РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 22 ноември 2010 година
за предоставяне на разрешение на Германия, Италия и Австрия да въведат специална мярка за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО и за изменение на Решение 2007/250/ЕО за удължаване на срока на действие на разрешението, предоставено на Обединеното кралство
(2010/710/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), и по-специално член 395, параграф 1 от нея,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като има предвид, че:
(1)
С писма, регистрирани в генералния секретариат на Комисията на 3 август 2007 г., 23 декември 2009 г. и 17 февруари 2010 г., съответно Италия, Германия и Австрия поискаха разрешение да въведат специална мярка за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО по отношение на лицето - платец на данъка върху добавената стойност (наричан по-долу „ДДС“). С писмо, регистрирано в генералния секретариат на Комисията на 10 февруари 2010 г., Обединеното кралство поиска удължаване на срока на действие на разрешението, предоставено с Решение 2007/250/ЕО на Съвета от 16 април 2007 г., с което се разрешава на Обединеното кралство да въведе специална мярка за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО относно общата система за данъка върху добавената стойност (2).
(2)
С писмо от 11 януари 2010 г. Комисията информира останалите държави-членки за отправеното от Германия искане и с писмо от 9 март 2010 г. - за исканията, отправени от Италия, Австрия и Обединеното кралство. Комисията уведоми Германия с писмо от 12 януари 2010 г., а Италия, Австрия и Обединеното кралство - с писма от 11 март 2010 г., че разполага с пълната информация, която смята за необходима за разглеждане на искането.
(3)
Съгласно член 193 от Директива 2006/112/ЕО лице - платец на ДДС, е данъчнозадълженото лице, което доставя стоките. Целта на дерогациите, поискани от Германия, Италия и Австрия, е отговорността за плащане на данъка да бъде прехвърлена върху данъчнозадълженото лице, на което се доставят стоките, но само при определени условия и само във връзка с определени продукти, а именно мобилни телефони и устройства с интегрални схеми.
(4)
Значителен брой търговци на определени продукти, по-специално на мобилни телефони и устройства с интегрални схеми, не плащат ДДС на данъчните органи, след като са продали продуктите си. Техните клиенти обаче имат право на приспадане на данъка, тъй като разполагат с редовна фактура. В най-драстичните случаи на незаконно избягване на данъчно облагане едни и същи стоки се препродават неколкократно по схемата „верижна измама“, без да се плаща ДДС на данъчните органи. В такива случаи, като се определя получателят на стоките за лице - платец на ДДС, с дерогацията се премахва възможността за използване на тази форма на незаконно избягване на данъчно облагане. Тя не засяга размера на дължимия ДДС.
(5)
С цел да гарантират ефективното действие на дерогацията и да не позволят изместването на незаконното избягване на данъчно облагане към други продукти или към търговията на дребно, Германия, Италия и Австрия следва да въведат подходящи изисквания за контрол и отчетност. Комисията следва да бъде информирана за приетите конкретни мерки за наблюдение на действието на дерогацията.
(6)
Мярката е пропорционална на преследваните цели, тъй като не е предназначена за общо приложение, а само за определени групи от продукти с повишена степен на риск от незаконно избягване на данъчно облагане, по отношение на които мащабът на незаконното избягване на данъчно облагане е довел до значително намаляване на данъчните постъпления. Освен това използването на механизма за обратно начисляване предполага по-малък риск от изместване на измамите към търговията на дребно с въпросните продукти, тъй като мобилните телефони обикновено се доставят от големи телефонни дружества и мярката е приложима за интегрални схеми преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител.
(7)
Разрешението е по принцип краткосрочно, тъй като не може да се установи със сигурност, че мярката ще постигне целите си, а въздействието ѝ върху начина на функциониране на системата на ДДС в държавите-членки, които я прилагат, и в останалите държави-членки, не може да бъде оценено предварително.
(8)
На Обединеното кралство следва да се разреши да продължи да прилага действащата специална мярка до датата на изтичане на срока на разрешението, предоставено на Германия, Италия и Австрия.
(9)
Дерогацията няма отрицателно въздействие върху собствените ресурси на Съюза, формирани от ДДС,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Чрез дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО на Германия се разрешава да определи за лице - платец на ДДС, данъчнозадълженото лице, на което се доставят следните стоки:
а)
мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо дали имат или нямат друга употреба;
б)
устройства с интегрални схеми, като микропроцесори и централни процесори, преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител.
2. Дерогацията се прилага по отношение на доставките на стоки, при които облагаемата сума е равна на или е по-голяма от 5 000 EUR.
Член 2
Чрез дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО на Италия се разрешава да определи за лице - платец на ДДС, данъчнозадълженото лице, на което се доставят следните стоки:
а)
мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо дали имат или нямат друга употреба;
б)
устройства с интегрални схеми, като микропроцесори и централни процесори, преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител;
Член 3
1. Чрез дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО на Австрия се разрешава да определи за лице - платец на ДДС, данъчнозадълженото лице, на което се доставят следните стоки:
а)
мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо дали имат или нямат друга употреба;
б)
устройства с интегрални схеми, като микропроцесори и централни процесори, преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител.
2. Дерогацията се прилага по отношение на доставките на стоки, при които облагаемата сума е равна на или е по-голяма от 5 000 EUR.
Член 4
Дерогацията, предвидена в членове 1, 2 и 3, се предоставя, при условие че Германия, Италия и Австрия въведат подходящи и ефективни изисквания за контрол и отчетност на данъчнозадължените лица, доставящи стоките, за които се отнася прилагането на обратното начисляване на ДДС съгласно настоящото решение.
Член 5
Член 4 от Решение 2007/250/ЕО се заменя със следното:
„Член 4
Срокът на действие на настоящото решение изтича в дена на влизане в сила на правилата на Съюза, които позволяват на всички държави-членки да приемат такива мерки за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО, но най-късно на 31 декември 2013 г.“
Член 6
Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.
Срокът на действие на настоящото решение изтича в деня на влизане в сила на правилата на Съюза, които позволяват на всички държави-членки да приемат такива мерки за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО, но най-късно на 31 декември 2013 г.
Член 7
Адресати на настоящото решение са Федерална република Германия, Италианската република, Република Австрия и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия.
Съставено в Брюксел на 22 ноември 2010 година.
PADOMES ĪSTENOŠANAS LĒMUMS
(2010. gada 22. novembris),
ar ko Vācijai, Itālijai un Austrijai atļauj ieviest īpašu pasākumu, atkāpjoties no 193. panta Direktīvā 2006/112/EK, un ar ko groza Lēmumu 2007/250/EK, lai pagarinātu Apvienotajai Karalistei piešķirtās atļaujas spēkā esamību
(2010/710/ES)
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes Direktīvu 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) un jo īpaši tās 395. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
tā kā:
(1)
Vēstulēs, kas Komisijas Ģenerālsekretariātā reģistrētas attiecīgi 2007. gada 3. augustā, 2009. gada 23. decembrī un 2010. gada 17. februārī, Itālija, Vācija un Austrija lūdza atļauju ieviest īpašu pasākumu, lai atkāptos no Direktīvas 2006/112/EK 193. pantā attiecībā uz personām, kuras atbildīgas par pievienotās vērtības nodokļa (turpmāk “PVN”) samaksu. Vēstulē, kas Komisijas Ģenerālsekretariātā reģistrēta 2010. gada 10. februārī, Apvienotā Karaliste lūdza pagarināt atļaujas spēkā esamību, kas piešķirta ar Padomes Lēmumu 2007/250/EK (2007. gada 16. aprīlis), ar ko Apvienotajai Karalistei atļauj ieviest īpašus pasākumus, atkāpjoties no 193. panta Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (2).
(2)
Komisija 2010. gada 11. janvāra vēstulē informēja pārējās dalībvalstis par Vācijas veikto pieprasījumu un 2010. gada 9. marta vēstulē - par Itālijas, Austrijas un Apvienotās Karalistes veiktajiem pieprasījumiem. Komisija 2010. gada 12. janvāra vēstulē paziņoja Vācijai un 2010. gada 11. marta vēstulēs - Itālijai, Austrijai un Apvienotajai Karalistei, ka tās rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par nepieciešamu pieprasījumu izvērtēšanai.
(3)
Saskaņā ar Direktīvas 2006/112/EK 193. pantu par PVN samaksu atbildīgā persona ir nodokļa maksātājs, kas veic preču piegādi. Vācijas, Itālijas un Austrijas pieprasītās atkāpes mērķis ir noteikt, ka par nodokļa samaksu atbildīga ir persona, kam piegādā preces, bet vienīgi noteiktos apstākļos un vienīgi attiecībā uz noteiktiem produktiem, jo īpaši mobilajiem tālruņiem un integrālās shēmas ierīcēm.
(4)
Ievērojams skaits noteiktu produktu, īpaši mobilo tālruņu un integrālās shēmas ierīču tirgotāju, izvairās no PVN maksāšanas nodokļu iestādēm pēc produktu pārdošanas. Tomēr to klientiem joprojām ir tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, jo to rīcībā ir derīgs rēķins. Nodokļa nemaksāšanas agresīvākajā izpausmē minētās preces “karuseļa” veidā piegādā vairākas reizes, nemaksājot PVN nodokļu iestādēm. Šādos gadījumos norādot personu, kam piegādā preces, kā personu, kas atbild par PVN samaksu, minētā atkāpe novērstu iespēju šādā veidā izvairīties no nodokļa maksāšanas. Tas neietekmētu maksājamā PVN apmēru.
(5)
Lai nodrošinātu šīs atkāpes efektīvu darbību un lai novērstu to, ka izvairīšanās no nodokļa maksāšanas tiek pārnesta uz citiem produktiem vai mazumtirdzniecības līmenī, Vācijai, Itālijai un Austrijai būtu jāievieš pienācīga kontrole un ziņošanas saistības. Komisija būtu jāinformē par īpašiem pasākumiem, kas pieņemti, lai pārraudzītu atkāpes darbību.
(6)
Pasākums ir proporcionāls izvirzītajiem mērķiem, jo to nav paredzēts piemērot vispārīgi, bet tikai attiecībā uz noteiktām produktu grupām, kurās ir augsts nodokļa nemaksāšanas risks un tā nemaksāšanas apjoms ir izraisījis ievērojamus nodokļu zaudējumus. Turklāt, izmantojot apgrieztās nodokļa iekasēšanas mehānismu, pastāv mazāks risks, ka krāpšana pāries uz attiecīgo produktu mazumtirdzniecību, jo mobilos telefonus parasti piegādā lieli telefonsakaru uzņēmumi un pasākumu vispirms piemēro integrālajām shēmām valstī un tikai tad - integrēšanai galapatēriņam paredzētajos produktos.
(7)
Principā atļauja ir spēkā vienīgi īsu laikposmu, jo nav iespējams pārliecinoši apgalvot, ka tiks sasniegti pasākuma mērķi, nedz arī iespējams iepriekš novērtēt pasākuma ietekmi uz PVN sistēmas darbību dalībvalstīs, kurās to piemēro, vai arī pārējās dalībvalstīs.
(8)
Apvienotajai Karalistei būtu jāļauj turpināt esošā īpašā pasākuma piemērošanu līdz Vācijai, Itālijai un Austrijai piešķirto atļauju spēkā esamības beigu datumam.
(9)
Atkāpei nav nelabvēlīgas ietekmes uz Savienības pašu resursiem, ko veido PVN,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Atkāpjoties no Direktīvas 2006/112/EK 193. panta, Vācijai atļauj par nodokļa maksātāju, kas atbild par PVN samaksu, noteikt personu, kurai piegādā šādas preces:
a)
mobilos tālruņus, kas ir ierīces, kuras pagatavotas vai pielāgotas, lai nodrošinātu pieslēgumu licencētam tīklam, un kuras darbojas noteiktās frekvencēs, un kurām var būt vai var nebūt cita pielietojuma;
b)
integrālās shēmas ierīces, piemēram, mikroprocesorus un centrālos procesoru blokus pirms to integrēšanas galapatēriņam paredzētajos produktos.
2. Šo atkāpi attiecina uz preču piegādēm, kam piemērojamā summa, kurai uzliek nodokli, ir EUR 5 000 vai lielāka.
2. pants
Atkāpjoties no Direktīvas 2006/112/EK 193. panta, Itālijai atļauj par nodokļa maksātāju, kas atbild par PVN samaksu, noteikt personu, kurai piegādā šādas preces:
a)
mobilos tālruņus, kas ir ierīces, kuras pagatavotas vai pielāgotas, lai nodrošinātu pieslēgumu licencētam tīklam, un kuras darbojas noteiktās frekvencēs, un kurām var būt vai var nebūt cita pielietojuma;
b)
integrālās shēmas ierīces, piemēram, mikroprocesorus un centrālo procesoru blokus pirms to integrēšanas galapatēriņam paredzētajos produktos.
3. pants
1. Atkāpjoties no Direktīvas 2006/112/EK 193. panta, Austrijai atļauj par nodokļa maksātāju, kas atbild par PVN samaksu, noteikt personu, kurai piegādā šādas preces:
a)
mobilos tālruņus, kas ir ierīces, kuras pagatavotas vai pielāgotas, lai nodrošinātu pieslēgumu licencētam tīklam, un kuras darbojas noteiktās frekvencēs, un kurām var būt vai var nebūt cita pielietojuma;
b)
integrālās shēmas ierīces, piemēram, mikroprocesorus un centrālos procesoru blokus pirms to integrēšanas galapatēriņam paredzētajos produktos.
2. Šo atkāpi attiecina uz preču piegādēm, kam piemērojamā summa, kurai uzliek nodokli, ir EUR 5 000 vai lielāka.
4. pants
Lēmuma 1., 2. un 3. pantā noteiktā atkāpe piemērojama ar nosacījumu, ka Vācija, Itālija un Austrija ievieš pienācīgu un efektīvu kontroli un ziņošanas saistības par nodokļa maksātājiem, kas piegādā preces, kurām saskaņā ar šo lēmumu piemērojama apgrieztā iekasēšana.
5. pants
Lēmuma 2007/250/EK 4. pantu aizstāj ar šādu pantu:
“4. pants
Šis lēmums zaudē spēku dienā, kad stājas spēkā Savienības noteikumi, kas atļauj visām dalībvalstīm pieņemt šādus pasākumus, atkāpjoties no Direktīvas 2006/112/EK 193. panta, bet vēlākais 2013. gada 31. decembrī.”
6. pants
Šis lēmums stājas spēkā tā paziņošanas dienā.
Šis lēmums zaudē spēku dienā, kad stājas spēkā Savienības noteikumi, kas atļauj visām dalībvalstīm pieņemt šādus pasākumus, atkāpjoties no Direktīvas 2006/112/EK 193. panta, bet vēlākais 2013. gada 31. decembrī.
7. pants
Šis lēmums ir adresēts Vācijas Federatīvajai Republikai, Itālijas Republikai, Austrijas Republikai un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei.
Briselē, 2010. gada 22. novembrī