РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 23 февруари 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Италия на Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA и Syndial SpA (мерки за държавна помощ C 38/B/04 (ex NN 58/04) и C 13/06 (ex N 587/05)
(нотифицирано под номер C(2011) 956)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/746/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. Дело C 38/B/04
(1)
С писмо от 4 декември 2003 г. адвокатска кантора, представляваща жалбоподател, представи на вниманието на Комисията редица статии, публикувани в италианската преса относно намерението на италианското правителство да въведе преференциални тарифи за електроенергия за някои предприятия, разположени в Сардиния.
(2)
Тарифите бяха въведени с член 1 от Указа на председателя на Министерския съвет от 6 февруари 2004 г. (наричан по-долу „Указът от 2004 г.“). Указът доведе до две отделни последици: a) въвеждането на нови преференциални тарифи за електроенергия за предприятията Portovesme Srl, ILA SpA и Eurallumina SpA, и б) удължаването на съществуващата преференциална тарифа, с която се ползва предприятието Alcoa Trasformazioni (производител на първичен алуминий, наричано по-долу „Alcoa“).
(3)
С писма от 22 януари 2004 г. и 19 март 2004 г. Комисията поиска допълнителна информация относно тези мерки. Италианските власти отговориха с писма от 9 февруари 2004 г. и 9 юни 2004 г. Италия изпрати допълнителна информация с писмо от 20 септември 2004 г.
(4)
С писмо от 16 ноември 2004 г. Комисията уведоми Италия, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на мярката за помощ.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
(6)
Италия представи мнението си с писма от 4 и 11 февруари 2005 г.
(7)
Комисията също така получи мнения от други заинтересовани страни, включително от три от предприятията, които се възползват от мерките, и от конкурентно на Portovesme предприятие. С писмо от 22 март 2005 г. Комисията препрати тези мнения на Италия, на която беше предоставена възможността да представи коментари. Коментарите на Италия бяха получени с писмо от 20 септември 2005 г.
(8)
На 29 октомври 2008 г. делото C 38/04 беше разделено на част A, отнасяща се до предприятие Alcoa, и част Б, отнасяща се до предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina.
(9)
На 19 ноември 2009 г. Комисията прие окончателно отрицателно решение, съгласно което помощта за предприятието Alcoa трябва да бъде възстановена (3).
1.2. Дело C 13/06
(10)
С член 11, параграф 12 от Наредба-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразувана в Закон № 80/2005 от 14 май 2005 г., в който се определят неотложни мерки в рамките на плана за действие за икономическото, социалното и териториалното развитие (наричан по-долу „Закон № 80/2005“), италианските власти удължиха до 2010 г. преференциалната тарифа за електроенергия, предоставена на предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina, и разшириха обхвата на тарифата, така че от нея да се ползва и Syndial SpA - производител на хлор, също намиращ се в Сардиния.
(11)
С писмо от 22 юли 2005 г. Комисията получи жалба от дружество - конкурент на Syndial, последвана от допълнителни коментари от същото дружество от 7 октомври 2005 г. и 7 декември 2005 г.
(12)
С писмо от 23 ноември 2005 г. Италия подаде уведомление до Комисията относно мярката. С писмо от 28 ноември 2005 г. Италия предостави допълнителна информация.
(13)
С писмо от 22 декември 2005 г. Комисията поиска допълнителна информация, която Италия предостави с писмо от 3 март 2006 г.
(14)
Междувременно с писмо от 20 януари 2006 г. същият конкурент на Portovesme, който беше представил мнение по дело C 38/B/04, изрази недоволство от новата мярка.
(15)
С писмо от 26 април 2006 г. Комисията уведоми Италия, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на промените и удължаването на срока на действие на специалния тарифен режим, въведен със Закон № 80/2005.
(16)
С писмо от 22 август 2006 г. Комисията поиска от Италия допълнително разяснение; Италия отговори с писмо от 28 септември 2006 г.
(17)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
(18)
Комисията получи мнения от заинтересовани страни, включително от получателите на мерките, от двамата конкуренти на Portovesme и Syndial и от един производител на възобновяема енергия. С писмо от 5 октомври 2006 г. Комисията препрати тези мнения на Италия, на която беше предоставена възможността да представи коментари. Коментарите на Италия бяха получени с писмо от 1 декември 2006 г.
(19)
Италия предостави допълнителна информация с писма от 16 април 2007 г., 10 май 2007 г., 14 май 2007 г. и 22 юни 2010 г.
1.3. Обхват на настоящото решение
(20)
Настоящото решение обхваща както тарифите, въведени с член 1 от Указа от 2004 г. за получатели, различни от Alcoa („тарифите от 2004 г.“), така и тези, въведени с член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 и впоследствие изложени в решенията, взети от Органа за електроенергия и газ (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas - наричан по-долу „AEEG“) („тарифите от 2005 г.“).
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
2.1. Оспорваните тарифи от 2004 г.
(21)
С член 1 от Указа от 2004 г. се разширява обхватът на „[тарифното] третиране, предвидено в член 2 от Указа на Министерството на промишлеността, търговията и занаятите от 19 декември 1995 г. [наричан по-долу „Указът за Alcoa“], към доставките на енергия, предназначени за производството и преработката на алуминий, олово, сребро и цинк, но само за съществуващите към датата на влизане в сила на настоящия указ структури, които се намират на островните територии, характеризиращи се с липсваща или недостатъчна междусистемна връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи.“
(22)
Това тарифно третиране е трябвало да бъде преходно: очаквало се е да приключи „при завършване или подобряване на връзките с националните електро и газоразпределителни мрежи“ и не по-късно от 30 юни 2007 г.
(23)
На практика Указът от 2004 г. разширява обхвата на преференциалната тарифа, която вече се прилага за производителя на алуминий Alcoa, към три енергоемки дружества в Сардиния: Portovesme, производител на цинк, сребро и олово (5); ILA, производител на продукти от преработен алуминий; и Eurallumina, производител на алуминий (6).
(24)
На регулаторно ниво тарифата е приложена с решения (delibere) на AEEG (Органът за електроенергия и газ).
(25)
Решение № 110/04 на AEEG предвижда преференциалните тарифи да се прилагат само ако процедурата по уведомяване е имала положителен резултат. Въпреки това, следвайки инструкциите от кабинета на министър-председателя, в които се посочва, че за Указа от 2004 г. не е било изпратено официално уведомление в съответствие с правилата за държавна помощ, а само е бил „представен“ на Комисията в рамките на „предварително запитване“ (indagine conoscitiva preliminare), AEEG привежда в действие Указа от 2004 г. с Решение № 148/04 (7).
(26)
Системата позволява на получателите да получават компенсаторни плащания при условията, определени в Указа за Alcoa. За дадено предприятие, обхванато от режима, компенсаторното плащане е равно на разликата между платената цена на дружеството, снабдяващо предприятието с електроенергия, и преференциална цена, определена от държавата, умножена по потреблението на електроенергия на предприятието. Използваният метод за изчисляване на преференциалната цена (или „преференциалната тарифа“) е посочен в Решение CIP № 15/1993. Цената подлежи на механизъм за индексиране на базата на изменението в разходите за производство на електроенергия в Италия („компонент Ct“). През 2004 г. преференциалната цена, прилагана за получателите от Сардиния, варира между 26 EUR и 35 EUR за MWh.
(27)
Административното управление на режима е възложено на Изравнителната каса на електроенергийния отрасъл (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). На практика тарифната система работи по следния начин: получателите изпращат на Изравнителната каса ежемесечни подробни данни за количествата електроенергия, които са употребили, и цените, които са платили на доставчиците. След това те получават от Изравнителната каса плащания, изчислени по гореспоменатия начин (9).
(28)
Средствата, необходими за финансиране на компенсаторните плащания, са събирани чрез парафискален налог върху всички италиански потребители на електроенергия чрез компонент А4 от стандартната тарифа за електроенергията (10).
(29)
Тарифният режим е трябвало да приключи на 30 юни 2007 г. Въпреки това прилагането му е преустановено по нареждане на AEEG малко след като Комисията откри официалната процедура по разследване през ноември 2004 г. (11)
(30)
Данните, предоставени от Италия, показват, че предприятията Portovesme и Eurallumina са получили субсидии за електроенергията, изразходвана между април и октомври 2004 г., а предприятието ILA е получило субсидии за електроенергията, изразходвана между април и септември 2004 г. Общият размер на плащанията, извършени от Изравнителната каса към тези три предприятия по режима, е посочен по-долу (в евро).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2. Оспорваните тарифи от 2005 г.
(31)
С член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 италианските власти разширяват „тарифното третиране, установено в Указа на Министерството на промишлеността, търговията и занаятите от 19 декември 1995 г. […] към доставчиците на електроенергия за производството и преработката на алуминий, олово, сребро и цинк, както и за цикъла за производство на хлор и сода каустик във връзка с цени, прилагани за подобни доставки на европейските пазари, но само по отношение на предприятията, които вече съществуват към датата на влизане в сила на настоящия указ, разположени в Сардиния и свързани към мрежата за високо напрежение. Това тарифно третиране подлежи на дългосрочни ангажименти, които следва да бъдат договорени между получателите, местните власти на Сардиния и съответните министерства.“
(32)
Така Закон № 80/2005 по същество въвежда отново тарифния режим, приложен през 2004 г., който разширява третирането на Alcoa към други енергоемки получатели в Сардиния. На практика законът се прилага само за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina, както и за предприятието Syndial, производител на хлор и сода каустик, което преди не се е ползвало от преференциални цени.
(33)
Следва да се отбележи, че от 2005 г. нататък преференциалната цена вече не се определя според историческата тарифа, която първоначално е установена в Указа за Alcoa от 1995 г., а се определя независимо от AEEG, така че да отговаря на средните цени за електроенергия, заплащани от конкурентите на получателите на европейския пазар (12). Цената подлежи на годишна актуализация: съгласно член 11, параграф 13 от закона „тарифните условия, посочени в член 11 (13) и член 12, се прилагат от 1 януари 2005 г. и се актуализират от AEEG, който всяка година следва да увеличава номиналните стойности на тарифите с 4 % или, ако последната стойност е по-висока, с процентното увеличение на средната цена на едро за електроенергия, регистрирана на главните европейски борси за електроенергия, най-вече тези във Франкфурт и Амстердам“. В Решение № 217/05 AEEG предоставя тълкувание на този механизъм за актуализация, което е по-благоприятно за получателите на помощта, тъй като постановява, че годишното увеличение на тарифата не може да надвишава 4 %.
(34)
В същото решение AEEG установява преференциалните цени, приложими за различните промишлени отрасли за 2005 г., както следва:
Промишлени отрасли, отговарящи на условията за преференциални тарифи
Преференциална цена
EUR/MWh
Преработка на алуминий
50
Олово и цинк
23
Производство на алуминий
27
Цикъл за производство на хлор
27
(35)
Както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. е трябвало да бъдат финансирани от парафискален налог, с който се таксуват всички крайни потребители на електроенергия чрез компонент A4 от стандартната тарифа за електроенергия. Управлението на финансовите потоци на системата отново е поверено на Изравнителната каса.
(36)
Правото за възползване от тарифата зависи от ангажимента на получателите да направят производствени инвестиции в Сардиния на базата на промишлени планове, които следва да бъдат представени на регионалните власти. Например, предприятието Portovesme пое ангажимент да инвестира в самопроизводството на електроенергия или да участва в изграждането на нови електроцентрали.
(37)
Италия изпрати уведомление относно член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС. Изплащането на тарифите от 2005 г. подлежи на разрешаването на тарифния режим от Комисията. Тарифите от 2005 г. впоследствие не са били приложени.
2.3. Производства пред националните съдилища
(38)
Solvay Chimica Italia и Solvay Chimica Bussi SpA, които се намират извън Сардиния и чиято дейност е свързана с цикъла за производство на хлор и сода каустик, сезират Регионалния административен съд на Ломбардия (14), като оспорват решенията на AEEG за прилагане на член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 на основанието, че те водят до предоставянето на неправомерни държавни помощи и че нарушават други разпоредби на италианското право (15). На 27 ноември 2006 г. съдът отлага производството в очакване на приключване на разследването относно наличието на държавна помощ, започнато от Комисията по дело C 13/06.
2.4. Комбинация с предишна несъвместима помощ - Deggendorf
(39)
След откриването на производството Италия посочи, че предприятието Eurallumina не е възстановило несъвместимата помощ, която е предмет на дело C 80/01 (помощ за производството на диалуминиев триоксид) (16), но че според дружеството регионалните власти на Сардиния са издали нареждане за възстановяване във връзка с тази мярка на 8 май 2006 г.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА, ПРЕДВИДЕНА В ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(40)
Комисията реши да открие официалната процедура по разследване поради следните основания.
3.1. Дело C 38/B/04
(41)
В решението си за откриване на официалната процедура по разследване (17) Комисията разгледа възможността тарифите от 2004 г. за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina да не представляват държавна помощ въз основа на това, че са подобни на преференциалната тарифа, предоставена на Alcoa през 1996 г., за която Комисията в решението си от 4 декември 1996 г. (наричано по-долу „Решението Alumix“) (18) е установила, че не представлява държавна помощ.
(42)
Комисията отбеляза, че новата тарифа изглежда различна от тарифата Alumix, тъй като последната е била предоставена пряко от ENEL, италианския монополен доставчик на електроенергия, докато новата тарифа включва избирателна намеса на държавата за компенсиране на разликата между пазарната цена, договорена от получателите на помощта с техните доставчици на електроенергия, и преференциалната цена, определена през 1996 г. Комисията заключи, че Указът от 2004 г. не просто разширява към нови получатели обхвата на съществуваща мярка, която не представлява държавна помощ, а по-скоро въвежда нов режим в полза на трите разглеждани предприятия с финансов механизъм, който е много различен от тарифата Alumix.
(43)
В решението за откриване на официалната процедура по разследване тарифите, въведени с Указа от 2004 г., бяха класифицирани като оперативна помощ и бе оценено дали тази помощ би могла да бъде разрешена въз основа на Насоките за национална регионална помощ (наричани по-долу „Насоките за регионална помощ“) (19), предвид факта, че до края на 2006 г. Сардиния е била подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а). Комисията изрази съмнения дали помощта би могла да бъде разрешена на това основание, като се има предвид, че такъв вид ad hoc помощ, предоставена на ограничен брой предприятия, изглежда не насърчава регионалното развитие.
(44)
Комисията изрази също така опасения, че мярката е можела да доведе до намаляване на данъчната ставка, приложима към електроенергията. Всяко такова намаляване би трябвало да има за правно основание Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (20).
3.2. Дело C 13/06
(45)
В решението си от 27 април 2006 г. за откриване на официалната процедура по разследване Комисията определя тарифния режим от 2005 г. като нова оперативна помощ.
(46)
Комисията разгледа дали преференциалната тарифа би могла да бъде разрешена като регионална оперативна помощ въз основа на Насоките за регионална помощ предвид факта, че до края на 2006 г. Сардиния е трябвало да бъде подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(47)
Въпреки настояването на италианските власти, че високите цени на електроенергията в Сардиния пречат на развитието на острова, Комисията смята, че Италия не е доказала, че цените в Сардиния са значително по-високи, независимо дали като средна величина, или по-конкретно за енергоемките потребители (21). Комисията изтъкна, че производственият свръхкапацитет, съществуващ при производството на електроенергия в Сардиния, би могъл само да доведе до насърчаване на производителите на електроенергия да продават електроенергия на възможно най-ниска цена до момента на завършването на проектите за междусистемни връзки, даващи им възможност да изнасят електроенергия от Сардиния, което е било планирано за 2010 г.
(48)
Освен това Италия не обяснява защо по-високите цени следва да се считат за неблагоприятен регионален фактор, нито защо въпросната тарифа би допринесла за регионалното развитие. Поради това Комисията изрази съмнения по отношение на необходимостта от помощта.
(49)
Комисията също така изрази съмнения дали такъв вид ad hoc помощ е пропорционална на отрицателните регионални фактори, по-специално като се има предвид използваният метод за изчисляване на преференциалната цена, който няма никаква връзка с прилаганите в останалата част на Италия цени, а се основава на средните цени в Европа за енергоемките потребители.
(50)
Комисията отбеляза, че продължителността на мярката надвишава пет години, какъвто обикновено е максималният период, за който регионалната оперативна помощ би била разрешена, и че помощта не е постепенно намаляваща в реално изражение, тъй като повишаването на тарифата е ограничено до 4 %.
(51)
По отношение на периода, обхванат от Насоките за национална регионална помощ за 2007-2013 г. (22), Комисията установи, че Сардиния ще престане да отговаря на условията за ползване на помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, и по-конкретно за оперативна помощ. Насоките предвиждат възможност за преходен период от две години за линейното постепенно премахване на съществуващите режими за оперативна помощ, но не изглежда уместно да се позволи да бъде въведена нова оперативна помощ за няколко месеца, която после постепенно да бъде премахната, най-вече предвид изразените съмнения и нарушаващия конкуренцията характер на помощта.
(52)
В заключение Комисията изрази съмнение дали предоставената преференциална тарифа на предприятията Portovesme, ILA, Eurallumina и Syndial би могла да бъде разрешена като регионална помощ или на някакви други основания, които във всеки случай Италия не е посочила.
(53)
По отношение на Eurallumina, Комисията отбеляза, че дружеството все още не е възстановило неправомерната и несъвместима държавна помощ, която е получило (23), както и че съгласно правилото в решението Deggendorf (24), то следователно не би могло да получава помощ при която и да било нова мярка.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. Дело C 38/B/04
(54)
В отговор на поканата на Комисията за представяне на мнения по решението от 2004 г. за започване на задълбочено разследване бяха получени мнения от първоначалния жалбоподател, няколко от получателите (Portovesme, Eurallumina и Alcoa) и други заинтересовани страни. В настоящия текст са обобщени само мненията, свързани с преференциалната тарифа за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina. Мненията на Alcoa не са включени, тъй като те са обстойно разгледани в окончателното решение, конкретно свързано с това дружество (25).
4.1.1. Мнение на Portovesme
(55)
Според предприятието Portovesme преференциалната тарифа е целяла да облекчи пазарната неефективност, а именно неспособността на наскоро либерализирания пазар на електроенергия в Сардиния да доставя електроенергия на конкурентни цени, поради значителната пазарна сила на историческите оператори. Portovesme твърди, че ENEL и Endesa (чиито активи за производство на електроенергия в Сардиния впоследствие са продадени на E.ON) са образували дуопол и изкуствено са поддържали цените на електроенергията в Сардиния на нивото на средните италиански цени, докато реално цените в Сардиния трябва да са много по-ниски, особено за големите потребители на електроенергия, като се има предвид свръхкапацитетът за производство на електроенергия, който би трябвало да насърчава производителите да продават на конкурентни цени.
(56)
Portovesme твърди, че съответната преференциална цена отговаря на цената, която дружеството би получило при нормални пазарни условия, т.е. ако пазарът на електроенергия функционира правилно.
(57)
Според Portovesme компенсаторните плащания, получени от Изравнителната каса (в размер на 37 EUR на MWh), привеждат цената, изплатена от Portovesme, на нивото на цените за електроенергия, плащани от неговите конкуренти, и не нарушават конкуренцията, тъй като всички производители на цинк от ЕС са платили еквивалентни цени и мярката просто компенсира неблагоприятната конкурентна позиция на дружеството, дължаща се на структурните проблеми в Сардиния (които включват липсата на природен газ).
(58)
Металите като цинк, алуминий и олово са стоки, за които има една световна цена, установена на Лондонската борса за метали. Разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени. По-специално производството на цинк на предприятието Portovesme е прекалено малко (по-малко от 1 % от световното производство), за да може да повлияе на световната цена.
(59)
Без тарифата предприятието Portovesme ще трябва да затвори завода си, като това затваряне няма да е в полза на другите производители на цинк от ЕС, които няма да са в състояние да увеличат производителността, а недостигът ще трябва да се запълни с внос от трети страни. Portovesme стига до заключението, че преференциалната тарифа не е засегнала конкуренцията или търговията в ЕС.
(60)
Освен това според Portovesme компенсаторните плащания от Изравнителната каса не са включвали държавни ресурси, тъй като Изравнителната каса просто преразпределя частните средства, които са получени от крайните потребители на електроенергия.
(61)
Portovesme посочва, че потреблението на електроенергия от енергоемките промишлени отрасли е от значение за гарантирането на сигурността и непрекъснатостта на доставките в Сардиния и за избягването на недостиг в производството на електроенергия, който би довел до по-високи разходи за електроенергия на крайните потребители.
(62)
В заключение дружеството посочва, че ако е задължено да затвори завода си, последствията за производствената база на Сардиния ще са много сериозни, тъй като 790 преки и 500 косвени работни места ще бъдат загубени.
4.1.2. Мнение на Eurallumina
(63)
Предприятието Eurallumina твърди, че разходите за производство на диалуминиев триоксид в Европа са по-високи, отколкото в други региони на света, главно заради по-високите цени на електроенергията и горивата, както и заради разходите за транспортиране на боксит (26). По-високите разходи не могат да бъдат компенсирани от по-високи цени, тъй като цената на диалуминиевия триоксид е установена на Лондонската борса за метали и отделните производители не могат да оказват въздействие върху нея. Следователно европейското производство на диалуминиев триоксид е в конкурентно неизгодно положение спрямо останалия свят.
(64)
Освен общите проблеми, оказващи влияние върху европейските преработвателни предприятия за диалуминиев триоксид, Eurallumina също така посочва специфичните проблеми в Сардиния, които не позволяват на местните промишлени отрасли да се възползват от предимствата на либерализирането на пазара на електроенергия, най-вече пазарната сила на историческите оператори (вж. мнението на Portovesme в съображение 55 по-горе). Eurallumina също така твърди, че липсата на природен газ е в ущърб на производството на диалуминиев триоксид в Сардиния, тъй като огромните количества пара, необходими за процеса, трябва да се набавят чрез по-скъпия мазут.
(65)
Според Eurallumina след либерализацията пазарната сила на производителите на електроенергия в Сардиния е довела до увеличаване на цените на електроенергията: без тарифата Eurallumina ще трябва да плаща 65,95 EUR за MWh за доставките на електроенергия спрямо 44 EUR за MWh, които е плащала преди либерализацията. Тарифата от 2004 г. снижава цената до 35 EUR за MWh.
(66)
Както Portovesme, Eurallumina твърди, че ако бъде принудена да прекрати своята дейност, другите производители на диалуминиев триоксид в ЕС няма да могат да се намесят, тъй като те вече работят при максимален капацитет, а недостигът ще трябва да се запълни с внос от трети страни. Затварянето ще доведе до загуба на 400 преки и 250 косвени работни места (27). Като се има предвид, че дружеството е единственият доставчик на диалуминиев триоксид за топилната пещ на Alcoa, Eurallumina счита, че затварянето на завода за диалуминиев триоксид може да застраши животоспособността на Alcoa в Сардиния.
(67)
Eurallumina стига до извода, че тарифата, въведена с Указа от 2004 г., е необходима с оглед развитието на новата инфраструктура, която ще отстрани основните фактори на конкурентното неизгодно положение, оказващо влияние върху промишления отрасъл на Сардиния.
4.1.3. Мнения на други заинтересовани страни
(68)
Един от конкурентите на Portovesme - същото дружество, което първоначално представи случая на вниманието на Комисията - отново писа на Комисията след откриването на официалната процедура по разследване. Това дружество представи анализ на преференциалната тарифа от 2004 г., в който се стига до заключението, че тарифата представлява неправомерна държавна помощ. Оспорваният тарифен режим е съвсем различен от тарифата Alumix, предоставена на Alcoa: не е възможно да се твърди, че той не представлява държавна помощ. Помощта трябва да се разглежда като несъвместима с общия пазар, тъй като не може да се одобри нито като регионална оперативна помощ, нито като помощ за преструктуриране.
(69)
Предприятията Solvay Chimica Italia и Solvay Chimica Bussi, чиято дейност е свързана с промишления отрасъл за производство на хлор и сода каустик, представиха мненията си за тарифите от 2004 г. през юли 2005 г. след изтичането на едномесечния краен срок за представяне на мнения в отговор на решението за откриване на официалната процедура по разследване. Въпреки забавянето, тези дружества помолиха да бъдат разглеждани като заинтересовани страни. В своите мнения те посочват, че тарифите от 2004 г. и 2005 г. представляват неправомерна и несъвместима държавна помощ.
4.1.4. Мнение на Италия
(70)
Италия изрази твърдение, че пазарът за електроенергия в ЕС все още не е напълно конкурентен, както Комисията сама е признала в четвъртия си Годишен доклад за изграждането на вътрешния пазар за газ и електроенергия (28). Предприятията, по-конкретно тези с голямо потребление на електроенергия, не са в състояние свободно да избират доставчиците си на електроенергия при сравними условия в отделните държави-членки. Тези трудности не са свързани с предприемаческата политика на самите предприятия, а са резултат от структурните недостатъци на енергийните пазари. Настоящата ситуация на енергийния пазар на ЕС оказва отрицателно въздействие върху свободната конкуренция на продуктовите пазари на енергоемките потребители.
(71)
В Италия въпреки либерализирането на отрасъла съществуват специфични структурни недостатъци като например липсата на междусистемна връзка между различните части на националните мрежи и концентрирана пазарна структура. При тези обстоятелства либерализацията не е довела до по-добри цени за енергоемките потребители. Проблемите са особено остри в Сардиния, където междусистемната връзка е ограничена.
(72)
Ето защо Италия твърди, че специален тарифен режим, отразяващ профила на търсенето, следва да се счита за оправдан като регулаторна мярка, симулираща механизмите, които би трябвало да са налице при един напълно конкурентен пазар. Мярката е възстановила равенството на условията между енергоемките потребители, които функционират в различните държави-членки, като е премахнала неблагоприятните географски фактори, които засягат предприятията, разположени в Сардиния. В режима са предвидени очакваните последици от процеса на либерализация. Според Италия подобни мерки са приложени в други държави-членки, в които енергоемките потребители са били облагодетелствани в резултат на регламентирани тарифи за електроенергия.
(73)
Според Италия Указът от 2004 г. е целял постигането на две допълнителни цели: да се насърчи заетостта в Сардиния, където е съсредоточен металургичният отрасъл, и да се поддържа достатъчно добро равнище на търсенето на производство на електроенергия в Сардиния, която е страда от свръхкапацитет.
(74)
Италия твърди, че новият тарифен режим е de facto равностоен на тарифата Alumix, за която Комисията е установила, че не представлява държавна помощ. Разликите между стария и новия режим се дължат единствено на новата „тарифна структура“, изисквана след въвеждането на либерализирания енергиен пазар.
(75)
Италия изрази мнение, че тарифният режим не представлява държавна помощ. По отношение на използването на държавни ресурси тарифната система е напълно сравнима със системата, разглеждана в делото Preussen-Elektra, в което Съдът постановява, че не е налице използване на държавни ресурси (29). Изравнителната каса е техническият счетоводен орган на системата и не може свободно да разполага с финансовите средства, които управлява. Фактът, че AEEG и Министерството на финансите са упражнявали известен контрол върху нейните дейности не означава обаче, че държавата е можела свободно да разполага с тези средства. Следователно, според Италия, ресурсите, използвани за финансирането на тарифните механизми, са изцяло частни средства.
(76)
Италия също така заяви, че тарифата не оказва въздействие върху търговията в рамките на Съюза и не би могла да наруши конкуренцията, поради причини, свързани с наличието на световна цена за продуктите, които представляват стоки (вж. мнението на Portovesme, съображение 55). Освен това, както производството на ЕС, така и производството на Италия не е успяло да върви в крак с нарастващото търсене на съответните метали. През 2005 г. националното производство е покривало едва 12 % от търсенето на алуминий в Италия, 55 % от търсенето на цинк в Италия и 80 % от търсенето на олово в Италия. Съществувал е нарастващ дефицит в производството на тези метали в ЕС и в Италия, като търсенето е било задоволявано във все по-голяма степен чрез внос от трети държави. Ако италианският металургичен отрасъл изчезне, нито един нов участник на пазара на ЕС не би могъл да замени загубения капацитет в Италия, тъй като производствените съоръжения на ЕС вече работят с пълен капацитет и нито един новодошъл или вече установил се производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за наличието на електроенергия на разумни цени в дългосрочен план са несигурни. Поради това поддържането в Италия на тези производствени възможности не би могло да навреди на конкурентите. Тъй като преференциалната тарифа не е била по-ниска от средните цени на електроенергията, плащани от конкурентите на дружествата, тя не е насърчавала износа от Сардиния към други държави-членки.
(77)
Италия заяви, че дори ако Комисията заключи, че мярката наистина е държавна помощ, тарифата може да се счита за съвместима с вътрешния пазар на основание, че тя е регионална оперативна помощ, която е допустима в Сардиния въз основа на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(78)
Според Италия недостатъците на електроенергийния пазар на Сардиния (концентрация на пазара, лоша междусистемна връзка, свръхкапацитет в производството на електроенергия) и липсата на достъп до газопреносна инфраструктура представляват неблагоприятен регионален фактор и тарифата е целяла да облекчи последиците от него.
(79)
Цените на електроенергията в Италия са били с 38 % по-високи от средните за ЕС за енергоемки потребители. Това е създало проблем по отношение на конкурентоспособността, който е бил изострен в Сардиния от недостатъците на местния пазар на електроенергия и липсата на достъп до газопреносната мрежа.
(80)
Италия твърди, че мярката е допринесла за регионалното развитие, тъй като металургичният отрасъл значително е допринесъл за икономиката и заетостта в Сардиния: металургичният отрасъл съставлява 12 % от заетата работна ръка и 12,2 % от регионалния БНП в производствения сектор. Тарифата е оказала положително влияние върху заетостта и върху запазването на социалната и икономическата обстановка на острова.
(81)
Според Италия тарифата е пропорционална на неблагоприятните фактори, на които са изложени получателите, тъй като тя само е изравнила цените на електроенергията, заплащани от производители от Сардиния, спрямо средните цени, заплащани от техните конкуренти от ЕС.
(82)
Тарифата също така е с кратковременен и преходен характер, тъй като прилагането ѝ е предвидено да приключи със завършването на инфраструктурните проекти, насочени към подобряване на междусистемната връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи (новия междусистемен електропровод SAPEI и газопровода GALSI) (30).
(83)
Според Италия мярката също е постепенно намаляваща, тъй като преференциалната цена е била индексирана на основата на промените в цените на горивата и само би могла да бъде увеличавана или да остане непроменена.
4.2. Дело C 13/06
4.2.1. Мнение на Portovesme
(84)
Portovesme счете, че тарифите от 2005 г. не нарушават конкуренцията, че те са необходими, за да се гарантира оцеляването на съответните промишлени отрасли и че биха могли да се считат за съвместими като регионална помощ. Доводите на дружеството са подобни на тези, изложени от Италия, на които може да се направи позоваване (вж. съображения 87-104).
4.2.2. Мнение на Eurallumina
(85)
Eurallumina също счете, че тарифите от 2005 г. не нарушават конкуренцията, че те са необходими, за да се гарантира оцеляването на съответните промишлени отрасли и че биха могли да се считат за съвместими като регионална помощ. Доводите на дружеството са подобни на тези, изложени от Италия, на които може да се направи позоваване.
4.2.3. Мнения на други заинтересовани страни
(86)
Двамата конкуренти на предприятията Portovesme и Syndial, които бяха представили мнения по дело C 38/B/04, представиха мнения и по това дело. И двамата заявиха, че оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която следва да се счита за несъвместима с вътрешния пазар.
4.2.4. Мнение на Италия
(87)
Италия твърди, че тарифите от 2005 г. са много различни от тарифите, приложени през 2004 г., тъй като сега те отговарят на изискванията на Насоките за регионална помощ.
(88)
Според Италия въз основа на повърхностна оценка тарифите може да се класифицират като оперативна помощ, но реално те са част от поредица от мерки, предвидени в полза на регионалното развитие в Сардиния. По-специално, Италия насочва вниманието към близката връзка между тарифите и ангажимента за извършване на дългосрочни инвестиции, който се изисква да бъде поет от получателите на помощта. Според Италия клаузата за временно преустановяване, съгласно която изпълнението на мярката подлежи на разрешение от Комисията, свидетелства за нейния характер на регионална помощ.
(89)
Меморандумът за разбирателство (protocollo d’intesa), подписан от регионалните власти и получателите на помощта, е съществената част от тази стратегия. Той включва следното:
a)
производствени инвестиции, описани в промишлените планове, представени от получателите;
б)
ускореното упълномощаване на инфраструктура за междусистемна връзка между енергийни системи, която да позволява на получателите да получават енергия на конкурентни цени (газопроводът GALSI и междусистемния електропровод SAPEI);
в)
присъждането на интегрирана концесия за експлоатацията на каменовъглената мина в областта Sulcis и изграждането/експлоатацията на нова електроцентрала, работеща на въглища и предназначена за доставяне на електроенергия на получателите; и
г)
преференциални тарифи.
(90)
Италия твърди, че тарифите следва да се разглеждат като политически инструмент, който има за цел да предпази секторите, застрашени от високи цени на електроенергията, които в противен случай ще трябва да се преместят извън Италия и Европа с оглед на агресивната конкуренция от дружества извън ЕС с по-ниски производствени разходи. Тарифите следва да се прилагат до завършването на планираната инфраструктура и постигането на конкурентен вътрешен пазар на електроенергия. Мярката е в съответствие със същността на регионалните помощи, тъй като насърчава икономическото развитие и заетостта на остров, където енергоемкото производство е в конкурентно неизгодно положение не само заради несъвършеното състояние на либерализацията на пазара на електроенергия, но също и заради изключителните инфраструктурни недостатъци в Сардиния по отношение на междусистемната връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи.
(91)
В подкрепа на този интегриран подход Италия цитира Първия доклад на Групата на високо равнище за конкурентоспособност, енергия и околна среда (31), в който се установява, че процесът на либерализация в енергийния сектор не е довел до задоволителни резултати, че е необходима по-добра междусистемна връзка и че е желателно да се сключат дългосрочни договори с предвидими цени или партньорства между клиентите и доставчиците на електроенергия. Италия твърди, че мерките, планирани за Сардиния, отбелязват напредък в това направление, но че са необходими също така и краткосрочни мерки като тарифите, за да се запази конкурентоспособността на промишления отрасъл на Сардиния и да се гарантира оцеляването му, докато се направят планираните инвестиции и се решат структурните проблеми.
(92)
Италия твърди, че не е възможно да се сравняват цените за електроенергия, платени от получателите на помощта в Сардиния, със средните цени за електроенергия, платени от сходни предприятия от италианския полуостров, тъй като енергоемките предприятия са закупували електроенергия чрез двустранни договори, които не са били обществено достояние. Според Италия Комисията е сбъркала при извършването на сравнение, базирано на цените, регистрирани на енергийните борси, тъй като само минимална част от доставките на електроенергия на тези предприятия са получени от борсите.
(93)
Според Италия цените, договорени с двустранни договори, ще бъдат благоприятни за потребителите, само ако потребителите могат свободно да избират доставчиците и източника на електроенергия, произведена с конкурентни технологии. Това не е възможно в Сардиния, където централите за производство на електроенергия не могат да произвеждат евтина електроенергия заради липсата на достъп до природен газ. Освен това ограничената междусистемна връзка между енергийните системи обезкуражава новите инвестиции в съвременно производство на електроенергия, което прави изнасянето на електроенергия невъзможно. Друг фактор е пазарната концентрация и ролята на историческите оператори.
(94)
При тези обстоятелства, според Италия, е разумно да се прилагат тарифи, които стабилизират цените на електроенергията, докато не се постигне по-ефективна конкуренция на електроенергийния пазар. Италия отново посочи, че преференциалните тарифи симулират механизма на изцяло конкурентен пазар.
(95)
По отношение на производствения свръхкапацитет на електроенергия, който беше причината Комисията да се съмнява, че цените на електроенергията в Сардиния са по-високи от тези на италианския полуостров (тъй като свръхкапацитетът по-скоро следва да насърчава производителите на електроенергия да продават на конкурентни цени на големите консуматори - вж. съображение 47), Италия представи следните доводи. Свръхкапацитетът на мощностите за производство на електроенергия в Сардиния не може да доведе до по-ниски цени за потребителите, тъй като в този специфичен случай свръхкапацитетът е резултат от ограничената междусистемна връзка което налага установяването на много голям резерв от мощности, за да се обезпечи непрекъснатостта на доставките на електроенергия на острова (32). Тъй като този резерв при всички случаи е изплатен чрез налози върху всички крайни потребители на електроенергия, доставчиците на електроенергия нямат интерес да продават произведената с тази резервна мощност електроенергия на по-конкурентни цени.
(96)
Според Италия мярката е пропорционална, тъй като цената, фиксирана от AEEG за 2005 г. (вж. съображение 34 по-горе) отговаря на средната цена, плащана в ЕС от конкурентите на получателите и изчислена обективно от регулатора. Италия също така посочва, че в държавите-членки с регулирани тарифи големите промишлени потребители са плащали цени от порядъка на 25 EUR за MWh за доставките на електроенергия през 2005 г.
(97)
Следователно Италия оспорва данните, представени от жалбоподателите, които според нея са методологично погрешни, тъй като надценяват средните цени на електроенергията, плащани от конкурентите на получателите в ЕС.
(98)
Според Италия срокът на режима от шест години вместо пет години е оправдан от необходимостта да се изчака завършването на енергийната инфраструктура.
(99)
Италия също така твърди, че изискването за постепенно намаляване е спазено: тарифите са постепенно намаляващи, тъй като са адаптирани въз основа на средната стойност на промените на амстердамската и франкфуртската енергийна борса и могат само да се увеличават, но не и да намаляват.
(100)
Тарифите се определят според промените в цените на енергийните борси, тъй като според Италия това е обективен критерий, който достатъчно добре характеризира тенденциите в цените на електроенергията. Въпреки това Италия твърди, че реалните увеличения на цените за енергоемки потребители от ЕС обикновено са много по-ниски от увеличенията, регистрирани на борсите, тъй като тези потребители плащат цени, договорени с двустранни договори или установени от държавата, когато става дума за регулирани тарифи, и за тези цени е по-малко вероятно да се променят.
(101)
Италия стига до заключението, че годишното увеличение от 4 %, приложено за тарифите в Сардиния, отговаря на увеличенията в цените на електроенергията, приложени за преките им конкуренти от ЕС.
(102)
Италия насочва вниманието към съществуването в ЕС на мерки, които имат въздействие, еквивалентно на оспорваните преференциални тарифи, и твърди, че всички те трябва да се оценяват по един и същ начин, независимо от формата им, тъй като общата им цел е да се гарантира оцеляването на енергоемките промишлени отрасли в ЕС и да се предотврати тяхното преместване извън националната територия.
(103)
Въпреки че от 2007 г. насам Сардиния не би могла да се ползва повече от регионална оперативна помощ, Италия твърди, че в Насоките за регионална помощ е предвидена разпоредба за постепенно премахване на режимите, съществуващи по времето, когато регионът е престанал да отговаря на условията за дерогация, предвидени в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Следователно Комисията все още е била в позиция да разреши мярката съгласно Насоките за регионална помощ от 2007 г. Във всеки случай Италия заявява, че оспорваната мярка не следва да се разглежда като обикновена оперативна помощ.
(104)
Италия отново заяви, че тарифите не засягат търговията между държавите-членки въз основа на вече изложените в съображение 76 доводи по отношение на алуминия, цинка и оловото. Според Италия същата логика важи и за химическия промишлен отрасъл. Италия изтъкна, че през 2003 г. вносът на химически продукти в Италия е надвишавал износа, а производството на ЕС и производството на Италия рязко са спаднали от 2001 г. насам. По-специално по отношение на производството на PVC, което е основното приложение на хлора, Италия подчерта наличието на производствен дефицит в страната: през 2002 г. само 470 000 тона PVC са били произведени в Италия, докато потреблението е било 970 000 тона.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
5.1. Наличие на държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(105)
По смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС една мярка представлява държавна помощ, ако отговаря едновременно на всички следни условия: мярката a) предоставя икономическо предимство на получателя; б) се предоставя от държавата или чрез държавни ресурси; в) е избирателна; и г) засяга търговията между държавите-членки и е в състояние да наруши конкуренцията в рамките на ЕС.
5.1.1. Наличие на предимство
(106)
Съгласно тарифните режими от 2004 г. и 2005 г. държавата се намесва, за да субсидира цената на електроенергията, договорена от получателите и техните доставчици. Например, през 2004 г. въз основа на действащите по това време двустранни договори за доставка и при липсата на компенсаторни плащания, предприятието Portovesme би трябвало да плати 63 EUR за MWh (33), а предприятието Eurallumina - 65,95 EUR. Тези данни бяха предоставени от Италия и от самите получатели и поради това не се оспорват.
(107)
През 2005 г. според данните, предоставени от Италия, цената на електроенергията, договорена от Syndial с неговия доставчик надвишава 60 EUR за MWh, докато тарифата би я свалила на 27 EUR за MWh. Логическата обосновка на двете мерки е, че държавата ще възстанови на получателите допълнителните разходи, които са понесли за купуването на електроенергия в Сардиния, в сравнение със средните цени, плащани от техните конкуренти в ЕС.
(108)
Portovesme твърди, че преференциалната цена отговаря на цената, която би преобладавала на един напълно конкурентен пазар и следователно не предоставя предимство. Комисията вече отхвърли този довод в делото Alcoa, което се отнасяше до идентични на практика тарифи. При оценяване наличието на предимство, нито съдилищата на Съюза, нито Комисията някога са взимали предвид условията, които биха преобладавали на един хипотетичен, по-ефективно функциониращ пазар. Референтната рамка винаги са били условията, преобладаващи на съответните реални пазари (34).
(109)
Този довод също така предполага, че при неправилно функциониране на пазара, би било оправдано дадена държава-членка да определя цени, симулиращи условията на ефективна конкуренция (вж. коментара на Италия в съображение 72 по-горе).
(110)
Подобна логика не може да бъде приета, тъй като противоречи на принципа, установен в съдебната практика на ЕС, според който „обстоятелството, че една държава-членка се опитва да доближи чрез едностранни мерки условията на конкуренцията, съществуващи в даден икономически отрасъл, до условията, които преобладават в други държави-членки, не следва да отнема характера на помощи на тези мерки“ (35). Комисията счита, че същият принцип се прилага към случаи, в които дадена държава-членка се опитва да доближи условията на конкуренцията до условията, които биха преобладавали на един напълно конкурентен пазар.
(111)
Освен това, ако се приеме този довод, то отпуснатата от държава-членка субсидия за запълване на разликата между дадена свободно договорена цена от двама пазарни оператори и дадена теоретичната цена, върху която те биха се споразумели при условията на пълна конкуренция, не би представлявала държавна помощ, което би обезсмислило основната цел на контрола на държавната помощ.
(112)
Италия твърди, че тези тарифи са идентични на тарифата Alumix, за която Комисията е установила, че не представлява държавна помощ (вж. съображение 74 по-горе) и по същия начин следва да се счита, че те не представляват държавна помощ.
(113)
Комисията подчертава, че ситуацията, относно която Комисията е взела позиция в делото Alumix е била много различна. В делото Alumix тарифата е била предоставена от ENEL, който тогава е бил публичен доставчик на електроенергия с монополен дял на един все още нелиберализиран енергиен пазар (36). В тази ситуация Комисията е трябвало да провери дали дружеството ENEL е продавало на изкуствено ниска цена или е имало поведение на рационален оператор в условията на пазарна икономика. Поради монопола, който дружеството ENEL е имало над производството и доставката на електроенергия, Комисията не е разполагала с конкурентна пазарна цена, с която да направи сравнение, за да прецени дали е имало наличие на предимство или не. Ето защо тя е разработила метод, чрез който да определи най-ниската теоретична пазарна цена, на която един разумен доставчик би искал да продава на „най-добрия си клиент“.
(114)
Въпреки това, този метод не може да се прилага в случаите, когато цените се договарят от крайните потребители с доставчиците на електроенергия на един либерализиран пазар и се субсидират с ex post компенсаторни плащания. Следователно анализът в решението Alumix и констатациите на Комисията по това дело са очевидно неуместни в настоящия случай. Това беше подкрепено от Решението на Първоинстанционния съд, който потвърди решението за откриване на официална процедура по разследване в делото Alcoa (37) (точка 132 от решението).
(115)
В настоящия случай принципът за оператор в условия на пазарна икономика не е приложим. Случаят би трябвало да бъде оценен с оглед на критерия за оператор в условията на пазарна икономика, ако държавата е продавала електроенергия на съответните дружества пряко или чрез държавно дружество, както е бил случаят с Alumix. Но в настоящия случай електроенергията се доставя от частни дружества. Поради това не е необходимо, за разлика от делото Alumix, да се провери дали поведението на държавата е сравнимо с това на рационален пазарен оператор.
(116)
Трябва да се заключи, че системите за компенсаторни плащания от 2004 г. и 2005 г. облекчават разходите, дължими по договорите за доставка, сключени от получателите, които принципно биха утежнили бюджета на дружествата. Следователно, съгласно утвърдената съдебна практика, оспорваната мярка предоставя икономическо предимство на получателите (38).
5.1.2. Избирателен характер
(117)
Тъй като преференциалните тарифи за електроенергия в Италия се предоставят изключително на предприятия, експлоатиращи съществуващи производствени съоръжения, разположени в Сардиния, и принадлежащи към ограничен списък на промишлени отрасли, определени в законодателни и регулаторни инструменти, които съставляват правната основа на мерките, предоставяното от тях предимство е избирателно.
5.1.3. Държавни ресурси и отговорност на държавата
(118)
Съгласно установената съдебна практика дадено предимство представлява държавна помощ съгласно обхвата на член 87, параграф 1 от ДФЕС, само ако е пряко или косвено предоставено чрез държавни ресурси (39) и може да се вмени на държавата (40).
(119)
Както беше обяснено в съображение 28, разглежданите компенсаторни плащания се финансират от парафискален налог, събиран от Изравнителната каса чрез компонент A4 от тарифата за електроенергия. Този налог е задължителен, тъй като е наложен с решения на AEEG, изпълняващи националното законодателство. Изравнителната каса е публичен орган, установен със закон, който изпълнява функциите си съгласно точни инструкции, определени в решенията на AEEG.
(120)
Също съгласно установената съдебна практика приходът от налога, който е задължителен съгласно националното законодателство и се изплаща на създаден със закон орган, представлява държавен ресурс по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, когато е предназначен за финансирането на мярка, отговаряща на останалите критерии, посочени в същия член (41).
(121)
Италия се позовава на решението на Съда по делото PreussenElektra (42), за да докаже тезата си, че въпросната мярка не е финансирана с държавни ресурси. Италия твърди, че необходимите средства за финансирането на тарифата са били осигурени от частни лица (потребителите на електроенергия) на частни лица (получателите), както и че ролята на държавата е ограничена до приемането на закон, налагащ плащането на изискваните суми, без да се предоставя дискреционна власт за разполагане със средствата, освен ако не е за прилагане на законно предвидения режим. По-конкретно, според Италия и някои от получателите Изравнителната каса не може да упражнява контрол върху средствата и е само счетоводен посредник.
(122)
В делото PreussenElektra Съдът постанови, че задължението, наложено на частните електроразпределителни дружества да закупуват електроенергия, произведена от възобновяеми източници на енергия, на минимални цени, по-високи от реалната икономическа стойност на този вид енергия, не представлява държавна помощ, тъй като мярката не включва пряко или косвено прехвърляне на държавни ресурси.
(123)
Комисията изтъква, че в делото PreussenElektra необходимите ресурси за финансирането на мярката са били пряко предоставени от електроразпределителните дружества на производителите на енергия от възобновяеми източници, без да се преминава през публичен орган. При тази система сумите, които се прехвърлят, никога не биха могли да бъдат на разположение на органите на държавата-членка. В разглеждания случай обаче средствата преминават през публичен орган - Изравнителната каса, преди да бъдат изплатени на крайния получател. Поради това делото PreussenElektra разглежда различни фактически обстоятелства и не е приложимо в настоящия случай.
(124)
Решението по делото Pearle (43) не може да помогне нито на Италия, нито на получателите. В делото Pearle Съдът установи, че при някои определени условия приходът от налог, преминаващ през публичен орган, не представлява държавни ресурси. В това дело мерките са били изцяло финансирани от производителите от определен отрасъл единствено по тяхна собствена инициатива. Средствата са били събирани чрез парафискален налог, който преминава през публичен орган, който в нито един момент не е можел да разполага с тях свободно. Освен това страните, които са плащали налога, са били тези, които са се ползвали от мярката.
(125)
Италия твърди, че Изравнителната каса не разполага с дискреционна власт по отношение на изразходването на средствата, които са определени за финансирането на тарифите и те в нито един момент не попадат в „периметъра на публичните финанси“. Следователно държавата не може свободно да разполага с тези средства и следователно те не представляват държавни ресурси.
(126)
Като предварителна забележка следва да се подчертае, че макар и някои от критериите от делото Pearle да могат субективно да се считат за по-важни от други, нито един от тях не може да се счита за „основен критерий“ по това дело. Изброените в съдебното решение критерии са кумулативни. Това е и тълкуването на Първоинстанционния съд в решението по делото Earl Salvat, където той разглежда оспорвания в това дело парафискален налог спрямо всеки един от критериите по делото Pearle (44).
(127)
Преди да разгледа ролята на Изравнителната каса, Комисията провери дали някои от останалите изброени в делото Pearle критерии са изпълнени. Ясно е, че в настоящия случай, за разлика от делото Pearle, оспорваните тарифи са били установени по инициатива на държавата, а не по инициатива на даден икономически отрасъл. Още повече, в делото Pearle получателите на мярката са били и единствените, които допринасят за финансирането на използваните ресурси, така че намесата на публичния орган не е имала тенденцията да създаде предимство, което би представлявало допълнителна тежест за държавата. В разглеждания случай получателите не носят финансовата тежест от налога, плащането на който се поема единствено от потребителите на електроенергия. Следователно позоваване на решението по делото Pearle е недействително, независимо от евентуалната обосновка на довода, че Изравнителната каса изпълнява функцията единствено на счетоводен посредник.
(128)
По отношение на самата Изравнителната каса Комисията изтъква, че съгласно установената съдебна практика не следва да се прави разграничение между случаите, в които помощта е предоставена пряко от държавата, и тези, в които тя е предоставена посредством публичен или частен орган, предназначен или създаден от държавата (45). Следователно публичният или частният статут на Изравнителната каса не е определящ фактор за целите на прилагането на правилата за държавна помощ. Фактът, че Изравнителната каса е публичен орган не означава автоматично, че член 107 от ДФЕС е приложим (46); по същия начин намесата на публичен орган не изключва сама по себе си прилагането на този член.
(129)
Анализът обаче не може да бъде ограничен до предоставените на Изравнителната каса правомощия в качеството ѝ на публичен орган. Това, което по-скоро трябва да се провери, е по-общият въпрос дали държавата, пряко или посредством друг, определен от нея орган, може да упражнява контрол върху средствата, използвани за финансирането на тарифата. Такава проверка би трябвало да се направи и ако Изравнителната каса беше частен орган.
(130)
Наскоро постановеното решение на Съда по делото Essent (47) предоставя окончателни указания по тази точка. В делото Essent Нидерландия беше въвела със закон тарифна добавка върху цените на електроенергията. Добавката е била плащана от потребителите на електроенергия на операторите на електропреносната мрежа, които на свой ред са изплащали съответните суми на определено дружество - SEP. Последното не е разполагало с никаква дискреционна власт по отношение управлението на средствата и е функционирало под прекия контрол на органите. Съдът стигна до заключението, че приходите от тази добавка са представлявали държавни ресурси, защото добавката върху цената на електроенергията е била наложена с национален закон и следователно е представлявала налог. Дружеството SEP не е имало право да използва приходите от този налог за други цели, освен предвидените от закона, и поради това средствата са били под публичен контрол и националните органи са можели да разполагат с тях. Съдът прецени, че това е достатъчно за определянето на разглежданите средства като държавни ресурси.
(131)
Приликите с разглеждания случай са очевидни. Тарифната добавка върху цената на електроенергията, използвана за финансирането на оспорваните тарифи, в настоящия случай е наложена със закон, какъвто е случаят и в делото Essent. Изравнителната каса изпълнява същата функция като SEP, тъй като централизира и управлява приходите от парафискалния налог и подлежи на същите ограничения, тъй като не може да използва приходите от налога за други цели, освен за предвидените в закона (финансирането на преференциалните тарифи). Държавата е в позиция да контролира и насочва използването на средствата: Изравнителната каса изпълнява счетоводните си функции съгласно точни инструкции на AEEG, който действа в рамките на законовите си регулаторни правомощия и/или в изпълнение на националното законодателство. Поради това управляваните от Изравнителната каса средства са постоянно под публичен контрол.
(132)
Този анализ е в съответствие с решението на Комисията по италианското дело за трудно възстановимите разходи, в което средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка A6, са определени като държавни ресурси (48).
(133)
Определянето на средствата, управлявани от Изравнителната каса, като държавни ресурси, бе потвърдено в решението на Първоинстанционния съд по делото Iride (49).
(134)
Върховният касационен съд на Италия вече е постановил, че юридическата правосубектност на Изравнителната каса не е отделена от италианската държава и че прехвърлените средства на Изравнителната каса следва да се считат за собственост на държавата, дори и да произхождат от частни лица и да са били предназначени за частни предприятия (Решение № 11632/03 от 3 април 2003 г.). В делото Iride жалбоподателите, а именно Iride Spa и Iride Energia Spa, са сезирали Първоинстанционния съд срещу решение на Комисията, в което тя е определила като държавни ресурси средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка А6. Изложените от жалбоподателите доводи са много сходни. Те оспорват по същество решението на Върховния касационен съд, изтъквайки, че Изравнителната каса изпълнява само функцията на счетоводен посредник между гражданите, подлежащи на финансово задължение, и получателите на съответните суми - функция, която не ѝ позволява да използва внесените суми, дори и за кратък период от време. Жалбоподателите също така заявяват, че установената съдебната практика в делото PreussenElektra е приложима.
(135)
След като подчерта, че не е компетентен да разглежда тълкуването на италианското законодателство, направено от Върховния касационен съд, Първоинстанционният съд потвърди, че депозираните по сметка A6 на Изравнителната каса суми трябва да се квалифицират като държавни ресурси, не само защото са собственост на държавата, но също така защото са под постоянен публичен контрол (50).
(136)
Това заключение се отнася до сметка A6 на Изравнителната каса, използвана за финансиране на трудно възстановимите разходи в електроенергийния сектор на Италия. Въпреки това то може да се отнесе съвсем логично и към компонент A4, от който се финансират оспорваните тарифи. Решението на Върховния касационен съд се основава на анализ на юридическата правосубектност на Изравнителната каса и поради това заключението му, потвърждаващо собствеността на държавата, важи за всички средства, внасяни в Изравнителната каса. Същото важи и за заключението на Първоинстанционния съд, според което държавата може да контролира средствата, управлявани от Изравнителната каса. Няма никаква разлика между сметка A6 и компонент A4, освен предназначението на средствата (сметка А6 - за покриване на трудно възстановими разходи, а компонент А4 - за финансиране на преференциални тарифи). Следователно сумите, прехвърляни на получателите от Сардиния от компонент A4, също трябва да бъдат определени като държавни ресурси.
(137)
Освен че се финансират чрез държавни ресурси, отговорността за оспорваните тарифи може да се вмени на държавата, тъй като правното основание на мерките е определено в националното законодателство и в решенията на AEEG, който е публичен орган, взети при изпълнението на неговите публични функции (51).
5.1.4. Въздействие върху търговията и нарушаване на конкуренцията
(138)
Що се отнася до въздействието на мерките върху търговията между държавите-членки и произтичащото от това нарушаване на конкуренцията, безспорно е, че съответните пазари (на олово, цинк, сребро, алуминий и хлор/сода каустик) са напълно отворени за конкуренцията. Това само по себе си е достатъчно, за да се установи, че тарифите оказват въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(139)
При все това Комисията взе предвид изложения от получателите и от Италия довод, според който в металургичния отрасъл (доводът не е изрично представен по отношение на производството на хлор) тарифата не оказва въздействие върху търговията и не нарушава конкуренцията, тъй като няма реални търговски потоци между държавите-членки, развиването на такива потоци е малко вероятно, а предвид на конкретните характеристики на този отрасъл тарифите не вредят на конкурентите на получателите в Съюза.
(140)
В решенията на Комисията и решенията на Съда липсата на реални търговски потоци никога не е била приемана като доказателство за липсата на въздействие на дадена мярка за помощ върху търговията в рамките на Съюза. В действителност Съдът винаги е постановявал, че помощта за дадено предприятие може да е такава, че да засяга търговията между държавите-членки и да нарушава конкуренцията, дори и самото предприятие - получател на помощта да не участва в търговията в рамките на Съюза. Когато дадена държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, националното производство може поради това да се запази на същото ниво или да нарасне, в резултат на което установените в други държави-членки предприятия ще имат по-малко възможности да изнасят продуктите си на пазара на съответната държава-членка (52).
(141)
Освен това ситуацията, характеризираща се с намаляване на производството в ЕС и увеличаване на вноса от държави извън Съюза при ограничени или несъществуващи търговски потоци между държавите-членки, не е рядко срещана: дори е типична за отраслите, изправени пред структурни трудности или подложени на силен конкурентен натиск. Тези промишлени отрасли са особено чувствителни към приеманите от държавите-членки мерки за подобряване на конкурентната позиция на техните национални промишлени отрасли.
(142)
Фактът, че производството на цинк, олово и сребро в Италия е твърде скромно, за да повлияе на референтната цена, не е от значение. Фактът, че съществува референтна цена за тези метали, която не се влияе лесно от производствените условия в една-единствена държава-членка, не изключва съществуването на конкуренция между предприятията, които са се установили в ЕИП и продават продукцията си на световните пазари на метали. Разбираемо е, че помощта, предоставена на получателите от Сардиния, не им дава възможност да намалят световната цена за продуктите си и да изместят пазарните си конкуренти, както и че другите европейски производители могат да продължат дейността си, докато са в състояние да продават на световната цена, като реализират печалба. Въпреки това печалбите, придобити в Италия благодарение на субсидираните тарифи на електроенергията, като цяло засилват конкурентната позиция на дружествата. Например, натрупаните капиталови резерви могат да се използват за поглъщане на конкурентите и за увеличаване на пазарния дял. Този довод е още по-уместен, като се има предвид, че някои от получателите принадлежат към многонационални дружества (53).
(143)
Противно на твърденията на получателите, фактът, че цената, заплащана в Италия в разглежданите сектори, съответства на стандартната цена на електроенергията, заплащана в Европа от конкурентни производители, не може да се счита за доказателство, че интересите на други европейски производители не са застрашени от италианската тарифа. В решението по дело C-372/97 Италия/Комисия бе ясно установено, че едностранните мерки, целящи да доближат условията на конкуренцията, съществуващи в една държава-членка, до преобладаващите в други държави-членки, действително засягат търговията (и следователно не могат да не бъдат определени като помощ). Освен това е възможно някои от действащите споразумения за доставка на електроенергия в други държави-членки да включват държавна помощ и Комисията е започнала задълбочени разследвания на няколко мерки от този вид (54). Макар и този защитен довод да не е изрично представен нито от Италия, нито от Alcoa, Комисията счита за полезно да привлече вниманието към утвърдения принцип, според който наличието на неправомерна помощ в някои държави-членки не може да оправдае приемането на подобни мерки от страна на друга държава-членка.
(144)
Във всеки случай получените жалби от конкурентите на получателите показват, че оспорваните тарифи действително пораждат проблеми относно конкуренцията и засягат търговията в рамките на Съюза.
(145)
Освен това Италия не е уведомила за тарифите от 2004 г. Съгласно установената съдебна практика в случаите, когато за помощта не е изпратено уведомление, Комисията не е длъжна да доказва нагледно действителните последици от мярката върху конкуренцията и търговията между държавите-членки. „Ако в решението си Комисията трябва да докаже нагледно действителните последици от вече предоставена помощ, това би довело до привилегироване на държавите-членки, които предоставят помощ в нарушение на задължението за уведомяване, определено в член 93, параграф 3 от Договора [за ЕО], което ще е в ущърб на онези, които уведомяват за помощта на етапа на планиране“ (55).
(146)
Трябва да се заключи, че оспорваните преференциални тарифи за електроенергия са в състояние да подобрят конкурентните позиции на техните получатели в сравнение с позициите на техните конкуренти в ЕС. Установена съдебна практика е при такива обстоятелства да се счита, че търговията между държавите-членки е засегната и конкуренцията е нарушена (56).
5.1.5. Заключения относно наличието на помощ
(147)
Комисията заключава, че оспорваните тарифи от 2004 г. и 2005 г. представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от ДФЕС и могат да бъдат разрешени, само ако отговарят на условията за някое от изключенията, предвидени в Договора. Това заключение е в съответствие със заключението, достигнато в делото Alcoa, което се отнасяше до идентични на практика тарифи.
5.2. Нова помощ или съществуваща помощ
(148)
Случаите, при които дадена мярка представлява съществуваща помощ, са подробно изброени в член 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (57).
(149)
Безспорно е, че оспорваните мерки не са били въведени в действие преди присъединяването на Италия към Съюза (член 1, буква б), подточка i) от регламента), че те не могат да се считат за разрешени поради липсата на приемане на решение от Комисията в предвидените срокове от процедурата (член 1, буква б), подточка iii), и че не могат да се считат за съществуваща помощ поради изтичането на давностните срокове (член 1, буква б), подточка iv). Те не са станали помощ поради еволюцията на общия пазар и без да са били изменяни от държавата-членка (член 1, буква б), подточка v), първо изречение).
(150)
С оглед на гореизложеното Комисията счита, че оспорваните тарифи представляват нова помощ.
5.3. Правомерност на помощта
(151)
Съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС държавите-членки са длъжни да уведомяват Комисията за плановете за предоставяне или изменение на дадена помощ и не могат да прилагат предложените мерки, докато уведомителната процедура не приключи с постановяването на окончателно решение.
(152)
Тъй като Италия не е подала уведомление относно член 1 от Указа от 2004 г., тарифите от 2004 г. представляват неправомерна помощ.
(153)
Италия обаче действително е подала уведомление относно член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 и се е въздържала от прилагането на тази мярка. Следователно,тя е изпълнила задълженията си съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
6. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА
(154)
Чрез дерогация от общата забрана за предоставяне на държавна помощ, предвидена в член 107, параграф 1 от ДФЕС, дадена помощ може да бъде обявена за съвместима, ако отговаря на едно от посочените в Договора изключения.
(155)
Тарифите от 2004 г. и 2005 г. представляват оперативна помощ. Твърдението на Италия, че тарифите от 2005 г. не следва да се считат за оперативна помощ, защото са част от стратегия за регионална подкрепа и подлежат на условие за производствени инвестиции, следва да бъдат отхвърлени. Въпреки че меморандумът за разбирателство предвижда, че получателите на помощта трябва да извършат определени инвестиции, компонентът на помощ в преференциалните тарифи от 2005 г. не е част от допустимите разходи и не подлежи на максимален интензитет на помощта. Няма данни, показващи, че мярката отговаря на критериите за инвестиционна помощ или че помощта е пропорционална. Вместо това мярката е ясно обвързана с потреблението на електроенергия и е насочена към ограничаване на разходите за доставка на електроенергия, които са оперативни разходи, направени от съответните дружества. Следователно тя не може да се разглежда като инвестиционна помощ.
(156)
Оперативната помощ по принцип е несъвместима с вътрешния пазар. В решението по дело C-86/89 Италия/Комисия Съдът установи, че „разглежданата помощ, която се предоставя без конкретни условия и единствено според използваните количества, би следвало да се счита за оперативна помощ за въпросните предприятия и като такава засяга условията на търговията в степен, която противоречи на общия интерес“ (58).
(157)
В решението по дело T-459/93 Siemens/Комисия Първоинстанционният съд припомни принципа, според който „оперативната помощ, а именно помощта, предназначена да облекчи едно предприятие от разходите, които обикновено би трябвало да понесе само в процеса на ежедневното му управление или обичайните му дейности, по принцип не попада в обхвата на гореспоменатия член 92, параграф 3, [понастоящем член 107, параграф 3 от ДФЕС] […]. Съгласно съответната съдебна практика въздействието на такава помощ по принцип нарушава конкуренцията в отраслите, в които тя е предоставена, без обаче да може, поради самия си характер, да постигне някоя от целите на гореспоменатите изключения“.
(158)
Съществуват обаче ясно определени случаи, в които може да се предоставя оперативна помощ. По-специално, оперативна помощ може да се предоставя за цели, свързани с околната среда, въз основа на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (59). По същия начин в подпомаганите региони оперативната помощ може по изключение да бъде разрешена като регионална помощ. Комисията прецени дали оспорваните тарифи би могло да попаднат в една от тези категории.
(159)
Комисията отбелязва, че тарифите нямат свързани с околната среда цели и поради това не могат да бъдат разрешени като помощ за околната среда.
6.1. Съвместимост с Насоките за регионална помощ от 1998 г.
(160)
По изключение, оперативна помощ може да се предоставя в подпомаганите региони, които отговарят на условията за предоставяне на помощ съгласно дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Регион Сардиния е отговарял на условията за предоставяне на такава помощ до края на 2006 г. Ето защо Комисията провери дали през този период преференциалните тарифи от 2004 г. и 2005 г. биха могли да бъдат разрешени въз основа на Насоките за регионална помощ от 1998 г.
(161)
Съгласно точка 4.15 от насоките, оперативна помощ може да бъде предоставена по изключение, при условие че: i) е обоснована от гледна точка на приноса ѝ към регионалното развитие и характера ѝ, и че: ii) размерът ѝ е пропорционален на неблагоприятните фактори, които цели да облекчи. Държавата-членка е тази, която трябва да докаже съществуването на неблагоприятни фактори и да измери значимостта им. Съгласно точка 4.17 от същите насоки оперативната помощ трябва да бъде ограничена във времето и постепенно да намалява.
(162)
Съгласно точка 2 от насоките „индивидуално ad hoc плащане, предоставено на едно-единствено предприятие, или помощ, ограничена до една единствена област на дейност, могат да окажат значително въздействие върху конкуренцията на съответния пазар, като същевременно е вероятно техните последици върху регионалното развитие да бъдат прекалено ограничени […]. Следователно въпросните дерогации [от общата забрана за предоставяне на помощ] принципно се предоставят само за многосекторни схеми за помощ, достъпни за всички предприятия от засегнатите сектори в даден регион.“ Тарифа за електроенергия, избирателно предоставена на няколко отделни предприятия от определени сектори явно не съответства на същността на регионалната помощ, която се очаква да бъде многосекторна. Все пак, тъй като не съществува абсолютна забрана за предоставянето на ad hoc регионална помощ, Комисията разгледа дали съществуват някакви извънредни обстоятелства, които биха могли да обосноват предоставянето на тарифата.
(163)
По-специално Комисията разгледа недостатъците на електроенергийния отрасъл в Сардиния въз основа на предоставените от Италия и получателите данни, за да оцени дали те биха могли да представляват неблагоприятен регионален фактор.
6.1.1. Електроенергийният пазар на Сардиния в контекста на италианския пазар
(164)
Като цяло италианският пазар на електроенергия е силно концентриран, с малки изключения в северната част на страната. Операторът с господстващо положение във всички региони на страната е някогашният монополист ENEL, освен в Сардиния, където предприятието има дуопол с E.ON. ENEL има значителна пазарна сила, с която италианският орган по конкуренция е установил, че е злоупотребил в няколко случая. Цените на електроенергията в Италия са като цяло високи, което се дължи на структурата на електропроизводството, базирана до голяма степен на изкопаеми горива (главно газ), липсата на ядрени мощности и претоварването на междусистемните електропроводи към останалата част на Европа.
(165)
В Сардиния, която съставлява 4,1 % от нетната инсталирана мощност в Италия (60), електроенергията се произвежда главно от топлоелектрически централи, захранвани с изкопаеми горива (въглища, мазут и битум от рафинериите). Островът не разполага с газоразпределителна инфраструктура за природен газ.
(166)
Сардиния страда от производствен свръхкапацитет, най-вече в сегмента с високи разходи (работещи на мазут централи), дължащ се на неосъществените планове на правителството да концентрира отрасъла на тежката промишленост в Италия на острова, които са подтикнали ENEL да направи свръхинвестиции в електроцентрали. Освен че тези централи са структурно по-скъпи, те също така бързо остаряват от техническа гледна точка. През разглеждания период износът на електроенергия от Сардиния към италианския полуостров е ограничен поради ниския капацитет на междусистемния електропровод, който често се претоварва (61).
(167)
Две електроенергийни дружества, ENEL и E.ON, притежават заедно пазарен дял, равен на 95 % от електроенергийните доставки в Сардиния (E.ON притежава около 58 %, а ENEL - около 42 %). Според проучването на електроенергийния отрасъл (62) по отношение на конкуренцията Сардиния може да се определи като дуопол с колективно господстващо положение. Пазарът е силно концентриран, макар и равнището на концентрация да не е най-високото в Италия (63). Като се има предвид, че те контролират на практика всички централи със средно висока или висока производителност, E.ON и ENEL определят цената на практика за повечето части от денонощието. Независимо от това положението в Сардиния изглежда по-малко критично, отколкото в южната част на Италия, където ENEL сам определя цената за цялото денонощие (64).
(168)
Цените на едро на електроенергията в Италия са едни от най-високите в Европа (65), а цените в Сардиния са сред най-високите в Италия. През 2007 г. средната национална цена (PUN) е била 70,99 EUR/MWh, докато средната цена в Сардиния - 75 EUR/MWh, спаднала от 80 EUR/MWh през 2006 г. (66) Тенденцията към повишаване на средните регионални цени в Сардиния продължава през 2008 г. и 2009 г. През първото полугодие на 2009 г. цените в Сардиния постоянно са били над средната стойност за страната (средна цена от 106,60 EUR/MWh при средна цена в страната от 60,50 EUR/MWh).
(169)
Цените, плащани в Сардиния от получателите на тарифите през 2004/2005 г., на базата на двустранни договори, са варирали от 60 EUR до 65 EUR за MWh. Не е възможно тези цени да бъдат сравнени с цените, регистрирани на италианския полуостров, тъй като Комисията не разполага с необходимите данни (които Италия твърди, че не е в състояние да предостави - вж. съображение 92 по-горе). Въпреки това, въз основа на горепосочения анализ на общите ценови тенденции, които могат да бъдат до голяма степен представителни за ценовите тенденции в двустранните договори, изглежда е възможно да се предположи, че през разглеждания период енергоемките предприятия в Сардиния за заплащали по-висока цена от цената на италианския полуостров.
(170)
В заключение електроенергийният пазар в Сардиния се характеризира с редица проблеми, включително високи цени, силна степен на пазарна концентрация, пазарна сила на доминиращите оператори, производствен свръхкапацитет в сегмента с високи разходи, относителна неефективност на електроцентралите, които бързо остаряват, липса на достъп до газоразпределителна инфраструктура за природен газ и недостатъчна междусистемна връзка. Тези проблеми е вероятно да доведат до по-високи цени на електроенергията за крайните потребители, включително и за най-енергоемките.
6.1.2. Наличие на неблагоприятен регионален фактор
(171)
Първият въпрос, който трябва да се разгледа, е дали тези проблеми представляват неблагоприятен регионален фактор, т.е. дали засягат тежко икономическото развитие на Сардиния. В решението си по дело C 34/02 Комисията не приема, че липсата на междусистемни връзки представлява неблагоприятен регионален фактор (67). Макар и да е вярно, че малките и средните предприятия са по-малко засегнати от високите цени на електроенергията в сравнение с големите енергоемки потребители, то благосъстоянието на един единствен отрасъл не може автоматично да се равнява на благосъстоянието на цял един регион. Комисията счита, че Италия не е доказала в достатъчна степен, че състоянието на електроенергийния пазар на Сардиния представлява неблагоприятен регионален фактор.
(172)
Но дори и да се предположи, че е налице неблагоприятен регионален фактор, то определените в Насоките за регионалните помощи критерии трябва да бъдат изпълнени. Поради това Комисията разгледа дали тези критерии са изпълнени.
6.1.3. Принос за регионалното развитие
(173)
Помощта трябва да допринася по устойчив начин за регионалното развитие и да бъде пропорционална на неблагоприятните фактори, които цели да облекчи. Оперативната помощ за даден подпомаган регион не може да бъде разрешена поради трудностите, които изпитва един единствен отрасъл, а трябва да се докаже, че тя допринася дълготрайно за регионалното развитие. В разглеждания случай това не е вероятно. Дори и да се предположи, че поддържането на острова на някои промишлени производствени мощности би допринесло за заетостта и за запазването на промишлената база в Сардиния, този резултат не би бил дълготраен. Ако високите цени на електроенергията са структурен проблем в Сардиния, както твърди Италия, проблемите в енергоемките отрасли ще се появят отново, веднага след като тарифите бъдат премахнати.
(174)
Италианските органи представят тарифите като временна мярка, чието прилагане е предвидено да приключи със завършването през 2010 г. на инфраструктурните проекти, свързани с енергийното производство и междусистемните връзки (газопровода GALSI и подводния електропровод SAPEI), които в момента се изпълняват (68). Доводът на Италия е, че по-добрите междусистемни връзки ще доведат до намаляване на цените, налагани за тези дружества. Комисията счита, че макар новата инфраструктура да може да намали или изравни ценовите различия между Сардиния и полуострова, изглежда малко вероятно подобни проекти да могат да намалят наполовина цените на електроенергията, за да ги сведат до предполагаемото необходимо равнище, което би осигурило печалба на тези промишлени дейности в дългосрочен план.
(175)
Също така Комисията изтъква, че наличието на държавна субсидия, целяща да намали разходите за електроенергия на големите потребители, не насърчава доставчиците на електроенергия да снижат цените, за да не загубят големите си клиенти и не предотвратява влошаването на разходните им структури. Субсидията по-скоро засилва мотивацията на доставчиците на електроенергия да използват пазарната си сила. В резултат на това, макар и да е вярно, предвид съществуващия свръхкапацитет, че енергоемките дружества по принцип биха могли да получат конкурентна цена, ако за това не пречеше пазарната сила на доставчиците на електроенергия, (които според Италия и получателите могат да имат интерес да поддържат цените високи), Комисията счита, че преференциалната тарифа не е подходящият инструмент за ограничаване на тази пазарна сила.
6.1.4. Пропорционалност
(176)
Субсидията, предоставена на получателите на тарифите, не е изчислена по такъв начин, че да компенсира регионалните различия (т.е. разликата между цените на електроенергията на италианския полуостров и цените в Сардиния за същата категория клиенти), а по-скоро цели да изравни цените в Сардиния спрямо цените, плащани от конкурентите на получателите в ЕС. Цените, определени за получателите от Сардиния, са особено ниски и със сигурност са по-ниски от цените на италианския полуостров, които са сред най-високите в ЕС. Следователно тарифите не са пропорционални на неблагоприятния регионален фактор, който се предполага, че целят да облекчат.
(177)
Самият метод, избран за изчисляване на размера на субсидията, предполага, че тази мярка преследва цел на промишлената политика, а не регионална цел. Действително, аспектът на тарифите, свързан с промишлената политика, е изтъкван многократно от Италия в представените от нея мнения.
6.1.5. Постепенно намаляване
(178)
Регионалната оперативна помощ трябва постепенно да намалява (вж. точка 4.17 от Насоките за регионална помощ). Тъй като механизмите за актуализиране на тарифите от 2004 г. и 2005 г. са различни, те са оценени поотделно.
(179)
Тарифите от 2004 г. са индексирани на основата на промените в цените на горивата и само могат само да нарастват или да останат непроменени. Според Италия това гарантира, че помощта постепенно намалява. Комисията счита, че изискването за постепенно намаляване може да се счита за изпълнено, само ако се гарантира постепенното намаляване с течение на времето на компенсаторните плащания, които се равняват на действителния размер на помощта. Не е достатъчно, че тарифата следва да се увеличава с времето, тъй като по-високата тарифа може все пак да представлява по-голям размер на помощта, ако в същото време цените за крайните потребители на съответния пазар са нараснали по-бързо от тарифата. Италианският метод не предоставя никакви гаранции в това отношение (69).
(180)
Що се отнася до тарифите от 2005 г., Комисията оцени механизма за индексиране, въведен с член 11, параграф 13 от Закон № 80/2005, според тълкуванието на AEEG в Решение 217/05 (вж. съображение 33). В съответствие с правилата за прилагане, определени от AEEG, тарифата подлежи на ежегодно увеличение с процент, отразяващ промените в цените на електроенергията в ЕС, но това увеличение не може да надвишава 4 %. Според Италия този механизъм гарантира постепенното намаляване.
(181)
Комисията обаче е на мнение, че фактът, че номиналната тарифа подлежи на доста ограничено годишно увеличение, не означава, че нетният размер на помощта - измерен чрез компенсаторните плащания - ще намалее с течение на времето.
(182)
Ако се приеме, че ценовите тенденции на енергийните борси могат да се считат до голяма степен за показателни за промените в цените по двустранните договори, както предполага Италия, тарифите от 2005 г. ще са постепенно намаляващи само в случай на спад в средните цени на ЕС (тъй като тарифите не могат да бъдат намалявани, а само увеличавани). Във всички други случаи тарифите ще предоставят нарастващо предимство (70). Тъй като поне от 2004 г. до 2007 г. средните за ЕС цени на електроенергията са имали тенденция за рязко покачване (ръст от нас 4 % годишно), елементът на помощ, съдържащ се в тарифите от 2005 г., би нараснал с течение на времето.
(183)
Освен това Италия твърди, че в действителност двустранните договори в по-малка степен подлежат на увеличаване на цените в сравнение с цените на енергийните борси и поради това тарифите от 2005 г. са de facto постепенно намаляващи. Комисията изтъква, че представеният за оценка метод за индексиране се основава на промени в цените на енергийните борси и че Италия не е представила данни за развитието на цените по двустранните договори. Следователно твърдението на Италия не е достатъчно обосновано.
(184)
Всъщност ограничената информация, с която разполага Комисията, показва обратното, т.е. че цените по двустранните договори са се увеличили рязко в Сардиния (вж. например твърдението на предприятието Eurallumina, че в периода 2005-2006 г. то е плащало цена в размер на 80 EUR за MWh на свободния пазар, която е по-висока в сравнение с цената от 65 EUR за MWh през 2004 г.) При тези обстоятелства, ако тарифите са били приложени, компенсаторните плащания биха се увеличили с течение на времето.
(185)
Следователно нито тарифите от 2004 г., нито тарифите от 2005 г. отговарят на изискването за постепенно намаляване.
6.1.6. Заключения относно съвместимостта на мярката като регионална помощ
(186)
Комисията заключава, че оспорваните тарифи не могат да се считат за съвместими като регионална помощ съгласно Насоките за регионална помощ от 1998 г. Тъй като Сардиния е престанала да бъде подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) след декември 2006 г., не е необходимо да се разглежда съвместимостта на помощта с оглед на Насоките за регионална помощ за периода 2007-2013 г.
(187)
Комисията изрази подобно отрицателно становище през 2005 г. по отношение на мярка, предназначена да намали разходите за енергия на предприятието Eurallumina в Сардиния. Комисията счете тогава, че оспорваната мярка, която бе под формата на освобождаване от акциз на тежките масла, не може да бъде разрешена въз основа на Насоките за регионална помощ (71).
6.2. Други съображения относно съвместимостта на помощта
(188)
Италия и засегнатите предприятия твърдят, че тарифните режими имат за цел да компенсират недостатъците на електроенергийните пазари, които все още не предлагат конкурентни цени. Те твърдят, че цените на електроенергията застрашават конкурентоспособността на енергоемките отрасли. Те смятат, че помощта има стимулиращ ефект, тъй като без нея дружествата ще бъдат закрити.
(189)
Комисията не счита за възможно да приеме, че предоставянето на оперативна помощ на няколко промишлени предприятия е подходящ отговор на липсата на конкуренция на местния електроенергиен пазар, което засяга всички потребители на електроенергия.
(190)
Също така е съмнително дали помощта е подходящ и пропорционален начин за предотвратяване на преместването на предприятията извън ЕС. В решенията на Комисията и в съдебната практика на съдилищата на Съюза не съществува прецедентен случай, при който този довод да е бил приет като основание за предоставянето на държавна помощ. Решенията за цялостно или частично преместване на производството са част от бизнес стратегията на едно дружество и Комисията никога не е била на мнение, че те представляват пазарна неефективност. В решенията си по делата Terni (72) и Alcoa (73) Комисията изрази съмнения по отношение на подобни доводи, целящи да свържат мерките за помощ с целта да се възпрепятства преместването на предприятия извън ЕС.
(191)
Също така следва да се отбележи, че често цитираните в хода на процедурата заключения на специализирани инстанции като Групата на високо равнище за конкурентоспособност, енергия и околна среда (74), не предполагат, че конкретни държавни помощи следва да бъдат предоставяни за разрешаване на проблеми с конкурентоспособността, дължащи се на високи цени на електроенергията, а защитават необходимостта от пълно спазване на приложимите правила за държавна помощ (75).
(192)
С оглед на гореизложеното Комисията счита, че оспорваните тарифи от 2004 г. и 2005 г. не отговарят на условията на нито една от дерогациите, предвидени в член 107 от ДФЕС. Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими, тъй като помощта няма социален характер, не е предназначена да компенсира вреди, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, и тя не е била предоставена, за да компенсира икономическите затруднения, причинени от разделението на Германия. Дерогациите, посочени в член 107, параграф 3, букви б) и г) от ДФЕС, също са неприложими, тъй като мярката не е предназначена за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка или за насърчаването на културата и опазването на културното наследство. По отношение на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, направеният по-горе анализ в съображения 160-187 показва, че тарифата не може да бъде одобрена като помощ, предназначена за насърчаване на икономическото развитие на регион, в който жизненото равнище е необичайно ниско или където има сериозни проблеми с безработицата. По отношение на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, оперативната помощ по принцип не отговаря на условията за такава дерогация, както е посочено в съображения 155-158, а Комисията не успя да установи някакви конкретни обстоятелства, които биха могли да обосноват предоставянето на такава помощ в настоящия случай.
(193)
Поради това Комисията счита, че както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. са несъвместими с вътрешния пазар.
(194)
След като Комисията стигна до това заключение, не е необходимо да разглежда възможния кумулативен ефект на новата помощ и старата несъвместима помощ, посочена в съображение 31 с оглед на решението по делото Deggendorf.
7. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(195)
В съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 при отрицателно решение относно неправомерна помощ, несъвместима с общия пазар, е уместно да се възвърне ефективната конкуренция, освен ако възстановяването не противоречи на общ принцип от правото на Общността.
(196)
В настоящия случай само тарифите от 2004 г. (дело C 38/A/04) подлежат на възстановяване, тъй като тарифите от 2005 г. (дело C 13/06) не са били приложени.
7.1. Оправдани правни очаквания и други общи принципи на правото на Общността, които могат да попречат на възстановяването
(197)
Съгласно установената съдебна практика, когато дадена помощ е предоставена без изпращането на предварително уведомление съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС, получателят на помощта не може да има оправдани правни очаквания, че нейното предоставяне е правомерно (76). Едно съвестно предприятие следва да бъде в състояние да установи дали процедурата по уведомяване е била спазена и дали помощта е правомерна.
(198)
При все това не следва да се изключи възможността получателят на неправомерно предоставена помощ да се позове на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у него оправдани правни очаквания относно правомерния характер на помощта, и следователно да се противопостави на нейното възстановяване (77).
(199)
Получателите на тарифите от 2004 г. не са представили мнения в тази връзка, нито пък Комисията е установила наличието на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у получателите някакви оправдани правни очаквания. По-специално, не са могли да възникнат никакви очаквания, че тарифите няма да представляват държавна помощ вследствие на решението по делото Alumix от 1996 г. Както е посочено в решението за откриване на официална процедура по разследване от 2004 г. (вж. съображение 37), тарифата, която е служила като основа за оспорваните тарифи от 2004 г., не е първоначалният режим Alumix, който Комисията е установила през 1996 г., че не представлява държавна помощ, а една съвсем нова мярка, която е била значително променена (по-специално по отношение на нейния механизъм на финансиране) (78) и чийто срок на действие е бил удължен във времето от италианските власти. При това положение един благоразумен получател би следвало да провери дали новата мярка е правомерна.
(200)
Освен това Комисията счита, че възстановяването на помощта няма да наруши други общи принципи на правото на Общността.
7.2. Количествено определяне на сумите, които трябва да бъдат възстановени
(201)
Цялата несъвместима помощ, получена от предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina съгласно член 1 от Указа от 2004 г. трябва да бъде възстановена с лихвите в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (79).
(202)
Целта на възстановяването е получателите да възвърнат конкурентната позиция, която са заемали преди предоставянето на несъвместимата помощ, като се премахне предоставеното от нея неправомерно предимство. В разглеждания случай предоставеното предимство се равнява на разликата между преференциалната тарифа и цената на електроенергията, която получателите на помощта щяха да платят на пазара при липсата на оспорваните тарифи.
(203)
Всички засегнати дружества са купували електроенергия въз основа на двустранни договори по времето, когато тарифите са били въведени. Държавата се намесва, за да субсидира договорно определените цени чрез предоставянето на компенсаторни плащания. Следователно сумите, които трябва да бъдат възстановени, се равняват на компенсаторните плащания, получени от получателите през разглеждания период (вж. съображение 30).
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Комисията счита, че както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. представляват оперативна помощ, която не отговаря на условията за допустимост за нито една от дерогациите от общата забрана за предоставяне на държавна помощ, предвидени в Договора за ЕО, и поради това помощта е несъвместима с вътрешния пазар.
По отношение на тарифите от 2004 г., които са били неправомерно приложени в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, всички плащания на неизплатената помощ следва да бъдат прекратени, а вече изплатената помощ трябва да бъде възстановена. Сумата, която трябва да бъде възстановена, съответства на сумата от всички компенсаторни плащания, изплатени на предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina от Изравнителната каса.
Тарифите от 2005 г., за които Италия своевременно е подала уведомление, както се изисква от член 108, параграф 3 от ДФЕС, не трябва да се прилагат,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Държавната помощ, която Италия планира да предостави на предприятията Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA и Syndial SpA съгласно член 11, параграф 12 от Наредба-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразувана в Закон № 80/2005 от 14 май 2005 г., е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Следователно помощта не може да бъде предоставена.
Член 2
Държавната помощ, неправомерно предоставена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, въз основа на член 1 от Указа на председателя на Министерския съвет от 6 февруари 2004 г., в размер на 12 845 892,82 EUR за Portovesme Srl, 5 208 152,05 EUR за Eurallumina SpA и 291 120,27 EUR за ILA SpA, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
1. Италия възстановява от получателите помощта, посочена в член 2.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват начислените лихви от датата, на която се били предоставени на разположение на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Италия отменя предстоящите плащания на помощта, посочена в член 2, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 4
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 2, е незабавно и ефективно.
2. Италия осигурява прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 5
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Италия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви при възстановяване), която получателят трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и на планираните такива;
в)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Италия информира редовно Комисията за хода на националните мерки, предприети за прилагане на настоящото решение, до окончателното възстановяване на помощта, посочена в член 2. При искане от страна на Комисията, Италия предоставя незабавно информация за вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и за планираните такива. Тя предоставя също така подробна информация относно размера на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 6
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 23 февруари 2011 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 23. februāris)
par Itālijas piešķirto valsts atbalstu uzņēmumiem Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA un Syndial SpA (valsts atbalsta pasākumi C 38/B/04 (ex NN 58/04) un C 13/06 (ex N 587/05))
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 956)
(Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2011/746/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (turpmāk - “LESD”) un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc aicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (1) un ņemot vērā no tām saņemtās piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
1.1. Lieta C 38/B/04
(1)
Juridiska firma, kas pārstāv sūdzības iesniedzēju, 2003. gada 4. decembra vēstulē vērsa Komisijas uzmanību uz vairākiem Itālijas presē publicētiem rakstiem, kuros tika ziņots par Itālijas valdības nodomu piemērot preferenciālus elektroenerģijas tarifus konkrētiem uzņēmumiem Sardīnijā.
(2)
Minētos tarifus ieviesa ar 1. pantu 2004. gada 6. februāra Ministru prezidenta dekrētā (turpmāk - “2004. gada dekrēts”). Ar minēto dekrētu īstenoja divus atšķirīgus pasākumus: a) ieviesa jaunus preferenciālus elektroenerģijas tarifus attiecībā uz uzņēmumiem Portovesme Srl, ILA SpA un Eurallumina SpA un b) pagarināja jau esošā preferenciālā tarifa termiņu uzņēmumam Alcoa Trasformazioni, kas ir primārā alumīnija ražotājs (turpmāk - “Alcoa”).
(3)
Komisijas dienesti 2004. gada 22. janvāra un 19. marta vēstulēs lūdza sniegt paskaidrojumus par minētajiem pasākumiem. Itālijas iestādes atbildēja ar 2004. gada 9. februāra un 9. jūnija vēstulēm. Itālijas iestādes sniedza papildu informāciju 2004. gada 20. septembra vēstulē.
(4)
Ar 2004. gada 16. novembra vēstuli Komisija paziņoja Itālijai par lēmumu sākt LESD 108. panta 2. punktā noteikto procedūru attiecībā uz minēto pasākumu.
(5)
Komisijas lēmums sākt procedūru ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (2). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt piezīmes attiecībā uz minētajiem pasākumiem.
(6)
Itālija iesniedza savas piezīmes 2005. gada 4. un 11. februāra vēstulēs.
(7)
Turklāt Komisija saņēma ieinteresēto personu piezīmes, tai skaitā piezīmes no trim uzņēmumiem, kas ir minētā pasākuma saņēmēji, un no Portovesme konkurenta. Ar 2005. gada 22. marta vēstuli Komisija šīs piezīmes nosūtīja Itālijai, lai tā varētu sniegt savus komentārus. Itālija iesniedza komentārus ar 2005. gada 20. septembra vēstuli.
(8)
Lietu C 38/04 2008. gada 29. oktobrī sadalīja divās daļās, proti, A daļa attiecas uz pasākumiem, kurus veica attiecībā uz uzņēmumu Alcoa, un B daļa attiecas uz uzņēmumiem Portovesme, ILA un Eurallumina.
(9)
Komisija 2009. gada 19. novembrī pieņēma negatīvu galīgo lēmumu attiecībā uz Alcoa, ar ko paredz atgūt atbalsta summu (3).
1.2. Lieta C 13/06
(10)
Ar 11. panta 12. punktu 2005. gada 14. marta Dekrētā-likumā Nr. 35, kas pārveidots par tiesību aktu saskaņā ar 2005. gada 14. maija Likumu Nr. 80/2005 “Par steidzamiem pasākumiem saskaņā ar rīcības plānu ekonomikas, sociālajai un teritoriālajai attīstībai” (turpmāk - “Likums Nr. 80/2005”), Itālijas iestādes līdz 2010. gadam pagarināja preferenciālos elektroenerģijas tarifus attiecībā uz uzņēmumiem Portovesme, ILA un Eurallumina, kā arī paplašināja tarifa piemērošanas jomu, ietverot hlora ražošanas uzņēmumu Syndial SpA, kas arī atrodas Sardīnijā.
(11)
Komisija Syndial konkurenta 2005. gada 22. jūlija vēstulē saņēma šā uzņēmuma sūdzību, kā arī turpmākus precizējumus 2005. gada 7. oktobra un 7. decembra vēstulēs.
(12)
Itālija paziņoja Komisijai par šo pasākumu ar 2005. gada 23. novembra vēstuli. Ar 2005. gada 28. novembra vēstuli Itālija sniedza papildu informāciju.
(13)
Komisija 2005. gada 22. decembra vēstulē pieprasīja papildu informāciju, ko Itālija sniedza 2006. gada 3. marta vēstulē.
(14)
Tajā pašā laikā 2006. gada 20. janvāra vēstulē savu sūdzību par jauno pasākumu iesniedza tas pats Portovesme konkurents, kas iesniedza piezīmes par lietu C 38/B/04.
(15)
Ar 2006. gada 26. aprīļa vēstuli Komisija informēja Itāliju par lēmumu sākt LESD 108. panta 2. punktā noteikto procedūru attiecībā uz izmaiņām un īpašās tarifu shēmas paplašināšanu, ko ieviesa ar Likumu Nr. 80/2005.
(16)
Savā 2006. gada 22. augusta vēstulē Komisija Itālijai pieprasīja papildu paskaidrojumus; Itālija sniedza atbildi 2006. gada 28. septembra vēstulē.
(17)
Komisijas lēmums sākt procedūru ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (4). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt piezīmes attiecībā uz minētajiem pasākumiem.
(18)
Komisija saņēma piezīmes no ieinteresētajām personām, tai skaitā no atbalsta saņēmējiem, no diviem uzņēmumu Portovesme un Syndial konkurentiem, kā arī no viena atjaunojamās enerģijas ražotāja. Ar 2006. gada 5. oktobra vēstuli Komisija šīs piezīmes nosūtīja Itālijai, lai tā varētu sniegt savus komentārus. Itālija iesniedza komentārus ar 2006. gada 1. decembra vēstuli.
(19)
Itālija sniedza papildu informāciju 2007. gada 16. aprīļa, 10. maija, 14. maija un 2010. gada 22. jūnija vēstulēs.
1.3. Šā lēmuma piemērošanas joma
(20)
Šis lēmums attiecas gan uz tarifiem, kas ieviesti ar 2004. gada dekrēta 1. pantu un piemēroti atbalsta saņēmējiem, kuri nav Alcoa (turpmāk - “2004. gada tarifi”), gan uz tarifiem, kas ieviesti ar Likuma Nr. 80/2005 11. panta 12. punktu un izskaidroti Elektroenerģijas un gāzes pārvaldes (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas, turpmāk - “AEEG”) lēmumos (turpmāk - “2005. gada tarifi”).
2. PASĀKUMA DETALIZĒTS APRAKSTS
2.1. Apstrīdētie 2004. gada tarifi
(21)
Saskaņā ar 2004. gada dekrēta 1. pantu paplašināja piemērošanas jomu “[tarifu] pasākumam, kas noteikts 2. pantā Rūpniecības, tirdzniecības un arodu ministrijas 1995. gada 19. decembra dekrētā [Alcoa dekrēts], ietverot energoapgādi alumīnija, svina, sudraba un cinka ražošanai, bet tikai attiecībā uz rūpnīcām, kuras jau pastāvēja pašreizējā dekrēta spēkā stāšanās brīdī un kuras atrodas salās, kā arī kurām nav pietiekamu starpsavienojumu vai nav starpsavienojumu ar valsts elektroenerģijas un gāzes tīkliem”.
(22)
Šis tarifs bija paredzēts kā pārejas pasākums: tā piemērošanu bija paredzēts pārtraukt, “kad tiktu pabeigti vai modernizēti savienojumi ar valsts elektroenerģijas un gāzes tīkliem” un ne vēlāk kā 2007. gada 30. jūnijā.
(23)
Praksē saskaņā ar 2004. gada dekrētu preferenciālā tarifa piemērošanas jomu paplašināja, papildus alumīnija ražotājam Alcoa ietverot trīs energoietilpīgus uzņēmumus Sardīnijā: Portovesme (cinka, sudraba un svina ražotājs) (5), ILA (apstrādāta alumīnija produktu ražotājs) un Eurallumina (alumīnija oksīda ražotājs) (6).
(24)
Reglamentējošā līmenī tarifu īstenoja ar AEEG lēmumiem (delibere).
(25)
AEEG lēmums Nr. 110/04 paredzēja, ka preferenciālos tarifus piemērotu tikai tad, ja paziņošanas procedūras rezultāts būtu pozitīvs. Tomēr saskaņā ar ministru prezidenta biroja norādēm, kas noteica, ka 2004. gada dekrēts nav oficiāli paziņots saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem, bet ir tikai “iesniegts” Komisijai saistībā ar “iepriekšēju izmeklēšanu” (indagine conoscitiva preliminare), AEEG īstenoja 2004. gada dekrētu, pieņemot Lēmumu Nr. 148/04 (7).
(26)
Sistēma ļāva atbalsta saņēmējiem piešķirt kompensējošus maksājumus saskaņā ar Alcoa dekrēta noteikumiem. Kompensācijas maksājums par konkrētu shēmā ietvertu rūpnīcu bija vienāds ar atšķirību starp rūpnīcas elektroapgādes uzņēmumam samaksāto cenu un valsts noteiktajām preferenciālajām cenām, ko reizina ar rūpnīcas elektroenerģijas patēriņu. Preferenciālās cenas (vai “preferenciālā tarifa”) aprēķināšanas metode ir noteikta Lēmumā CIP Nr. 15/1993. Cenai piemēroja indeksācijas mehānismu, pamatojoties uz Itālijas elektroenerģijas ražošanas izmaksu svārstībām (turpmāk - “Ct komponents”). Sardīnijas atbalsta saņēmējiem piemērotā preferenciālā cena 2004. gadā bija no 26-35 euro par MWh.
(27)
Shēmas administratīvo pārvaldību uzticēja Elektroenerģijas nozares izlīdzināšanas fondam (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). Praksē tarifu sistēma darbojās saskaņā ar turpmāk aprakstīto. Atbalsta saņēmēji Izlīdzināšanas fondam nosūtīja ikmēneša datus par patērētajiem elektroenerģijas daudzumiem un saviem elektroapgādes uzņēmumiem samaksātajām cenām. Pēc tam viņi no Izlīdzināšanas fonda saņēma naudas maksājumus, ko aprēķināja atbilstīgi iepriekš norādītajam (9).
(28)
Nepieciešamos līdzekļus kompensējošo maksājumu segšanai ieguva ar parafiskālas nodevas starpniecību, kuru piemēroja visiem Itālijas elektroenerģijas patērētājiem, izmantojot standarta elektroenerģijas tarifa komponentu A4 (10).
(29)
Bija paredzēts, ka shēma beigsies 2007. gada 30. jūnijā. Tomēr tās piemērošanu pārtrauca saskaņā ar AEEG norādēm drīz pēc tam, kad Komisija sāka formālu izmeklēšanas procedūru 2004. gada novembrī (11).
(30)
Itālijas nodrošinātie dati liecina, ka Portovesme un Eurallumina saņēma subsīdijas par patērēto elektroenerģiju laikposmā no 2004. gada aprīļa līdz oktobrim, savukārt ILA saņēma subsīdijas par patērēto elektroenerģiju laikposmā no 2004. gada aprīļa līdz septembrim. Izlīdzināšanas fonda veiktie kopējie maksājumi šiem trim uzņēmumiem saskaņā ar minēto shēmu ir izklāstīti turpmāk (euro valūtā).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2. Apstrīdētie 2005. gada tarifi
(31)
Saskaņā ar Likuma Nr. 80/2005 11. panta 12. punktu Itālijas iestādes paplašināja piemērošanas jomu “tarifu pasākumiem, kas noteikti Rūpniecības, tirdzniecības un arodu ministrijas 1995. gada 19. decembra dekrētā, ietverot energoapgādi alumīnija, svina, sudraba un cinka ražošanai un apstrādei, kā arī hloru saturošas sāls ciklam, atsaucoties uz cenām, kuras piemēro līdzīgai energoapgādei Eiropas tirgos, bet tikai attiecībā uz rūpnīcām, kas jau pastāvēja pašreizējā dekrēta spēkā stāšanās brīdī, kas atrodas Sardīnijā un kam ir savienojums ar augstsprieguma tīklu. Šim tarifu pasākumam piemēro ilgtermiņa apņemšanās, par kurām vienojas atbalsta saņēmēji, Sardīnijas vietējās iestādes un atbildīgās ministrijas”.
(32)
Tādējādi ar Likumu Nr. 80/2005 būtībā no jauna ieviesa 2004. gadā īstenoto tarifu shēmu, kas paplašināja Alcoa pasākuma piemērošanas jomu, ietverot energoietilpīgus atbalsta saņēmējus, kuri atrodas Sardīnijā. Praksē minēto likumu piemēroja tikai Portovesme, ILA un Eurallumina, kā arī hloru saturošas sāls ražotājam Syndial, kas nebija iepriekš izmantojis preferenciālās cenas.
(33)
Jāatzīmē, ka no 2005. gada un turpmāk preferenciālā cena vairs nebija piesaistīta 1995. gada Alcoa dekrētā sākotnēji noteiktajam vēsturiskajam tarifam, bet tagad bija paredzēts, ka to neatkarīgi noteiks AEEG, lai nodrošinātu atbilstību vidējām elektroenerģijas cenām, ko maksā atbalsta saņēmēju konkurenti Eiropas tirgū (12). Cenai veica ikgadējus atjauninājumus: saskaņā ar minētā likuma 11. panta 13. punktu “11. (13) un 12. pantā minētos tarifu noteikumus piemēro, sākot no 2005. gada 1. janvāra, un AEEG tos atjaunina, ik gadu palielinot tarifu nominālvērtības par 4 % vai, ja šī pēdējā minētā vērtība ir augstāka, par Eiropas galvenajās elektroenerģijas biržās, it sevišķi Frankfurtē un Amsterdamā, reģistrētās elektroenerģijas vidējās vairumtirdzniecības cenas procentuālo pieaugumu”. Lēmumā Nr. 217/05 AEEG sniedz šā atjauninājumu mehānisma interpretāciju, kas bija labvēlīgāka atbalsta saņēmējiem, jo noteica, ka tarifa ikgadējais pieaugums nedrīkst pārsniegt 4 %.
(34)
Tajā pašā lēmumā AEEG noteica preferenciālās cenas, kas 2005. gadā piemērojamas dažādām nozarēm.
Nozares, kas ir tiesīgas saņemt preferenciālus tarifus
Preferenciāla cena
EUR/MWh
Alumīnija apstrāde
50
Svins un cinks
23
Alumīnija ražošana
27
Hlora cikls
27
(35)
Tāpat kā 2004. gada tarifus 2005. gada tarifus bija paredzēts finansēt ar parafiskālas nodevas starpniecību, kuru piemēroja visiem elektroenerģijas galalietotājiem, izmantojot standarta elektroenerģijas tarifa komponentu A4. Sistēmas finanšu plūsmu pārvaldību atkal uzticēja Izlīdzināšanas fondam.
(36)
Tiesības uz tarifu bija atkarīgas no apņemšanās, ar kuru atbalsta saņēmēji uzņēmās veikt ienesīgus ieguldījumus Sardīnijā, pamatojoties uz rūpnieciskiem plāniem, kas bija jāiesniedz reģionālajām iestādēm. Piemēram, Portovesme uzņēmās ieguldīt elektroenerģijas pašražošanā vai piedalīties jaunu elektrostaciju būvēšanā.
(37)
Itālija paziņoja par Likuma Nr. 80/2005 11. panta 12. punktu saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu. Pirms varēja veikt 2005. gada tarifu maksājumus, Komisijai bija jāapstiprina šī shēma. Tāpēc 2005. gada tarifi nav īstenoti.
2.3. Tiesu procesi valstu tiesās
(38)
Solvay Chimica Italia un Solvay Chimica Bussi SpA, kas darbojas hloru saturošas sāls ciklā un neatrodas Sardīnijā, iesniedza prasību Lombardijas Reģionālajai administratīvajai tiesai (14), apstrīdot AEEG pieņemtos lēmumus par Likuma Nr. 80/2005 11. panta 12. punkta īstenošanu, jo šie lēmumi esot saistīti ar nelikumīga valsts atbalsta piešķiršanu un pārkāpjot citus Itālijas tiesību aktu noteikumus (15). Tiesa 2006. gada 27. novembrī atlika prasības izskatīšanu, gaidot Komisijas sāktās valsts atbalsta izmeklēšanas procedūras pabeigšanu lietā C 13/06.
2.4. Apvienojums ar iepriekšējo nesaderīgo atbalstu - Deggendorf
(39)
Pēc procedūras sākšanas Itālija norādīja, ka Eurallumina nav atmaksājis nesaderīgo atbalstu, uz kuru attiecas lieta C 80/01 (atbalsts alumīnija ražošanai) (16), un ka, pēc uzņēmuma teiktā, Sardīnijas reģionālās iestādes 2006. gada 8. maijā bija izdevušas atgūšanas rīkojumu attiecībā uz šo pasākumu.
3. LĒMUMS SĀKT PROCEDŪRU SASKAŅĀ AR LESD 108. PANTA 2. PUNKTU
(40)
Komisijas lēmumam sākt formālu izmeklēšanas procedūru bija turpmāk izklāstītais pamatojums.
3.1. Lieta C 38/B/04
(41)
Savā lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru (17) Komisija apsvēra, vai 2004. gada tarifi Portovesme, ILA un Eurallumina, iespējams, nebija valsts atbalsts, jo tie bija līdzīgi preferenciālajam tarifam, ko 1996. gadā piešķīra uzņēmumam Alcoa un par ko Komisija savā 1996. gada 4. decembra lēmumā (turpmāk - “Alumix lēmums”) (18) bija secinājusi, ka tas nav valsts atbalsts.
(42)
Komisija konstatēja, ka jaunais tarifs atšķīrās no Alumix tarifa, jo Alumix tarifu tieši piešķīra Itālijas elektroenerģijas operators monopola režīmā (turpmāk - “ENEL”), turpretim jaunais tarifs bija atsevišķs valsts pasākums, lai kompensētu starpību starp tirgus cenu, kas saskaņota starp atbalsta saņēmējiem un to elektroapgādes uzņēmumiem, un 1996. gadā noteikto preferenciālo cenu. Komisija secināja, ka 2004. gada dekrēts ne tikai paplašināja esošā pasākuma piemērošanas jomu, ietverot jaunus atbalsta saņēmējus, bet arī ieviesa jaunu shēmu attiecīgo trīs uzņēmumu labā, paredzot finanšu mehānismu, kas bija ļoti atšķirīgs no Alumix tarifa.
(43)
Savā lēmumā par procedūras sākšanu Komisija ar 2004. gada dekrētu ieviestos tarifus klasificēja kā darbības atbalstu un novērtēja, vai šādu atbalstu varēja piešķirt, pamatojoties uz Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādnēm (turpmāk - “reģionālā atbalsta pamatnostādnes”) (19), ņemot vērā to, ka līdz 2006. gada beigām Sardīnijai sniedza atbalstu atbilstīgi 107. panta 3. punkta a) apakšpunkta piemērošanas jomai. Komisija izteica šaubas par iespēju apstiprināt atbalstu, ņemot vērā minēto pamatojumu, jo šāds ad hoc atbalsts, kas piešķirts ierobežotam uzņēmumu skaitam, šķiet, neveicināja reģionālo attīstību.
(44)
Komisija arī pauda bažas, ka pasākums varētu samazināt elektroenerģijai piemērojamos nodokļus. Jebkāda šāda samazinājuma juridiskajam pamatam jābūt Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvai 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (20).
3.2. Lieta C 13/06
(45)
Savā 2006. gada 27. aprīļa lēmumā par formālas izmeklēšanas procedūras sākšanu Komisija 2005. gada tarifu shēmu klasificēja kā jaunu darbības atbalstu.
(46)
Komisija novērtēja, vai šādu preferenciālu tarifu varēja piemērot kā reģionālu darbības atbalstu, pamatojoties uz reģionālā atbalsta pamatnostādnēm, jo Sardīnija saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu līdz 2006. gada beigām bija reģions, kas saņem atbalstu.
(47)
Neraugoties uz Itālijas neatlaidīgajiem apgalvojumiem, ka paaugstinātās elektroenerģijas cenas Sardīnijā bija šķērslis salas attīstībai, Komisija uzskatīja, ka Itālija nebija pierādījusi to, ka elektroenerģijas cenas Sardīnijā - vai nu vidējās, vai energoietilpīgiem uzņēmumiem piemērojamās - būtu būtiski augstākas (21). Komisija norādīja, ka Sardīnijai raksturīgais elektroenerģijas ražošanas pārpalikums varēja tikai mudināt elektroenerģijas ražotājus elektroenerģiju pārdot par zemāko iespējamo cenu, līdz starpsavienojumu projektu pabeigšana, kas bija plānota 2010. gadā, tiem ļautu no Sardīnijas elektroenerģiju eksportēt.
(48)
Turklāt Itālija nebija sniegusi paskaidrojumus, kādēļ paaugstinātas cenas veidotu šķērsli reģionālajai attīstībai, kā arī to, kādā veidā ar minēto tarifu šādu attīstību veicinātu. Tādēļ Komisija izteica šaubas par šāda atbalsta vajadzību.
(49)
Komisija arī izteica šaubas par to, vai tāds ad hoc atbalsts bija samērojams ar reģionālajiem šķēršļiem, jo sevišķi ņemot vērā izmantoto metodi, ar ko tika aprēķināta preferenciālā cena, kurai nebija nekādas saistības ar cenām, ko piemēroja pārējā Itālijas teritorijā, bet kuras pamatā bija vidējās cenas, ko piemēroja energoietilpīgiem lietotājiem Eiropā.
(50)
Komisija atzīmēja, ka pasākuma ilgums pārsniedza piecus gadus, kas parasti bija maksimālais laikposms, uz kādu atļautu reģionālo darbības atbalstu, un ka atbalsts reāli pakāpeniski nesamazinājās, ņemot vērā maksimālo paaugstinājumu 4 % apmērā, ko piemēroja tarifa paaugstinājumam.
(51)
Attiecībā uz laikposmu, kas ietverts Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādnēs 2007.-2013. gadam (22), Komisija atzīmēja, ka Sardīnijai vairs nebūs tiesību uz atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu, it sevišķi uz darbības atbalstu. Pamatnostādnes paredzētu divu gadu pārejas periodu, lai lineāri pakāpeniski atceltu spēkā esošās darbības atbalsta shēmas, bet, šķita, ka nebija piemēroti atļaut ieviest jaunus darbības atbalsta pasākumus uz dažiem mēnešiem un noteikt to pakāpenisku atcelšanu, it sevišķi, ņemot vērā izteiktās šaubas un atbalsta kropļojošo būtību.
(52)
Visbeidzot, Komisija izteica šaubas par iespēju apstiprināt preferenciālo tarifu Portovesme, ILA, Eurallumina un Syndial vai nu kā reģionālu atbalstu, vai pamatojot to ar citu iemeslu, ko Itālija jebkurā gadījumā nebija norādījusi.
(53)
Attiecībā uz Eurallumina Komisija konstatēja, ka uzņēmums vēl nav atmaksājis nelikumīgo un nesaderīgo valsts atbalstu, ko tas bija saņēmis (23), un ka saskaņā ar Deggendorf spriedumu (24) tas nedrīkstēja saņemt atbalstu saistībā ar nevienu jaunu pasākumu.
4. TREŠO PERSONU PIEZĪMES
4.1. Lieta C 38/B/04
(54)
Uz Komisijas aicinājumu iesniegt piezīmes par 2004. gada lēmumu uzsākt padziļinātu izmeklēšanu atbildēja sākotnējais sūdzības iesniedzējs, vairāki atbalsta saņēmēji (Portovesme, Eurallumina un Alcoa) un citas ieinteresētās personas. Šajā lēmumā ir apkopotas tikai tās piezīmes, kuras attiecas uz Portovesme, ILA un Eurallumina piemēroto preferenciālo tarifu. Alcoa piezīmes nav ietvertas, jo tās ir plaši aprakstītas galīgajā lēmumā attiecībā tieši uz šo uzņēmumu (25).
4.1.1. Portovesme iesniegtās piezīmes
(55)
Portovesme apgalvoja, ka preferenciālā tarifa mērķis bija labot tirgus nepilnības, proti, nesen liberalizētā Sardīnijas elektroenerģijas tirgus nespēju nodrošināt konkurētspējīgas cenas vēsturisko operatoru ietekmes tirgū dēļ. Portovesme apgalvoja, ka ENEL un Endesa (kura elektroenerģijas ražošanas pamatlīdzekļi Sardīnijā vēlāk tika pārdoti E.ON) veido duopola situāciju un ka šie uzņēmumi mākslīgi pielīdzināja elektroenerģijas cenas Sardīnijā vidējām cenām Itālijā, lai gan faktiski Sardīnijā cenām jābūt daudz zemākām, it sevišķi - lieliem elektroenerģijas patērētājiem, ņemot vērā elektroenerģijas ražošanas pārpalikumu, kam bija ražotāji jāmudina pārdot elektroenerģiju par konkurētspējīgām cenām.
(56)
Portovesme uzskatīja, ka piemērotā preferenciālā cena atbilda cenai, kādu uzņēmums maksātu normālos tirgus apstākļos, tas ir, pareizi funkcionējošā elektroenerģijas tirgū.
(57)
Saskaņā ar Portovesme sacīto no Izlīdzināšanas fonda saņemtie maksājumi (līdz 37 euro par MWh) pielīdzināja Portovesme samaksāto cenu citu konkurentu samaksātajām elektroenerģijas cenām un nekropļoja konkurenci, jo visi ES cinka ražotāji maksāja līdzvērtīgas cenas un pasākums tikai kompensēja neizdevīgo konkurences stāvokli, ar ko saskārās šis uzņēmums Sardīnijas strukturālo problēmu dēļ (starp kurām bija arī dabasgāzes trūkums).
(58)
Tādi metāli kā cinks, alumīnijs un svins ir patēriņa preces, kam ir viena globāla cena, par kuru vienojas Londonas metāla biržā. Vietējo ražošanas izmaksu svārstības neizraisīja izmaiņas globālajās cenās. Proti, Portovesme cinka ražošanas apjomi bija tik mazi (mazāk nekā 1 % no pasaules ražošanas apjoma), ka tie nevarētu ietekmēt cenu pasaulē.
(59)
Ja tarifs netiktu piemērots, Portovesme nāktos slēgt savu rūpnīcu, taču šāda slēgšana nenodrošinātu ieguvumus ES cinka ražotājiem, kas nevarētu palielināt savu ražošanas apjomu, un plaisu aizpildītu imports no trešām valstīm. Visbeidzot Portovesme rakstīja, ka preferenciālais tarifs neietekmēja konkurenci vai tirdzniecību Eiropas Savienībā.
(60)
Turklāt saskaņā ar Portovesme sacīto Izlīdzināšanas fonda kompensējošie maksājumi nebija saistīti ar valsts atbalstu, jo Izlīdzināšanas fonds tikai atkārtoti sadalīja privātos līdzekļus, ko ieguva no elektroenerģijas galalietotājiem.
(61)
Portovesme atzīmēja, ka energoietilpīgo nozaru patēriņš bija svarīgs, lai nodrošinātu apgādes drošību un nepārtrauktību Sardīnijā un lai izvairītos no elektroenerģijas ražošanas neefektivitātes, kuras dēļ palielinātos elektroenerģijas izmaksas galalietotājiem.
(62)
Visbeidzot uzņēmums norāda, ka, ja tam būtu nācies slēgt savu rūpnīcu, sekas būtu ļoti nopietnas Sardīnijas ražošanas bāzei, jo tiktu zaudētas 790 tiešas un 500 netiešas darba vietas.
4.1.2. Eurallumina iesniegtās piezīmes
(63)
Eurallumina argumentēja, ka alumīnija oksīda ražošanas izmaksas Eiropā bija augstākas nekā citos pasaules reģionos, kas galvenokārt tā ir augstāku elektroenerģijas un kurināmā cenu dēļ, kā arī boksīta transportēšanas izmaksu dēļ (26). Augstākas izmaksas nevarētu atspoguļot augstākās cenās, jo alumīnija oksīda cena tika noteikta Londonas Metālu biržā un atsevišķi ražotāji nespēja to ietekmēt. Tāpēc Eiropas alumīnija oksīda ražošanas nozare bija nelabvēlīgā konkurences situācijā salīdzinājumā ar pārējiem pasaules reģioniem.
(64)
Papildus vispārējām problēmām, ar ko saskaras Eiropas alumīnija oksīda ražotnes, Eurallumina norādīja arī uz konkrētām Sardīnijas problēmām, kuras vietējām nozarēm neļāva gūt labumu no elektroenerģijas tirgus liberalizācijas, proti, vēsturisko elektroenerģijas operatoru ietekme tirgū (skatiet Portovesme piezīmes 55. apsvērumā iepriekš). Eurallumina arī uzskatīja, ka dabasgāzes trūkums bija konkrēts šķērslis alumīnija oksīda ražošanai Sardīnijā, jo procesam nepieciešamais lielais tvaika apjoms ir jāiegūst, izmantojot minerāleļļas, kuras ir dārgākas.
(65)
Eurallumina apgalvoja, ka pēc liberalizācijas elektroenerģijas ražotāju ietekme Sardīnijas tirgū izraisīja elektroenerģijas cenu paaugstināšanos: ja tarifs netiktu piemērots, Eurallumina būtu bijis jāmaksā 65,95 EUR/MWh par elektroapgādi salīdzinājumā ar 44 EUR/MWh, ko uzņēmums maksāja pirms liberalizācijas. Pateicoties 2004. gada tarifam, cena samazinājās līdz 35 EUR/MWh.
(66)
Tāpat kā Portovesme, Eurallumina uzskatīja, ka, ja tas būtu bijis spiests pārtraukt savu darbību, citi ES alumīnija oksīda ražotāji nebūtu varējuši aizpildīt plaisu, jo tie jau strādāja ar maksimālo jaudu, un to darītu imports no trešām valstīm. Slēgšanas rezultātā tiktu zaudētas 400 tiešas un 250 netiešas darba vietas (27). Ņemot vērā to, ka Eurallumina bija vienīgais Alcoa lietuves alumīnija oksīda piegādātājs, šis uzņēmums uzskatīja, ka tā alumīnija oksīda rūpnīcas slēgšana apdraudētu arī Alcoa dzīvotspēju Sardīnijā.
(67)
Visbeidzot Eurallumina sacīja, ka ar 2004. gada dekrētu ieviestais tarifs bija vajadzīgs, jo vēl nebija izstrādāta jauna infrastruktūra, kas likvidētu nelabvēlīgās konkurences situācijas galvenos faktorus, kuri skar Sardīnijas rūpniecību.
4.1.3. Citu ieinteresēto personu iesniegtās piezīmes
(68)
Portovesme konkurents - tas pats uzņēmums, kas sākotnēji vērsa Komisijas uzmanību uz šo lietu, - pēc formālas izmeklēšanas procedūras sākšanas vēlreiz vērsās pie Komisijas. Tas iesniedza 2004. gada preferenciālā tarifa analīzi, kurā secināja, ka tarifs ir nelikumīgs valsts atbalsts. Apstrīdētā tarifu shēma būtiski atšķīrās no Alumix tarifa, ko piešķīra Alcoa: nebija iespējams uzskatīt, ka tā nav valsts atbalsts. Atbalsts ir jāuzskata par nesaderīgu ar kopējo tirgu, ja to nevarētu apstiprināt ne kā reģionālu darbības atbalstu, ne kā pārstrukturēšanas atbalstu.
(69)
Solvay Chimica Italia un Solvay Chimica Bussi, kas darbojas hloru saturošas sāls nozarē, nosūtīja piezīmes par 2004. gada tarifiem 2005. gada jūlijā, tātad pēc piezīmju iesniegšanas viena mēneša termiņa beigām saistībā ar lēmumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru. Neraugoties uz šo kavējumu, šie uzņēmumi prasīja sevi uzskatīt par ieinteresētajām personām. Savās iesniegtajās piezīmēs tie apgalvoja, ka gan 2004. gada, gan 2005. gada tarifi ir nelikumīgs un nesaderīgs valsts atbalsts.
4.1.4. Itālijas iesniegtās piezīmes
(70)
Itālija apgalvoja, ka ES elektroenerģijas tirgus vēl nav pilnībā konkurētspējīgs, kā Komisija pati bija atzinusi savā ceturtajā Gada ziņojumā par gāzes un elektrības iekšējā tirgus īstenošanu (28). Uzņēmumi, it sevišķi energoietilpīgi uzņēmumi, nevar brīvi izvēlēties savus piegādātājus un iegādāties elektroenerģiju apstākļos, kas būtu salīdzināmi ar apstākļiem citās dalībvalstīs. Šie sarežģījumi nebija saistīti ar pašu uzņēmumu uzņēmējdarbību, bet bija elektroenerģijas tirgu strukturālu nepilnību rezultāts. Pašreizējā situācija ES elektroenerģijas tirgū negatīvi ietekmē brīvu konkurenci energoietilpīgu lietotāju produktu tirgos.
(71)
Neraugoties uz nozares liberalizāciju, Itālijā pastāv konkrētas strukturālas nepilnības, piemēram, nepietiekami starpsavienojumi starp valstu tīklu dažādām daļām un piesātināta tirgus struktūra. Šādos apstākļos liberalizācija nebija veicinājusi labākas cenas energoietilpīgiem lietotājiem. Problēmas bija sevišķi aktuālas Sardīnijā, kur starpsavienojumi bija ierobežoti.
(72)
Tādēļ Itālija atzīmēja, ka īpaša tarifu sistēma, kas ataino pieprasījuma profilus, jāuzskata par pamatotu kā reglamentējošs pasākums, lai simulētu mehānismus, kuriem būtu jāfunkcionē pilnībā konkurētspējīgā tirgū. Pasākums atjaunoja vienlīdzīgus konkurences nosacījumus starp energoietilpīgiem uzņēmumiem, kas darbojas dažādās dalībvalstīs, likvidējot ģeogrāfiska rakstura nelabvēlīgus nosacījumus, kuri skar Sardīnijas uzņēmumus. Shēmā paredzēja liberalizācijas procesa sagaidāmās sekas. Itālija apgalvo, ka citās dalībvalstīs ir īstenoti līdzīgi pasākumi, kad energoietilpīgi lietotāji gūst labumu no reglamentētiem elektroenerģijas tarifiem.
(73)
Saskaņā ar Itālijas sacīto 2004. gada dekrētam bija divi turpmāki mērķi: atbalstīt Sardīnijā nodarbinātību, kas bija koncentrēta metālu nozarē, un saglabāt pietiekamu pieprasījuma līmeni elektroenerģijas ražošanai Sardīnijā, kurā pastāvēja pārpalikums.
(74)
Itālija uzskata, ka jaunā tarifu shēma de facto ir līdzvērtīga Alumix tarifam, par kuru Komisija secināja, ka tas nav valsts atbalsts. Atšķirība starp veco un jauno shēmu attiecas tikai uz “tarifu struktūru”, kas bija nepieciešama saistībā ar elektroenerģijas tirgus liberalizāciju.
(75)
Itālija apgalvo, ka tarifu shēma nav valsts atbalsts. Attiecībā uz valsts līdzekļu izmantošanu Itālija uzskata, ka tarifu sistēma bija salīdzināma ar Preussen-Elektra lietu, kurā Eiropas Kopienu Tiesa pieņēma lēmumu, ka tā nav saistīta ar valsts līdzekļiem (29). Izlīdzināšanas fonds ir sistēmas grāmatvedības tehniskā iestāde un nevarēja brīvi rīkoties ar pārvaldāmajiem finanšu līdzekļiem. Tas, ka AEEG un Finanšu ministrija var zināmā mērā kontrolēt Izlīdzināšanas fonda darbību, nenozīmē, ka valsts spēj brīvi rīkoties ar attiecīgajiem līdzekļiem. Tādēļ Itālija uzskata, ka tarifu mehānisma finansēšanai izmantotie līdzekļi bija pilnībā privāti.
(76)
Itālija arī uzskata, ka tarifam nav ietekmes uz tirdzniecību Eiropas Savienībā un ka tas nevar izkropļot konkurenci, jo pastāv globālā cena tiem produktiem, kas bija patēriņa preces (skatiet Portovesme iesniegtās piezīmes 55. apsvērumā iepriekš). Turklāt ES un Itālijas ražošanas apjomi nespēja nodrošināt pieaugošo pieprasījumu pēc attiecīgajiem metāliem. Iekšējās ražošanas apjoms 2005. gadā sedza tikai 12 % Itālijas pieprasījuma pēc alumīnija, 55 % Itālijas pieprasījuma pēc cinka un 80 % Itālijas pieprasījuma pēc svina. Šo metālu deficīts palielinājās ES un Itālijā, un pieprasījumu aizvien vairāk nodrošināja imports no trešām valstīm. Ja Itālijā izzustu metālu nozare, neviens jauns ES tirgus dalībnieks neaizvietotu Itālijā slēgto jaudu, jo ES rūpnīcas jau strādāja ar pilnu jaudu, un nevienam esošam ražotājam vai jaunam tirgus dalībniekam nebūtu stimula palielināt jaudu neskaidro perspektīvu dēļ attiecībā uz elektroenerģijas par pieņemamām cenām pieejamību ilgtermiņā. Tādēļ šo ražošanas jaudu saglabāšana Itālijā nevarētu kaitēt konkurentiem. Tā kā preferenciālais tarifs nebija zemāks par elektroenerģijas cenām, ko vidēji maksā uzņēmumu konkurenti, tas neveicina eksportu no Sardīnijas uz citām dalībvalstīm.
(77)
Itālija apgalvoja - pat ja Komisija secinātu, ka pasākums patiešām ir valsts atbalsts, tarifu uzskatītu par saderīgu ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz to, ka tas ir reģionāls darbības atbalsts, kurš ir Sardīnijā pieļaujams saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu.
(78)
Itālija uzskata, ka Sardīnijas elektroenerģijas tirgus nepilnības (tirgus piesātinātība, vāji starpsavienojumi un elektroenerģijas ražošanas pārpalikumi) un piekļuves trūkums gāzes infrastruktūrai rada reģionālus trūkumus un ka tarifa mērķis ir novērst šos trūkumus.
(79)
Elektroenerģijas cenas Itālijā bija par 38 % augstākas nekā ES vidējā cena energoefektīviem lietotājiem. Tas radīja konkurētspējas problēmu, ko Sardīnijā saasināja vietējā elektroenerģijas tirgus nepilnības un piekļuves gāzes tīklam neesība.
(80)
Itālija uzskata, ka pasākums veicināja reģionālo attīstību, jo metālu nozare būtiski sekmē Sardīnijas ekonomiku un nodarbinātību: šajā nozarē strādā 12 % no nodarbinātā darbaspēka, un tā veido 12,2 % no reģionālā IKP ražošanas nozarē. Tarifam ir pozitīva ietekme uz nodarbinātību un sociālās un ekonomiskās struktūras saglabāšanu Sardīnijā.
(81)
Itālija uzskata, ka tarifs ir samērīgs ar šķēršļiem, ar ko saskaras atbalsta saņēmēji, jo tikai pielīdzināja Sardīnijas ražotāju samaksātās elektroenerģijas cenas vidējām cenām, kuras maksā to ES konkurenti.
(82)
Tarifs arī bija īstermiņa un pārejas pasākums, jo bija paredzēts, ka tas beigsies, kad tiks pabeigti infrastruktūras projekti, kuru mērķis bija uzlabot starpsavienojumu ar elektroenerģijas un gāzes tīkliem (jaunais SAPEI starpsavienojuma kabelis un gāzes cauruļvads GALSI) (30).
(83)
Itālija uzskata, ka pasākums arī pakāpeniski tika samazināts, jo preferenciālā cena tika indeksēta, pamatojoties uz kurināmā cenu svārstībām, un tā varēja tikai palielināties vai palikt nemainīga.
4.2. Lieta C 13/06
4.2.1. Portovesme iesniegtās piezīmes
(84)
Portovesme uzskata, ka 2005. gada tarifi neizkropļoja konkurenci, ka tie bija vajadzīgi, lai nodrošinātu attiecīgo nozaru dzīvotspēju, un ka tos var uzskatīt par saderīgiem ar reģionālo atbalstu. Uzņēmuma argumenti ir līdzīgi Itālijas argumentiem, uz kuriem var atsaukties (skatiet 87. līdz 104. apsvērumu).
4.2.2. Eurallumina iesniegtās piezīmes
(85)
Arī Eurallumina uzskata, ka 2005. gada tarifi neizkropļoja konkurenci, ka tie bija vajadzīgi, lai nodrošinātu attiecīgo nozaru dzīvotspēju, un ka tos var uzskatīt par saderīgiem ar reģionālo atbalstu. Uzņēmuma argumenti ir līdzīgi Itālijas argumentiem, uz kuriem var atsaukties.
4.2.3. Citu ieinteresēto personu iesniegtās piezīmes
(86)
Divi Portovesme un Syndial konkurenti, kas iesniedza piezīmes lietā C 38/B/04, iesniedza piezīmes arī par šo lietu. Tie abi uzskata, ka apstrīdētais pasākums ir darbības atbalsts, kas jāuzskata par nesaderīgu ar iekšējo tirgu.
4.2.4. Itālijas iesniegtās piezīmes
(87)
Itālija uzskata, ka 2005. gada tarifi ļoti atšķīrās no 2004. gadā īstenotajiem tarifiem, jo tagad tarifi atbilst reģionālā atbalsta pamatnostādņu prasībām.
(88)
Itālija uzskata, ka tarifus, pamatojoties uz virspusēju novērtējumu, var klasificēt par darbības atbalstu, taču realitātē tie ietilpa virknē pasākumu, kuru mērķis bija sekmēt reģionālo attīstību Sardīnijā. Itālija it sevišķi vērsa uzmanību uz ciešo saikni starp tarifiem un no atbalsta saņēmējiem pieprasīto apņemšanos veikt ilgtermiņa ieguldījumus. Itālija uzskata, ka atlikšanas klauzula, ar kuru paredzēja, ka pasākuma īstenošana ir jāapstiprina Komisijai, apliecināja pasākuma reģionālā atbalsta raksturu.
(89)
Saprašanās memorands (protocollo d’intesa), ko parakstīja reģions un atbalsta saņēmēji, ir šīs stratēģijas pamataspekts. Tas ietver:
a)
ienesīgus ieguldījumus, kā izklāstīts rūpnieciskajos plānos, ko iesnieguši atbalsta saņēmēji;
b)
elektroenerģijas starpsavienojuma infrastruktūras ātru apstiprināšanu, ļaujot atbalsta saņēmējiem iegūt elektroenerģiju par konkurētspējīgām cenām (gāzes cauruļvads GALSI un SAPEI starpsavienojuma kabelis);
c)
integrētas koncesijas piešķiršanu par Sulcis ogļraktuves izmantošanu un jaunas ogļu spēkstacijas izbūvi/darbību, ar ko paredzēts nodrošināt atbalsta saņēmēju elektroapgādi;
d)
preferenciālos tarifus.
(90)
Itālija ir pārliecināta, ka tarifi jāuzskata par politikas instrumentu, kura mērķis ir aizsargāt nozares, kas pakļautas augstām elektroenerģijas cenām un kas pretējā gadījumā tiktu pārvietotas ārpus Itālijas un Eiropas agresīvās konkurences dēļ no ārpuskopienas valstīm, kurām ir zemākas ražošanas izmaksas. Tarifus bija paredzēts piemērot līdz plānotās infrastruktūras pabeigšanai un konkurētspējīga elektroenerģijas iekšējā tirgus sasniegšanai. Pasākums atbilst reģionālajam atbalstam, jo veicināja ekonomikas izaugsmi un nodarbinātību salā, kur energoietilpīga ražošana atrodas nelabvēlīgā konkurences situācijā ne tikai elektroenerģijas tirgus liberalizācijas nepilnību dēļ, bet arī infrastruktūras ārkārtējo trūkumu Sardīnijā dēļ attiecībā uz starpsavienojumiem ar valsts elektroenerģijas un gāzes tīkliem.
(91)
Atbalstot šo integrēto pieeju, Itālija citēja pirmo ziņojumu, kuru sagatavojusi Augsta līmeņa darba grupa konkurētspējas, enerģētikas un vides jautājumos (31) un kurā secināja, ka enerģētikas nozares liberalizācijas process nebija sniedzis apmierinošus rezultātus, ka ir vajadzīgi labāks starpsavienojums un ka ir vēlami ilgtermiņa piegādes līgumi ar prognozējamām cenām vai partnerattiecības starp klientiem un elektroenerģijas piegādātājiem. Itālija apgalvo, ka Sardīnijai plānotajiem pasākumiem bija šāds virziens, tomēr bijuši vajadzīgi arī tādi īstermiņa pasākumi kā minētie tarifi, lai aizsargātu Sardīnijas rūpniecības konkurētspēju un nodrošinātu tās dzīvotspēju, līdz tiktu veikti plānotie ieguldījumi un atrisinātas strukturālās problēmas.
(92)
Itālija uzskata, ka nevar salīdzināt Sardīnijas atbalsta saņēmēju samaksātās elektroenerģijas cenas un vidējās elektroenerģijas cenas, ko maksā salīdzināmi uzņēmumi Itālijas kontinentālajā daļā, jo energoietilpīgi uzņēmumi pērk elektroenerģiju, pamatojoties uz divpusējiem līgumiem, kuri nav publiski pieejami. Itālija apgalvo, ka Komisija kļūdīgi veica salīdzinājumu, jo par pamatu ņēma cenas, kas reģistrētas elektroenerģijas biržās, tomēr tikai neliela daļa šo uzņēmumu elektroenerģijas tiekot iegādāta biržās.
(93)
Itālija apgalvo, ka divpusējos līgumos ietvertās cenas būtu labvēlīgas patērētājiem tikai tad, ja patērētāji varētu brīvi izvēlēties savus piegādātājus un saņemt elektroenerģiju, kas ražota, izmantojot konkurētspējīgas tehnoloģijas. Sardīnijā tas nebija iespējams, jo, tā kā salas elektrostacijām nebija piekļuves dabasgāzei, tās nespēja ražot lētu elektroenerģiju. Turklāt jaunus ieguldījumus modernā elektroenerģijas ražošanā neveicināja ierobežotais elektroenerģijas starpsavienojums, kas nozīmēja, ka nebija iespējams elektroenerģiju eksportēt. Vēl viens faktors bija tirgus piesātinātība un vēsturisko operatoru nozīme.
(94)
Itālija uzskata, ka šajos apstākļos bija pamatoti piemērot tarifus, kas stabilizē elektroenerģijas cenas, līdz tiek sasniegta elektroenerģijas tirgū efektīvāka konkurence. Itālija atkal apgalvoja, ka preferenciālie tarifi sekmē pilnībā konkurētspējīga tirgus mehānismu.
(95)
Attiecībā uz elektroenerģijas ražošanas pārpalikumiem, kuri Komisijai lika apšaubīt to, ka Sardīnijas elektroenerģijas cenas bija augstākas par cenām Itālijas kontinentālajā daļā (jo pārpalikumiem bija ražotāji jāmudina lieliem patērētājiem pārdot elektroenerģiju par konkurētspējīgām cenām; skatīt 47. apsvērumu), Itālija izvirzīja turpmākos argumentus. Sardīnijas elektroenerģijas ražošanas pārpalikumi nevarēja pazemināt cenas patērētājiem, jo šie konkrētie pārpalikumi radās ierobežotā starpsavienojuma rezultātā, kura dēļ bija nepieciešams izveidot ļoti lielu elektroenerģijas rezervi, lai aizsargātu salas elektroapgādes nepārtrauktību (32). Tā kā šo rezervi jebkurā gadījumā apmaksāja ar maksām, ko piemēroja visiem elektroenerģijas lietotājiem, elektroenerģijas piegādātāji nebija ieinteresēti pārdot elektroenerģiju, kuru saražoja, izmantojot šo rezerves jaudu, par konkurētspējīgākām cenām.
(96)
Itālija uzskata, ka pasākums bija samērīgs, jo AEEG noteiktā cena 2005. gadam (skatiet 34. apsvērumu iepriekš) atbilda vidējai cenai, ko Eiropas Savienībā maksā atbalsta saņēmēju konkurenti un ko objektīvi ir aprēķinājis regulators. Itālija arī norādīja, ka dalībvalstīs ar regulētiem tarifiem lieli rūpnieciskie patērētāji maksāja pat tikai 25 EUR/MWh par savu elektroapgādi 2005. gadā.
(97)
Tādēļ Itālija apstrīdēja sūdzības iesniedzēju sniegtos datus, kas, pēc šīs valsts uzskata, ir metodiski kļūdaini, jo tajos bija noteiktas pārāk augstas elektroenerģijas cenas, kuras maksā atbalsta saņēmēju konkurenti Eiropas Savienībā.
(98)
Itālija apgalvoja, ka shēmas ilgumu, proti, seši, nevis pieci gadi, pamatoja vajadzība sagaidīt energoinfrastruktūras izbūves pabeigšanu.
(99)
Itālija arī uzskata, ka ir nodrošināta atbilstība pakāpeniskas samazināšanas prasībai: tarifi tika pakāpeniski samazināti, jo tos pielāgoja, pamatojoties uz Amsterdamas un Frankfurtes elektroenerģijas biržu vidējām svērtajām svārstībām, un jo tos varēja tikai palielināt, nevis samazināt.
(100)
Tarifi bija piesaistīti elektroenerģijas biržu cenu svārstībām, jo, kā uzsvēra Itālija, tas bija objektīvs kritērijs, kas plaši atspoguļoja elektroenerģijas cenu svārstības. Tomēr Itālija apgalvo, ka reālie cenu pieaugumi ES energoietilpīgiem lietotājiem parasti bija būtiski mazāki nekā biržās reģistrētie pieaugumi, jo šādi lietotāji maksāja divpusējos līgumos salīgtas cenas vai valsts noteiktas cenas, ja tie bija reglamentēti tarifi, un šīs cenas bija mazāk pakļautas svārstībām.
(101)
Visbeidzot Itālija raksta, ka gada palielinājums 4 % apmērā, ko piemēroja Sardīnijas tarifiem, atbilda elektroenerģijas cenu pieaugumiem, kurus piemēroja to tiešajiem konkurentiem Eiropas Savienībā.
(102)
Itālija vērsa uzmanību uz to, ka ES pastāv pasākumi, kam ir tāda pati ietekme, kāda ir apstrīdētajiem preferenciālajiem tarifiem, un apgalvoja, ka tie visi būtu jānovērtē vienādā veidā neatkarīgi no to formas, jo to kopējais mērķis ir nodrošināt energoietilpīgu nozaru dzīvotspēju ES un novērst to pārvietošanu ārpus valsts teritorijas.
(103)
Lai gan no 2007. gada Sardīnija vairs nevarēja saņemt reģionālo darbības atbalstu, Itālija apgalvo, ka reģionālā atbalsta pamatnostādnes paredzēja to shēmu pakāpenisku atcelšanu, kas bija spēkā laikā, kad reģions pārstāja būt tiesīgs uz LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktā noteikto atbrīvojumu. Tādējādi Komisija joprojām varēja atļaut šo pasākumu saskaņā ar 2007. gada reģionālā atbalsta pamatnostādnēm. Itālija katrā ziņā uzskata, ka apstrīdētais pasākums nav jāizskata kā parasts darbības atbalsts.
(104)
Itālija vēlreiz apgalvoja, ka tarifi neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, pamatojoties uz 76. apsvērumā izklāstītajiem argumentiem attiecībā uz alumīniju, cinku un svinu. Tāds pats pamatojums, kā Itālija apgalvo, attiecas uz ķīmisko vielu rūpniecību. Itālija norādīja, ka 2003. gadā ķīmisko produktu imports uz Itāliju pārsniedza eksportu un ka ES un Itālijas ražošanas apjomi bija kritušies kopš 2001. gada. Attiecībā uz polivinilhlorīdu (turpmāk - “PVC”), kas ir hlora galvenā izmantošanas nozare, Itālija norādīja uz ražošanas deficītu valstī: 2002. gadā Itālija saražoja tikai 470 000 tonnu PVC, savukārt patēriņš bija 970 000 tonnu.
5. PASĀKUMA NOVĒRTĒJUMS
5.1. Valsts atbalsts saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu
(105)
Pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja ir atbilstība šādiem nosacījumiem: pasākums a) piešķir saņēmējam ekonomiskas priekšrocības; b) ir valsts vai no valsts līdzekļiem piešķirts; c) ir selektīvs; d) iespaido Kopienas iekšējo tirdzniecību un var radīt konkurences traucējumus ES.
5.1.1. Priekšrocību piešķiršana
(106)
Saskaņā ar 2004. un 2005. gada tarifu režīmu valsts iejaucās, lai subsidētu elektroenerģijas cenu, par kuru atbalsta saņēmēji ir vienojušies ar saviem piegādātājiem. Piemēram, 2004. gadā saskaņā ar tobrīd spēkā esošajiem divpusējiem piegādes līgumiem un bez kompensējošiem maksājumiem Portovesme būtu maksājis 63 euro par MWh (33) un Eurallumina būtu maksājis 65,95 euro. Šos skaitļus sniedza Itālija un atbalsta saņēmēji paši, tādēļ tie netiek apstrīdēti.
(107)
Pēc Itālijas sniegtajiem datiem, 2005. gadā elektroenerģijas cena, par kādu Syndial vienojās ar savu piegādātāju, pārsniedza 60 euro par MWh, savukārt tarifs to samazinātu līdz 27 euro par MWh. Abu pasākumu nolūks bija tāds, ka valsts kompensētu atbalsta saņēmējiem viņu elektroenerģijas papildu izmaksas Sardīnijā, salīdzinot ar ES konkurentu maksātajām vidējām cenām.
(108)
Portovesme uzskata, ka preferenciālā cena atbilst cenai, kāda dominētu pilnībā konkurētspējīgā tirgū, tādēļ tā nenodrošina priekšrocību. Komisija šo argumentu jau noraidīja Alcoa lietā, kas attiecās uz būtībā identiskiem tarifiem. Novērtējot priekšrocības esību, ne Eiropas Savienības tiesas, ne Komisija nekad nav ņēmušas vērā nosacījumus, kādi dominētu hipotētiskā tirgū, kas funkcionētu labāk. Vienmēr atsaucas uz nosacījumiem, kādi pastāv attiecīgajos faktiskajos tirgos (34).
(109)
Šajā argumentā arī pieņem, ka tirgus nepienācīgas darbības gadījumā dalībvalstij ir pamatoti noteikt cenas, kas sekmē efektīvas konkurences nosacījumus (skatiet Itālijas piezīmes 72. apsvērumā iepriekš).
(110)
Šādu apsvērumu nevar pieņemt, jo tas ir pretrunā ES judikatūras principam, kurš nosaka, ka “apstāklis, ka dalībvalsts cenšas tuvināt ar vienpusējiem līdzekļiem konkurences apstākļus noteiktā ekonomikas nozarē citās dalībvalstīs esošiem apstākļiem, neatņem šiem pasākumiem valsts atbalsta raksturu” (35). Komisija uzskata, ka iepriekš minēto principu analogi piemēro situācijās, kurās viena dalībvalsts cenšas tuvināt konkurences apstākļus tādiem, kas pastāv pilnībā konkurētspējīgā tirgū.
(111)
Turklāt, ja šo piezīmi pieņemtu, nebūtu valsts atbalsta tādā gadījumā, ja dalībvalsts piešķirtu subsīdiju, lai novērstu plaisu starp divu tirgus operatoru brīvās sarunās nolīgtu cenu un teorētisko cenu, par kādu operatori būtu varējuši vienoties pilnīgas konkurences apstākļos. Tas padarītu par neesošu primāro mērķi kontrolēt valsts atbalstus.
(112)
Itālija apgalvo, ka šie tarifi ir identiski Alumix tarifam, par kuru Komisija atzina, ka tas nav valsts atbalsts (skatiet 74. apsvērumu iepriekš), un ka tie tāpat jāuzskata par nesaistītiem ar valsts atbalstu.
(113)
Komisija norāda, ka situācija, par kādu Komisija pieņēma savu nostāju Alumix lietā, bija ļoti atšķirīga. Alumix lietā tarifu piešķīra ENEL, kas tobrīd bija valsts struktūra, kura kā monopols piegādāja elektroenerģiju tādā elektroenerģijas tirgū, kas vēl nebija liberalizēts (36). Šādā situācijā Komisijai bija jānoskaidro, vai ENEL elektroenerģiju pārdeva par mākslīgi zemām cenām vai rīkojās kā saprātīgs tirgus ekonomikas operators. Ņemot vērā ENEL monopolu elektroenerģijas ražošanas un piegādes jomā, nebija konkurētspējīgas tirgus cenas, uz kuru Komisija varētu atsaukties, lai novērtētu priekšrocības esību. Tādēļ Komisija izstrādāja metodi, ar kuru noteikt zemāko teorētisko tirgus cenu, par kādu saprātīgs piegādātājs būtu gatavs pārdot elektroenerģiju savam “labākajam klientam”.
(114)
Tomēr šo metodi nevar piemērot situācijā, kad galalietotāji un elektroenerģijas piegādātāji par cenu vienojas liberalizētā tirgū un kad šīs cenas subsidē ar kompensējošiem pasākumiem ex post. Tādējādi Alumix lēmumā izstrādātā analīze un Komisijas secinājumi šajā lietā acīmredzami nav atbilstīgi šajā gadījumā. To apstiprināja Pirmās instances tiesas spriedums, kas atbalstīja lēmumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru par Alcoa (37) (sprieduma 132. punkts).
(115)
Pašreizējā lietā tirgus dalībnieka princips nav piemērojams. Nostāja būtu jānovērtē, ņemot vērā tirgus dalībnieka pārbaudi, ja valsts pārdeva elektroenerģiju attiecīgajiem uzņēmumiem vai nu tieši, vai caur valstij piederošu uzņēmumu, kā tas bija Alumix gadījumā. Taču šajā gadījumā elektroenerģiju piegādā privāti uzņēmumi. Tādēļ nav nepieciešams - kā bija Alumix gadījumā - izskatīt, vai valsts rīcība ir salīdzināma ar saprātīga tirgus operatora rīcību.
(116)
Jāsecina, ka 2004. un 2005. gada kompensējošo maksājumu sistēmas samazina maksas, kas sedzamas saskaņā ar atbalsta saņēmēju noslēgtajiem piegādes līgumiem un kas parasti būtu jāiekļauj uzņēmumu budžetos. Tādēļ saskaņā ar vispārpieņemtu judikatūru apstrīdētie pasākumi saņēmējiem nodrošina ekonomisko priekšrocību (38).
5.1.2. Selektivitāte
(117)
Tā kā preferenciālos elektroenerģijas tarifus Itālijā piešķīra tikai uzņēmumiem, kas bija Sardīnijā esošo iekārtu operatori un kas ietilpa tādu nozaru slēgtā sarakstā, kuras ir noteiktas tiesību aktu un reglamentējošos instrumentos, kas ir šo pasākumu juridiskais pamats, piešķirtā priekšrocība ir selektīva.
5.1.3. Valsts līdzekļi un valsts atbildība
(118)
Saskaņā ar iedibināto judikatūru priekšrocību var definēt kā valsts atbalstu saskaņā ar LESD 87. panta 1. punktu tikai tad, ja to tieši vai netieši piešķir, izmantojot valsts līdzekļus (39), un ja tas ir piedēvējams valstij (40).
(119)
Kā paskaidrots 28. apsvērumā, minētos kompensējošos maksājumus finansē, izmantojot parafiskālu nodevu, kuru kā elektroenerģijas tarifa komponentu A4 iekasē Izlīdzināšanas fonds. Šāda nodeva ir obligāta, jo tā paredzēta ar AEEG lēmumiem, ar ko īsteno valsts tiesību aktus. Izlīdzināšanas fonds ir ar likumu izveidota valsts struktūra, kas veic savas darbības, ņemot vērā precīzus norādījumus, kuri izklāstīti AEEG lēmumos.
(120)
Judikatūra arī nosaka, ka ieņēmumi no nodevas, kas ir obligāta, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem, un ko maksā ar likumu izveidotai struktūrai, ir valsts līdzekļi saskaņā ar Līguma 87. panta 1. punktu, ja tie ir paredzēti tāda pasākuma finansēšanai, kurš atbilst minētajā pantā noteiktajiem kritērijiem (41).
(121)
Lai pamatotu apgalvojumu par to, ka minētais pasākums netiek finansēts, izmantojot valsts līdzekļus, Itālija izmanto Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru Preussen-Elektra lietā (42). Itālija apgalvo, ka nepieciešamos līdzekļus tarifa finansēšanai privāti subjekti (elektroenerģijas patērētāji) nodod privātiem subjektiem (atbalsta saņēmējiem); turpretim valsts tikai pieņem tiesību aktu, ar ko nosaka vajadzīgo summu maksājumus, un tai nav pilnvaru izmantot līdzekļus, izņemot gadījumus, kad jāpiemēro tiesību aktos paredzētā shēma. Jo īpaši Itālija un vairāki atbalsta saņēmēji uzskata, ka Izlīdzināšanas fonds nekontrolē līdzekļus un ir vienkāršs grāmatvedības starpnieks.
(122)
Preussen-Elektra lietā Tiesa uzskatīja, ka saistības, kas uzliktas privātajiem elektroapgādes uzņēmumiem, proti, iegādāties elektroenerģiju, kura iegūta no atjaunojamiem enerģijas avotiem par minimālo cenu, kas ir augstāka par minētās elektroenerģijas reālo ekonomisko vērtību, neveido valsts atbalstu, jo pasākums neietver nekādu tiešu vai netiešu valsts līdzekļu piešķiršanu.
(123)
Komisija norāda, ka Preussen-Elektra lietā līdzekļus, kas nepieciešami, lai finansētu pasākumu, atjaunojamās enerģijas ražotājiem tiešā veidā piešķīra elektroapgādes uzņēmumi un tie nenonāca valsts struktūras rīcībā. Šādā sistēmā pārskaitāmās summas tiešām nevarēja būt dalībvalsts iestāžu rīcībā. Savukārt minētajā gadījumā summas, pirms tās tika pārskaitītas galīgajam saņēmējam, nonāca valsts struktūras, proti, Izlīdzināšanas fonda, rīcībā. Tādējādi Preussen-Elektra attiecas uz atšķirīgiem faktiskajiem apstākļiem un nav saistāma ar konkrēto gadījumu.
(124)
Arī Pearle (43) spriedums nevar palīdzēt Itālijai vai atbalsta saņēmējiem. Pearle lietā Tiesa secināja, ka īpašos apstākļos tādi ieņēmumi no nodevas, kas tiek pārskaitīti, izmantojot valsts struktūru, nav valsts līdzekļi. Pearle lietā pasākumus pilnībā finansēja no konkrētas tirdzniecības nozares vienīgi pēc minētās nozares iniciatīvas. Līdzekļus iekasēja, izmantojot parafiskālu nodevu, kas tika pārskaitīta valsts struktūrai, kura nevienā brīdī nedrīkstēja šos līdzekļus brīvi izmantot. Turklāt bija sakritība starp subjektiem, kas maksāja nodevu, un tādiem, kas izmantoja ieguvumus no minētā pasākuma.
(125)
Itālija uzskata, ka Izlīdzināšanas fondam nav nekādas rīcības brīvības attiecībā uz to līdzekļu piešķiršanu, kas ir paredzēti tarifu finansēšanai un ko nekad nedrīkst pieskaitīt pie “valsts finanšu līdzekļiem”. Tādējādi valsts nedrīkst brīvi rīkoties ar šādiem līdzekļiem, tādēļ tie nav valsts līdzekļi.
(126)
Provizorisks novērojums ir tāds, ka, lai arī dažus kritērijus Pearle lietā var subjektīvi uzskatīt par svarīgākiem, Pearle lietā nav “galvenā kritērija”. Spriedumā uzskaitītās pārbaudes ir kumulatīvas. Šādu interpretāciju sniedza arī Pirmās instances tiesa Earl Salvat lietā, kad, ņemot vērā katru Pearle kritēriju (44), izskatīja minētajā lietā apstrīdēto parafiskālo nodevu.
(127)
Pirms Komisija izskatīja Izlīdzināšanas fonda nozīmi, tā noskaidroja, vai ir atbilstība citām Pearle lietā uzskaitītajām pārbaudēm. Ir skaidrs, ka atšķirībā no Pearle lietas apstrīdētos tarifus ieviesa pēc valsts iniciatīvas, nevis pēc ekonomikas nozares iniciatīvas. Turklāt Pearle lietā pasākuma saņēmēji bija arī vienīgie līdzekļu devēji, tādēļ valsts struktūras iejaukšanās nenodrošināja priekšrocības, ar ko radītu papildu izmaksas valstij. Konkrētajā gadījumā atbalsta saņēmējiem nav jāmaksā finanšu nodeva, tādēļ šāds slogs jāuzņemas tikai elektroenerģijas patērētājiem. Tādēļ nevar pamatoti atsaukties uz Pearle spriedumu neatkarīgi no tā, vai arguments par to, ka Izlīdzināšanas fonds ir tikai grāmatvedības starpnieks, būtu pamatots.
(128)
Attiecībā uz Izlīdzināšanas fondu Komisija norāda, ka saskaņā ar iedibināto judikatūru netiek noteikta atšķirība starp lietām, kurās atbalstu tiešā veidā piešķir valsts, un tādām, kurās to piešķir valsts vai privāta struktūra, ko izveidojusi vai norīkojusi valsts (45). Turklāt Izlīdzināšanas fonda publiskais vai privātais statuss nav noteicošais, lai piemērotu noteikumus par valsts atbalstu. Tas, ka Izlīdzināšanas fonds ir valsts struktūra, automātiski nenozīmē, ka ir piemērojams LESD 107. pants (46). Tāpat arī valsts struktūras iejaukšanās kā tāda neizslēdz minētā panta piemērošanu.
(129)
Tomēr analīze ir nepietiekama, ja izskata tikai Izlīdzināšanas fonda kā valsts struktūras pilnvaras. Jānoskaidro, vai kopumā valsts, tiešā veidā vai izmantojot kādu citu tās norīkotu struktūru, var kontrolēt līdzekļus, ar ko finansē tarifu. Būtu jāizmanto tāda pati pārbaude, ja Izlīdzināšanas fonds būtu privāta struktūra.
(130)
Nesenais Eiropas Kopienu Tiesas spriedums Essent (47) lietā sniedz galīgos norādījumus šajā jautājumā. Lietā Essent Nīderlande bija ar tiesību aktiem ieviesusi elektroenerģijas cenu papildmaksu. Papildmaksu maksāja elektroenerģijas patērētāji tīkla operatoriem, kuri savukārt pārskaitīja ienākumus uzņēmumam SEP. SEP nebija rīcības brīvības līdzekļu pārvaldībā, un tas darbojās stingrā iestāžu uzraudzībā. Tiesa secināja, ka ienākumi no papildmaksas bija valsts līdzekļi, pamatojoties uz turpmāk norādītajiem apsvērumiem: elektroenerģijas cenu papildmaksu ieviesa ar valsts tiesību aktiem, tādēļ tā bija nodoklis. SEP bija pilnvaras izmantot ienākumus no papildmaksas tikai tiesību aktos noteiktajos nolūkos, turklāt līdzekļus uzraudzīja valsts un valsts iestādes varēja ar tiem brīvi rīkoties. Tiesa uzskatīja, ka šādi elementi bija pietiekami, lai noteiktu, ka attiecīgie līdzekļi bija valsts līdzekļi.
(131)
Ir acīmredzamas līdzības ar konkrēto lietu. Elektroenerģijas cenu papildmaksa, ko izmantoja, lai finansētu tarifus, tika ieviesta ar tiesību aktiem, tāpat kā Essent lietā. Izlīdzināšanas fonds veica tādas pašas darbības kā SEP, jo tas centralizē un pārvalda ieņēmumus no parafiskālās nodevas un tam noteikti tādi paši ierobežojumi, ņemot vērā to, ka ieņēmumus no papildmaksas fonds nevar izmantot nolūkiem, kas nav paredzēti tiesību aktos (preferenciālu tarifu finansēšana). Valsts spēj kontrolēt un novirzīt līdzekļu izmantojumu: Izlīdzināšanas fonds veic grāmatvedības funkcijas pēc precīziem AEEG norādījumiem, kura darbojas saskaņā ar tai tiesību aktos piešķirtajām valsts pilnvarām un/vai īstenojot valsts tiesību aktus. Tādējādi Izlīdzināšanas fonda pārvaldītos līdzekļus pastāvīgi uzrauga valsts.
(132)
Minētā analīze ir saderīga ar to analīzi, ko Komisija izstrādāja lēmumā par Itāliju attiecībā uz balasta izmaksām, kurā valsts līdzekļi bija klasificēti kā līdzekļi, ko Izlīdzināšanas fonds pārvaldīja kontā A6 (48).
(133)
Izlīdzināšanas fonda pārvaldīto valsts līdzekļu raksturu apstiprināja ar Pirmās instances tiesas spriedumu Iride lietā (49).
(134)
Itālijas Augstākā kasācijas tiesa jau bija secinājusi, ka Izlīdzināšanas fonda juridiskais statuss nav nošķirams no Itālijas valsts, un tieši valsts tika uzskatīta par Izlīdzināšanas fondam pārskaitīto summu īpašnieci, pat ja minētās summas ieskaitīja privātas personas un tās bija paredzētas privātiem uzņēmumiem (2003. gada 3. aprīļa spriedums Nr. 11632/03). Iride lietā sūdzību iesniedzēji Iride Spa un Iride Energia Spa bija Pirmās instances tiesā pārsūdzējuši Komisijas lēmumu, ar kuru Izlīdzināšanas fonda kontā A6 pārvaldītie līdzekļi tika klasificēti par valsts līdzekļiem. Pārsūdzētāju iesniegtie argumenti bija ļoti līdzīgi. Pārsūdzētāji apstrīdēja Augstākās kasācijas tiesas lēmuma būtību, norādot, ka Izlīdzināšanas fonds bija tikai grāmatvedības starpnieks starp privātpersonām, kurām bija finansiālas saistības, un subjektiem, kuri iekasēja summas, un ka Izlīdzināšanas fonds pat uz īsu laikposmu nedrīkstēja izmantot iekasētās summas. Pārsūdzētāji arī apgalvoja, ka ir piemērojama Preussen-Elektra lietas judikatūra.
(135)
Pirmās instances tiesa, norādījusi, ka tai nav jurisdikcijas, lai pārskatītu Augstākās kasācijas tiesas Itālijas valsts tiesību aktu interpretāciju, apstiprināja, ka Izlīdzināšanas fonda A6 kontā ieskaitītās summas jāklasificē kā valsts līdzekļi ne tikai tādēļ, ka tās ir valsts īpašums, bet arī tādēļ, ka tās tiek nepārtraukti uzraudzītas (50).
(136)
Šis secinājums attiecas uz Izlīdzināšanas fonda kontu A6, kas finansē balasta izmaksas Itālijas elektroenerģijas nozarē. Tomēr šādu secinājumu loģiski var attiecināt arī uz komponentu A4, kas finansē apstrīdētos tarifus. Augstākās kasācijas tiesas sprieduma pamatā bija arī Izlīdzināšanas fonda juridiskās personas statusa analīze, un konstatētais fakts par valsts īpašumu attiecas uz visām Izlīdzināšanas fondam ieskaitītajām summām. To pašu var attiecināt uz Pirmās instances tiesas secinājumu par to, ka valsts var kontrolēt Izlīdzināšanas fonda pārvaldītos līdzekļus. Nav nekādas atšķirības starp kontu A6 un komponentu A4, izņemot līdzekļu novirzīšanu (A6 - maksājumi par balasta izmaksām, A4 - maksājumi preferenciālo tarifu finansēšanai). Tādēļ Sardīnijas atbalsta saņēmējiem pārskaitītās summas no komponenta A4 arī jāklasificē kā valsts līdzekļi.
(137)
Papildus tam, ka apstrīdētos tarifus finansēja no valsts līdzekļiem, tie ir piedēvējami valstij, jo pasākumu juridiskais pamats ir valsts tiesību akti un dekrēti, kā arī lēmumi, kurus pieņēma AEEG, kas ir valsts struktūra un pilda savas valsts struktūras funkcijas (51).
5.1.4. Ietekme uz tirdzniecību un konkurences kropļošana
(138)
Attiecībā uz to, kā pasākumi ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un līdz ar to kropļo konkurenci, nav apstrīdams, ka attiecīgo produktu (svins, cinks, sudrabs, alumīnija un hlors/soda) tirgi ir pilnībā atvērti konkurencei. Ar to vien pietiek, lai secinātu, ka tarifi ietekmē iekšējo tirdzniecību Eiropas Savienībā.
(139)
Tomēr Komisija ir izskatījusi atbalsta saņēmēju un Itālijas argumentu, ka metālu nozarē (šis arguments nav nepārprotami izvirzīts attiecībā uz hloru) tarifi neietekmē tirdzniecību vai nekropļo konkurenci, jo starp dalībvalstīm nav faktisko tirdzniecības plūsmu; šādas tirdzniecības plūsmas, visticamāk, neizveidosies, un, ņemot vērā nozarei raksturīgās iezīmes, tarifi nekaitē atbalsta saņēmēju konkurentiem Eiropas Savienībā.
(140)
Komisijas lēmumos un Eiropas Kopienu Tiesas spriedumos faktisko tirdzniecības plūsmu neesība nekad nav atzīta par pierādījumu tam, ka atbalsta pasākums nekādi neietekmē Eiropas Savienības iekšējo tirdzniecību. Turklāt Tiesa savos spriedumos ir konsekventi pieņēmusi, ka atbalsts uzņēmumam var būt tāds, kas ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un kropļo konkurenci, pat ja minētais uzņēmums pats nepiedalās Eiropas Savienības iekšējā tirdzniecībā. Ja viena dalībvalsts piešķir atbalstu uzņēmumam, iekšējās ražošanas apjoms var palikt nemainīgs vai pieaugt, kā rezultātā to uzņēmumu iespējas, kuri darbojas citās dalībvalstīs, eksportēt savus ražojumus attiecīgās dalībvalsts tirgū samazinās (52).
(141)
Turklāt tendence, kurai raksturīga ES ražošanas apjoma samazināšanās un importa apjomu palielināšanās no trešām valstīm, kā arī ierobežotas vai neesošas tirdzniecības plūsmas starp dalībvalstīm, nav neierasts fakts, bet ir tipiska nozarēs, kurās vērojamas strukturālās grūtības vai kurās ir spēcīgs konkurences spiediens. Minētās nozares ir jo īpaši jutīgas pret dalībvalstu pieņemtajiem pasākumiem, kurus veic, lai uzlabotu valsts nozaru konkurētspējas pozīciju.
(142)
Fakts, ka cinka, svina un sudraba ražošanas apjoms Itālijā ir pārāk mērens, lai ietekmētu atsauces cenu, nav būtisks. Tas, ka šo metālu atsauces cenu nevar viegli ietekmēt vienā dalībvalstī esošie ražošanas apstākļi, neizslēdz konkurenci starp EEZ teritorijā esošiem uzņēmumiem, kuri pārdod globālajos metālu tirgos. Ir pieļaujams, ka atbalsts Sardīnijas atbalsta saņēmējiem neļaus tiem samazināt savu ražojumu globālo cenu un panākt to, ka citi konkurenti zaudē savu tirgus daļu, kā arī to, ka citi Eiropas ražotāji var turpināt uzņēmējdarbību, ciktāl tiem izdodas pārdot par globālo cenu, gūstot peļņu. Tomēr Itālijā gūtā peļņa, pateicoties subsidētajiem preferenciālajiem elektroenerģijas tarifiem, kopumā stiprina uzņēmumu konkurētspējas pozīciju. Piemēram, uzkrātā kapitāla rezerves var izmantot konkurentu pārņemšanai un pašu tirgus daļas palielināšanai. Šāds apsvērums ir vēl būtiskāks, ņemot vērā to, ka daži atbalsta saņēmēji ir piederīgi starptautiskiem uzņēmumiem (53).
(143)
Pretēji atbalsta saņēmēju apgalvojumiem faktu, ka Itālijā maksātā cena ir salīdzināma ar vidējo elektroenerģijas cenu, ko maksā konkurējoši ražotāji Eiropā, nevar uzskatīt par pierādījumu tam, ka Itālijas tarifs neapdraud citu Eiropas ražotāju intereses. Lietā C-372/97 Itālija/Komisija skaidri noteikts, ka vienpusēji pasākumi, kas paredzēti vienā dalībvalstī esošo konkurences apstākļu tuvināšanai citās dalībvalstīs dominējošajiem apstākļiem, ietekmē tirdzniecību (un tādējādi nevar netikt definēti par atbalstu). Turklāt daži citās Eiropas valstīs spēkā esošie elektroapgādes līgumi var būt saistīti ar valsts atbalstu, un Komisija ir uzsākusi padziļinātu izmeklēšanu attiecībā uz vairākiem šādiem pasākumiem (54). Lai gan šādu aizstāvības argumentu ne Itālija, ne uzņēmums Alcoa vēl nav skaidri ierosinājis, Komisija uzskata par lietderīgu norādīt uz iedibinātu principu, ka nelikumīgu atbalstu esība dažās dalībvalstīs neattaisno līdzīgu pasākumu pieņemšanu citā dalībvalstī.
(144)
Jebkurā gadījumā no atbalsta saņēmēju konkurentiem saņemtās sūdzības norāda uz to, ka apstrīdētie tarifi rada konkurences problēmas un ietekmē tirdzniecību Eiropas Savienībā.
(145)
Turklāt Itālija 2004. gada tarifus nepaziņoja. Saskaņā ar iedibināto judikatūru, ja atbalsts nav paziņots, Komisijai nav pienākuma parādīt pasākuma faktisko ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm: “Ja Komisijai savā lēmumā būtu jāpierāda jau piešķirto atbalstu faktiskā ietekme, tas novestu pie tā, ka tiek piešķirtas priekšrocības dalībvalstīm, kas piešķir atbalstu, pārkāpjot [EK] Līguma 93. panta 3. punktā paredzēto paziņošanas pienākumu, par sliktu tām dalībvalstīm, kuras paziņo par plānoto atbalstu” (55).
(146)
Jāsecina, ka apstrīdētie preferenciālie elektroenerģijas tarifi ir paredzēti, lai uzlabotu atbalsta saņēmēju konkurētspējas pozīciju attiecībā pret citiem konkurējošiem uzņēmumiem Eiropas Savienībā. Saskaņā ar iedibināto judikatūru minētajos apstākļos jāuzskata, ka atbalsts ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un kropļo konkurenci (56).
5.1.5. Secinājumi par valsts atbalsta esību
(147)
Komisija secina, ka apstrīdētie 2004. un 2005. gada tarifi ir valsts atbalsts LESD 87. panta 1. punkta izpratnē, un to var apstiprināt tikai tad, ja uz to iespējams attiecināt kādu no Līgumā paredzētajiem atbrīvojumiem. Šis secinājums atbilst secinājumam, kāds tika izdarīts Alcoa lietā, kura attiecās uz būtībā identiskiem tarifiem.
5.2. Jauns vai pastāvošs atbalsts
(148)
Situācijas, kurās pasākums ir pastāvošs atbalsts ir izsmeļoši uzskaitītas 1. pantā Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (57).
(149)
Nav apstrīdams tas, ka pasākumi netika īstenoti pirms Itālijas pievienošanās Eiropas Savienībai (regulas 1. panta b) apakšpunkta i) punkts), tos neuzskata par atļautiem tādēļ, ka Komisija lēmumu nebija pieņēmusi iepriekš noteiktajos procesuālajos termiņos (1. panta b) apakšpunkta iii) punkts)), kā arī pasākumus nevar uzskatīt par pastāvošu atbalstu attiecībā uz noilguma perioda beigām (1. panta b) apakšpunkta iv) punkts). Tie nekļuva par atbalstu kopējā tirgus attīstības rezultātā un bez dalībvalsts ieviestajām izmaiņām (1. panta b) apakšpunkta v) punkta pirmais teikums).
(150)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija secina, ka apstrīdētie tarifi ir jauns atbalsts.
5.3. Atbalsta likumība
(151)
Saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu dalībvalstīm ir jāpaziņo par plāniem, ar kuriem paredzēts piešķirt atbalstu vai to grozīt, un tās nevar īstenot paredzētos pasākumus, pirms paziņošanas procedūrā nav pieņemts galīgais lēmums.
(152)
Tā kā Itālija nav paziņojusi par 2004. gada dekrēta 1. pantu, 2004. gada tarifi ir nelikumīgs atbalsts.
(153)
Taču Itālija paziņoja par Likuma Nr. 80/2005 11. panta 12. punktu un atturējās no šī pasākuma īstenošanas. Tādējādi tā ir pildījusi savas saistības saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu.
6. ATBALSTA SADERĪBA
(154)
Atkāpjoties no vispārējā aizlieguma par valsts atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, atbalstu var atzīt par saderīgu, ja uz to iespējams attiecināt kādu no Līgumā paredzētajiem izņēmumiem.
(155)
Izklāstītie 2004. un 2005. gada tarifi ir darbības atbalsts. Jānoraida Itālijas apgalvojums, ka 2005. gada tarifi nav uzskatāmi par darbības atbalstu, jo tie ietilpst reģionālā atbalsta stratēģijā un to priekšnosacījums ir ienesīgi ieguldījumi. Lai gan saprašanās memorands paredz, ka atbalsta saņēmējiem jāveic konkrēti ieguldījumi, 2005. gada preferenciālo tarifu atbalsta komponents neietilpst attiecināmajos izdevumos un tiem nepiemēro atbalsta maksimālo intensitāti. Nekas nenorāda uz to, ka pasākums atbilst ieguldījumu atbalsta kritērijiem vai ka atbalsts ir samērīgs. Tā vietā pasākums nepārprotami ir piesaistīts elektroenerģijas patēriņam, un tā mērķis ir samazināt elektroenerģijas iepirkuma izmaksas, kas ir attiecīgo uzņēmu darbības izmaksas. Tādēļ to nevar uzskatīt par ieguldījumu atbalstu.
(156)
Darbības atbalsts principā nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Eiropas Kopienu Tiesa lietā C-86/89 Itālija/Komisija noteica, ka “attiecīgais atbalsts, kurš piešķirts bez konkrētiem nosacījumiem un tikai kā izmantotais daudzums, jāuzskata par darbības atbalstu ieinteresētajiem uzņēmumiem, un tādējādi tas maina iekšējās tirdzniecības nosacījumus, kas ir pretrunā vispārējām interesēm” (58).
(157)
Lietā T-459/93 Siemens/Komisija Pirmās instances tiesa apliecināja principu, ka “darbības atbalsts, tas ir, atbalsts, kas paredzēts, lai kādam uzņēmumam samazinātu izmaksas, kuras parasti tam būtu jāsedz pašam saskaņā ar ierasto pārvaldības kārtību vai parastajām darbībām, principā neietilpst minētā 92. panta 3. punkta (tagad - LESD 107. panta 3. punkts) piemērošanas jomā . . Saskaņā ar attiecīgo judikatūru šāds atbalsts principā kropļo konkurences apstākļus nozarēs, ja tās nespēj sasniegt nevienu no mērķiem, kuri noteikti iepriekš minētajos izņēmuma noteikumos”.
(158)
Tomēr ir skaidri noteiktas situācijas, kurās var piešķirt darbības atbalstu. Proti, darbības atbalstu, kas paredzēts mērķu sasniegšanai vides jomā, var piešķirt saskaņā ar Kopienas pamatnostādnēm par valsts atbalstu vides aizsardzībai (59). Arī reģionos, kas saņem atbalstu, darbības atbalstu var atļaut izņēmuma kārtā kā reģionālo atbalstu. Komisija izskatīja, vai apstrīdētos tarifus varētu ietvert vienā no minētajām kategorijām.
(159)
Attiecībā uz iespēju tarifu atļaut kā atbalstu vides jomā Komisija norāda, ka šāda iespēja ir izslēgta, jo saistībā ar konkrēto tarifu nav noteikts mērķis vides jomā.
6.1. Saderība ar 1998. gada reģionālā atbalsta pamatnostādnēm
(160)
Izņēmuma kārtā darbības atbalstu var piešķirt reģionos, kas saņem atbalstu un kam ir tiesības to saņemt saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu. Sardīnijas reģionam bija tiesības uz šādu atbalstu līdz 2006. gada beigām. Tāpēc Komisijai ir izskatījusi, vai šajā laikposmā 2004. un 2005. gada tarifus varēja atļaut saskaņā ar 1998. gada reģionālā atbalsta pamatnostādnēm.
(161)
Saskaņā ar minēto pamatnostādņu 4.15. punktu izņēmuma kārtā darbības atbalstu var piešķirt, ja i) to pamato šā atbalsta devums reģiona attīstībai un tā veids un ja ii) tā daudzums ir proporcionāls trūkumiem, ko ar šo atbalstu paredzēts mazināt. Dalībvalsts pienākums ir norādīt visus trūkumus un novērtēt to nozīmi. Saskaņā ar pamatnostādņu 4.17. punktu darbības atbalstam ir jānosaka konkrēts termiņš un atbalsts pakāpeniski jāsamazina.
(162)
Saskaņā ar pamatnostādņu 2. punktu: “Atsevišķs ad hoc atbalsta maksājums vienam uzņēmumam vai vienai darbības jomai piešķirts atbalsts var būtiski ietekmēt konkurenci attiecīgajā tirgū, bet tā ietekme uz reģiona attīstību var būt pārāk niecīga . . Tādēļ minētās atkāpes [no atbalsta vispārējā aizlieguma] parasti piešķir tikai daudznozaru atbalsta programmām, kas attiecīgajā reģionā ir pieejamas visiem attiecīgās nozares uzņēmumiem.” Elektroenerģijas tarifs, kas selektīvā kārtā piešķirts dažiem atsevišķiem uzņēmumiem konkrētās nozarēs noteikti nav saderīgs ar reģionālā atbalsta būtību, kurš ir jāpiešķir vairākās nozarēs. Tomēr, tā kā nav pilnībā aizliegts piešķirt ad hoc reģionālo atbalstu, Komisija izskatīja, vai pastāv ārkārtas apstākļi, kas būtu pamatā tarifa piešķiršanai.
(163)
Komisija izskatīja jo īpaši Sardīnijas elektroenerģijas tirgus nepilnības, kā dokumentējusi Itālija un atbalsta saņēmēji, lai novērtētu, vai šīs nepilnības varētu būt reģionāli trūkumi.
6.1.1. Sardīnijas elektroenerģijas tirgus Itālijas kontekstā
(164)
Itālijas elektroenerģijas tirgus kopumā ir ļoti piesātināts, lai gan ziemeļu daļā mazāk. Dominējošais operators visā teritorijā ir bijušais monopoluzņēmums ENEL, izņemot Sardīniju, kurā tas kopā ar E.ON veido duopolu. ENEL ir būtiska ietekme tirgū, un saistībā ar šo ietekmi Itālijas konkurences iestāde ir vairākkārt konstatējusi pārkāpumus. Itālijā elektroenerģijas cenas kopumā ir augstas, jo ražošanas sortimentu lielākoties veido fosilais kurināmais (jo īpaši gāze), nav kodolpotenciāla un pastāv noslogotība starpsavienojumos ar pārējo Eiropas teritoriju.
(165)
Sardīnijā, kas veido 4,1 % no Itālijā uzstādītās jaudas (60), elektroenerģiju ražo galvenokārt termoelektrostacijās, izmantojot fosilo kurināmo (ogles, mazutu un pārstrādes produktus). Salai nav infrastruktūras dabasgāzes sadalei.
(166)
Sardīnijā ir ražošanas pārpalikums, jo īpaši augstu izmaksu segmentā (stacijas, kuras darbina ar mazutu), par ko atbildīgi ir tā arī nekad nerealizētie valdības plāni salā koncentrēt Itālijas smago rūpniecību. Tas izraisīja pārāk lielus ENEL ieguldījumus elektroenerģijas ražošanas stacijās. Papildus tam, ka minētās stacijas strukturāli ir dārgākas, tās ātri noveco tehniskā ziņā. Šajā lēmumā ietvertajā laikposmā elektroenerģijas eksports no Sardīnijas uz Itālijas kontinentālo daļu bija ierobežots pārāk noslogotā starpsavienojuma nelielās jaudas dēļ (61).
(167)
Diviem elektroapgādes uzņēmumiem - ENEL un E.ON - kopā ir tirgus daļa 95 % apmērā no visas elektroapgādes Sardīnijā (aptuveni 58 % - E.ON un 42 % - ENEL). Saskaņā ar elektroenerģijas nozares apsekojumu (62) konkurences jomā Sardīniju var klasificēt kā kolektīvi dominējošu duopolu. Tirgus ir piesātināts, lai gan tas nav vispiesātinātākais Itālijā (63). Ņemot vērā E.ON un ENEL kontroli praktiski pār visām vidējas slodzes iekārtām un maksimumslodzes iekārtām, tie nosaka cenu vairumam diennakts stundu. Tomēr šķiet, ka situācija Sardīnijā nav tik kritiska kā Dienviditālijā, kur ENEL nosaka cenu visām diennakts stundām (64).
(168)
Itālijā elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenas ir vienas no augstākajām Eiropā (65), un cenas Sardīnijā ir vienas no augstākajām Itālijā. Vidējā cena valstī 2007. gadā bija 70,99 euro par MWh, turpretim Sardīnijā vidējā vietējā cena bija 75,00 euro par MWh salīdzinājumā ar 80 euro par MWh 2006. gadā (66). Sardīnijā vietējā vidējā cena turpināja pieaugt 2008. un 2009. gadā. Sardīnijā 2009. gada pirmajā pusē pastāvīgi bija augstāka cena nekā vidējā cena valstī (Sardīnijā vidējā cena bija 106,60 euro par MWh salīdzinājumā ar vidējo cenu valstī, kas bija 60,50 euro par MWh).
(169)
Sardīnijas tarifu atbalsta saņēmēju 2004./2005. gadā samaksātās cenas, pamatojoties uz divpusējiem līgumiem, bija no 60 līdz 65 euro par MWh. Nav bijis iespējams salīdzināt šīs cenas ar cenām, kas reģistrētas Itālijas kontinentālajā daļā, jo Komisijas rīcībā nav attiecīgo datu (un Itālija apgalvo, ka tā tos nespēj sniegt, - skatiet 92. apsvērumu iepriekš). Tomēr, pamatojoties uz iepriekš izklāstīto cenu tendenču analīzi, kas var lielā mērā atspoguļot ar divpusējiem līgumiem saistīto cenu tendences, šķiet, ir iespējams pieņemt, ka šajā lēmumā ietvertajā laikposmā energoietilpīgi uzņēmumi Sardīnijā maksāja augstāku cenu nekā uzņēmumi Itālijas kontinentālajā daļā.
(170)
Visbeidzot, Sardīnijas elektroenerģijas tirgū ir virkne problēmu, tai skaitā augstas cenas, liela piesātinātības pakāpe tirgū, dominējošo operatoru ietekme tirgū, ražošanas jaudas pārpalikums augstu izmaksu segmentā, novecojušo ražošanas staciju relatīva neefektivitāte, piekļuves trūkums dabasgāzes infrastruktūrai un nepietiekami starpsavienojumi. Šīs problēmas droši vien izraisīs augstākas elektroenerģijas cenas galalietotājiem, starp tiem arī energoietilpīgiem lietotājiem.
6.1.2. Reģionālie trūkumi
(171)
Pirmais risināmais jautājums ir par to, vai šādu problēmu rezultātā rodas reģionālie trūkumi, t. i., vai tās būtiski ietekmē Sardīnijas ekonomikas attīstību. Lietā C 34/02 Komisija neatzina, ka enerģijas starpsavienojumu nepietiekamība veidotu trūkumus (67). Lai arī ir tiesa, ka MVU mazākā mērā nekā lieli energoietilpīgi uzņēmumi izjūt paaugstināto elektroenerģijas cenu ietekmi, tomēr atsevišķas nozares intereses nav automātiski piemērojamas reģiona interesēm. Komisija uzskata, ka Itālija nav pietiekamā mērā pierādījusi to, ka situācija Sardīnijas elektroenerģijas tirgū rada reģionālus trūkumus.
(172)
Arī pieņemot, ka patiešām pastāv reģionāli trūkumi, jebkurā gadījumā tiem jāatbilst reģionālā atbalsta pamatnostādņu kritērijiem. Tādēļ Komisija ir izvērtējusi, vai ir atbilstība šiem kritērijiem.
6.1.3. Reģionālās attīstības veicināšana
(173)
Atbalstam ilglaicīgi jāsekmē reģionālā attīstība un jābūt samērīgam ar trūkumiem, kurus tas cenšas mazināt. Darbības atbalstu reģionā, kas to saņem, nevar pamatot ar sarežģījumiem, ar kuriem saskaras viena nozare, bet ir jāparāda, ka tas ilglaicīgi sekmē reģionālo attīstību. Konkrētajā gadījumā tas ir maz ticams. Arī pieņemot, ka dažu rūpnieciskās ražošanas rūpnīcu uzturēšana salā veicinātu nodarbinātību un ražošanas saglabāšanu, šāda ietekme nebūtu ilgstoša. Ja augstās elektroenerģijas cenas Sardīnijā ir strukturāla problēma, kā apgalvo Itālija, energoietilpīgo nozaru sarežģījumi atjaunotos, tiklīdz tarifi tiktu atcelti.
(174)
Itālijas iestādes raksturo tarifus kā pagaidu pasākumu, kura termiņš ir paredzēts līdz tādu patlaban notiekošo infrastruktūras projektu pabeigšanai 2010. gadā, kas saistīti ar elektroenerģijas ražošanu un starpsavienojumiem (cauruļvads GALSI un jūras kabelis SAPEI) (68). Itālija argumentē, ka labāki starpsavienojumi samazinās šiem uzņēmumiem piemērotās cenas. Komisija uzskata, ka, lai gan jaunā infrastruktūra varētu samazināt cenas vai izlīdzināt atšķirības starp cenām Sardīnijā un Itālijas kontinentālajā daļā, šķiet, ir maz ticams, ka šādi projekti samazinās cenas uz pusi, lai tās pielīdzinātu līmeņiem, kādi it kā ir vajadzīgi, lai nodrošinātu šo rūpniecisko darbību rentabilitāti ilgtermiņā.
(175)
Komisija turklāt norāda, ka valsts subsīdija, kas paredzēta, lai lieliem uzņēmumiem samazinātu elektroenerģijas izmaksas, nerosina elektroapgādes uzņēmumus samazināt cenas, lai novērstu svarīgāko klientu zaudēšanu, kā arī nenovērš izmaksu struktūru pasliktināšanos. Ar subsīdiju drīzāk piegādātājus izmantot savu ietekmi tirgū. Tādēļ, pat ja būtu tiesa, ka, ņemot vērā pārpalikumu, energoietilpīgi uzņēmumi parasti varētu saņemt konkurētspējīgu cenu, ja nebūtu elektroapgādes uzņēmumu (kuru interesēs ir saglabāt augstas cenas, kā apgalvo Itālija un atbalsta saņēmēji) ietekme tirgū, Komisija uzskata, ka preferenciālais tarifs nav piemērots instruments, lai mazinātu šādu tirgus ietekmi.
6.1.4. Proporcionalitāte
(176)
Tarifu saņēmējiem piešķirtā subsīdija nav aprēķināta tā, lai kompensētu reģionālas atšķirības (t. i., atšķirību starp elektroenerģijas cenām Itālijas kontinentālajā daļā un cenām Sardīnijā tās pašas kategorijas klientiem), bet drīzāk cenšas pielīdzināt Sardīnijas cenas tām, kādas maksā atbalsta saņēmēju konkurenti Eiropas Savienībā. Sardīnijas atbalsta saņēmējiem noteiktās cenas ir īpaši zemas un noteikti zemākas par cenām Itālijas kontinentālajā daļā, kas ir vienas no augstākajām cenām ES. Tādēļ tarifi nav samērīgi ar reģionālajiem trūkumiem, kurus tie it kā cenšas mazināt.
(177)
Subsīdijas summas aprēķināšanai izvēlētā metode pati par sevi liek domāt, ka pasākumam ir rūpniecības politikas mērķis, nevis reģionāls mērķis. Patiešām, Itālijā savās piezīmēs vairākkārt uzsvēra tarifu rūpniecības politikas dimensiju.
6.1.5. Pasākuma pakāpeniska samazināšana
(178)
Reģionālais darbības atbalsts ir pakāpeniski jāsamazina (reģionālā atbalsta pamatnostādņu 4.17. punkts). Tā kā atjaunināšanas mehānismi 2004. un 2005. gada tarifiem ir atšķirīgi, tie ir novērtēti atsevišķi.
(179)
2004. gada tarifus indeksē, pamatojoties uz kurināmā cenu svārstībām, un šie tarifi var tikai palielināties vai palikt nemainīgi. Kā apgalvoja Itālija, tas nodrošina, ka atbalsts tiek pakāpeniski samazināts. Komisija uzskata, ka pakāpeniskas samazināšanas prasību var uzskatīt par izpildītu tikai tad, ja kompensējošie maksājumi, kas atbilst atbalsta faktiskajam apjomam, laika gaitā noteikti samazinās. Nepietiek ar to, ka tarifam laika gaitā ir jāpalielinās, jo augstāki tarifi vienalga var nozīmēt lielāku atbalsta apjomu, ja laika gaitā galalietotājiem piemērotās cenas attiecīgajā tirgū ir paaugstinājušās straujāk par tarifu. Itālijas metode nenodrošina šādas garantijas (69).
(180)
Attiecībā uz 2005. gada tarifiem Komisija ir izvērtējusi indeksācijas mehānismu, kas ieviests ar Likuma Nr. 80/2005 11. panta 13. punktu, kā interpretējusi AEEG Lēmumā Nr. 217/05 (skatiet 33. apsvērumu). Saskaņā ar AEEG pieņemtajiem īstenošanas noteikumiem tarifu reizi gadā palielina par procentuālu daudzumu, kas atspoguļo elektroenerģijas cenu tendences ES, bet palielinājums nedrīkst pārsniegt 4 %. Itālija apgalvo, ka šis mehānisms nodrošina pasākuma pakāpenisku samazinājumu.
(181)
Tomēr Komisija uzskata, ka tas, ka nominālajam tarifam ir piemērots samērā ierobežots ikgadējais palielinājums, nenozīmē, ka atbalsta neto apjoms - ko mēra ar kompensējošiem maksājumiem - laika gaitā samazināsies.
(182)
Ja pieņem, ka cenu tendences elektroenerģijas biržās var uzskatīt par tādām, kas lielā mērā atspoguļo divpusējo līgumu cenas, kā uzskata Itālija, 2005. gada tarifi būtu pasākums, kurš pakāpeniski samazinās, ja pazeminātos vidējās ES cenas (jo tarifi nevar samazināties, tie var tikai palielināties). Visos citos gadījumos tarifi nodrošinātu pieaugošu priekšrocību (70). Tā kā kopš 2004. gada līdz vismaz 2007. gadam ES vidējās elektroenerģijas cenas strauji paaugstinājās (palielinoties vairāk nekā par 4 % gadā), 2005. gada tarifos ietvertais atbalsta elements laika gaitā būtu palielinājies.
(183)
Itālija arī uzskata, ka realitātē divpusēji līgumi ir mazāk pakļauti cenu pieaugumiem nekā elektroenerģijas biržu cenas un ka tādēļ 2005. gada tarifi de facto ir pasākums, kas pakāpeniski samazinās. Komisija norāda, ka novērtēšanai iesniegtā indeksācijas metode balstās uz cenu svārstībām elektroenerģijas biržās un ka Itālija nav iesniegusi datus par divpusēju līgumu cenu attīstību. Tādējādi Itālijas apgalvojums nav pietiekami pamatots.
(184)
Ierobežotā informācija, kas ir Komisijas rīcībā, patiesībā liek domāt gluži pretējo, t. i., ka divpusēju līgumu cenas Sardīnijā strauji palielinājās (skatiet, piemēram, Eurallumina apgalvojumu, ka 2005./2006. gadā tas brīvajā tirgū maksāja cenu 80 euro apmērā par MWh, sākot no 65 euro par MWh 2004. gadā). Ja tarifi tiktu īstenoti šādos apstākļos, kompensējošie maksājumi laika gaitā palielinātos.
(185)
Tādējādi ne 2004. gada tarifi, ne 2005. gada tarifi neatbilst pakāpeniskas samazināšanas prasībai.
6.1.6. Secinājumi par pasākuma kā reģionālā atbalsta saderību
(186)
Komisija secina, ka šos tarifus nevar uzskatīt par saderīgiem ar reģionālo atbalstu saskaņā ar 1998. gada reģionālā atbalsta pamatnostādnēm. Tā kā Sardīnija pēc 2006. gada decembra vairs nav reģions, kas saņem atbalstu saskaņā ar 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu, nav nepieciešams izskatīt atbalsta saderību, ņemot vērā reģionālā atbalsta pamatnostādnes 2007.-2013. gadam.
(187)
Komisija ieņēma līdzīgu negatīvu nostāju 2005. gadā attiecībā uz pasākumu, kura mērķis bija samazināt Eurallumina energoresursu izmaksas Sardīnijā. Komisija uzskatīja, ka apstrīdēto pasākumu, kas bija atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, nedrīkst atļaut, pamatojoties uz reģionālā atbalsta pamatnostādnēm (71).
6.2. Citi apsvērumi, kuri attiecas uz saderību
(188)
Itālija un attiecīgie uzņēmumi uzskata, ka shēmu mērķis ir novērst elektroenerģijas tirgu nepilnības, kuru dēļ cenas vēl nav konkurētspējīgas. Tie apgalvo, ka energoresursu cenas apdraud energoietilpīgu nozaru konkurētspēju. Atbalstam ir stimulējoša ietekme, jo pretējā gadījumā, ja atbalsts netiktu piešķirts, uzņēmumi būtu jāslēdz.
(189)
Komisija nevar pieņemt, ka darbības atbalsts dažiem rūpniecības uzņēmumiem būtu atbilstīga reakcija uz konkurences trūkumu vietējā elektroenerģijas tirgū, kas skar visus elektroenerģijas lietotājus.
(190)
Ir arī apšaubāms, vai atbalsts ir piemērots un samērīgs veids, kā novērst uzņēmumu pārvietošanu ārpus ES. Komisijas lēmumos un Eiropas Savienības tiesu spriedumos nav tādu precedentu, kad tiktu pieņemts šāds arguments kā pamatojums valsts atbalsta piešķiršanai. Lēmumi pārvietot ražošanu kopumā vai daļēji ietilpst uzņēmuma darbības stratēģijā, un Komisija nekad nav uzskatījusi, ka šādas pārvietošanas būtu tirgus nepilnības. Terni (72) un Alcoa (73) lietā Komisija pauda bažas par līdzīgiem argumentiem, kas atbalsta pasākumus saistīja ar mērķi novērst rūpniecības pārvietošanu ārpus ES.
(191)
Jānorāda arī, ka tādu specializētu struktūru kā Augsta līmeņa darba grupas konkurētspējas, enerģētikas un vides jautājumos (74) secinājumi, kas ir citēti procedūras gaitā, neliek domāt, ka ir jāpiešķir īpašs valsts atbalsts, lai risinātu konkurētspējas problēmas, kuras radušās energoresursu augsto cenu dēļ, drīzāk ir jāaizstāv nepieciešamība nodrošināt pilnīgu atbilstību piemērojamiem noteikumiem par valsts atbalstu (75).
(192)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka apstrīdētie 2004. un 2005. gada tarifi neatbilst nevienam no atbrīvojumiem saskaņā ar LESD 107. pantu. Atbrīvojumi LESD 107. panta 2. punktā nav piemērojami, jo tas nav sociāls atbalsts, tas nav paredzēts, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi, kā arī tas nav atbalsts, ko sniedz tādu tautsaimniecības problēmu novēršanai, kuras radījusi Vācijas sadalīšana. Nav piemērojami arī LESD 107. panta 3. punkta b) un d) apakšpunktā noteiktie atbrīvojumi, jo pasākums neveicina kāda projekta īstenojumu visas Eiropas interesēs vai nenovērš nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts tautsaimniecībā, tāpat kā neveicina kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu. Runājot par LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu, jāsaka, ka iepriekš 160.-187. apsvērumā veiktā analīze parāda - tarifu nevar apstiprināt kā atbalstu, kura mērķis ir veicināt ekonomikas attīstību apgabalā, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda bezdarbs. Attiecībā uz LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu jāsaka, ka darbības atbalsts principā neatbilst šim atbrīvojumam, kā norādīts 155.-158. apsvērumā, un Komisija nav spējusi noteikt nekādus īpašus apstākļus, kas pamatotu šāda atbalsta piešķiršanu šajā gadījumā.
(193)
Tāpēc Komisija uzskata, ka gan 2004. gada tarifi, gan 2005. gada tarifi ir nesaderīgi ar iekšējo tirgu.
(194)
Pēc šāda secinājuma izdarīšanas Komisijai nav nepieciešams izskatīt jaunā atbalsta un pastāvošā nesaderīgā atbalsta iespējamo kopējo ietekmi, kā minēts 31. apsvērumā, ņemot vērā Deggendorf spriedumu.
7. ATBALSTA ATGŪŠANA
(195)
Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu nelikumīga, ar iekšējo tirgu nesaderīga atbalsta gadījumos ir jāatjauno efektīva konkurence, ja atbalsta atgūšana nav pretrunā kādam Kopienas tiesību aktu vispārējam principam.
(196)
Šajā gadījumā ir jāatgūst tikai 2004. gada tarifi (lieta C 38/A/04), jo 2005. gada tarifi (lieta C 13/06) nav īstenoti.
7.1. Tiesiskās paļāvības princips un citi vispārīgie Kopienas tiesību aktu principi, kuri var kavēt atbalsta atgūšanu
(197)
Saskaņā ar iedibinātu judikatūru, ja atbalsts ir piešķirts, par to iepriekš nepaziņojot Komisijai saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu, atbalsta saņēmējs nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības principu saistībā ar atbalsta piešķiršanas likumību (76). Rūpīgs uzņēmums parasti spēj noteikt, vai ir veikta paziņošanas procedūra un vai atbalsts ir likumīgs.
(198)
Tomēr nevar izslēgt iespēju, ka nelikumīga atbalsta saņēmējs atsaucas uz ārkārtas apstākļiem, kuru dēļ tas varēja pamatoti uzskatīt, ka atbalsts ir likumīgs, un līdz ar to iebilst pret atbalsta atgriešanu (77).
(199)
Atbalsta saņēmēji, kas ieguva 2004. gada tarifus, nav iesnieguši piezīmes šajā saistībā, un Komisija nav arī konstatējusi ārkārtas apstākļus, kuri būtu varējuši novest pie tā, ka saņēmēji paļaujas uz tiesiskās paļāvības principu. Jo īpaši saistībā ar 1996. gada Alumix lēmumu nevarēja būt nekādas paļāvības attiecībā uz to, ka tarifi nav valsts atbalsts. Kā norādīts 2004. gada lēmumā par procedūras sākšanu (skatiet 37. apsvērumu), tarifs, kas bija pamatā apstrīdētajiem 2004. gada tarifiem, nebija sākotnējais Alumix pasākums, par kuru Komisija 1996. gadā konstatēja, ka tas nav valsts atbalsts, bet gan bija pilnīgi jauns pasākums, kas bija būtiski izmainīts (it sevišķi saistībā ar tā finansēšanas mehānismiem) (78) un ar Itālijas iestāžu pagarinātu laikposmu. Šajā situācijā rūpīgam atbalsta saņēmējam bija jāpārliecinās, vai jaunais pasākums ir likumīgs.
(200)
Turklāt Komisija uzskata, ka atbalsta atgūšana nepārkāptu nevienu citu Kopienas tiesību aktu vispārīgo principu.
7.2. Atgūstamo summu noteikšana
(201)
Ir jāatgūst visas nesaderīgā atbalsta summas, ko saņēmuši Portovesme, ILA un Eurallumina saskaņā ar 2004. gada dekrēta 1. pantu, pieskaitot šīm summām procentus, saskaņā ar V nodaļu Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (79).
(202)
Atbalsta atgūšanas mērķis ir atjaunot konkurētspējas pozīciju, kurā saņēmējs atradās pirms nesaderīgā atbalsta piešķiršanas, likvidējot neatbilstīgu priekšrocību, ko nodrošinājis šis atbalsts. Konkrētajā gadījumā piešķirtā priekšrocība atbilst starpībai starp preferenciālo tarifu un elektroenerģijas cenām, kas atbalsta saņēmējiem būtu jāmaksā tirgū, ja nepastāvētu apstrīdētie tarifi.
(203)
Tarifu ieviešanas laikā visi attiecīgie uzņēmumi iegādājās elektroenerģiju, pamatojoties uz divpusējiem līgumiem. Valsts iejaucās, lai subsidētu līgumos noteikto cenu, veicot kompensējošus maksājumus. Tādēļ atgūstamās summas atbilst kompensējošiem maksājumiem, ko saņēmuši atbalsta saņēmēji attiecīgajā laikposmā (skatiet 30. apsvērumu).
8. SECINĀJUMS
Komisija secina, ka gan 2004. gada tarifi, gan 2005. gada tarifi ir darbības atbalsts, kam nav piemērojams neviens no vispārējā valsts atbalsta aizlieguma atbrīvojumiem saskaņā ar EK līgumu, tādēļ šis atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
2004. gada tarifu gadījumā, kurus nelikumīgi īstenoja, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, ir jāatceļ visi neizmaksātā atbalsta maksājumi, savukārt jau izmaksātais atbalsts ir jāatgūst. Atgūstamās summas atbilst visu kompensējošo maksājumu kopsummai, ko Izlīdzināšanas fonds izmaksājis Portovesme, ILA un Eurallumina.
Nedrīkst īstenot 2005. gada tarifus, par kuriem Itālija pienācīgi paziņoja, kā paredzēts LESD 108. panta 3. punktā,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Valsts atbalsts, ko Itālija plāno piešķirt Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA un Syndial SpA saskaņā ar 11. panta 12. punktu 2005. gada 14. marta Dekrētā-likumā Nr. 35, kurš pārveidots par tiesību aktu saskaņā ar 2005. gada 14. maija Likumu Nr. 80/2005, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
2. Tādēļ šo atbalstu nedrīkst piešķirt.
2. pants
Valsts atbalsts, ko Itālija saskaņā ar 1. pantu 2004. gada 6. februāra Ministru prezidenta dekrētā ir nelikumīgi piešķīrusi, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, Portovesme Srl (12 845 892,82 euro apmērā), Eurallumina SpA (5 208 152,05 euro apmērā) un ILA SpA (291 120,27 euro apmērā), ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu.
3. pants
1. Itālija uzsāk 2. pantā minētā atbalsta atgūšanu no atbalsta saņēmējiem.
2. Atgūstamās summas ietver procentus, ko skaita no dienas, kurā summas piešķīra saņēmējam, līdz faktiskajai atgūšanas dienai.
3. Procentus aprēķina pēc salikto procentu formulas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu.
4. Itālija atceļ visus turpmākos 2. pantā minētā atbalsta maksājumus, sākot no šā lēmuma pieņemšanas dienas.
4. pants
1. Atbalsta atgūšana, kurš minēts 2. pantā, ir tūlītēja un efektīva.
2. Itālija nodrošina, ka šo lēmumu īsteno četru mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas.
5. pants
1. Divu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas Itālija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
kopsumma (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no atbalsta saņēmēja;
b)
detalizēts apraksts par jau pieņemtajiem un paredzētajiem pasākumiem šā lēmuma izpildei;
c)
dokumenti, kuros apliecināts, ka atbalsta saņēmējam ir pieprasīts atmaksāt piešķirto summu.
2. Itālija ziņo Komisijai par to valsts pasākumu virzību, kuri pieņemti šā lēmuma īstenošanas nolūkā, līdz dienai, kad 2. pantā minētais atbalsts atgūts pilnībā. Pēc Komisijas pieprasījuma tā nekavējoties sniedz informāciju, kas attiecas uz jau pieņemtajiem un paredzētajiem pasākumiem šā lēmuma izpildei. Tā turklāt sniedz detalizētu informāciju par atbalsta un procentu summām, kas jau atgūtas no atbalsta saņēmēja.
6. pants
Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.
Briselē, 2011. gada 23. februārī