя книжка“ и който включва също така продуктите Codevi, LEP („популярна спестовна книжка“), „жълта книжка“, банковите сметки по обикновени спестовни книжки и CEL („жилищна спестовна сметка“) (51), по време на разглеждания период вече е бил отворен за конкуренцията.
(90)
Въз основа на горепосоченото Комисията заключава, че са изпълнени четирите условия за наличие на държавна помощ.
7.1.2.5. Неправомерност на мярката за помощ
(91)
Накрая, мярката за помощ е неправомерна, тъй като за нея не е било отправено уведомление до Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС и е била приведена в действие след влизането в сила във Франция на Договора за създаването на Европейската икономическа общност.
(92)
В отговор на аргумента на френските органи, според който държавната помощ е била вече съществуваща поради това, че е била приета преди изтичането на срока за транспониране, 1 януари 1993 г., на втората банкова директива, Комисията подчертава, че целта на тази директива е била изграждане на вътрешния пазар в сектора на кредитните институции с оглед свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги. От това не следва, че въпросният пазар е бил затворен за конкуренцията преди въвеждането на комисионата за посредничество, а само че все още са съществували определени пречки пред свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в банковия сектор. От решението от 10 май 2007 г. става ясно, че продуктът „синя книжка“ е част от „пазара“ на ликвидни спестовни продукти, което предполага отвореност на въпросната дейност за конкуренцията и по никакъв начин не потвърждава аргумента на френските органи, според който въпросната дейност е била отворена за конкуренцията едва през 1993 г. Точно обратното, в решението се посочва съществуването на „зрял“ пазар (52).
7.2. Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(93)
Тъй като разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, Комисията трябва да анализира съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
(94)
Съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС: „предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес […] се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства фактически или юридически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза“.
(95)
Съгласно практиката на Съда, практиката на Комисията и рамката на Общността от 2005 г. значението на член 106, параграф 2 от ДФЕС е, че държавна помощ, предоставена на предприятие, което е натоварено с задачата да оказва услуги от общ икономически интерес, може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, ако мярката за помощ отговаря на следните условия:
а)
предоставяната услуга има характеристиките на услуга от общ икономически интерес;
б)
предприятието действително е било натоварено от страна на държавата с изпълнението на тази услуга от общ икономически интерес чрез един или няколко официални акта;
в)
спазени са принципите за необходимост и пропорционалност, и
г)
развитието на търговията не е засегнато до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(96)
Условия a) и б) са изпълнени по причините, изложени в съображение 81.
(97)
Що се отнася до условие г), Комисията не разполага с данни, че търговията между държавите-членки е засегната до такава степен, че помощта да не отговаря на това условие. По-специално с решението от 10 май 2007 г. се иска прекратяване на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“, тъй като специалните права, свързани с разпространението на този спестовен продукт, представляват ограничение за свободното предоставяне на услуги в рамките на Общността (53). Въпреки това, доколкото комисионата за посредничество не е представлявала свръхкомпенсиране на задачата за осъществяване на услугата от общ икономически интерес, възложена на Crédit Mutuel, тя не може да бъде разглеждана като засягаща развитието на търговията до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(98)
Поради това по-долу Комисията проверява дали са били спазени принципите за необходимост и пропорционалност, т.е. дали размерът на компенсацията, каквато е комисионата за посредничество, не е надвишавал това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения (54).
(99)
При проверката за евентуална липса на свръхкомпенсация (вж. подраздел 7.2.5) Комисията следва - за периода от 27 септември 1991 г. (вж. подраздел 7.2.1) до 31 декември 2005 г. - глобален подход (вж. подраздел 7.2.2). Тя отчита всички предимства, свързани с продукта „синя книжка“, без обаче да включва евентуален притегателен ефект, чийто обхват не е било възможно да бъде определен (вж. подраздел 7.2.3). Отчетена е определена разумна печалба (вж. подраздел 7.2.4), включително за привлечените средства, които са били прехвърляни на CDC.
7.2.1. Начало на разглеждания период (27 септември 1991 г.)
(100)
В решението за разширяване изчисляването на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ с цел да бъде направена оценка относно съществуването на евентуална свръхкомпенсация е включвало приходите за цялата 1991 г. (55) С други думи нетният финансов резултат от средствата със свободно предназначение и от тези с предназначение от общ икономически интерес е бил отчетен, считано от 1 януари 1991 г.
(101)
Както беше посочено в съображения 75 и 76, единствената мярка, която се разследва в рамките на настоящия случай, е комисионата за посредничество, въведена на 27 септември 1991 г., в момента, когато Crédit Mutuel е била задължена да прехвърля привлечените от нея средства към CDC с цел финансиране на социални жилища. Преди тази дата не са съществували нито комисионата за посредничество, нито прехвърлянето на средства към CDC. От това следва, че Комисията трябва да започне оценката си относно пропорционалността на помощта след тази дата.
(102)
Следователно разходите и приходите, свързани с изпълнението на услугата от общ икономически интерес, не могат да се отнасят за периода преди 27 септември 1991 г. С други думи, едва след въвеждането на разглежданата мярка за помощ (комисионата за посредничество) мога да бъдат отчитани разходите и приходите, свързани с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, финансирана от тази мярка. В заключение Комисията счита, че в решението ѝ за разширяване на процедурата е имало известна непоследователност, тъй като мярката за помощ е била ограничена единствено до въведената на 27 септември 1991 г. комисиона за посредничество, но е било запазено отчитането на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ за периода 1 януари 1991 г.-27 септември 1991 г.
(103)
Тъй като Crédit Mutuel може да предостави данни за нетния финансов резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение само на годишна база, Комисията счита, че за 1991 г. следва да се вземе предвид само нетният резултат, съответстващ на периода от 27 септември 1991 г. до 31 декември 1991 г., и нетният резултат за цялата 1991 година се изчисли пропорционално на съответния брой дни, т.е. 96/365. Нетният финансов резултат от средствата, които са били прехвърлени към CDC през 1991 г., може да бъде взет предвид изцяло, тъй като, както беше посочено в съображение 101, въпросното прехвърляне е било въведено именно след 27 септември 1991 г., така че, по същество нито една част от този резултат не се отнася за периода от 1 януари 1991 г. до 27 септември 1991 г.
7.2.2. Глобален подход до края на 2005 г. и подход по години след това
(104)
В решението си за разширяване Комисията препоръча възприемането на подход по години, за да се прецени дали е налице евентуално свръхкомпенсиране. Този подход произтича от рамката на Общността от 2005 г. и се различава от предишната практика на Комисията. Когато преди приемането на рамката на Общността от 2005 г. Комисията трябваше да направи оценка за съществуването на евентуално свръхкомпенсиране, тя следваше подход, който би могъл да бъде определен като „глобален“, при който размерът на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране можеше, без ограничение, да бъде намален с размера на компенсацията в годините на недостатъчно компенсиране (56).
(105)
По силата на точка 26 от рамката на Общността от 2005 г. Комисията ще прилага разпоредбите на тази рамка спрямо помощи, за които не е отправено уведомление, ако помощта е била отпусната след публикуването на рамката в Официален вестник на Европейския съюз, а в останалите случаи - разпоредбите, които са в сила в момента на отпускането на помощта. Разглежданата помощ е отпускана ежегодно (57) и за нея не е било отправено уведомление. Публикуването на рамката на Общността от 2005 г. в Официален вестник на Европейския съюз е станало на 29 ноември 2005 г. Следователно за периода преди 2006 г. следва да се прилагат правилата, които са в сила в момента на отпускането на помощта, а за периода от 1 януари 2006 г. до края на срока на помощта - 31 декември 2008 г. - рамката на Общността от 2005 г.
(106)
С рамката на Общността от 2005 г. се въвежда „годишен“ подход, доколкото изчисляването на евентуална свръхкомпенсация трябва да се извършва по години, без размерът на годишна свръхкомпенсация да може да се прехвърля в следващата година, освен когато този размер не надвишава 10 % от размера на годишната компенсация (58).
(107)
За разлика от това, преди приемането на рамката на Общността от 2005 г., когато Комисията проверяваше дали дадено предприятие не е било свръхкомпенсирано за изпълнението на задачата за услуга от общ икономически интерес, тя следваше „глобален“ подход (вж. съображение 104) (59).
(108)
При глобалния подход нетният резултат за всяка година, натрупан година по година, се актуализира чрез прилагане на референтния лихвен процент за Франция към 1 януари на всяка година (60).
7.2.3. Предимства, които са взети предвид
(109)
Съгласно точка 17, първо изречение от рамката на Общността от 2005 г. „приходите, които трябва да бъдат взети предвид, включват като минимум всички приходи, реализирани от услугата от общ икономически интерес“. Следователно при проверката за липса на евентуално свръхкомпенсиране следва да се взема предвид нетният резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и този от средствата със свободно предназначение през разследвания период. Комисията счита, че тези резултати са приходи, въведени от Франция от 27 септември 1991 г. в полза на Crédit Mutuel в рамките на изпълнението от страна на последната на услугата от общ икономически интерес за финансиране на социални жилища посредством CDC. Тези средства се основават, с оглед на аналитичното счетоводство, на специфичен ресурс - депозитите, привлечени благодарение на разпространението на продукта „синя книжка“. В условията на пазарна конкуренция (без специални права за разпространение на освободен от данъчно облагане спестовен продукт) Crédit Mutuel не би могла да си осигури този ресурс на същата цена, така че съответните средства и ресурси трябва да бъдат взети предвид в контекста на цялостната икономическа структура на продукта „синя книжка“. Освен това самата Франция потвърди наличието на връзка между тези средства, продукта „синя книжка“ и задачата за финансиране на социални жилища чрез прехвърляне на средствата по този продукт към CDC след 1991 г. (61). С други думи, като възлага на Crédit Mutuel на 27 септември 1991 г. услугата от общ икономически интерес за привличане на депозити, прехвърляни към CDC и предназначени за финансиране на социални жилища, Франция потвърждава, че е предоставила на банката правото да разпространява спестовния продукт „синя книжка“. Следователно печалбата в резултат на използването на средствата по тези депозити следва да бъде разглеждана, считано от тази дата, като приход, предоставян на Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес.
(110)
Жалбоподателят и други институции или организации (Съветът по конкуренцията и докладите на парламентаристи или научни организации (62)) считат, че изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ е предизвикало „притегателен ефект“, като с това е позволило на Crédit Mutuel да привлече и задържи клиенти, на които е продала и други банкови продукти освен продукта „синя книжка“. В решението си за разширяване на процедурата Комисията не изключва продуктът „синя книжка“ да е довел до генерирането на индиректни приходи, дължащи се на притегателния ефект (63), но припомня, че досега не е съществувала възможност за количествено определяне на подобни приходи (64).
(111)
В края на настоящото разследване Комисията констатира, че макар че не може да се изключи наличието на притегателен ефект, данните, които е събрала по случая, не ѝ позволяват с достатъчна достоверност да даде количествено определение на евентуалния притегателен ефект.
(112)
Предоставените от жалбоподателите документи съдържат предположения за съществуването на притегателен ефект, но не го доказват официално и още по-малко дават точна оценка на финансовото отражение на този ефект.
(113)
Що се отнася до проучването на Glais (вж. съображения 52 и 53), Комисията счита, че Crédit Mutuel има пълното право да твърди, че тези статистически анализи не предоставят никакво сигурно доказателство за количествено определим притегателен ефект.
(114)
В съображенията на жалбоподателите са предложени три субективни оценки. Най-напред, предвид факта, че другите банки са предложили да разпространяват продукта „синя книжка“ с комисиона от 1 %, жалбоподателите предлагат приблизителна оценка на притегателния ефект чрез изчисляване на разликата между размера на получаваната от Crédit Mutuel комисиона и този размер от 1 %, т.е. 0,3 %, което съответства на около 300 млн. FRF годишно. Във всички случаи обаче е невъзможно да се докаже дали конкурентите на Crédit Mutuel биха могли през разглеждания период да изпълнят тази задача при същите условия при това ниво на възнаграждението от 1 %. Освен това този първи аргумент не доказва притегателния ефект, а изглежда потвърждава тезата, че Crédit Mutuel е била свръхкомпенсирана, което, както ще бъде доказано, не е отговаря на истината. Нищо не доказва, че притегателният ефект съответства на разликата между комисионата за посредничество и най-ниската хипотетична комисиона, която конкурентите на Crédit Mutuel са предлагали да получават в замяна на разпространението на продукта „синя книжка“.
(115)
Съгласно втория метод, предложен от жалбоподателите, притегателният ефект би могъл да бъде измерен в зависимост от нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel. Този метод на оценка е неприемлив, тъй като се основава на твърдението, че нарастването на пазарния дял се дължи единствено на продукта „синя книжка“, в потвърждение на което не съществуват никакви обективни доказателства.
(116)
Третата оценка на изключителното право за разпространение се основава на загубата на данъчни приходи вследствие на освобождаването от данъчно облагане на продукта „синя книжка“. Ако Crédit Mutuel е искала да разпространява спестовен продукт без данъчно освобождаване, като предлага, независимо от данъчното положение на вложителите, същата нетна възвръщаемост като тази на продукта „синя книжка“, тя щеше да понесе разходи за пропуснати ползи, равни на размера на условния данък, (потенциално) платен от вложителите. Според жалбоподателите натрупаното данъчно предимство в размер на 4,5 млрд. FRF за периода 1991-1997 г. трябва да се разглежда като предимство в същия размер, предоставено на Crédit Mutuel. Този начин на разсъждение е неприемлив, тъй като Crédit Mutuel най-вероятно не би могла да разпространява продукта „синя книжка“ при същите условия, ако трябваше да поеме изцяло разходите за освобождаването от данъчно облагане, което облагодетелства пряко членовете на дружеството.
(117)
Евентуалните предимства в разглеждания случай трудно могат да бъдат доказани и определени количествено. Прякото икономическо предимство от продукта „синя книжка“ може лесно да бъде установено от счетоводните сметки за продукта. За разлика от него икономическото предимство, дължащо се на продажбата на други продукти или услуги на клиенти, които са останали лоялни благодарение на продукта „синя книжка“, би могло да се установи в аналитичното счетоводство за съответните продукти, ако още на момента е било възможно да се разграничи продаденото на клиенти, лоялни на Crédit Mutuel или привлечени от нея благодарение на продукта „синя книжка“, от това, което е било продадено на клиенти, избрали Crédit Mutuel по друга причина, което в случая е невъзможно. Поради тази причина консултантът на Комисията не е могъл да направи оценка на евентуалния притегателен ефект с помощта на приложения счетоводен модел за оценка на преките икономически предимства, дължащи се на продукта „синя книжка“.
(118)
Останалите по-комплексни опити за оценка на притегателния ефект от страна на консултанта на Комисията не доведоха до успех. По тази причина Комисията счита, че при изчислението, свързано с проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, не може да вземе предвид евентуалното предимство, дължащо се на притегателния ефект.
7.2.4. Изчисляване на разумната печалба
(119)
При проверката за липса на свръхкомпенсация на предприятието, натоварено с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, следва да се вземе предвид определена разумна печалба (65). В рамката на Общността от 2005 г. се уточнява, че „ „разумната печалба“ следва да се разбира като коефициент на възвращаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието […]. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години“ (66).
(120)
В решението за разширяване (67) Комисията е счела, че спрямо привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение би следвало да бъде приложена определена разумна печалба, достигаща средно 6 % от собствения капитал. Този процент, различен за всяка година и достигащ средна стойност от 6 %, съответства на процента на възвръщаемост, първоначално препоръчан от Crédit Mutuel: Crédit Mutuel е приела като разход за собствен капитал размера на реално разпределения дивидент през разглежданата година. В настоящото решение, когато става въпрос за вземането предвид на определена разумна печалба при проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, Комисията не се отдалечава, по отношение на привлечените средства с общо предназначение и тези с предназначение от общ икономически интерес, от вече възприетия подход в решението за разширяване, описан в раздел 7.2.5.
(121)
Въпреки това в решението си за разширяване (68) Комисията считаше, че няма да е необходимо да прилага тази разумна печалба спрямо депозитите, прехвърляни на CDC, доколкото последните не налагат разходи за собствен капитал с оглед на пруденциалното регулиране, тъй като тези депозити не са инвестирани от Crédit Mutuel, а само са предназначени за прехвърляне към CDC. От пруденциална гледна точка кредитният риск, свързан с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, се разглежда като равен на експозицията по отношение на държавата (Френската република), т.е. с рисково тегло, равно на нула, и следователно като неизискващ собствен капитал.
(122)
Отказът от разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, би довел до намаляване на общата разумна печалба (от една страна свързаната с привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение, и от друга страна, разумната печалба, свързана с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC) в периода 1991-1999 г. и до пълното ѝ изчезване след 2000 г., след като всички привлечени средства през 1999 г. се прехвърлят към CDC (69).
(123)
В писмото си от 1 септември 2006 г., с което представят съображенията си в отговор на решението за разширяване, френските органи потвърдиха, че прехвърляните към CDC средства не са изисквали регулаторен собствен капитал. Въпреки това според френските органи „предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност от момента, в който Crédit Mutuel е започнала да прехвърля всички привлечени средства към CDC през 1999 г., Crédit Mutuel [предлага] при изчисляването на разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, [да се включи] включва разходи за собствен капитал, получени чрез сравнение с този при останалите спестовни продукти и други ресурси“. Комисията не може да приеме подобен подход, тъй като с него спрямо прехвърляните към CDC средства изкуствено се налага нуждата от регулиран собствен капитал, определяна въз основа на средната нужда от капитал за другите активи на Crédit Mutuel, които са напълно независими от продукта „синя книжка“.
(124)
Липсата на нужда от регулаторен собствен капитал показва липсата на риск от кредитна загуба, какъвто е случаят със средствата, прехвърляни на CDC. Дейността по привличане на депозити от името на CDC не носи и ликвиден риск (с изключение на риска в рамките на месеца), нито падежна трансформация, тъй като размерът на средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, се определя ежемесечно в зависимост от постъпилите депозити, а лихвеният процент, изплащан от CDC, се прехвърля незабавно към вложителите. Следователно е ясно, че тази услуга от общ икономически интерес носи ниско ниво на риск за Crédit Mutuel. Въпреки това съществуват някои други видове риск, като оперативен, икономически (риск от възможността размерът на възнаграждението да не покрива понесените разходи), правен риск и риск за репутацията на банката. Освен това има и други банкови дейности, като например предлагането на взаимни фондове, управлението на имущество или продажбата на финансови продукти (като акции и облигации), които не изискват регулаторен собствен капитал, но това не ги прави по-малко печеливши. Следователно не съществува пряка връзка между разходите за регулаторен собствен капитал - изчислен въз основа на пруденциални правила, чиято специфична цел по никакъв начин не е да се прави оценка на рентабилността на дадена дейност - и очакваната печалба от дадена дейност.
(125)
Въпреки това се налага констатацията, че в настоящия случай, макар че Комисията разрешава на Crédit Mutuel да реализира разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, тя признава, че определянето на адекватно ниво на тази печалба изисква комплексна икономическа оценка. Продуктът „синя книжка“ е нетипичен банков продукт със смесени характеристики на спестовен продукт и текуща сметка, като привлечените по него средства се прехвърлят на публична институция. Следователно не съществуват непосредствено сравними продукти, въз основа на които би могла да бъде определена разумната печалба от подобна дейност.
(126)
Поради липсата на продукт, сравним в достатъчно голяма степен с продукта „синя книжка“, Комисията счита, че в случая може да използва два показателя, позволяващи да се направи оценка дали, по отношение на прехвърляните към CDC средства, дадена печалба може да се счита за разумна. Тези два показателя са следните:
а)
маржът на печалбата в банковия сектор във Франция, т. е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на оборота (в случая оборотът на банките са техните оперативни резултати). Въз основа на данните за банковия сектор във Франция за разглеждания период (от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.), маржът на печалбата е средно 23 % годишно;
б)
процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция, т.е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на размера на активите. Средният размер на годишния процент на възвръщаемост за целия разглеждан период е 45 основни пункта (0,45 %).
(127)
В долната таблица (70) са представени маржът на печалбата и процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция за периода 1993-2008 г. (не са налични данни за периода преди 1993 г.):
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
2000 г.
2001 г.
2002 г.
2003 г.
2004 г.
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г. (72)
Нетни приходи преди облагане с данъци (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Оперативен резултат (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Марж на печалбата
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Среден марж на печалбата
22,8 %
Активи (71)
Няма данни
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Процент на възвръщаемост
Няма данни
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Среден процент на възвръща-емост
0,45 %
(128)
За да изчисли маржа на печалбата и процента на възвръщаемост на Crédit Mutuel по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, Комисията използва следните стойности:
а)
за делител на маржа на печалбата - приходите, получени за дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, т.е. годишния размер на комисионата за посредничество;
б)
за делител на процента на възвръщаемост - депозитите, прехвърлени на CDC;
в)
за числител, т.е. резултата преди облагане с данъци, Комисията счита, че ако се приеме като разумна печалба марж от 4,2 % по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. резултат преди облагане с данъци, представляващи 4,2 % от получената от CDC комисиона за посредничество, Crédit Mutuel не получава свръхкомпенсация (вж. таблицата в съображение 132).
(129)
Що се отнася до втория показател (процента на възвръщаемост), Комисията отбелязва, че ако процент на възвръщаемост от 5 базисни пункта е взет предвид като разумна печалба от дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. ако се вземе предвид резултат преди облагане с данъци, представляващ 0,05 % от общата сума на депозитите, прехвърлени на CDC, от това следва, че Crédit Mutuel не е получила свръхкомпенсация за управлението на продукта „синя книжка“ през разглеждания период.
(130)
Съгласно рамката на Общността от 2005 г. разумната печалба не трябва да надхвърля средния процент, установен в съответния сектор за разглеждания период. Ако бъде разрешен марж на печалбата от 4,2 %, той ще представлява по-малко от една пета от средния марж на печалбата в банковия сектор (22,8 %). Предвид на това, че, както беше посочено в съображение 124, дейността по привличане на депозити, които се прехвърлят на CDC, е дейност с нисък риск и следователно с ниска възвръщаемост, Комисията счита, че марж на печалбата от 4,2 % не е прекомерно висок и в случая може да се приеме за разумна печалба.
(131)
По същия начин Комисията счита, че ако бъде приета печалба от 5 базисни пункта за привлечените средства, прехвърляни на CDC, тя ще бъде разумна предвид средния процент на възвръщаемост от 45 базисни пункта в банковия сектор във Франция за разглеждания период и ще представлява нисък и консервативен праг на това, което може да се приеме за разумна печалба в конкретния случай. Също така това ниско ниво на печалбата отразява ясно нивото на риска, който поема Crédit Mutuel по отношение на дейността си за привличане на депозити за сметка на CDC, който, както беше посочено в съображение 124, е нисък.
7.2.5. Проверка за липсата на свръхкомпенсация
(132)
Въз основа на горепосоченото Комисията извърши проверка - представена в долната таблица - за липсата на свръхкомпенсация по метода, изложен в подраздели 7.2.1-7.2.4 (73):
(в млн. евро)
КОМПЕНСАЦИЯ
СВРЪХКОМПЕНСИРАНЕ ИЛИ НЕДОСТАТЪЧНО КОМПЕНСИРАНЕ
Година
Комисиона за посредничество
(годишна)
Глобален подход (74)
(до края на 2005 г.)
Годишен подход (75)
(след 2006 г.)
1991 г. (27.9.1991 г.-31.12.1991 г.)
1,5
43,8
неприложимо
(глобалният подход се прилага до 2005 г., вж. подраздел 7.2.2)
1992 г.
9,1
125,1
1993 г.
16,8
184,0
1994 г.
36,6
127,3
1995 г.
59,5
114,5
1996 г.
74,7
107,8
1997 г.
82,3
88,4
1998 г.
118,9
92,0
1999 г.
188,9
98,3
2000 г.
188,2
106,3
2001 г.
181,9
91,3
2002 г.
187,8
76,3
2003 г.
197,7
61,2
2004 г.
204,4
45,7
2005 г.
196,7
15,0
2006 г.
[…]
-39,1
2007 г.
[…]
-24,3
2008 г.
[…]
-6,1
(133)
Вижда се, че свръхкомпенсацията в края на 2005 г. (15 млн. EUR) е по-малко от 10 % от компенсацията за 2005 г. (196,7 млн. EUR). По силата на точка 21 от рамката на Общността от 2005 г. тази сума може да бъде пренесена в следващата година. Крайният резултат е недостатъчно компенсиране в размер на -6,1 млн. EUR в края на 2008 г. за целия разглеждан период.
(134)
Следователно Комисията може да заключи, че Crédit Mutuel не е била свръхкомпенсирана с комисионата за посредничество за възложената ѝ услуга от общ икономически интерес, считано от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(135)
Заключението на Комисията е, че Френската република неправомерно е привела в действие разглежданата мярка в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Въпреки това помощта може да се счита за съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията, изплащана от страна на държавата, не е надвишавала необходимото за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel с постановлението от 27 септември 1991 г. за определяне на средствата с предназначение от общ интерес на Crédit Mutuel, е съвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 24. maijs)
par valsts atbalstu C 88/97, ko Francijas Republika piešķīrusi Crédit Mutuel
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 3436)
(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2011/747/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc aicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekšminēto pantu (1) un ņemot vērā šīs piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Francijas Banku asociācija (Association française des banques, turpmāk tekstā - “AFB”), Tautas banku darba devēju federācija (Chambre syndicale des banques populaires) un banka Crédit Agricole1991. gada 25. janvārī iesniedza sūdzību, kurā bija apgalvots, ka Francija ir sniegusi valsts atbalstu Crédit Mutuel.
(2)
Pirmo reizi informāciju par Livret bleu Komisija pieprasīja 1991. gada 27. maijā.
(3)
Komisija 1998. gada 6. februāra vēstulē informēja Francijas iestādes par savu lēmumu sākt EK līguma 88. panta 2. punktā (tagad LESD 108. panta 2. punkts) paredzēto procedūru par iespējamiem atbalsta pasākumiem, kas ietverti Livret bleu krājnoguldījumu mehānismā (2).
(4)
Francijas iestādes 1998. gada 8. aprīlī atbildēja uz Komisijas jautājumiem, kas bija iekļauti tās lēmumā par procedūras sākšanu.
(5)
Crédit Mutuel1998. gada 18. jūnijā nosūtīja Komisijai vēstuli, kurā izklāstīja argumentus, lai atspēkotu lēmumā par procedūras sākšanu minēto pasākumu kvalifikāciju kā valsts atbalstu, kā arī ar Livret bleu saistīto izmaksu uzskaites dokumentāciju. Vairākas ieinteresētās personas arī nosūtīja savas piezīmes Komisijai (sk. 3. un 4. iedaļas 48.-59. apsvērumu), kura tās nosūtīja Francijas iestādēm 1998. gada 3. septembrī.
(6)
Sūdzības iesniedzēji 1999. gada 29. oktobra, 2000. gada 16. maija, 2000. gada 16. oktobra un 2001. gada 19. janvāra vēstulēs iesniedza Komisijai četrus papildu iesniegumus, kurus Komisija nosūtīja Francijas iestādēm 2000. gada 21. februārī un 2000. gada 3. novembrī.
(7)
Komisija 2001. gada 5. februārī nosūtīja Francijas iestādēm dokumentus, ko tā bija saņēmusi no AFB.
(8)
Pēc Komisijas lūguma no 1998. gada novembra līdz 1999. gada decembrim konsultants (3) (turpmāk tekstā - “Komisijas konsultants”) veica Livret bleu izmaksu uzskaites revīziju. Konsultanta ziņojums tika iesniegts izskatīšanai Francijas iestādēm un Crédit Mutuel2000. gada 10. janvārī. Saistībā ar šo ziņojumu 2000. gada 7. februārī notika tehniskā sanāksme, kurā piedalījās Komisija dienesti, kuriem palīdzēja Komisijas konsultants, Francijas iestādes un Crédit Mutuel.
(9)
1999. gada 14. septembra vēstulē Komisijas dienesti pieprasīja Francijas iestādēm norādīt vispārējas nozīmes uzdevumus, kurus pilda Crédit Mutuel. 2000. gada 21. februārī, 2000. gada 3. novembrī un 2001. gada 5. februārī Komisijas dienesti piezīmju izteikšanai nosūtīja Francijas iestādēm dažādus dokumentus (4), kurus pievienošanai lietā iesniedza sūdzības iesniedzēji, attiecībā uz Livret bleu iespējamo “zemākas cenas ietekmi” (sk. 7.2.3. apakšiedaļas 110.-118. apsvērumu). Francijas iestādes savas piezīmes iesniedza 2001. gada 1. februārī.
(10)
Komisija 2000. gada 11. aprīlī saņēma sūdzību no Eiropas Banku federācijas (EBF) par Francijas valsts atbalstu Crédit Mutuel, piešķirot ekskluzīvas Livret bleu izplatīšanas tiesības.
(11)
2000. gada maijā Confédération nationale du Crédit Mutuel pilnvaroja revīzijas uzņēmumu Arthur Andersen uzdevumam, kas ietvēra Crédit Mutuel izmaksu uzskaites metodoloģijas pārskatīšanu un Livret bleu peļņas vai zaudējumu aprēķina sagatavošanu. Šis uzdevums tika pabeigts 2000. gada septembrī, iesniedzot detalizētu ziņojumu par Livret bleu peļņas vai zaudējumu aprēķinu, kurā tika novērtēts, ka Livret bleu izmaksu uzskaites rezultāts pirms nodokļiem ir FRF 498 miljonu zaudējumi. Šis secinājums tika veikts, ņemot vērā “korekcijas”. Saistībā ar šo ziņojumu 2001. gada 2. februārī notika sanāksme, kurā piedalījās Komisija un Crédit Mutuel. Pēc Komisijas izteiktajām piezīmēm Crédit Mutuel lūdza Arthur Andersen2001. gada 8. februārī nosūtīt paziņojumu, kurā būtu pamatota izmantotā metode, t. s. “IARD darbības (Crédit Mutuel vispārējās apdrošināšanas (5) darbība) pārpalikuma korekcija”, ko jo īpaši kritizēja Komisijas dienesti.
(12)
Komisija 2001. gada aprīlī lūdza savu konsultantu identificēt atšķirības starp viņa un Arthur Andersen ziņojumiem un noteikt izmaiņas datos vai metodoloģijā, kas attiecīgā gadījumā varētu būt iekļautas tā iepriekšējā ziņojumā. Jauns Komisijas konsultanta gala ziņojums tika iesniegts 2001. gada 23. jūlijā. Tajā Livret bleu izmaksu uzskaites rezultāts bija novērtēts kā FRF 1,074 miljardu (EUR 163,7 miljonu) nekapitalizēta uzkrātā peļņa. Šis ziņojums tajā pašā dienā tika nosūtīts Francijas iestādēm. 2001. gada 26. jūlija sanāksmē, kurā piedalījās Komisija, Francijas iestādes, Crédit Mutuel un Arthur Andersen, Crédit Mutuel un Arthur Andersen izteica savus iebildumus attiecībā uz Komisijas konsultanta galīgajiem secinājumiem. Arthur Andersen neatkāpās no saviem iepriekšējiem secinājumiem, kas tika izteikti 2001 gada 13. septembra dokumentā, kurš tika nosūtīts kā Francijas iestāžu 2001. gada 15. septembra paziņojuma pielikums. Francijas iestādes 2001. gada 26. oktobrī nosūtīja Komisijai jaunu paziņojumu ar Livret bleu juridisko analīzi attiecībā uz Kopienas konkurences tiesībām, kā arī 2002. gada 7. janvārī paziņojumu par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu, taču tajā, nesniedzot jaunu informāciju, bija minēti skaitliskie dati, ko bija jau iesniegusi Crédit Mutuel.
(13)
Paziņojumā, ko Francijas iestādes 2001. gada 26. oktobrī nosūtīja Komisijai, bija paskaidrots, kāpēc Francijas iestādes uzskata, ka i) Livret bleu sistēma nav uzskatāma par valsts atbalstu, ii) pieņemot, ka Komisija turpina to kvalificēt kā valsts atbalstu, to var attiecināt tikai uz pastāvošu atbalstu un iii) jebkurā gadījumā tas būtu tāds atbalsts, kas uzskatāms par saderīgu.
(14)
Ar 2002. gada 15. janvāra lēmumu (6) (turpmāk tekstā - “atceltais lēmums”) Komisija valsts atbalstu, ko Francijas Republikas piešķīrusi Crédit Mutuel, atzina par nesaderīgu ar iekšējo tirgu.
(15)
2002. gada 15. janvāra lēmums tika atcelts ar Pirmās instances tiesas 2005. gada 18. janvāra spriedumu (7).
(16)
Komisija neiesniedza apelācijas sūdzību par Pirmās instances tiesas spriedumu. Saskaņā ar LESD 266. panta 1. punktu Komisijai ir jāveic vajadzīgie pasākumi, kas saistīti ar pieņemtā sprieduma izpildi. Valsts atbalsta jomā tas nozīmē, ka pēc lēmuma atcelšanas procedūra tiek veikta no jauna, sākot no formālās izmeklēšanas posma.
(17)
Komisija ar 2006. gada 7. jūnija lēmumu (8) (turpmāk tekstā - “lēmums par procedūras pagarināšanu”) pagarināja formālās izmeklēšanas procedūru un precizēja iespējamā valsts atbalsta novērtējuma priekšmetu.
(18)
Francija nosūtīja Komisijai savas piezīmes attiecībā uz lēmumu par procedūras pagarināšanu ar 2006. gada 1. septembra un 2006. gada 7. septembra vēstulēm.
(19)
2006. gada 19. septembrī Eiropas Komisija saņēma sūdzību no “Association des Victimes du Crédit Mutuel”.
(20)
Komisija saņēma Crédit Mutuel piezīmes, kas tika iesniegtas 2006. gada 13. oktobra vēstulē.
(21)
Komisija nosūtīja Francijas iestādēm Crédit Mutuel piezīmes 2006. gada 31. oktobra vēstulē.
(22)
Pēc Komisijas 2006. gada 22. septembra un 2006. gada 28. novembra lūgumiem iesniegt papildu informāciju Francija iesniedza papildu piezīmes 2006. gada 8. novembra un 2007. gada 28. februāra vēstulēs.
(23)
Komisija 2006. gada 19. decembrī tikās ar Francijas iestādēm un 2007. gada 15. janvārī ar Crédit Mutuel.
(24)
2007. gada 10. maijā Komisija pieņēma lēmumu atbilstīgi EK līguma 86. panta 3. punktam (tagad LESD 106. panta 3. punkts) saistībā ar EK līguma 43. un 49. pantu (tagad LESD 49. un 56. pants), saskaņā ar kuru Francijai būtu jāatceļ īpašās tiesības (9), kas bija piešķirtas Crédit Mutuel, Caisses d’Épargne un Banque Populaire, izplatīt Livret bleu (Crédit Mutuel gadījumā) un Livret A (Caisses d’Épargne un La Poste gadījumā) (10).
(25)
Tā kā Francija neatcēla īpašās tiesības izplatīt Livret A un Livret bleu2007. gada 10. maija lēmumā noteiktajā deviņu mēnešu termiņā, Komisija sāka EK līguma 226. pantā (tagad LESD 258. pants) paredzēto pārkāpuma procedūru, 2008. gada 5. jūnijā nosūtot Francijai brīdinājuma vēstuli par lēmuma nepildīšanu.
(26)
Komisija 2009. gada 19. septembrī lūdza Franciju iesniegt jaunu informāciju, un to Francija iesniedza 2009. gada 13. oktobrī.
(27)
Komisija 2009. gada 8. oktobrī izbeidza pārkāpuma procedūru pēc tam, kad Francija, pieņemot Livret A un Livret bleu izplatīšanas brīvību (11)2009. gada 1. janvārī, bija izpildījusi savu pienākumu atcelt īpašās tiesības izplatīt šīs krājgrāmatiņas (12).
(28)
Komisija 2010. gadā elektroniskā pasta vēstulēs uzdeva Crédit Mutuel vairākus jautājumus, uz kuriem tā atbildēja arī ar elektroniskā pasta vēstulēm.
(29)
Ar šo lēmumu saskaņā ar 13. pantu Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma 93. panta piemērošanai (13), tiek izbeigta izmeklēšanas procedūra par iespējamiem atbalsta elementiem, kas ietverti Livret bleu mehānismā.
2. LIVRET BLEU MEHĀNISMA APRAKSTS
2.1. Crédit Mutuel apraksts
(30)
Crédit Mutuel ir decentralizēta banku un apdrošināšanas grupa, ko veido filiāļu tīkls, kas aptver visu valsti; šo filiāļu statuss ir kooperatīvā sabiedrība ar mainīgu kapitālu. Crédit Mutuel darbību reglamentē 1947. gada 10. septembra likums, kurā noteikti sadarbības principi. Tā ir organizēta trīs līmeņos: vietējā, reģionālā un valsts līmenī.
(31)
Crédit Mutuel grupā, kura darbojas ar diviem grupas zīmoliem (Crédit Mutuel un Crédit Industriel et Commercial (turpmāk tekstā - “CIC”)), ir gandrīz 6 000 pārdošanas punktu un vairāk nekā 72 000 darbinieku. Crédit Mutuel vietējās filiāles ir apvienotas 18 reģionālās federācijās, kuras ir Crédit Mutuel valsts konfederācijas biedres, kas ir tīkla centrālā struktūra. CIC federācijā ir apvienotas sešas reģionālās bankas un specializētas filiāles gan Francijā, gan ārzemēs.
(32)
Turklāt Crédit Mutuel grupai ir viena vadība, kas īsteno vispārējo politiku. Tā saglabā iekšēju finansiālo solidaritāti konfederācijas līmenī, kas nodrošina reģionālo federāciju likviditāti. Attiecībā uz konkurences tiesībām grupai ir viena uzņēmuma pazīmes, jo tai ir viena centrāla lēmumu pieņemšanas struktūra.
2.2. Livret bleu apraksts
(33)
Livret bleu bija krājnoguldījumu instruments, ko reglamentēja valsts un ko izplatīja tikai Crédit Mutuel.
(34)
Uz šo krājnoguldījumu instrumentu attiecās daļējs atbrīvojums no nodokļiem saskaņā ar 1975. gada budžeta grozījumu likumu (14). Procentu summa, kas tika izmaksāta noguldītājiem par noguldītajām summām, bija atbrīvota no nodokļiem divu trešdaļu apmērā. Valsts Livret bleu noguldītājiem noteica procentu bruto likmi tā, ka pēc nodokļa atskaitījuma (15) neto likme bija identiska Livret A likmei, kas bija pilnībā atbrīvota no nodokļa.
(35)
Valsts Livret bleu noteica procentu likmi, kas bija augstāka par inflāciju un tika indeksēta ar naudas tirgus likmēm. Pēdējā Livret bleu procentu neto likme, pirms šī krājnoguldījumu instrumenta likvidēšanas ar 2009. gada 1. janvāra reformu (sk. 41. apsvērumu), bija 4 % (16). Maksimālā summa, ko noguldītāji varēja iemaksāt Livret bleu, bija EUR 15 300. Livret bleu līdzekļi pieauga no EUR 13 miljardiem (FRF 85 miljardiem) 1991. gadā līdz EUR 22 miljardiem 2008. gadā.
(36)
Livret bleu raksturīgās iezīmes - tūlītēja naudas līdzekļu izmaksa, minimālā iemaksa EUR 15, izmaksu neesība (īpaši saistībā ar krājgrāmatiņas izveidošanu) utt. - nodrošināja augstu likviditāti. Ar Livret bleu starpniecību bija iespējams veikt arī automātiskos maksājumus Valsts kasei vai tādiem publiskiem uzņēmumiem kā EDF vai France Télécom. Tādējādi Livret bleu, kas bija individuāliem klientiem paredzēts krājnoguldījumu instruments, dažos aspektos līdzinājās norēķinu kontam.
(37)
Pienākumi saistībā ar to līdzekļu izmantošanu, kas tika piesaistīti ar Livret bleu starpniecību, tika noteikti laika gaitā.
(38)
Sākotnēji Crédit Mutuel pienākums bija novirzīt 50 % līdzekļu (šī daļa 1983. gadā (17) tika palielināta līdz 65 % līdzekļu un līdz 80 % no jauna piesaistītajiem līdzekļiem) t. s. “vispārējas nozīmes” aktīviem (konkrētāk, vietējo pašvaldību un citu publisko struktūru finansēšanai), bet ar atlikumu banka varēja brīvi rīkoties (turpmāk tekstā - “brīvie aktīvi”).
(39)
Šī sistēma tika pilnībā pārveidota ar 1991. gada 27. septembra rīkojumu, (18) kad Livret bleu tika saskaņota ar Livret A sistēmu. No šī rīkojuma spēkā stāšanās brīža visi jauniegūtie līdzekļi (19) tika novirzīti Caisse des Dépôts et Consignation (turpmāk tekstā - “CDC”), kas apmaiņā kā atlīdzību piešķīra Crédit Mutuel starpniecības maksu. Šī maksa, kas sākotnēji bija noteikta 1,3 % apmērā no Livret bleu līdzekļiem, 2005. gada 1. janvārī tika samazināta līdz 1,2 % un 2005. gada 1. novembrī līdz 1,1 %. Crédit Mutuel iegūtos līdzekļus CDC galvenokārt izmantoja sociālo mājokļu finansēšanai.
(40)
Turklāt šī ievērojamā sistēmas reforma nozīmēja pakāpenisku esošo uzkrāto līdzekļu pārdalīšanu (20). No 1991. gada 27. septembra rīkojuma spēkā stāšanās brīža līdz 1999. gada pirmā pusgada beigām esošā “vispārējas nozīmes aktīvu” un “brīvo aktīvu” daļa tika samazināta, līdz visbeidzot visi līdzekļi tika pārskaitīti CDC.
FRF miljardos un %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Vidējais līdzekļu apjoms gadā
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
CDC novirzītie aktīvi
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Vispārējas nozīmes aktīvi
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Brīvie aktīvi
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Avots: Littlejohn Fraser.
(41)
2009. gada 1. janvārī stājās spēkā Livret A un Livret bleu reforma, ar kuru visām bankām tika dota atļauja izplatīt Livret A un tika atcelts dalījums Livret A un Livret bleu. Kopš 2009. gada 1. janvāraCrédit Mutuel Livret bleu ir tā pati Livret A, kas tiek tirgota ar citu nosaukumu. Kopš šī datuma Livret bleu beidza pastāvēt, un tādējādi tika atceltas Crédit Mutuel ekskluzīvās izplatīšanas tiesības.
2.3. Procedūras sākšanas/pagarināšanas pamatojums
(42)
Kā izklāstīts lēmumā par procedūras pagarināšanu (21), Komisija uzskatīja, ka Francija, iespējams, bija piešķīrusi atbalstu Crédit Mutuel starpniecības maksas veidā.
(43)
No Tiesas judikatūras Altmark lietā izriet, ka kompensācijas par publisku pakalpojumu sniegšanu nav uzskatāmas par valsts atbalstu LESD 107. panta izpratnē, ja tās atbilst atsevišķiem kumulatīvajiem nosacījumiem, kas minēti 2003. gada 24. jūlija spriedumā Altmark lietā (22).
(44)
Komisija savā lēmumā par procedūras pagarināšanu pauda viedokli, ka Altmark judikatūras ceturtais nosacījums nevarēja tikt izpildīts, jo valsts nepiešķīra sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu piesaistīt noguldījumus sociālo īres mājokļu finansēšanai labākajam piedāvājumam, kurš noteikts publiskā iepirkuma procedūras rezultātā, bet tieši vienojoties ar Crédit Mutuel, kas a priori nesniedz nekādu garantiju, ka Crédit Mutuel piešķirtā atlīdzība nav augstāka par atlīdzību, ko pieprasītu labi vadīts uzņēmums. Tā arī uzskatīja, ka Francijas iestādes nav pierādījušas, ka kompensācijas apmērs tika noteikts, pamatojoties uz vidēja lieluma labi vadīta uzņēmuma izmaksām banku nozarē. Lai pierādītu, ka kompensācijas apmērs tika noteikts, analizējot izmaksas, kuras rodas labi vadītam uzņēmumam Altmark judikatūras izpratnē, nepietiek ar to, ka Francijas iestādes norāda, ka Crédit Mutuel ir labi vadīts uzņēmums.
(45)
Komisija uzskata, ka starpniecības maksa bija valsts līdzekļi, kas varēja radīt selektīvu priekšrocību, kura varēja izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, par ko tai netika paziņots. Tādējādi starpniecības maksa varēja ietvert nelikumīga atbalsta elementus.
(46)
Savā lēmumā par procedūras pagarināšanu Komisija pieļāva iespēju, ka šis pasākums nav saderīgs ar EK līguma 86. panta 2. punktu (tagad LESD 106. panta 2. punkts), un uzskatīja, ka neviena no EK līguma 87. panta 2. un 3. punktā (tagad LESD 107. panta 2. un 3. punkts) minētajām atkāpēm nešķiet piemērojama.
(47)
Tā uzskatīja, ka, pamatojoties uz tās konsultanta veiktajiem aprēķiniem, ir iespējams, ka kompensācijas summa ir pārsniegusi summu, kas nepieciešama, lai segtu izmaksas, kuras radušās, pildot sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas saistības (noguldījumu piesaistīšana sociālo īres mājokļu finansēšanai), ņemot vērā saņemtos ieņēmumus par šī pakalpojumu sniegšanu, kā arī saprātīgu peļņu, kas iegūta, pildot šīs saistības. Komisija atgādināja, ka kompensācijas summā būtu jābūt ietvertām visām priekšrocībām, ko piešķīrusi valsts vai kas jebkādā citā veidā piešķirtas par valsts līdzekļiem; aprēķinot kompensāciju, tā ņēma vērā ne tikai CDC novirzīto noguldījumu piesaistīšanas neto izmaksas, bet arī vispārējas nozīmes aktīvu un brīvo aktīvu neto rezultātu (izmaksas vai peļņa). Komisijas konsultanta ziņojumā tika konstatēts, ka 1991., 1992., 1993. un 1998. gadā ir notikusi Crédit Mutuel kompensācijas pārmaksa.
3. SŪDZĪBAS IESNIEDZĒJU ARGUMENTI
(48)
Sūdzības iesniedzēju argumentus Komisija izklāstīja savā 1998. gada 6. februāra lēmumā par procedūras sākšanu saskaņā ar EK līguma 88. panta 2. punktu (tagad LESD 108. panta 2. punkts). Papildu iesniegumos, kas tika saņemti pēc tam, bija minēti šādi jauni argumenti.
(49)
AFB paziņojumā (atjaunināts 1999. gada februārī un nosūtīts Komisijai 1999. gada oktobrī) par Livret bleu zemākas cenas ietekmi tika novērtēts, ka Livret bleu zemākas cenas ietekme radīja neto bankas ieņēmumus FRF 17 miljardu (EUR 2,6 miljardu) apmērā, pieņemot, ka Crédit Mutuel tirgus daļu pieaugumu visos tirgus segmentos laikposmā no 1986. līdz 1997. gadam nodrošināja vienīgi Livret bleu izplatīšana.
(50)
Pētījumā, ko veica Caisse Nationale du Crédit Agricole un kas tika nosūtīts 2000. gada maijā, bija analizētas Crédit Mutuel filiāļu skaita izmaiņas. Tajā tika konstatēts, ka kopējais pastāvīgo filiāļu skaits laikposmā no 1991. līdz 1994. gadam samazinājās un vēlāk pakāpeniski pieauga, 1998. gadā sasniedzot tādu pašu skaitu kā 1990. gadā. Filiāļu skaita izmaiņas reģionos bija dažādas: pastāvīgo un vēlāk pagaidu filiāļu skaits samazinājās reģionos, kuros Crédit Mutuel vēsturiski bija plaši pārstāvēta (Luārā, Bretaņā, Elzasā), kamēr citos reģionos filiāļu skaits pieauga. Tāpēc ir iespējams, ka Crédit Mutuel samazināja filiāļu skaitu lauku teritorijās, lai attīstītu savu filiāļu tīklu pilsētās. Šie dati šķiet pretrunā ar Crédit Mutuel apgalvojumiem, saskaņā ar kuriem tā 90. gados bija spiesta saglabāt plašu filiāļu tīklu lauku teritorijās. Tie, šķiet, arī pierāda, ka Crédit Mutuel spēj saglabāt ārkārtēji blīvu filiāļu tīklu arī pēc jebkāda veida valsts iestāžu kontroles atcelšanas.
(51)
AFB1998. gada 4. jūnijā nosūtīja Komisijai vēstuli, kurā apstiprināja, ka atlīdzība 1,3 % apmērā no Livret bleu fondu līdzekļiem, kas novirzīti CDC, bija pārmērīga, ņemot vērā, ka Caisses d’Épargne un La Poste tajā pašā laikposmā no CDC saņēma attiecīgi 1,20 % un 1,50 % no Livret A fondiem, kas arī tika novirzīti CDC. AFB vēstulē norādīja, ka 1997. gadā tā Francijas iestādēm bija piedāvājusi nodrošināt Livret bleu noguldījumu piesaisti par atlīdzību tikai 1 % apmērā, bet valdība uz šo piedāvājumu nebija atbildējusi. AFB jo īpaši uzsvēra, ka deputāta Douyère kunga 1998. gada aprīļa ziņojumā par Caisses d’épargne modernizāciju bija norādīts, ka tipiskas Caisses d’épargne filiāles, piemēram, Burgoņas filiāles, piesaistes izmaksas ir 0,96 % no tās līdzekļiem, un nav pamata uzskatīt, ka Crédit Mutuel radušās vadības izmaksas ir augstākas.
(52)
Glais konsultāciju biroja 2000. gada augusta ziņojumā, kas tika iesniegts pēc AFB lūguma, bija minēti statistikas dati par konkurences priekšrocību, kuru Crédit Mutuel esot saņēmusi saistībā ar ekskluzīvajām tiesībām izplatīt Livret bleu. Izpētot laikrindas, redzams, ka Livret bleu noguldījumu līdzekļi, kā arī līdzekļi no citiem noguldījumiem strauji pieauga līdz pagrieziena punktam laikposmā no 1985. līdz 1987. gadam. Mājsaimniecībām izsniegto kredītu apjoms kopš tā brīža turpina pieaugt, un Crédit Mutuel izaugsme šajā jomā joprojām ir daudz lielāka nekā tās galveno konkurentu izaugsme. Glais biroja eksperts no tā secināja, “ka tātad Livret bleu ietekme, piesaistot klientus, šķiet izdevusies, un, sākot no 80. gadu vidus, pozitīvā ietekme, šķiet, turpinās, noguldījumiem nepieaugot. Jādomā, ka, sākot no šī laikposma, klienti, kuru lojalitāte tika sākotnēji nostiprināta, ļāva īstenot Crédit Mutuel ekspansijas stratēģiju.” Konkrēti, pamatojoties uz rādītāju, kas mēra izturību pret neparedzētiem ekonomikas satricinājumiem attiecībā uz dažādiem darbības rādītājiem, un modelējot vienkāršu kredītu pieprasījuma vienādojumu, eksperts secināja, ka Crédit Mutuel darbība (galvenokārt kredītu izsniegšana) šķita nesaistīta ar banku tirgus vidējo izaugsmi; eksperts to skaidro ar faku, ka Crédit Mutuel klienti bija daudz lojālāki, piemēram, ar Livret bleu starpniecību, nekā citu banku tīklu klienti.
(53)
Otrajā ziņojumā (2000. gada decembris) Glais birojs piedāvāja jaunu ekonometrisko analīzi par katra banku tīkla klientu lojalitātes pakāpi. Saskaņā ar eksperta apgalvoto, tās rezultāti apstiprina pieņēmumu, saskaņā ar kuru Crédit Mutuel un Caisses d’Épargne rīcībā ir tādi līdzekļi, kas ļauj nodrošināt to klientu lojalitāti daudz labāk, nekā to dara citas bankas. Tomēr ir neiespējami noteikt, vai šādas lielākas klientu lojalitātes pamatā ir no nodokļiem atbrīvotas krājgrāmatiņas izplatīšana vai blīva filiāļu tīkla izmantošana dažādos reģionos (divi kopēji instrumenti, kas ir pieejami šiem tīkliem).
(54)
Saistībā ar pašreizējo procedūru Komisija saņēma arī papildu iesniegumu no sūdzības iesniedzējiem, saskaņā ar kuru Crédit Mutuel veiktā CIC iegāde 1997. gada aprīlī šīs iepriekš valsts apdrošināšanas grupai GAN piederošās bankas privatizācijas laikā bija iespējama, izmantojot atbalstu, ko tā bija saņēmusi attiecībā uz Livret bleu, kura tās noguldījumu tirgus daļu palielināja no 2 % 1969. gadā līdz aptuveni 6,9 % 1997. gadā. Saskaņā ar sūdzības iesniedzēju apgalvoto, uzņēmuma pašu kapitāls, pateicoties izskatāmajam atbalsta pasākumam, strauji pieauga no FRF 650 miljoniem (EUR 99 miljoniem) 1974. gadā līdz FRF 47,3 miljardiem (EUR 7,2 miljardiem) 1997. gadā
(55)
Visbeidzot, Crédit Mutuel cietušo asociācijas (“Association des Victimes du Crédit Mutuel”) 2006. gada 19. septembra sūdzība satur vienkāršu apgalvojumu, ka “publiskie krājnoguldījumi tiek novirzīti privātiem un komerciāliem mērķiem (…), kaitējot noguldītājiem un Francijas ekonomikai,” kas netika pamatots ar reāliem argumentiem vai pierādījumiem par iespējamu nelikumīgu valsts atbalstu.
4. IEINTERESĒTO TREŠO PERSONU PIEZĪMES
(56)
Pēc 1998. gada 6. februāra lēmuma par procedūras sākšanu publicēšanas Komisija saņēma komentārus no vairākām ieinteresētajām trešām personām.
(57)
Daži no Crédit Mutuel konkurentiem norādīja uz kaitējumu, kas, viņuprāt, tiem ir nodarīts, sakarā ar ekskluzīvu tiesību izplatīt Livret bleu piešķiršanu Crédit Mutuel. Šis bankas lielākoties norādīja uz Livret bleu zemākas cenas ietekmi, kuras rezultātā tās zaudē klientus par labu Crédit Mutuel, un izteica vēlmi, lai šīs ekskluzīvās tiesības tiktu atceltas. Šādus komentārus Komisijai nosūtīja turpmāk minētās iestādes:
Banque Dupuy de Parseval,
Banque Natexis,
Banque de Picardie,
Banque Populaire de Bourgogne,
Banque Populaire Bretagne Atlantique,
Banque Populaire du Centre,
Banque Populaire Centre-Atlantique,
Banque Populaire de Champagne,
Banque Populaire de la Côte d’Azur,
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud,
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain,
Banque Populaire du Haut-Rhin,
Banque Populaire de La Loire,
Banque Populaire de Lorraine,
Banque Populaire de Lyon,
Banque Populaire du Midi,
Banque Populaire du Massif Central,
Banque Populaire de l’Ouest,
Banque Populaire Provençale et Corse,
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège,
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais,
Banque Populaire Savoisienne,
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg,
Banque Populaire du Sud-Ouest,
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron,
B.P.ROP Banque Populaire,
Banque de Savoie,
Crédit Commercial de France,
Crédit Commercial du Sud-Ouest,
Crédit Lyonnais,
Société Générale,
Union des Banques à Paris.
(58)
Turklāt papildus 4. iedaļā izklāstītajām piezīmēm par iebildumiem attiecībā uz Crédit Mutuel Komisija saņēma piezīmes, kurās Livret bleu mehānisms bija vērtēts pozitīvi; piezīmes iesūtīja turpmāk minētās trešās personas:
Bertholet kungs, Dromas departamenta deputāts,
Blondel kungs, Ziemeļfrancijas departamenta padomes loceklis,
Cabot kungs, Tulūzas reģiona jaunatnes informācijas centra direktors,
Cormorèche kungs, Montuel mērs,
Cornelis kungs, Ziemeļfrancijas departamenta padomes loceklis,
Chavannes kungs, Angulēmas mērs,
Crépeau kungs, Piejūras Šarantas departamenta deputāts,
Debavelaere kungs, Padekalē departamenta senators,
Decool kungs, Brouckerque mērs,
Delevoye kungs, Padekalē departamenta senators,
Delnatte kungs, Ziemeļfrancijas departamenta deputāts,
Dolez kungs, Ziemeļfrancijas departamenta deputāts,
Ewald kungs, Asociācijas par tiesībām uz ekonomisku iniciatīvu (Association pour le droit à l’initiative économique) reģionālais pārstāvis,
Fronton kungs, Augšgaronnas departamenta Ģimenes asociāciju apvienība (Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne),
Foy kungs, Ziemeļfrancijas departamenta senators,
Galiègue kungs, Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes prezidents,
Gournay kundze, Caestre mērs,
Armelle Guinebertière kundze, Eiropas Parlamenta deputāte,
Hervé kungs, Rennas mērs,
Humez kungs, Padekalē departamenta Cistiskās fibrozes apkarošanas komitejas priekšsēdētājs,
Ingelaere kundze, Flandr’action prezidente,
Juppé kungs, Bordo deputāts un mērs,
Lapalu kungs, asociācijas Animation et gestion d’organismes privés prezidents,
Lazaro kungs, Ziemeļfrancijas departamenta deputāts,
Lebreton kungs, Kotdarmoras departamenta padomes priekšsēdētājs,
Ledieu kungs, Cateau-Cambrésis mērs,
Leleu kungs, Crédit Mutuel Nord pārvaldnieks,
Maille kungs, Brestas pilsētas kopienas priekšsēdētājs,
Masclet kungs, Ziemeļfrancijas-Padekalē reģiona padomes loceklis,
Méhaignerie kungs, Ilvilēnas departamenta padomes priekšsēdētājs,
Moi kungs, Ziemeļfrancijas-Padekalē reģiona padomes loceklis,
Novak kundze, Asociācijas par tiesībām uz ekonomisku iniciatīvu prezidente,
Permuy kundze, Ziemeļfrancijas-Padekalē reģiona padomes locekle,
Albert Rivaux kungs, Padekalē departamenta padomes loceklis,
De Rohan kungs, Bretaņas reģiona padomes priekšsēdētājs,
Valla kungs, Ardēšas departamenta padomes loceklis,
Vanlerenberghe kungs, Arrasas mērs,
Villain kungs, Kambrē mērs,
Villiers kungs, Vandejas departamenta deputāts.
(59)
Liela daļa trešo personu norādīja uz Crédit Mutuel lomu, jo īpaši reģionālā līmenī, sociālās ekonomikas finansēšanā, sevišķi bezpeļņas apvienību finansēšanā. Tās arī uzsvēra Crédit Mutuel atbalsta lomu attiecībā uz darbaļaudīm, kas veido nozīmīgu tās klientu grupu. Vairāki vietējo pašvaldību pārstāvji uzsvēra Crédit Mutuel lomu uzņēmumu un darbavietu radīšanā un vietējo iniciatīvu attīstīšanā kopīgi ar vietējām pašvaldībām. Citas ieinteresētās personas uzskatīja, ka Crédit Mutuel ar tās decentralizēto struktūru starpniecību bija atbilstošāka vietējām vajadzībām un nepieciešamībai nodrošināt vienmērīgu teritorijas attīstību nekā centralizētie uzņēmumi.
5. CRÉDIT MUTUEL PIEZĪMES
(60)
Crédit Mutuel pārmet Komisijai lietas sevišķi ilgo izskatīšanu.
(61)
Turklāt, saskaņā ar Crédit Mutuel apgalvoto, Pirmās instances tiesas spriedums attiecās ne tikai uz pamatojuma nenorādīšanu - tajā tika kritizēta arī Komisijas argumentācija; šī kritika neesot ņemta vērā lēmumā par procedūras pagarināšanu, jo īpaši attiecībā uz iespējamās kompensācijas pārmaksas aprēķinu. Šajā saistībā Crédit Mutuel pārmet Komisijai, ka tā ir pieskaitījusi pozitīvās gada bilances, neatskaitot no tām negatīvo gadu bilances, pretēji metodei, kas ieteikta Kopienas nostādnēs valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (turpmāk tekstā - “Kopienas 2005. gada nostādnes”) (23).
(62)
Banka uzskata, ka starpniecības maksa atbilst Altmark judikatūrā minētajiem četriem nosacījumiem:
a)
attiecībā uz pirmo nosacījumu: Crédit Mutuel sniedza divus vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus, kas ietvēra svarīga filiāļu tīkla saglabāšanu lauku apvidos teritorijas attīstības nolūkos un noguldījumu piesaistīšanu sociālo mājokļu finansēšanai. Attiecībā uz filiāļu saglabāšanu lauku apvidos, tā apstrīd Komisijas secinājumu, ka Francijas tiesību akti un noteikumi joprojām ir pārāk vispārīgi, lai uzticētu Crédit Mutuel veikt šādu uzdevumu un tādējādi izpildītu pirmo Altmark judikatūrā minēto nosacījumu. Crédit Mutuel uzskata, ka Komisija šo secinājumu izdarīja, pamatojoties uz faktu, ka šajos aktos nebija noteikti īpaši ierobežojumi attiecībā uz Crédit Mutuel tiktāl, ciktāl tie attiecas uz banku nozari kopumā. Crédit Mutuel uzskata arī, ka Komisija cenšas tai noteikt pierādīšanas pienākumu attiecībā uz to, ka pirmais Altmark judikatūrā minētais nosacījums ir izpildīts, kas attiecīgajā judikatūrā nav paredzēts;
b)
attiecībā uz otro nosacījumu Crédit Mutuel uzsver, ka starpniecības maksa tika ieviesta vienlaikus ar pienākumu novirzīt līdzekļus CDC un noteikumi šīs maksas aprēķināšanai tika noteikti objektīvā un pārredzamā veidā;
c)
attiecībā uz trešo nosacījumu, banka uzskata, ka atlīdzība nebija pietiekama, lai segtu piesaistīšanas izmaksas, jo ar aktīvu novirzīšanu CDC saistītās darbības bilance bija negatīva visā laikposmā no 1991. līdz 2005. gadam;
d)
Crédit Mutuel uzskata, ka arī ceturtais nosacījums ir izpildīts. Starpniecības maksas summa esot noteikta saistībā ar faktiskajām izmaksām, kas Crédit Mutuel radās, izplatot Livret bleu. Crédit Mutuel bija labi vadīts uzņēmums Altmark judikatūras izpratnē, jo tā vadības izmaksas bija vienas no zemākajām. Turklāt Komisija to esot atzinusi savā lēmumā par procedūras pagarināšanu (24). Crédit Mutuel uzskata, ka Komisija nav pietiekami pamatojusi iemeslus, kāpēc tā uzskata, ka šis nosacījums nav izpildīts.
(63)
Jebkurā gadījumā Crédit Mutuel uzskata, ka pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz LESD 106. panta 2. punktu. Crédit Mutuel jo īpaši iebilst pret kompensācijas pārmaksas aprēķināšanas metodi, kas minēta lēmumā par procedūras pagarināšanu. Saskaņā ar Crédit Mutuel apgalvoto, Komisija esot pieļāvusi kļūdas aprēķinā jau pašā Livret bleu peļņas vai zaudējumu aprēķina vispārējo rezultātu novērtējumā, pārņemot tās konsultanta kļūdainos secinājumus, neraugoties uz neatrisinātām domstarpībām starp Komisijas konsultantu un Crédit Mutuel konsultantu (25).
(64)
Crédit Mutuel arī apstrīd Komisijas izmantoto gada pieeju (proti, izmantojot summas tikai no tiem gadiem, kuros bijusi kompensācijas pārmaksa, to nekompensējot ar summām no gadiem, kad kompensācija bijusi nepietiekama), kas ir pretrunā ar vairākiem iepriekš pieņemtiem lēmumiem, atcelto lēmumu un - kā apgalvo Crédit Mutuel - ar Kopienas 2005. gada nostādnēm (26). Komisijai būtu jāizmanto visaptveroša pieeja (t. i., kompensējot kopējo summu no gadiem, kuros bijusi kompensācijas pārmaksa, ar to gadu summām, kad kompensācija bijusi nepietiekama) visam laikposmam no 1991. līdz 1998. gadam, kā arī visam laikposmam, sākot no 1999. gada.
(65)
Turklāt savā lēmumā par procedūras pagarināšanu Komisija nepareizi noteica saprātīgu peļņu. Tā savu saprātīgas peļņas novērtējumu balstīja uz normatīvajos aktos noteiktā pašu kapitāla izmaksām, kas tika lēstas 6 % apmērā, lai gan šīs izmaksas ir jāietver izmaksu uzskaitē, nevis jāuzskata par peļņas normu. Komisijai bija jāņem vērā pašu kapitāla atdeves likme, kuru ieteica Arthur Andersen (27). Turklāt tās veiktais saprātīgas peļņas aprēķins balstījās uz “gaistošu pamatu”, kas kļūst par nulli pēc līdzekļu novirzīšanas CDC, jo šie līdzekļi nerada nekādas izmaksas attiecībā uz normatīvajos aktos noteikto pašu kapitālu. Crédit Mutuel norāda, ka, piemērojot Komisijas izmantoto rādītāju, tai nav iespējama nekāda parasta peļņas norma attiecībā uz Livret bleu. Tā uzskata, ka jebkurai bankai, kurai nav nekādu pašu kapitāla izmaksu maksātspējas rādītāja šaurā normatīvo aktu izpratnē, ir jāspēj sasniegt parastu peļņas normu, pat centralizētu aktīvu gadījumā.
(66)
Komisija nepietiekami ņēma vērā arī izmaksas, kuras radās saistībā ar otru vispārējas nozīmes uzdevumu, kas, pēc Crédit Mutuel domām, tiek pildīts, proti, filiāļu saglabāšanu lauku teritorijās ar mērķi visā valsts teritorijā mudināt cilvēkus veidot krājnoguldījumus, atvieglojot piekļuvi bankām pēc iespējas lielākam iedzīvotāju skaitam.
(67)
Visbeidzot, Crédit Mutuel noraida iespējamu zemākas cenas ietekmi. Tā atgādina, ka Komisija savā atceltajā lēmumā atzina, ka šo zemākas cenas ietekmi formāli nevarēja pierādīt, un uzskata, ka kopš tā laika nav radies neviens jauns pierādījums.
(68)
Attiecībā uz procedūru - lai apstrīdētu jebkādu iespējamu atbalsta atgūšanu, Crédit Mutuel atsaucas uz vairākiem Kopienas tiesību vispārējiem principiem un jo īpaši uz tiesiskās paļāvības principu un saprātīga termiņa ievērošanu.
6. FRANCIJAS PIEZĪMES
(69)
Francija uzskata, ka Altmark judikatūrā minētie nosacījumi ir izpildīti:
a)
attiecībā uz pirmo nosacījumu tā norāda, ka Komisija atzina, ka Crédit Mutuel bija uzticēts vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes uzdevums piesaistīt noguldījumus sociālo mājokļu finansēšanai. Tā atgādina, ka Komisija savā lēmumā par procedūras pagarināšanu norādīja, ka filiāļu saglabāšanu lauku teritorijās ar mērķi attīstīt teritoriju arī var uzskatīt par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (28), bet tā nesniedz atbildes uz Komisijas izklāstītajiem argumentiem tās lēmumā par procedūras pagarināšanu, saskaņā ar kuriem pirmais Altmark judikatūrā minētais nosacījums nav izpildīts, jo nav valsts likumdošanas vai noteikumu, ar kuriem būtu pietiekami skaidri noteikts šāds uzdevums LESD 106. panta 2. punkta izpratnē (29);
b)
attiecībā uz otro nosacījumu Francija uzskata, ka kompensācijas parametri tika iepriekš noteikti objektīvā un pārredzamā veidā;
c)
attiecībā uz trešo nosacījumu tā uzskata, ka kompensācijas summa (starpniecības maksa) nepārsniedza summu, kas bija nepieciešama, lai segtu sistēmas izmaksas, atsaucoties uz Crédit Mutuel Livret bleu analītisko rezultātu pārskatu laikposmam no 1999. līdz 2005. gadam.
d)
arī ceturtais nosacījums bija izpildīts, jo Francija apgalvo, ka Crédit Mutuel vadība atbilda noteiktajiem efektivitātes kritērijiem (30).
(70)
Attiecībā uz nosacījumiem par atbalsta esību Francija atsaucas uz argumentiem, kas tika izvirzīti pirms 2002. gada lēmuma atcelšanas:
a)
nosacījums par valsts līdzekļiem nav izpildīts, jo Crédit Mutuel gūtā peļņa no CDC nenovirzītajiem līdzekļiem (brīvie aktīvi un vispārējas nozīmes aktīvi) nāca no privātas izcelsmes līdzekļiem (noguldītāju noguldītie līdzekļi) un tie valsts iestādēm nebija pieejami;
b)
tirdzniecība starp dalībvalstīm nevarēja tikt ietekmēta pirms banku un finanšu darbības vienotā tirgus izveides pabeigšanas 1993. gada 1. janvārī, pēc tam, kad tika pieņemta Padomes 1989. gada 15. decembra Otrā direktīva 89/646/EEK par normatīvu un administratīvu aktu koordinēšanu attiecībā uz kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu, ar ko groza Direktīvu 77/780/EEK (turpmāk tekstā - “Otrā banku direktīva”) (31). Sākot no šīs dienas, Francijas iestādes uzskatīja, ka, tā kā nebija pieņemti Eiropas statūti par kooperatīvajām sabiedrībām un ierobežojumi, ko šī situācija radīja darbības paplašināšanai ārpus valsts robežām tādām kooperatīvām sabiedrībām kā Crédit Mutuel, Crédit Mutuel filiāļu darbība nepārsniedza valsts robežas. Turklāt Livret bleu konti, kas tika atvērti nerezidentiem, veidoja mazāk nekā 0,1 % no līdzekļiem. Tāpat Francijas iestādes uzskatīja, ka ārvalstu bankas mērķēja uz tirgu, kas bija ļoti atšķirīgs no Crédit Mutuel tirgus;
c)
starpniecības maksa, ko CDC izmaksāja Crédit Mutuel par saņemtajiem Livret bleu līdzekļiem, nevarēja tikt uzskatīta par valsts atbalstu, bet gan tikai par atlīdzību par pakalpojumu, ko veikusi banka un kura cena 1991. gadā, noslēdzot līgumu, tika noteikta 1,3 % apmērā. Francijas iestādes uzstāja, ka Livret Bleu pārvaldības izmaksu apmērs ir saistīts ar tādu krājgrāmatiņu skaitu, ar kurām uzkrāto līdzekļu apmērs ir mazāks nekā FRF 5 000 (EUR 762). Lai secinātu, ka šī atlīdzības summa bija pilnībā pamatota, tās atsaucās uz Crédit Mutuel (pēc konkrētā pasākuma ieviešanas) veikto izmaksu uzskaiti. Tās apgalvoja, ka visas priekšrocības, ko Crédit Mutuel sniedza Livret bleu, ir jāizskata kopsakarā ar izmaksām, kas radās saistībā ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes uzdevumu. Šajā sakarā tās vērsa Komisijas uzmanību uz to, ka aizvien vairāk krājgrāmatiņu līdzekļu tiek piešķirti vispārējas nozīmes aktīviem; šiem aktīviem novirzīto Livret bleu līdzekļu proporcionālā attiecība pieauga no 50 % 1975.-1983. gadā līdz 65 % 1983.-1991. gadā un līdz 100 % CDC novirzītu līdzekļu 1998. gadā;
d)
pieņemot, ka ir faktiski ticis piešķirts atbalsts, tas ir pastāvējis visos gadījumos, jo Livret bleu sistēma tika ieviesta pirms banku tirgus liberalizācijas 1993. gada 1. janvārī (Otrās banku direktīvas transponēšanas termiņa beigas).
(71)
Savā 2001. gada 26. oktobra paziņojumā Francijas iestādes norādīja iemeslu, kāpēc, ja Komisija turpinātu pasākumu kvalificēt kā valsts atbalstu, tas jebkurā gadījumā būtu tāds atbalsts, kas būtu saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 106. panta 3. punktu. Tās pārmet Komisijai pieļautās kļūdas Livret bleu peļņas vai zaudējumu vispārējo rezultātu aprēķinā, neizmantojot Crédit Mutuel konsultanta ieteikto metodi (32). Tās arī norāda, ka Komisijai jāparedz saprātīga peļņa, ko tās lēš […] (33) apmērā.
(72)
Savās piezīmēs, kas attiecās uz lēmumu par procedūras pagarināšanu, Francijas iestādes Komisijai pārmeta arī “asimetrisku argumentāciju”, nekompensējot summas no kompensācijas pārmaksas gadiem (1991., 1992., 1993. un 1998. gadu) ar to gadu summām, kuros kompensācija nebija pietiekama (1994.-1997. gads), kā arī to, ka tā pilnībā pārņēma lēmuma par procedūras pagarināšanu 1. pielikumā tās konsultanta secinājumus par trīs punktiem, par kuriem Francijas un Komisijas viedoklis atšķīrās. Francija norādīja, ka visā laikposmā no 1999. līdz 2005. gadam ar Livret bleu saistītā sistēma saņēma nepietiekamu valsts kompensāciju. Līdz ar to starpniecības maksas summa nepārsniedza to summu, kas bija nepieciešama, lai segtu Livret bleu izplatīšanas izmaksas, kas atspoguļotas Livret bleu izmaksu uzskaitē, kas tika veikta kopīgi ar Komisiju (izņemot divus pielāgojumus (34)), un atbilst Komisijas 1980. gada 25. jūnija Direktīvai 80/723/EEK par dalībvalstu un valsts uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību, kā arī par dažu uzņēmumu finanšu pārredzamību (35). Francija arī paskaidroja, ka nesenais starpniecības maksas samazinājums atbilda galvenokārt sociālo mājokļu finansēšanas dalībnieku vajadzībām (36).
(73)
Francijas iestādes norāda, ka atlīdzības mehānisms iespējamai kompensācijas pārmaksai pastāv kopš 1999. gada.
(74)
Francija arī paskaidroja, ka Crédit Mutuel atbalstīja viena mēneša likviditātes risku un CDC - nelikviditātes risku, kas pārsniedz vienu mēnesi. Tā norādīja, ka ar Livret bleu starpniecību piesaistītajām summām riska svērumu procentuālā attiecība, lai aprēķinātu pašu kapitāla vajadzības, kas nepieciešamas maksātspējas normai, bija nulle. Tā norādīja, ka riska svērums Crédit Mutuel pašu kapitāla vajadzībām attiecībā uz citiem krājnoguldījumu instrumentiem un citiem resursiem, kas nav Livret bleu, no 1999. līdz 2005. gadam svārstījās no […] līdz […] %. Francijas iestādes precizēja, ka, ņemot vērā to, ka, sākot no līdzekļu pilnīgas novirzīšanas CDC 1999. gadā, Eiropas maksātspējas rādītāja piemērošana nav atbilstoša, Crédit Mutuel, aprēķinot Livret bleu atbilstošu saprātīgu peļņu, ietvēra pašu kapitāla izmaksas, kas tika iegūtas, atsaucoties uz citu krājnoguldījumu instrumentu un citu resursu izmaksām, ierobežojot tās ([…] līdz […] % apmērā no 1999. līdz 2005. gadam). Pēc Komisijas pieprasījuma Francija sniedza arī precizējumus attiecībā uz kompensācijas normu, kas saistīta ar obligātās rezerves izveidošanu Banque de France.
7. NOVĒRTĒJUMS
7.1. Atbalsta esība
(75)
Lēmumā par procedūras pagarināšanu Komisija uzskatīja, ka vienīgais konkrētais pasākums, kas, iespējams, ietver atbalsta elementus, ir starpniecības maksa, ko CDC maksāja Crédit Mutuel (37).
(76)
Iespējamais atbalsts, kuru ietver starpniecības maksa, tika ieviests 1991. gada 27. septembrī ar tajā pašā dienā izdotu rīkojumu, un šajā lēmumā tas tiek analizēts līdz Livret A izplatīšanas liberalizācijai un saskaņošanai ar Livret bleu2009. gada 1. janvārī (38).
7.1.1. Altmark judikatūrā minēto nosacījumu neizpilde
(77)
Jāatzīmē, ka saskaņā ar Altmark judikatūru (39) kompensācijas, kas izmaksātas kā atlīdzība par publisku pakalpojumu uzdevumu veikšanu nav uzskatāmas par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja ir izpildīti četri kumulatīvi nosacījumi.
(78)
Francijas iestāžu un Crédit Mutuel iesniegtajās piezīmēs, atbildot uz lēmumu par procedūras pagarināšanu, ir norādīti divi vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi, proti, svarīga filiāļu tīkla saglabāšana lauku apvidos teritorijas attīstības nolūkos un noguldījumu piesaistīšana sociālo mājokļu finansēšanai.
(79)
Tomēr pat pirms konkrētā pasākuma ieviešanas Crédit Mutuel vairs nebija pienākuma saglabāt filiāles lauku teritorijās, jo likums par banku filiāļu atvēršanu un aizvēršanu tika atcelts 1987. gadā un kontroles sistēma (kura attiecībā uz Crédit Mutuel esot tikusi saglabāta no 1987. līdz 1991. gadam) tika atcelta 1991. gada 1. jūlijā (40). Taču Francijas iestādes un Crédit Mutuel neapstrīdēja lēmuma par procedūras pagarināšanu secinājumu, saskaņā ar kuru “pēc 1991. gada (t. i., pēc 1991. gada 1. jūlija) nav spēkā neviens tiesību akts, pamatojoties uz kuru EK līguma 86. panta (tagad LESD 106. panta) izpratnē Crédit Mutuel būtu uzticēta iepriekš minētā 24. punkta iii) apakšpunktā minētā uzdevuma izpilde (filiāļu saglabāšana lauku teritorijās ar mērķi attīstīt teritoriju)” (41).
(80)
Tādējādi par to, vai Altmark judikatūra ir piemērojama, jāpārliecinās tikai attiecībā uz uzdevumu piesaistīt noguldījumus sociālo mājokļu finansēšanai.
(81)
Komisija atgādina, ka dalībvalstīm ir liela rīcības brīvība attiecībā uz novērtējumu par to, kādi pakalpojumi uzskatāmi par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. Tā uzskata, ka ar dekrētiem par 1975. gada budžeta grozījumu likuma (42) 9. panta un 1982. gada budžeta grozījumu likuma (43) 24. panta noteikumu piemērošanu un jo īpaši ar 1991. gada 27. septembra rīkojumu Crédit Mutuel tika skaidri uzticēts uzdevums (kas definēts Būvniecības un mājokļu kodeksa R323-10. un R 331-14. pantā) piesaistīt līdzekļus pārskaitīšanai CDC, kas CDC ļautu finansēt sociālos mājokļus. Komisija uzskata, ka, kvalificējot šo uzdevumu kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma sniegšanas uzdevumu, Francija novērtējumā nav pieļāvusi kļūdu.
(82)
Saskaņā ar ceturto nosacījumu, kas minēts Altmark judikatūrā: “[…] ja uzņēmums sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām konkrētajā gadījumā nav izvēlēts sabiedrisko iepirkumu procedūras rezultātā, kas ļautu izvēlēties pretendentu, kurš spēj šos pakalpojumus piedāvāt par sabiedrībai viszemāko cenu, kompensācijas apjoms nosakāms, pamatojoties uz to izdevumu analīzi, kādi, pildot šīs saistības, rastos tipiskam uzņēmumam, kas ir labi vadīts […], lai spētu izpildīt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā atbilstošos rēķinus un paredzot saprātīgu peļņu par šo saistību izpildi.” (44)
(83)
Komisija uzskata, ka ceturtais nosacījums attiecībā uz uzdevumu piesaistīt noguldījumus, lai tos novirzītu CDC sociālo mājokļu finansēšanai, nav izpildīts. Jāatzīmē, ka valsts šo uzdevumu nepiešķīra labākajam piedāvājumam, kurš noteikts publiskā iepirkuma procedūras rezultātā, bet tieši vienojoties ar Crédit Mutuel. Starpniecības maksas apmērs netika noteikts attiecībā pret vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma sniegšanas izmaksām, kas radušās tipiskam uzņēmumam, kurš ir labi vadīts. Starpniecības maksas apmērs 1,3 % nevarēja tikt pamatots ar reālām izmaksām, kas Crédit Mutuel radušās, sniedzot vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu, jo 1991. gada septembrī Livret bleu nebija atsevišķas grāmatvedības, kas bankas grāmatvedībā ļautu noteikt izmaksas, kas konkrēti saistītas ar Livret bleu. Atsevišķa Livret bleu grāmatvedība tika ieviesta vairākus gadus pēc tam, un attiecībā uz šo laikposmu tā tika izveidota ar atpakaļejošu datumu līdz 1991. gadam. Tātad nekas neliecina par to, ka starpniecības maksas apmērs tika noteikts, atsaucoties uz izmaksām, kas radušās tipiskam, labi vadītam uzņēmumam, pildot attiecīgo vispārējas nozīmes uzdevumu. Francijas iestādes apgalvo, ka Crédit Mutuel kopumā bija labi vadīts uzņēmums. Tomēr tās šo apgalvojumu pilnībā nepierāda, atsaucoties galvenokārt uz lēmuma par procedūras pagarināšanu 13. punktu, kurā Komisija ir minējusi vienīgi Crédit Mutuel 2004. gada vispārējos finanšu rezultātus (bilances apjoms, neto rezultāts, izdevumu/peļņas attiecība, pašu kapitāls un likviditātes koeficients). Jebkurā gadījumā, ja kāda dalībvalsts ir noteikusi kompensācijas apmēru, pamatojoties uz tipiska, labi vadīta uzņēmuma izmaksu analīzi, nevajadzētu būt nekādām grūtībām to pierādīt Komisijai un aprakstīt izmantoto metodoloģiju, ko Francija šajā gadījumā nav darījusi. Visbeidzot, fakts, ka kopš Livret A un Livret bleu izplatīšanas liberalizācijas 2009. gada 1. janvārīCrédit Mutuel starpniecības maksa no 1,1 % ir sarukusi līdz 0,6 %, šķiet, norāda, ka šī maksa bija lielāka nekā tā, kura būtu noteikta, pamatojoties izmaksām, kas radušās tipiskam, labi vadītam uzņēmuma, kurš pilda to pašu vispārējas nozīmes uzdevumu.
(84)
Tā kā Altmark judikatūrā minētie nosacījumi ir kumulatīvi, pietiek ar to, ka viens no nosacījumiem nav izpildīts, lai šī judikatūra nebūtu piemērojama un konkrētais pasākums, iespējams, varētu tikt uzskatīts par valsts atbalstu. No iepriekšminētā izriet, ka konkrētais pasākums neatbilst Altmark judikatūrā minētajam ceturtajam nosacījumam. Tādējādi Altmark judikatūra nav piemērojama un ir jāaizskata, vai šis pasākums tiešām ir valsts atbalsts (45) (46).
7.1.2. Uz atbalsta esību attiecināmo nosacījumu izpilde
(85)
LESD 107. pantā 1. punktā ir noteikts, ka ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.
7.1.2.1. Attiecināmība uz valsti un valsts līdzekļi
(86)
CDC starpniecības maksu Crédit Mutuel izmaksāja reizi gadā (47) saskaņā ar vienošanos starp valsti un Crédit Mutuel, ar kuru tika noteikta kārtība, kādā īsteno 1991. gada 27. septembra rīkojumu. Starpniecības maksas summu nosaka valsts, lai kompensētu sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas saistības. Turklāt CDC ir valsts uzņēmums, kura rīcība ir attiecināma uz valsti (48). Tātad nosacījums par attiecināmību uz valsti un valsts līdzekļiem ir izpildīts.
7.1.2.2. Selektivitāte
(87)
Starpniecības maksa tika piešķirta vienīgi Crédit Mutuel kā atlīdzība par krājnoguldījumu piesaistīšanu un novirzīšanu CDC sociālo mājokļu finansēšanai, izmantojot Livret bleu, kuras ekskluzīvās izplatīšanas tiesības piederēja Crédit Mutuel. Tātad šim pasākumam ir selektīvs raksturs.
7.1.2.3. Altmark judikatūrā minētie nosacījumi, kuri nav piemērojami, izvērtējums par konkurenci izkropļojošas priekšrocības esību
(88)
Ņemot vērā, ka ar starpniecības maksu valsts līdzekļi tika piešķirti vienīgi Crédit Mutuel, tā uzlaboja šīs bankas konkurētspēju salīdzinājumā ar tās konkurentiem. Saskaņā ar Tiesas judikatūru uzņēmuma konkurētspējas uzlabošana ar valsts atbalsta palīdzību parasti norāda uz konkurences izkropļojumu attiecībā pret pārējiem uzņēmumiem, kas šādu atbalstu nav saņēmuši (49).
7.1.2.4. Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(89)
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tirdzniecību starp dalībvalstīm uzskata par iespaidotu, ja uzņēmums, kas saņēmis atbalstu, veic darbības jomā, kura ir atvērta konkurencei un kura ietver tirdzniecību starp dalībvalstīm (50). Tomēr kopš 1979. gada ārvalstu banku tirgus daļa aizdevumu piešķiršanas jomā ir sasniegusi 8 % (4 % filiālēm, kurām nav sava juridiskā statusa, 4 % filiālēm, kurām Francijā ir meitas sabiedrības juridiskais statuss) un 4,5 % noguldījumu jomā (attiecīgi 2 % un 2,5 %). Eiropas banku, kas nav Francijas bankas, procentuālā attiecība pret ārvalstu bankām kopumā bija 50 % aizdevumu piešķiršanas jomā un 70 % noguldījumu jomā. Tātad Crédit Mutuel kopš 70. gadiem saskārās ar konkurenci, ko radīja ārvalstu banku tīkli Francijas teritorijā. Turklāt likvīdais banku krājnoguldījumu tirgus, kurā bija Livret bleu un kurš aptvēra arī Codevi, LEP, Livret jeune, parastos krājkontus un CEL (51), attiecīgajā laikposmā jau bija atvērts konkurencei.
(90)
Tādējādi Komisija secina, ka četri nosacījumi, kas nepieciešami valsts atbalsta esībai, ir izpildīti.
7.1.2.5. Atbalsta pasākuma nelikumīgums
(91)
Visbeidzot, atbalsta pasākums ir nelikumīgs, jo par to netika paziņots Komisijai saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu un tas tika īstenots pēc Eiropas Ekonomikas Kopienas dibināšanas līguma stāšanās spēkā Francijā.
(92)
Atbildot uz Francijas iestāžu argumentu, saskaņā ar kuru atbalsts pastāvēja, jo tika pieņemts pirms Otrās banku direktīvas transponēšanas termiņa beigām 1993. gada 1. janvārī, Komisija uzsver, ka šīs direktīvas mērķis bija īstenot iekšējo tirgu kredītiestāžu nozarē, ievērojot brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību. Šī direktīva nenozīmēja, ka konkrētais tirgus bija slēgts konkurencei pirms starpniecības maksas pieņemšanas; tā nozīmēja vienīgi to, ka joprojām pastāvēja daži šķēršļi brīvai uzņēmējdarbības veikšanai un brīvai pakalpojumu sniegšanai banku nozarē. 2007. gada 10. maija lēmumā ir norādīts, ka Livret bleu piederēja likvīdo banku krājnoguldījumu “tirgum”, kas nozīmē, ka konkrētā darbības joma bija atvērta konkurencei, un nekādā ziņā neapstiprina Francijas iestāžu argumentu, saskaņā ar kuru konkrētā darbības joma tika atvērta konkurencei tikai 1993. gadā. Lēmumā, tieši pretēji, ir norāde uz “nobrieduša” tirgus esību (52).
7.2. Atbalsta saderība ar iekšējo tirgu
(93)
Tā kā konkrētais pasākums ietver valsts atbalsta elementus, Komisijai ir jāanalizē minētā pasākuma saderība ar iekšējo tirgu.
(94)
Saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu: “Uz uzņēmumiem, kam uzticēti pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, […] attiecas Līgumos ietvertie noteikumi un jo īpaši noteikumi par konkurenci, ja šo noteikumu piemērojums de iure vai de facto netraucē veikt tiem uzticētos konkrētos uzdevumus. Tie nedrīkst ietekmēt tirdzniecības attīstību tiktāl, lai kaitētu Kopienas interesēm.”
(95)
Saskaņā ar Tiesas judikatūru, Komisijas praksi un Kopienas 2005. gada nostādnēm LESD 106. panta 2. punkts nozīmē, ka valsts atbalstu uzņēmumam, kuram uzticēts sniegt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu, var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja atbalsta pasākums atbilst šādiem nosacījumiem:
a)
sniegtajam pakalpojumam piemīt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma pazīmes;
b)
valsts ar viena vai vairāku oficiālu aktu starpniecību ir faktiski uzticējusi uzņēmumam sniegt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu;
c)
ir ievēroti vajadzības un proporcionalitātes principi un
d)
tirdzniecības attīstība nav ietekmēta tiktāl, lai kaitētu Savienības interesēm.
(96)
Nosacījumi, kas minēti a) un b) apakšpunktā, ir izpildīti 81. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ.
(97)
Attiecībā uz d) apakšpunktā minēto nosacījumu Komisijai nav nekādu norāžu, saskaņā ar kurām Kopienas iekšējā tirdzniecība būtu ietekmēta tādā mērā, lai atbalsts neatbilstu šim nosacījumam. Konkrētāk, 2007. gada 10. maija lēmumā bija pieprasīta Livret bleu ekskluzīvo izplatīšanas tiesību atcelšana, jo īpašās tiesības, kas bija saistītas ar Livret bleu izplatīšanu, ietvēra pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežošanu Kopienā (53). Tomēr starpniecības maksu tiktāl, ciktāl tā neietvēra Crédit Mutuel uzticētā vispārējas nozīmes pakalpojuma sniegšanas uzdevuma kompensācijas pārmaksu, nevar uzskatīt par tirdzniecības attīstības ietekmēšanu tādā mērā, lai kaitētu Savienības interesēm.
(98)
Tāpēc Komisija turpmāk izvērtēs, vai tika ievēroti vajadzības un proporcionalitātes principi, t. i., vai kompensācijas summa, kas veidoja starpniecības maksu, nebija lielāka par summu, kura nepieciešama, lai segtu izmaksas, kas radušās, pildot sabiedriska pakalpojuma sniegšanas saistības, ņemot vērā atbilstošos rēķinus un saprātīgu peļņu, kas iegūta, pildot šīs saistības (54).
(99)
Pārbaudē par to, vai nav notikusi iespējama kompensācijas pārmaksa (sk. 7.2.5. apakšiedaļu), Komisija izmanto - attiecībā uz laikposmu no 1991. gada 27. septembra (sk. 7.2.1. apakšiedaļu) līdz 2005. gada 31. decembrim - visaptverošu pieeju (sk. 7.2.2. apakšiedaļu). Tā ņem vērā visas priekšrocības, kas saistītas ar Livret bleu, tomēr neietverot iespējamu zemākas cenas ietekmi, kuras apmēru nebija iespējams noteikt (sk. 7.2.3. apakšiedaļu). Tika ņemta vērā saprātīga peļņa (sk. 7.2.4. apakšiedaļu), tostarp par CDC novirzītajiem līdzekļiem.
7.2.1. Attiecīgā laikposma sākums 1991. gada 27. septembrī
(100)
Lēmumā par procedūras pagarināšanu Livret bleu neto rezultātu aprēķinā, kas tika veikts ar mērķi novērtēt iespējamas kompensācijas pārmaksas esību, bija ietverti 1991. gada kopējie rezultāti (55). Citiem vārdiem sakot, tīrie ienākumi no brīvajiem aktīviem un vispārējas nozīmes aktīviem tika ņemti vērā, sākot no 1991. gada 1. janvāra.
(101)
Kā izklāstīts 75. un 76. apsvērumā, vienīgais konkrētais pasākums šajā lietā ir starpniecības maksa, kuras princips tika ieviests 1991. gada 27. septembrī, tajā pašā laikā, kad Crédit Mutuel tika uzticēts novirzīt tās līdzekļus CDC sociālo mājokļu finansēšanai. Līdz šim datumam nepastāvēja ne starpniecības maksa, ne arī līdzekļu novirzīšana CDC. Tādējādi Komisijai savs novērtējums par atbalsta proporcionalitāti jāveic, sākot no šī datuma.
(102)
Tātad izmaksas un rēķini, kas saistīti ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma sniegšanu, nevar attiekties uz laikposmu pirms 1991. gada 27. septembra. Citiem vārdiem sakot, vērā var ņemt tikai tās izmaksas un rēķinus, kas radušies saistībā ar šī atbalsta finansētā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma sniegšanu laikposmā, sākot no konkrētā atbalsta pasākuma (starpniecības maksa) ieviešanas. Tādējādi Komisija uzskata, ka tās lēmumā ar procedūras pagarināšanu bija neatbilstība, kā vienīgo atbalsta pasākumu nosakot starpniecības maksu, kas tika ieviesta 1991. gada 27. septembrī, bet turpinot ņemt vērā Livret bleu tīros ienākumus laikposmā no 1991. gada 1. janvāra līdz 1991. gada 27. septembrim.
(103)
Tā kā Crédit Mutuel var paziņot vispārējas nozīmes aktīvu un brīvo aktīvu neto rezultātus, pamatojoties tikai uz gada rezultātiem, Komisija uzskata, ka attiecībā uz 1991. gadu jāņem vērā tikai tie neto rezultāti, kas atbilst laikposmam no 1991. gada 27. septembra līdz 1991. gada 31. decembrim, visa gada neto rezultātus proporcionāli attiecinot uz atlikušajām dienām, t. i., 96/365. CDC novirzīto līdzekļu neto rezultātus 1991. gadam var ņemt vērā pilnībā, jo, kā paskaidrots 101. apsvērumā, šī novirzīšana tika uzsākta tieši pēc 1991. gada 27. septembra, tā ka pēc būtības neviena daļa no rezultātiem neattiecas uz laikposmu no 1991. gada 1. janvāra līdz 1991. gada 27. septembrim.
7.2.2. Visaptveroša pieeja līdz 2005. gada beigām un gada pieeja pēc šī laikposma
(104)
Savā lēmumā par procedūras pagarināšanu Komisija ieteica izmantot gada pieeju, lai novērtētu iespējamas kompensācijas pārmaksas esību. Šī pieeja izriet no Kopienas 2005. gada nostādnēm, un tajā ir ieviestas izmaiņas, salīdzinot ar tās iepriekšējo pielietojumu. Kad pirms Kopienas 2005. gada nostādņu pieņemšanas Komisijai bija jānovērtē, vai pastāv kompensācijas pārmaksa, tā izmantoja pieeju, ko varētu kvalificēt kā “visaptverošu”, saskaņā ar kuru summas gados, kad notikusi kompensācijas pārmaksa, varēja neierobežoti kompensēt ar summām no tiem gadiem, kad kompensācija bija nepietiekama (56).
(105)
Atbilstīgi Kopienas 2005. gada nostādņu 26. punktam Komisija atbalstam, par kuru nav paziņots, piemēro minēto nostādņu noteikumus, ja atbalsts ir bijis piešķirts pēc nostādņu publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, bet pārējos gadījumos piemēro atbalsta piešķiršanas brīdī spēkā esošos noteikumus. Konkrēto atbalstu piešķir reizi gadā, (57) un par to netika paziņots. Kopienas 2005. gada nostādnes Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja 2005. gada 29. novembrī. Tādējādi laikposmam līdz 2006. gadam ir jāpiemēro noteikumi, kas bija spēkā atbalsta piešķiršanas brīdī, un laikposmam no 2006. gada 1. janvāra līdz pasākuma beigām 2008. gada 31. decembrī ir jāpiemēro Kopienas 2005. gada nostādnes.
(106)
Kopienas 2005. gada nostādnēs ir ieteikts izmantot “gada pieeju”, jo iespējamās kompensācijas pārmaksas aprēķināšana ir jāveic katru gadu, nepieļaujot gadījumu, kad summa no gada, kurā bijusi nepietiekama kompensācija, tiek pārcelta uz nākamo gadu, izņemot gadījumu, ja šī summa nepārsniedz 10 % no ikgadējās kompensācijas (58).
(107)
No otras puses, pirms Kopienas 2005. gada nostādņu pieņemšanas, kad Komisija pārbaudīja, vai uzņēmums nav saņēmis kompensācijas pārmaksu, pildot sabiedriska pakalpojuma uzdevumu, tā izmantoja “visaptverošu pieeju” (sk. 104. apsvērumu) (59).
(108)
Izmantojot visaptverošo pieeju, katra gada neto rezultāti, ko kumulē gadu no gada, tiek atjaunināti, piemērojot Francijas atsauces likmi katra gada 1. janvārī (60).
7.2.3. Priekšrocības, kas ņemtas vērā
(109)
Saskaņā ar Kopienas 2005. gada nostādņu 17. punkta pirmo teikumu “vērā ņemamajos ieņēmumos jāietver vismaz visi ieņēmumi, kas gūti no pakalpojuma ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi sniegšanas”. Tātad, pārbaudot to, vai nav notikusi kompensācijas pārmaksa, jāņem vērā vispārējas nozīmes aktīvu un brīvo aktīvu neto rezultāti izmeklēšanas laikposmā. Komisija uzskata, ka šie rezultāti ir ieņēmumi, ko no 1991. gada 27. septembra noteica Francija par labu Crédit Mutuel par vispārējas nozīmes pakalpojuma sniegšanu, lai ar CDC starpniecību finansētu sociālos mājokļus. Šie aktīvi izmaksu uzskaitē balstās uz īpašiem resursiem, noguldījumiem, kas piesaistīti ar Livret bleu starpniecību. Konkurences tirgus apstākļos (bez īpašām tiesībām izplatīt no nodokļiem atbrīvotu krājnoguldījumu instrumentu) Crédit Mutuel, iespējams, nebūtu varējusi iegūt šos resursus par tādām pašām izmaksām, tādējādi attiecīgie aktīvi un līdzekļi jāņem vērā Livret bleu sistēmas vispārējā ekonomikā. Turklāt Francija pati apstiprināja, ka starp šiem aktīviem (Livret bleu un sociālo mājokļu finansēšanas uzdevumu) pastāv saikne, no jauna novirzot ar šiem aktīviem saistītos līdzekļus CDC, sākot no 1991. gada (61). Citiem vārdiem sakot, tā kā tā 1991. gada 27. septembrī uztic Crédit Mutuel sniegt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu piesaistīt noguldījumus, ko novirza CDC sociālo mājokļu finansēšanai, tā apstiprina Livret bleu izplatīšanas tiesību piešķiršanu Crédit Mutuel. Tātad peļņa, kas izriet no tādu līdzekļu izmantošanas, kuri noguldīti ar Livret bleu, sākot no šī datuma, jāuzskata par ienākumiem, kas piešķirti Crédit Mutuel saistībā ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma sniegšanu.
(110)
Sūdzības iesniedzējs un citas iestādes vai struktūras (Konkurences padome un parlamenta locekļu vai pētniecības iestāžu ziņojumi (62)) uzskata, ka ekskluzīvās tiesības izplatīt Livret bleu radīja “zemākas cenas ietekmi”, ļaujot Crédit Mutuel piesaistīt un nodrošināt tādu klientu lojalitāti, kuriem tā pārdeva arī citus banku produktus, ne tikai Livret bleu. Lēmumā par procedūras pagarināšanu Komisija neizslēdza iespēju, ka Livret bleu, iespējams, radīja netiešus ienākumus ar zemākas cenas ietekmi (63), bet tā atgādināja, ka šādu ienākumu apmēru līdz šim brīdim nebija iespējams noteikt (64).
(111)
Pēc šīs lietas izskatīšanas Komisija secina, ka, ja nav iespējams izslēgt zemākas cenas ietekmi, šajā gadījumā ar tās iegūtajiem datiem nav iespējams noteikt iespējamās zemākas cenas ietekmes apmēru pietiekami drošā veidā.
(112)
Sūdzības iesniedzēju iesniegtajos dokumentos ir izteikts pieņēmums par zemākas cenas efekta esību, taču tie formāli nepierāda šādu cenas efekta esību un tajos nav izdevies arī precīzi novērtēt šī efekta finansiālās sekas.
(113)
Attiecībā uz Glais biroja veiktajiem pētījumiem (sk. 52. un 53. apsvērumu) Komisija secina, ka Crédit Mutuel var likumīgi apstiprināt, ka šīs statistikas analīzes nesniedz nekādus drošus pierādījumus par zemākas cenas ietekmes apmēru.
(114)
Sūdzības iesniedzēju piezīmēs bija piedāvāti trīs subjektīvi novērtējumi. Vispirms, ņemot vērā faktu, ka pārējās bankas bija piedāvājušas izplatīt Livret bleu par atlīdzību tikai 1 % apmērā, sūdzības iesniedzēji piedāvāja rēķinu aptuvenās zemākas cenas ietekmes apmērā, aprēķinot starpību starp Crédit Mutuel saņemto starpniecības maksu un šo 1 % likmi; šī starpība ir 0,3 % un atbilst aptuveni FRF 300 miljoniem gadā. Tomēr nav pierādījumu, kas apliecinātu, ka Crédit Mutuel konkurenti attiecīgajā laikposmā būtu varējuši izpildīt šo uzdevumu tādos pašos apstākļos ar atlīdzības likmi 1 %. Turklāt šis pirmais arguments nepierāda zemākas cenas ietekmi, bet šķietami vēlreiz mēģina apgalvot, ka Crédit Mutuel saņēma kompensācijas pārmaksu, kas, kā tiks pierādīts, šajā gadījumā nenotika. Nav pierādījumu, kas apliecinātu, ka zemākas cenas ietekme atbilst starpībai starp starpniecības maksu un iespējamo zemāko starpniecības maksu, ko piedāvāja Crédit Mutuel konkurenti kā atlīdzību par Livret bleu izplatīšanu.
(115)
Saskaņā ar otro metodi, ko piedāvāja sūdzības iesniedzēji, zemākas cenas ietekmi bija iespējams noteikt atbilstoši Crédit Mutuel tirgus daļu pieaugumam. Šādu novērtējuma metodi nav iespējams izmantot, jo tās pamatā ir pieņēmums, ka tirgus daļu ieguvums ir attiecināms tikai uz Livret bleu, taču šis pieņēmums nav pamatots ne ar vienu objektīvu pieradījumu.
(116)
Trešā novērtējuma par ekskluzīvajām izplatīšanas tiesībām pamatā ir negūtie nodokļu ieņēmumi, ko radīja Livret bleu atbrīvošana no nodokļiem. Ja Crédit Mutuel būtu izteicis vēlmi izplatīt krājgrāmatiņu bez atbrīvojuma no nodokļiem, piedāvājot, neatkarīgi no noguldītāju fiskālā stāvokļa, tādu pašu neto atdevi kā Livret bleu, tai faktiski būtu jāuzņemas alternatīvās izmaksas, kas būtu vienādas ar summu, kuru veido noguldītāju samaksātā nosacītā (iespējamā) nodokļa summa. Sūdzības iesniedzēji uzskata, ka nodokļu atvieglojums FRF 4,5 miljardu apmērā, kas uzkrāts laikposmā no 1991. līdz 1997. gadam, ir jāuzskata par priekšrocībām, ko Crédit Mutuel ir saņēmusi un kas līdzvērtīgas tāda paša apmēra summai. Šo argumentāciju nav iespējams izmantot, jo Crédit Mutuel visticamāk nebūtu izplatījusi Livret bleu tādos pašos apstākļos, ja tai būtu pilnībā jāuzņemas izmaksas, kas saistītas ar atbrīvojumu no nodokļiem, no kura turklāt labumu tieši gūst dalībnieki.
(117)
Ir grūti pierādīt konkrētās iespējamās priekšrocības un noteikt to apmēru. Tieša ekonomiska priekšrocība, ko sniedz ar Livret bleu saistītā darbība, ir tieši izmērāma, izmantojot Livret bleu grāmatvedības uzskaiti. No otras puses, ekonomiskā priekšrocība, ko rada pārējo produktu vai pakalpojumu sniegšana klientiem, kuru lojalitāti nodrošināja Livret bleu, būtu konstatējama šo pārējo produktu izmaksu uzskaitē, ja būtu iespējams uzreiz noteikt to, kas ir pārdots klientiem, kuru lojalitāti vai piesaisti Crédit Mutuel ir nodrošinājusi Livret bleu, un kas ir pārdots klientiem, kuri Crédit Mutuel izvēlējušies citu iemeslu dēļ, ko šajā gadījumā nav iespējams noteikt. Šo iemeslu dēļ Komisijas konsultants nevarēja novērtēt iespējamo zemākas cenas efektu, izmantojot grāmatvedības metodi, kura piemērota, lai novērtētu tiešo ekonomisko priekšrocību kopumu, ko sniedza Livret bleu.
(118)
Komisijas konsultanta mēģinājumi novērtēt zemākas cenas ietekmi ar sarežģītākām metodēm bija neveiksmīgi. Tāpēc Komisija uzskata, ka tā savā aprēķinā, lai pārbaudītu, vai nav notikusi iespējama kompensācijas pārmaksa, nevar ņemt vērā iespējamo priekšrocību, ko radīja zemākas cenas ietekme.
7.2.4. Saprātīgas peļņas aprēķināšana
(119)
Pārbaudot to, vai uzņēmums, kam uzticēts vispārējas ekonomiskas nozīmes pakalpojums, nav saņēmis kompensācijas pārmaksu, jāņem vērā saprātīga peļņa. (65). Kopienas 2005. gada nostādnēs ir precizēts, ka ar “saprātīgu peļņu” saprot pašu kapitāla peļņas normu, kurā jāietver tas risks vai šī riska neesība, ko uzņēmumam var radīt […]. Parasti šī likme nedrīkst pārsniegt vidējo likmi, kas novērota attiecīgajā nozarē pēdējo gadu laikā (66).
(120)
Lēmumā par procedūras pagarināšanu (67) Komisija uzskatīja, ka vispārējas nozīmes aktīviem un brīvajiem aktīviem būtu jāpiemēro saprātīga peļņa, kas šiem aktīviem sasniedz vidēji 6 % no pašu kapitāla. Šī likme, kas gadu no gada atšķiras un sasniedz vidēji 6 %, atbilst Crédit Mutuel sākotnēji ieteiktajai peļņas normai: Crédit Mutuel pašu kapitāla izmaksās bija ietvērusi attiecīgajā gadā faktiski izmaksāto dividenžu summu. Šajā lēmumā, attiecībā uz saprātīgu peļņu, pārbaudot, vai nav notikusi iespējama kompensācijas pārmaksa, Komisija attiecībā uz brīvajiem aktīviem un vispārējas nozīmes aktīviem neatkāpjas no pieejas, kas izmantota jau lēmumā par procedūras pagarināšanu un kas aprakstīta 7.2.5. iedaļā.
(121)
Tomēr savā lēmumā par procedūras pagarināšanu (68) Komisija uzskatīja, ka šī saprātīgā peļņa nav jāpiemēro noguldījumiem, kas novirzīti CDC, tāpēc ka saskaņā ar uzraudzības noteikumiem tie neveido nekādas pašu kapitāla izmaksas, jo šos noguldījumus Crédit Mutuel nav ieguldījusi, bet tikai novirzījusi CDC. Tomēr no uzraudzības viedokļa kredītrisku, kas saistīts ar CDC novirzītajiem līdzekļiem, uzskata par līdzvērtīgu attiecībā pret valsti (Francijas Republiku), riska svērums ir vienāds ar nulli un tātad neveido pašu kapitāla izmaksas.
(122)
Saprātīgu peļņas nenoteikšana attiecībā uz līdzekļiem, kas novirzīti CDC, nozīmētu, ka kopējā saprātīgā peļņa (no vienas puses, par vispārējas nozīmes aktīviem un brīvajiem aktīviem un, no otras puses, par līdzekļiem, kas novirzīti CDC) krītas no 1991. līdz 1999. gadam, līdz, sākot no 2000. gada, pilnībā pazūd pēc līdzekļu uzkrājuma pilnīgas novirzīšanas CDC 1999. gadā (69).
(123)
Francijas iestādes savā 2006. gada 1. septembra vēstulē, ar kuru tās iesniedza savas piezīmes, atbildot uz lēmumu par procedūras pagarināšanu, apstiprināja, ka CDC novirzītie līdzekļi nepatērēja normatīvajos aktos noteikto pašu kapitālu. Tomēr Francijas iestādes uzskata, ka “ņemot vērā to, ka, sākot no līdzekļu pilnīgas novirzīšanas CDC 1999. gadā, Eiropas maksātspējas rādītāja piemērošana nav atbilstoša, Crédit Mutuel, aprēķinot Livret bleu atbilstošu saprātīgu peļņu, [ierosina] ietver[-t] pašu kapitāla izmaksas, kas tika iegūtas, atsaucoties uz citu krājnoguldījumu instrumentu un citu resursu izmaksām”. Komisija šo pieeju uzskata par neatbilstošu, jo šī pieeja noved pie tā, ka CDC novirzītajiem līdzekļiem mākslīgi piemēro vajadzību pēc normatīvajos aktos noteiktā kapitāla, kas atkarīgs no vidējās kapitāla vajadzības pārējiem Crédit Mutuel aktīviem, kuri ir pilnībā neatkarīgi no Livret bleu.
(124)
Vajadzības pēc normatīvajos aktos noteiktā pašu kapitāla neesība ilustrē kredīta zaudējumu riska neesību, kā tas ir CDC novirzīto līdzekļu gadījumā. Noguldījumu piesaistīšana CDC vārdā nerada arī likviditātes risku (izņemot risku mēneša griezumā), ne arī izmaiņas dzēšanas termiņā, jo CDC novirzītā summa katru mēnesi tiek pielāgota atkarībā no noguldījumu pieauguma un CDC izmaksātā procentu likme nekavējoties tiek pārskaitīta noguldītājiem. Tāpēc ir skaidrs, ka vispārējas ekonomiskas nozīmes pakalpojums Crédit Mutuel nerada lielu risku. Tomēr pastāv daži citi risku veidi, piemēram, darbības, ekonomiskais (risks, ka atlīdzības apmērs nesegs radušās izmaksas), juridiskais un reputācijas risks. Turklāt citas banku darbības, piemēram, kopīgo ieguldījumu fondu līdzekļu sadale, mantojuma pārvaldība vai finanšu produktu (piemēram, akciju un obligāciju) pārdošana, nepatērē normatīvajos aktos noteikto pašu kapitālu, taču tie nav ievērojami mazāk ienesīgi. Tāpēc nepastāv tieša saikne starp normatīvajos aktos noteiktā pašu kapitāla patēriņu, kas aprēķināts, pamatojoties uz uzraudzības noteikumiem, kuru īpašais mērķis nav nekādā ziņā novērtēt konkrētas darbības ienesīgumu, un plānotās peļņas no attiecīgās darbības.
(125)
Tomēr ir jākonstatē, ka šajā gadījumā, ja Komisija atļauj Crédit Mutuel gūt saprātīgu peļņu par to līdzekļu daļu, kas novirzīta CDC, tā atzīst, ka pienācīga peļņas apmēra noteikšana ir uzdevums, kas ietver sarežģītu ekonomisko novērtējumu. Livret bleu ir netipisks banku produkts, kuram ir gan krājnoguldījumu instrumenta, gan norēķinu konta iezīmes un ar kura starpniecību piesaistītie līdzekļi tiek novirzīti valsts iestādei. Tātad nepastāv tādi produkti, kas būtu tieši pielīdzināmi un kas varētu kalpot par saprātīgas peļņas rādītāju līdzīgai darbībai.
(126)
Tā kā nav produkta, kas būtu pietiekami līdzīgs Livret bleu, Komisija uzskata, ka tā šajā gadījumā var izmantot divus rādītājus, kuri ļautu novērtēt, vai par līdzekļiem, kas tika novirzīti CDC, piešķirtā peļņa var tikt uzskatīta par saprātīgu. Šie divi rādītāji ir šādi:
a)
Francijas banku nozares peļņas norma, t. i., rezultāts pirms nodokļiem, dalīts ar apgrozījumu (šajā gadījumā banku apgrozījums atbilst to saimnieciskās darbības rezultātiem). Izmantojot Francijas banku nozares rezultātus attiecīgajā laikposmā (no 1991. gada 27. septembra līdz 2008. gada beigām), peļņas norma gadā ir vidēji 23 %;
b)
Francijas banku nozares ienesīguma likme, t. i., rezultāts pirms nodokļiem, dalīts ar aktīvu summu. Vidējā ienesīguma likme gadā visā attiecīgajā laikposmā ir 45 bāzes punkti (0,45 %).
(127)
Turpmākajā tabulā (70) sniegta Francijas banku nozares peļņas norma un ienesīguma likme laikposmā no 1993. līdz 2008. gadam (dati par laiku līdz 1993. gadam nav pieejami).
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Rezultāts pirms nodokļiem (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Saimnieciskās darbības rezultāts (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Peļņas norma
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Vidējā peļņas norma
22,8 %
Aktīvi (71)
Dati nav pieejami
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Ienesīguma likme
Dati nav pieejami
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Vidējā ienesīguma likme
0,45 %
(128)
Lai aprēķinātu Crédit Mutuel peļņas normu un ienesīguma likmi attiecībā uz noguldījumu piesaistīšanu novirzīšanai CDC, Komisija izmanto šādas vērtības:
a)
kā peļņas normas saucēju - ienākumus no noguldījumu piesaistīšanas novirzīšanai CDC, t. i., starpniecības maksas summa gadā;
b)
kā ienesīguma likmes saucēju - noguldījumus, kas pārskaitīti CDC;
c)
kā skaitītāju - peļņu pirms nodokļiem; Komisija uzskata, ka, ņemot vērā peļņas normu 4,2 % kā saprātīgu peļņu par noguldījumu piesaistīšanu novirzīšanai CDC, t. i., peļņu pirms nodokļiem, kas atbilst 4,2 % no starpniecības maksas, kura saņemta no CDC, Crédit Mutuel nesaņem kompensācijas pārmaksu (sk. 132. apsvērumā sniegto tabulu).
(129)
Attiecībā uz otro rādītāju (ienesīguma likmi) Komisija secina, ka, ņemot vērā kā saprātīgu peļņu par noguldījumu piesaistīšanu pārskaitīšanai CDC ienesīguma likmi, kas atbilst 5 bāzes punktiem, t. i., ņemot vērā peļņu pirms nodokļiem, kas līdzvērtīga 0,05 % no kopējās CDC pārskaitīto noguldījumu summas, izriet, ka Crédit Mutuel nav saņēmusi kompensācijas pārmaksu par Livret bleu pārvaldību attiecīgajā laikposmā.
(130)
Atbilstoši Kopienas 2005. gada nostādnēm saprātīgā peļņa nedrīkst pārsniegt vidējo likmi, kas novērota konkrētajā nozarē attiecīgajā laikposmā. Pieļaujot peļņas normu 4,2 %, tā atbilst mazāk nekā piektdaļai no vidējās peļņas normas banku nozarē (22,8 %). Ņemot vērā, ka, kā izklāstīts 124. apsvērumā, noguldījumu piesaistīšana novirzīšanai CDC ir darbība ar zemu risku un tātad ar zemu ienesīgumu, Komisija uzskata, ka peļņas norma 4,2 % nav acīmredzami pārmērīga un šajā gadījumā to var uzskatīt par saprātīgu peļņu.
(131)
Tāpat Komisija uzskata, ka ir saprātīgi ņemt vērā peļņu 5 bāzes punktu apmērā par līdzekļu novirzīšanu CD, salīdzinot, ka Francijas banku nozares vidējā ienesīguma likme attiecīgajā laikposmā bija 45 bāzes punkti, un tā ir zema un piesardzīga likme tam, ko varētu uzskatīt par peļņu, kura šajā gadījumā nav acīmredzami nesamērīga. Turklāt šī zemā peļņas likme atbilstoši atspoguļo risku, kas radies Crédit Mutuel saistībā ar līdzekļu piesaistīšanu CDC vārdā un kurš, kā norādīts 124. apsvērumā, nav liels.
7.2.5. Kompensācijas pārmaksas neesības pārbaude
(132)
Pamatojoties uz iepriekšminētajiem apsvērumiem, Komisija veica pārbaudi, kas apkopota turpmākajā tabulā, par kompensācijas pārmaksas neesību, izmantojot metodi, kura izklāstīta 7.2.1.-7.2.4. apakšiedaļā (73).
(EUR miljoni)
KOMPENSĀCIJA
NEPIETIEKAMA KOMPENSĀCIJA VAI KOMPENSĀCIJAS PĀRMAKSA
Gads
Starpniecības maksa
(gadā)
Visaptverošā pieeja (74)
(līdz 2005. g. beigām)
Gada pieeja (75)
(sākot no 2006. g.)
1991 (no 27.9.1991. līdz 31.12.1991.).
1,5
43,8
Nav piemērojama
(visaptverošā pieeja tika piemērota līdz 2005. g., sk. 7.2.2. apakšiedaļu)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
Var secināt, ka kompensācijas pārmaksa 2005. gada beigās (EUR 15 miljoni) nepārsniedz 10 % no 2005. gada kompensācijas (EUR 196,7 miljoni). Saskaņā ar 2005. gada nostādņu 21. punktu šo summu var pārcelt uz nākamo gadu. Gala rezultāts ir nepietiekama kompensācija EUR -6,1 miljonu apmērā 2008. gada beigās visam attiecīgajam laikposmam.
(134)
Tādējādi Komisija var secināt, ka ar starpniecības maksu Crédit Mutuel nesaņēma kompensācijas pārmaksu par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu, kas tai tika uzticēts no 1991. gada 27. septembra līdz 2008. gada beigām.
8. SECINĀJUMS
(135)
Komisija konstatē, ka Francijas Republika nelikumīgi īstenoja konkrēto pasākumu, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu. Tomēr atbalstu var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu atbilstīgi LESD 106. panta 2. punktam, jo valsts piešķirtā kompensācija nepārsniedza summu, kas nepieciešama, lai segtu izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumus, ņemot vērā attiecīgos rēķinus un saprātīgu peļņu, kas gūta, pildot šos pienākumus.
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, ko Francijas Republika piešķīrusi Crédit Mutuel, pamatojoties uz 1991. gada 27. septembra Rīkojumu, ar ko nosaka Crédit Mutuel vispārējas nozīmes aktīvus, ir saderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 24. maijā