РЕШЕНИЕ 2011/137/ОВППС НА СЪВЕТА
от 28 февруари 2011 година
относно ограничителни мерки с оглед на положението в Либия
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 29 от него,
като има предвид, че:
(1)
На 23 февруари 2011 г. Европейският съюз изрази дълбоката си загриженост по отношение на развитието на събитията в Либия. ЕС решително осъди насилието и употребата на сила срещу цивилни граждани и изрази дълбоко съжаление по повод на репресиите срещу мирни демонстранти.
(2)
ЕС призова отново незабавно да се прекрати употребата на сила и да се предприемат мерки за удовлетворяване на законните искания на населението.
(3)
На 26 февруари 2011 г. Съветът за сигурност на Организацията на обединените нации („Съветът за сигурност“) прие Резолюция 1970 („Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011)“), с която се въвеждат ограничителни мерки срещу Либия и срещу лица и образувания, свързани със сериозни нарушения на правата на човека срещу лица в Либия, включително чрез участие в нападения, в нарушение на международното право, над гражданското население и граждански обекти.
(4)
Предвид сериозната обстановка в Либия, ЕС счита за необходимо да наложи допълнителни ограничителни мерки.
(5)
Освен това са необходими по-нататъшни действия от страна на Съюза за изпълнение на определени мерки,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Забраняват се пряката или непряка продажба, доставка или трансфер за Либия от граждани на държавите-членки или от или през територията на държавите-членки, или чрез използване на съдове, плаващи под тяхно знаме, или чрез техни въздухоплавателни средства, на въоръжение и свързано с него оборудване от всякакъв вид, включително оръжия и боеприпаси, военни транспортни средства и оборудване, полувоенно оборудване и резервни части за тях, включително оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, независимо дали посочените са с произход от територията на държавите-членки или не.
2. Забранява се:
а)
предоставянето, пряко или непряко, на техническа помощ, обучение или друг вид подпомагане, в т.ч. предоставяне на наемен военен персонал, свързан с военни действия или с предоставянето, поддръжката или използването на изделия, посочени в параграф 1, за физически или юридически лица, образувания или органи в Либия или за употреба в страната;
б)
предоставянето, пряко или непряко, на финансова помощ, свързана с военни действия или с предоставянето, поддръжката или използването на изделия, посочени в параграф 1, за физически или юридически лица, образувания или органи в Либия или за употреба в страната;
в)
съзнателното и преднамерено участие в дейности, чиято цел или резултат е заобикаляне на забраните, посочени в буква а) или б).
Член 2
1. Член 1 не се прилага по отношение на:
а)
доставката, продажбата или трансфера на несмъртоносно военно оборудване или оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, предназначено единствено за хуманитарни цели или за защита;
б)
друг вид доставка, продажба или трансфер на въоръжение и свързани с него материали;
в)
предоставянето на техническа помощ, обучение или друг вид подпомагане, в т.ч. на персонал, свързан с такова оборудване;
г)
предоставянето на финансова помощ, свързана с такова оборудване,
предварително одобрена, когато това е целесъобразно, от комитета, създаден съгласно параграф 24 от Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011) („Комитетът“);
2. Член 1 не се прилага по отношение на доставката, продажбата или трансфера на защитни облекла, включително бронебойни жилетки и военни каски, временно изнесени за Либия от персонал на ООН, персонал на Европейския съюз или на неговите държави-членки, от представители на медиите, хуманитарните организации и програмите за развитие, и от свързания с тези дейности персонал, единствено за тяхно лично ползване.
Член 3
Забранява се доставянето от граждани на държавите-членки, или чрез кораби под тяхното знаме или с техни самолети, на изделията, посочени в член 1, параграф 1 от Либия, независимо дали произхождат или не от територията на Либия.
Член 4
1. Държавите-членки правят проверки - съобразно националните си органи и законодателство и съгласно международното право, и по-специално морското право и съответните международни споразумения в областта на гражданското въздухоплаване - на всички товари за и от Либия на територията си, в т.ч. на морските си пристанища и на летищата си, ако имат информация, която дава достатъчно основания да се смята, че товарът съдържа изделия, чиято доставка, продажба, трансфер или износ са забранени по настоящото решение.
2. При разкриване на изделия, чиято доставка, продажба, трансфер или износ са забранени по настоящото решение, държавите-членки ги конфискуват и се разпореждат с тях (чрез унищожаване, неутрализиране, складиране или трансфер с цел разпореждане в държава, различна от държавата на произход или дестинация).
3. Държавите-членки си сътрудничат в съответствие с националните си законодателства при проверките и разпореждането, предприети съгласно параграфи 1 и 2.
4. Самолетите и корабите, транспортиращи товари за и от Либия, подлежат на изискването за предоставяне на допълнителна информация преди пристигане или преди заминаване за всички стоки, внасяни или изнасяни от държава-членка.
Член 5
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за недопускане на влизане или транзитно преминаване през техните територии на:
а)
лицата, изброени в приложение I към Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011), и на лицата, посочени допълнително от Съвета за сигурност или от Комитета в съответствие с параграф 22 от Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011), изброени в приложение I;
б)
лицата, невключени в приложение I, които са участници или съучастници в поръчването, контролирането или ръководенето по друг начин на извършването на сериозни нарушения на правата на човека срещу лица в Либия, в т.ч. чрез участие или съучастие в планирането, командването, поръчването или провеждането на нападения, в нарушение на международното право, включително въздушни бомбардировки, върху гражданското население или граждански обекти, или действащи за тях или от тяхно име или под тяхно ръководство, изброени в приложение II.
2. Параграф 1 не задължава държавите-членки да отказват достъп на своите граждани до своята територия.
3. Параграф 1, буква а) не се прилага, когато Комитетът прецени, че
а)
пътуването е оправдано поради хуманитарни нужди, в т.ч. религиозни задължения; или
б)
изключението би допринесло за мира и националното помирение в Либия и за стабилността в региона;
4. Параграф 1, буква а) не се прилага когато:
а)
е необходимо влизане или транзитно преминаване за провеждане на съдебен процес; или
б)
дадена държава реши, като разглежда всеки случай поотделно, че такова влизане или транзитно преминаване е необходимо за напредъка по пътя на мира и стабилността в Либия, и съответната държава-членка уведоми след това Комитета в рамките на 48 часа след вземането на такова решение.
5. Параграф 1, буква б) се прилага, без да се засягат случаите, когато една държава-членка е обвързана със задължение по международното право, по-специално:
а)
в качеството си на държава - домакин на международна междуправителствена организация;
б)
в качеството си на държава - домакин на международна конференция, свикана от ООН или провеждана под нейна егида;
в)
съгласно многостранно споразумение, предоставящо привилегии и имунитети; или
г)
съгласно Договора за помирение от 1929 г. (Латеранските споразумения), сключен между Светия престол (Ватикана) и Италия.
6. Параграф 5 се смята за приложим и в случаите, когато дадена държава-членка е държава - домакин на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ).
7. Съветът се информира надлежно във всеки един от случаите, когато някоя държава-членка допуска изключение в съответствие с параграфи 5 или 6.
8. Държавите-членки могат да предоставят освобождаване от мерките, наложени по параграф 1, буква б), когато пътуването е оправдано поради спешни хуманитарни нужди или поради участие в междуправителствени срещи, включително срещи, които се провеждат с подкрепата на Съюза или чиито домакин е държава-членка, поела председателството на ОССЕ, и на които се провежда политически диалог, пряко насърчаващ демокрацията, правата на човека и принципите на правовата държава в Либия.
9. Държава-членка, която желае да предостави освобождаване съгласно параграф 8, нотифицира писмено Съвета за това. Счита се, че е предоставено освобождаване, освен ако един или повече членове на Съвета се противопоставят в писмена форма в срок от два работни дни след деня на получаване на нотификацията за предложеното освобождаване. Ако един или повече членове на Съвета се противопоставят, Съветът може, с квалифицирано мнозинство, да реши да предостави предложеното освобождаване.
10. Когато в съответствие с параграфи 5, 6 и 8 държава-членка разреши на лица, посочени в приложението, да влязат на нейна територия или да преминат транзитно през нея, това разрешение се ограничава до целта, за която е дадено, и за лицата, за които се отнася.
Член 6
1. Всички финансови средства, други финансови активи и икономически ресурси, притежавани или контролирани пряко или непряко от:
а)
лицата и образуванията, изброени в приложение II към Резолюция 1970 (2011) на Съвета на сигурност на ООН, както и допълнителните лица и образувания, определени от Съвета за сигурност или Комитета в съответствие с параграф 22 от Резолюция 1970 (2011) на Съвета на сигурност на ООН, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от образувания, притежавани или контролирани от тях, съгласно посоченото в приложение III;
б)
лица и образувания, които не са включени в приложение III, участници или съучастници в разпореждането, контролирането или ръководството по друг начин на извършването на сериозни нарушения на правата на човека на лица в Либия, включително чрез участие или съучастие в планиране, командване, разпореждане или провеждане на нападения в нарушение на международното право, включително въздушни бомбардировки, върху цивилно население и съоръжения, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от образувания, притежавани или контролирани от тях, съгласно посоченото в приложение IV;
се замразяват.
2. Не се предоставят, пряко или непряко, финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси на или в полза на физическите или юридическите лица или образуванията, посочени в параграф 1.
3. Изключения могат да се правят за финансови средства, финансови активи и икономически ресурси, които са:
а)
необходими за покриване на основни разходи, включително заплащане на храна, наем или ипотека, лекарствени средства и медицинско обслужване, данъци, застрахователни премии и такси за комунални услуги;
б)
предназначени изключително за плащания на професионални хонорари в разумен размер и възстановяване на направени разходи, свързани с предоставянето на правни услуги в съответствие с националното законодателство; или
в)
предназначени изключително за плащане на хонорари или такси за услуги в съответствие с националното законодателство, за рутинно държане или поддържане на замразени финансови средства, друг вид финансова помощ и икономически ресурси;
след нотификация от съответната държава-членка до Комитета, когато е уместно, за намерението да даде разрешение, за достъп до такива средства, други финансови активи или икономически ресурси, и при липсата на отрицателно решение от страна на Комитета в рамките на пет работни дни от тази нотификация.
4. Изключения могат да се правят също за финансови средства и икономически ресурси, които са:
а)
необходими за извънредни разходи, след нотификация от съответната държава-членка до Комитета, когато е уместно, и след одобрението на Комитета; или
б)
предмет на съдебно, административно или арбитражно обезпечение или решение, в който случай финансовите средства, другите финансови активи и икономическите ресурси могат да се използват за удовлетворяване на обезпечените претенции или за изпълнение на решението, при условие че обезпечението или решението е постановено преди приемането на Резолюция 1970 (2011) на Съвета за сигурност на ООН и не е в полза на лице или образувание, посочени в параграф 1, след нотифициране на Комитета от съответната държава-членка, когато е уместно;
5. Параграф 1 не възпрепятства определено лице или образувание да извърши плащане, дължимо по договор, сключен преди включването на такова лице или образувание в списъка, при условие че съответната държава-членка е установила, че плащането няма да бъде получено, пряко или непряко, от лице или образувание по параграф 1, и след нотифициране на Комитета от съответната държава-членка, когато е уместно, за намерението да извърши или да получи такива плащания или да разреши размразяването на финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси за тази цел, десет работни дни преди даването на разрешение.
6. Параграф 2 не се прилага при добавяне към замразени сметки на:
а)
лихви или други доходи по тези сметки, или
б)
плащания, дължими по договори, споразумения или задължения, сключени или възникнали преди датата, на която тези сметки са станали предмет на ограничителните мерки;
при условие че параграф 1 продължава да се прилага за всякакви такива лихви, други доходи и плащания.
Член 7
Не се удовлетворяват искове, включително за обезщетения, нито други подобни искове - като искове за компенсации или искове по гаранции във връзка с договор или транзакция, чието изпълнение е засегнато пряко или непряко, изцяло или частично вследствие на мерките, предприети в съответствие с Резолюция 1970 (2011) на Съвета за сигурност на ООН, включително мерки на Съюза или на държава-членка в съответствие със, изисквани от или във връзка с изпълнението на съответните решения на Съвета за сигурност, или мерки, обхванати от настоящото решение - на посочените лица или образувания, включени в приложения I, II, III или IV, или на други лица или образувания в Либия, включително правителството на Либия, или на лица или образувания, които предявяват искове чрез или за сметка на такива лица или образувания.
Член 8
1. Съветът внася промени в приложения I и III въз основа на решенията, вземани от Съвета за сигурност или от Комитета.
2. Съветът, като действа по предложение на държавите-членки или на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност, изготвя списъците в приложения II и IV и приема изменения по тях.
Член 9
1. Когато Съветът за сигурност или Комитетът включат в списъка дадено лице или образувание, Съветът включва това лице или образувание в приложения I или III.
2. Когато Съветът реши да подложи лице или образувание на мерките, посочени в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), той изменя съответно приложения II и IV.
3. Съветът уведомява лицето или образуванието, посочено в параграфи 1 и 2, за решението си, включително за основанията за включването му в списъка, или пряко, ако адресът му е известен, или чрез публикуване на известие, за да даде възможност на това лице или образувание да представи възражения.
4. Когато има представени възражения или когато има представени нови съществени доказателства, Съветът преразглежда решението си и съответно информира засегнатото лице или образувание.
Член 10
1. Приложения I, II, III и IV съдържат основанията за включване в списъка на вписаните лица и образувания, както е предвидено от Съвета за сигурност или от Комитета по отношение на приложения I и III.
2. Приложения I, II, III и IV съдържат и данните, необходими за идентифициране на засегнатите лица или образувания, при наличие на такива данни, както е предвидено от Съвета за сигурност или от Комитета по отношение на приложения I и III. По отношение на лицата такива данни могат да включват имената, включително псевдонимите, датата и мястото на раждане, гражданството, номера на паспорта и личната карта, пола, адреса, ако е известен, и длъжността или професията. По отношение на образуванията данните могат да включват наименованието, мястото и датата на регистрация, регистрационния номер и мястото на дейност. В приложения I и III се включва и датата на посочване от Съвета за сигурност или от Комитета.
Член 11
За да се постигне максимален ефект от мерките, установени в настоящото решение, Съюзът насърчава трети държави да приемат подобни ограничителни мерки.
Член 12
1. Настоящото решение се преразглежда, изменя или отменя по целесъобразност, особено в светлината на съответните решения, приемани от Съвета за сигурност.
2. Мерките, посочени в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), се преразглеждат редовно и най-малко на всеки 12 месеца. Те престават да се прилагат спрямо засегнатите лица и образувания, ако Съветът реши, в съответствие с процедурата, посочена в член 8, параграф 2, че вече не са изпълнени условията за прилагането им.
Член 13
Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
Съставено в Брюксел на 28 февруари 2011 година.
PADOMES LĒMUMS 2011/137/KĀDP
(2011. gada 28. februāris)
par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 29. pantu,
tā kā:
(1)
Eiropas Savienība 2011. gada 23. februārī pauda dziļas bažas par notiekošo Lībijā. ES stingri nosodīja vardarbību un spēka pielietošanu pret civiliedzīvotājiem un pauda nožēlu par represijām pret mierīgiem demonstrāciju dalībniekiem.
(2)
ES atkārtoti aicināja izbeigt spēka pielietošanu un veikt pasākumus, lai pievērstos iedzīvotāju likumīgajām prasībām.
(3)
Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome (turpmāk “Drošības padome”) 2011. gada 26. februārī pieņēma Rezolūciju 1970 (“ANO DPR 1970 (2011)”, ar ko ieviesa ierobežojošus pasākumus pret Lībiju un personām un vienībām, kuras iesaistītas būtiskos cilvēktiesību pārkāpumos pret Lībijas iedzīvotājiem, tostarp piedalījušās uzbrukumos civiliedzīvotājiem un civilajiem objektiem, tādējādi pārkāpjot starptautiskās tiesības.
(4)
Ņemot vērā to, cik nopietna ir situācija Lībijā, ES uzskata, ka ir jāievieš papildu ierobežojoši pasākumi.
(5)
Ir vajadzīga turpmāka Eiropas Savienības rīcība, lai īstenotu dažus pasākumus,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Ieroču un ar tiem saistīto visa veida materiālu, tostarp ieroču un munīcijas, militāro transportlīdzekļu un aprīkojuma, paramilitārā aprīkojuma un tā rezerves daļu, kā arī aprīkojuma, ko var izmantot iekšējai apspiešanai, tieša vai netieša piegāde, pārdošana vai nodošana Lībijai, ko veic dalībvalstu pilsoņi vai no dalībvalstu teritorijām, vai caur tām vai, izmantojot kuģus, kuri kuģo ar to karogu, vai to gaisa kuģus, ir aizliegta neatkarīgi no tā, vai darbību izcelsme ir to teritorijā, vai nav.
2. Aizliegts:
a)
jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai Lībijā vai izmantošanai Lībijā tieši vai netieši sniegt ar militārām darbībām saistītu tehnisku palīdzību, mācības vai citu palīdzību, tostarp nodrošināt bruņotus algotņus, vai 1. punktā minēto preču nodrošināšanu, uzturēšanu un izmantošanu;
b)
jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai Lībijā vai izmantošanai Lībijā tieši vai netieši sniegt finansiālu palīdzību, kas saistīta ar militārām darbībām, vai 1. punktā minēto preču nodrošināšanu, uzturēšanu un izmantošanu;
c)
apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis vai sekas ir apiet a) un b) apakšpunktā minētos aizliegumus.
2. pants
1. Lēmuma 1. pantu nepiemēro:
a)
darbībām, lai piegādātu, pārdotu vai nodotu militāru aprīkojumu, kas nav nāvējošs, vai aprīkojumu, ko varētu izmantot iekšējai apspiešanai, taču kas paredzēts vienīgi humānām un aizsardzības vajadzībām;
b)
cita veida ieroču vai ar tiem saistīto materiālu piegādei, pārdošanai vai nodošanai;
c)
tādas tehniskās palīdzības, mācību vai citas palīdzības, tostarp personāla palīdzības, sniegšanai, kas saistīta ar šādu aprīkojumu;
d)
tādas finansiālās palīdzības sniegšanai, kas saistīta ar šādu aprīkojumu;
kā iepriekš atbilstīgi apstiprinājusi Komiteja, kas izveidota saskaņā ar ANO DPR 1970 (2011) 24. punktu (turpmāk “Komiteja”).
2. Lēmuma 1. pants neattiecas uz tādu aizsargtērpu, tostarp bruņuvestu un bruņucepuru, piegādi, pārdošanu vai nodošanu, ko ANO personāls, Eiropas Savienības vai tās dalībvalstu personāls, plašsaziņas līdzekļu pārstāvji, humānās palīdzības un attīstības programmu darbinieki un ar to saistītais personāls uz laiku eksportē uz Lībiju tikai personīgām vajadzībām.
3. pants
Dalībvalstu valstspiederīgajiem vai izmantojot to kuģus, kuri kuģo ar to karogu, vai to gaisa kuģus, aizliegts iepirkt no Lībijas 1. panta 1. punktā minētos priekšmetus un tehnoloģijas, neatkarīgi no tā, vai to izcelsme ir Lībijas teritorijā vai ārpus tās.
4. pants
1. Saskaņā ar savām valsts iestādēm un tiesību aktiem un atbilstīgi starptautiskām tiesībām, jo īpaši ar jūras tiesībām un atbilstīgiem starptautiskiem nolīgumiem civilās aviācijas jomā, dalībvalstis savā teritorijā, tostarp jūras ostās un lidostās, inspicē visas kravas, kas tiek sūtītas uz Lībiju un kas tiek saņemtas no Lībijas, ja to rīcībā ir informācija, kas dod pietiekamu pamatu uzskatīt, ka kravā ir priekšmeti, kuru piegāde, pārdošana, nodošana vai eksports saskaņā ar šo lēmumu ir aizliegta.
2. Atklājot priekšmetus, kuru piegāde, pārdošana, nodošana vai eksports saskaņā ar šo lēmumu ir aizliegta, dalībvalstis tos konfiscē un likvidē (tostarp iznīcinot, padarot darboties nespējīgas, nododot glabāšanā vai nododot likvidēšanai valstij, kas nav izcelsmes vai galamērķa valsts).
3. Dalībvalstis saskaņā ar saviem tiesību aktiem savstarpēji sadarbojas, veicot pārbaudes un iznīcināšanas darbības saskaņā ar 1. un 2. punktu.
4. Uz gaisa kuģiem un kuģiem, kas transportē kravas uz Lībiju un no tās, attiecas prasība pirms iebraukšanas un izbraukšanas sniegt papildu informāciju par visām precēm, ko ieved dalībvalstī vai izved no tās.
5. pants
1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai to teritorijā neieceļotu vai lai to tranzītā nešķērsotu:
a)
personas, kas uzskaitītas ANO DP Rezolūcijas 1970 (2011) I pielikumā, turklāt arī personas, ko sarakstā iekļāvusi ANO Drošības padome vai saskaņā ar ANO DP Rezolūcijas 1970 (2011) 22. punktu izveidotā Komiteja, kuras uzskaitītas I pielikumā;
b)
personas, uz kurām neattiecas I pielikums, bet kuras ir iesaistītas vai līdzdarbojas būtisku cilvēktiesību pārkāpumu pret Lībijas iedzīvotājiem pasūtīšanā, kontrolēšanā vai citādā vadīšanā, tostarp iesaistoties vai līdzdarbojoties tādu uzbrukumu civiliedzīvotājiem un civilajiem objektiem, tostarp gaisa uzlidojumu, plānošanā, vadīšanā, pasūtīšanā vai veikšanā, kuri ir pretrunā ar starptautiskajām tiesībām, vai personas, kas darbojas viņu vārdā vai viņu uzdevumā vai viņu vadībā, kā uzskaitīts II pielikumā.
2. Šā panta 1. punkts neuzliek par pienākumu dalībvalstij aizliegt saviem valstspiederīgajiem ieceļot tās teritorijā.
3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktu nepiemēro, ja Komiteja nosaka, ka:
a)
ceļojums notiek steidzamu humānu iemeslu dēļ, tostarp reliģiska pienākuma dēļ;
b)
izņēmums sekmētu miera un nacionālā izlīguma panākšanu Lībijā, kā arī stabilitāti reģionā.
4. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktu nepiemēro, ja:
a)
ieceļošana vai teritorijas šķērsošana tranzītā ir vajadzīga, lai īstenotu tiesas procesu; vai
b)
dalībvalsts katrā gadījumā atsevišķi konstatē, ka ieceļošana vai teritorijas šķērsošana tranzītā ir vajadzīga, lai veicinātu mieru un stabilitāti Lībijā, un dalībvalstis 48 stundu laikā pēc šāda konstatējuma informē Komiteju.
5. Šā panta 1. punkta b) apakšpunkts neskar gadījumus, ja dalībvalstij jāpilda starptautisko tiesību aktu saistības, proti:
a)
tā ir starptautiskas starpvaldību organizācijas uzņēmējvalsts;
b)
tā ir ANO sasauktas vai tās aizgādībā rīkotas starptautiskas konferences uzņēmējvalsts;
c)
saskaņā ar daudzpusēju nolīgumu, ar ko piešķir privilēģijas un imunitāti; vai
d)
saskaņā ar 1929. gada Samierināšanās Līgumu (Laterāna Pakts), ko noslēdza Svētais Krēsls (Vatikāna Pilsētvalsts) un Itālija.
6. Šā panta 5. punktu uzskata par piemērojamu arī gadījumos, ja kāda dalībvalsts ir Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) uzņēmējvalsts.
7. Padomi pienācīgi informē par visiem gadījumiem, kad dalībvalsts pieļauj izņēmumu saskaņā ar 5. vai 6. punktu.
8. Dalībvalstis var piešķirt izņēmumus 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem pasākumiem, ja ceļošana ir attaisnojama steidzamu humānu iemeslu dēļ vai tāpēc, lai piedalītos starpvaldību sanāksmēs, tostarp tajās, kuras atbalsta Savienība vai kuras rīko dalībvalsts, kas ir EDSO prezidentvalsts, un kurās notiek politisks dialogs, kas tieši atbalsta demokrātiju, cilvēktiesības un tiesiskumu Lībijā.
9. Dalībvalsts, kas vēlas piešķirt 8. punktā minēto izņēmumu, rakstveidā par to paziņo Padomei. Izņēmumu uzskata par piešķirtu, izņemot, ja viens vai vairāki Padomes locekļi rakstiski iebilst pret šādu rīcību divu darba dienu laikā no brīža, kad saņemts paziņojums par ierosināto izņēmumu. Gadījumā, ja viens vai vairāki Padomes locekļi iebilst, Padome ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt lēmumu piešķirt ierosināto izņēmumu.
10. Gadījumos, ja saskaņā ar 5., 6. un 8. punktu dalībvalsts atļauj ieceļot tās teritorijā vai šķērsot tranzītā tās teritoriju personām, kas minētas pielikumā, atļauja ir derīga tikai tam mērķim, kam tā ir izsniegta, un personām, kuras tajā norādītas.
6. pants
1. Visi līdzekļi, citi finanšu aktīvi un saimnieciskie resursi, kuri tieši vai netieši pieder vai kurus tieši vai netieši kontrolē:
a)
personas, kas uzskaitītas ANO DP Rezolūcijas 1970 (2011) II pielikumā, turklāt arī personas, ko sarakstā iekļāvusi ANO Drošības padome vai saskaņā ar ANO DP Rezolūcijas 1970 (2011) 22. punktu izveidotā Komiteja, vai personas vai vienības, kas darbojas viņu vārdā vai vadībā, vai vienības, kas tām pieder vai ko tās kontrolē, kuras uzskaitītas III pielikumā;
b)
personas un vienības, uz kurām neattiecas III pielikums, bet kuras ir iesaistītas vai līdzdarbojas būtisku cilvēktiesību pārkāpumu pret Lībijas iedzīvotājiem pasūtīšanā, kontrolēšanā vai citādā vadīšanā, tostarp iesaistoties vai līdzdarbojoties tādu uzbrukumu civiliedzīvotājiem un civilajiem objektiem, tostarp gaisa uzlidojumu, plānošanā, vadīšanā, pasūtīšanā vai veikšanā, kuri ir pretrunā ar starptautiskajām tiesībām; vai personas vai vienības, kas darbojas viņu vārdā vai viņu vadībā, vai vienības, kas tām pieder vai ko tās kontrolē, kā uzskaitīts IV pielikumā,
tiek iesaldēti.
2. Nekādus līdzekļus, citus finanšu aktīvus vai saimnieciskus resursus nedara tieši vai netieši pieejamus 1. punktā minētajām juridiskām vai fiziskām personām vai vienībām vai to interesēs.
3. Izņēmumi pieļaujami attiecībā uz līdzekļiem, citiem finanšu aktīviem un saimnieciskajiem resursiem, ja:
a)
nepieciešami, lai segtu pamatizdevumus, tostarp maksājumus par pārtikas produktiem, īri vai hipotēku, medikamentiem un ārstniecisko palīdzību, nodokļu, apdrošināšanas prēmiju un komunālo pakalpojumu maksājumus;
b)
paredzēti vienīgi samērīgai samaksai par kvalificētu darbu un saskaņā ar valsts tiesību aktiem - atlīdzībai par izdevumiem, kas saistīti ar juridiskiem pakalpojumiem; vai
c)
paredzēti vienīgi nodevu maksājumiem vai pakalpojumu maksājumiem par iesaldēto līdzekļu, citu finanšu aktīvu vai saimniecisko resursu pastāvīgu turēšanu un saglabāšanu atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem,
pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts nosūtījusi Komitejai paziņojumu par nodomu vajadzības gadījumā atļaut pieeju šādiem līdzekļiem, citiem finanšu aktīviem un saimnieciskajiem resursiem un, ja Komiteja piecu darba dienu laikā pēc šāda paziņojuma nav pieņēmusi pretēju lēmumu.
4. Izņēmumi pieļaujami arī gadījumos, ja:
a)
līdzekļi un saimnieciskie resursi ir vajadzīgi ārkārtas izdevumiem, pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts atbilstīgi ir nosūtījusi paziņojumu Komitejai un Komiteja to ir apstiprinājusi; vai
b)
uz līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem attiecas tiesisks, administratīvs vai arbitrāžas noteikts apgrūtinājums vai spriedums; tādā gadījumā līdzekļus, citus finanšu aktīvus un saimnieciskos resursus var izmantot, lai apmierinātu šādu apgrūtinājumu vai spriedumu, ar nosacījumu, ka apgrūtinājums vai spriedums stājies spēkā pirms ANO DPR 1970 (2011) pieņemšanas dienas un tas nav 1. punktā minētās personas vai vienības interesēs, un ka attiecīgā dalībvalsts atbilstīgi par to ir informējusi Komiteju.
5. Šā panta 1. punkts neliedz sarakstā iekļautai personai vai vienībai veikt obligātus maksājumus saskaņā ar līgumu, kas stājies spēkā pirms šīs personas vai vienības iekļaušanas sarakstā, ja attiecīgā dalībvalsts ir secinājusi, ka maksājumu tieši vai netieši nesaņem šā panta 1. punktā minēta persona vai vienība, un pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts ir informējusi Komiteju par nodomu veikt vai saņemt šādus maksājumus vai vajadzības gadījumā atļaut atcelt līdzekļu vai saimniecisko resursu iesaldēšanu šim nolūkam, to dara desmit darba dienas pirms šādas atļaujas.
6. Šā panta 2. punktu nepiemēro šādām darbībām ar iesaldēto kontu:
a)
procentu ienākumiem vai citiem ieņēmumiem no šiem kontiem vai
b)
maksājumiem, kas nokārtojami saskaņā ar līgumiem, nolīgumiem un saistībām, kuras radušās pirms dienas, kad uz minētajiem kontiem attiecināja ierobežojošus pasākumus,
ar noteikumu, ka visiem šādiem procentiem, citiem ieņēmumiem un maksājumiem turpina piemērot 1. punktu.
7. pants
Tādu Personu un vienību, kas iekļautas un uzskaitītas sarakstā I, II, III vai IV pielikumā, vai citu Lībijas personu vai vienību, tostarp Lībijas valdības, vai kādas personas vai vienības, kas iesniedz prasību šādas personas vai vienības vārdā vai rīkojas to labā, prasības neapmierina, tostarp prasības par kompensāciju vai citas šāda veida prasības, piemēram, ieskaitu, garantijas nodrošinātu prasību, kas saistīta ar kādu līgumu vai darījumu, ko tieši vai netieši, pilnībā vai daļēji skāruši pasākumi, kas pieņemti saskaņā ar ANO DPR 1970 (2011), tostarp Savienības un dalībvalstu pasākumi saskaņā ar attiecīgo Drošības padomes lēmumu vai šajā lēmumā noteikto prasību īstenošanu.
8. pants
1. Padome īsteno grozījumus I un III pielikumā, pamatojoties uz Drošības padomes vai Komitejas noteikto.
2. Padome pēc dalībvalstu vai Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos ierosinājuma pieņem II un IV pielikumā iekļauto sarakstu un tajā izdarītos grozījumus.
9. pants
1. Ja Drošības padome vai Komiteja iekļauj sarakstā personu vai vienību, Padome šo personu vai vienību iekļauj sarakstā I vai III pielikumā.
2. Ja Padome nolemj uz personu vai vienību attiecināt 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētos pasākumus, tā attiecīgi groza II un IV pielikumu.
3. Padome paziņo 1. un 2. punktā minētai personai vai vienībai par savu lēmumu, tostarp pamatojumu tās iekļaušanai sarakstā, nosūtot to vai nu tieši, ja tās adrese ir zināma, vai arī publicējot paziņojumu, dodot attiecīgai personai vai vienībai iespēju paust savus apsvērumus.
4. Ja ir iesniegti apsvērumi vai ja ir iesniegti jauni būtiski pierādījumi, Padome pārskata savu lēmumu un attiecīgi informē šo personu vai vienību.
10. pants
1. Šā lēmuma I, II, III un IV pielikumā norāda pamatojumu attiecīgo personu un vienību iekļaušanai sarakstā, kā noteikusi Drošības padome vai Komiteja attiecībā uz I un III pielikumu.
2. Lēmuma I, II, III un IV pielikumā attiecīgā gadījumā iekļauj arī vajadzīgo informāciju attiecīgo personu vai vienību identificēšanai, ja tāda ir pieejama, kā noteikusi Drošības padome vai Komiteja attiecībā uz I un III pielikumu. Attiecībā uz personām šāda informācija var būt vārdi, tostarp pieņemtie vārdi, dzimšanas datums un vieta, valstspiederība, pases un identitātes kartes numurs, dzimums, adrese, ja tā ir zināma, kā arī amats vai profesija. Attiecībā uz vienībām tāda informācija var būt nosaukumi, reģistrācijas vieta un datums, reģistrācijas numurs un uzņēmējdarbības veikšanas vieta. I un III pielikumā ietver arī datumu, kad Drošības padome vai Komiteja to ir iekļāvusi sarakstā.
11. pants
Lai šajā lēmumā noteikto pasākumu ietekme būtu iespējami lielāka, Savienība aicina trešās valstis pieņemt līdzīgus ierobežojošus pasākumus.
12. pants
1. Šo lēmumu vajadzības gadījumā atbilstīgi pārskata, groza vai atceļ, jo īpaši ņemot vērā atbilstīgus Drošības padomes lēmumus.
2. Pasākumus, kas minēti 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā, pārskata regulāri un vismaz reizi 12 mēnešos. Tos pārstāj piemērot attiecībā uz attiecīgajām personām un vienībām, ja Padome saskaņā ar 8. panta 2. punktā minēto procedūru secina, ka vairs nepastāv nosacījumi to piemērošanai.
13. pants
Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
Briselē, 2011. gada 28. februārī