РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ № SA.14554 (C 7/04) предоставена от Германия на Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино)
(нотифицирано под номер C(2011) 4426)
(само текстът на немски език е автентичен)
(2012/268/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, алинея първа от него (1),
като покани заинтересованите страни да внесат становищата си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След жалба, получена на 10 май 2001 г. Комисията изпрати писмено запитване до Федерална република Германия на 9 ноември 2001 г. Уведомлението за мярката е изпратено с писмо от 5 март 2002 г. в отговор на запитването на Комисията и получено на 8 март 2002 г. Тъй като по това време мярката вече е била осъществена, тя е включена в списъка на схеми за помощ, за които не са представени уведомления (помощ № NN 159/02).
(2)
Допълнителна информация е изпратена от Германия с писмо от 20 ноември 2002 г., получено на 25 ноември 2002 г., с писмо от 28 април 2003 г., получено на 2 май 2003 г., с писмо от 27 май 2003 г., получено на 28 май 2003 г., и с факс от 2 октомври 2003 г.
(3)
С писмо SG-Greffe (2004) D/200645 от 19 февруари 2004 г. Комисията уведоми Германия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, относно помощта.
(4)
Решението на Комисията да открие процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(5)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни (4).
(6)
Германия представи на Комисията становището си с писмо от 18 март 2004 г., регистрирано като получено на 23 март 2004 г. Мнения бяха представени допълнително с писмо от 10 януари 2006 г., регистрирано на 10 януари 2006 г., и с писмо от 13 юли 2007 г., регистрирано на 16 юли 2007 г.
(7)
С писмо SG-Greffe (2008) D/206430 от 21 октомври 2008 г. Комисията уведомява Германия за решението си да удължи процедурата, открита съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС относно помощта.
(8)
Решението на Комисията за удължаване на процедурата е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (5). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(9)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни.
(10)
След искане от 17 ноември 2008 г. за удължаване на срока, прието от Комисията на 21 ноември 2008 г., Германия представи на Комисията становището си с писмо от 23 декември 2008 г., регистрирано на 5 януари 2009 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
II.1. Наименование на мярката
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [заем за Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино) и последващо опрощаване на задълженията]
II.2. Правно основание
(12)
Мярката е осъществена въз основа на договорно споразумение между Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Фонд за възстановяване на лозарските райони в Райнланд-Пфалц, WAK) и Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (компания за търговия с вино от Пфалц, GfW).
II.3. Цел
(13)
Целта е да се отпусне заем на GfW за закупуване на гроздова мъст от лозарски предприятия и търговци. Като обезпечение са договорени гарантирани активи. Въпросните активи са предмет също така на клаузи с различни степени на запазване на правото на собственост (Eigentumsvorbehalt) от лозарските предприятия и търговците (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) под формата на запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, препродажба с прехвърляне на вземането за цената или запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания. Задълженията се опрощават, когато GfW изпада във финансови затруднения поради рязкото спадане на пазарните цени.
II.4. Публичен орган
(14)
WAK е публичноправно дружество от федерална провинция Райнланд-Пфалц, регистрирано в град Майнц. В рамките на лозарския сектор то функционира по начин, сходен с банка. Обичайната дейност на WAK се състои в отпускане на заеми за препарцелиране на земи. WAK се финансира от вноски, такси, заеми и безвъзмездни средства (член 8, параграф 1 от Weinbergsaufbaugesetz [Закон за развитие на лозарските предприятия]).
II.5. Бенефициери
(15)
Бенефициер на мярката е било GfW, на което е отпуснат заем от WAK при условия, които не отговарят на пазарните.
(16)
GfW е било дъщерно предприятие, изцяло притежавано от Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (Асоциация на земеделските производители и лозарските предприятия от южен Райнланд-Пфалц). Учредено е през 1984 г. за търговия с вино, като предметът му на дейност се състои в производство и търговия с пенливо вино, гроздов сок, гроздово желе, гроздов спирт и бренди. GfW предоставя така също услуги на лозарските предприятия във връзка с мерки по дестилацията. Споменатите мерки по дестилацията включват мерките, обхванати от общата организация на пазарите (6), и дестилацията, финансирана от държавата, която обикновено се извършва въз основа на решения на Съвета (7). Във връзка с това GfW консултира дребни винопроизводители и организира транспорта на виното до дестилационните предприятия.
(17)
Други възможни бенефициери са лозарските предприятия и търговците, от които GfW получи възможност да закупи мъст благодарение на заема и които не опростиха нито едно от задълженията на GfW, когато WAK реши да направи това при изпадането на GfW във финансово затруднение.
II.6. Контекст на помощта
(18)
През 1999 г. GfW закупува 44 милиона литра мъст със заема от WAK в размер на 15 302 696,25 EUR и свои собствени средства. 60 % от гроздовата мъст е с най-малко 60 градуса по Oechsle и средно 81 градуса по Oechsle. 40 % от тази мъст, която представлява мъст за обикновено трапезно вино с най-малко 44 градуса по Oechsle, е закупена с цел печалба от изгодните условия на превантивна дестилация. За цялото количество закупена мъст е платена средна цена от 0,38 EUR на литър. Готово вино не е закупувано. Закупуването е извършено на базата на клаузи за запазване на правото на собственост запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на всички вземания. В същото време тези гарантирани активи са договорени като обезпечение за WAK.
(19)
Според представената от Германия информация бизнес планът на GfW е предвиждал възползване от възможностите за дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 за 40 % от гроздовата мъст и преработване на 60 % от мъстта в базово вино за производството на пенливо вино и продажба на производители на пенливо вино. Освен това GfW е планирало да задържи 20 % от базовото вино за срок от девет месеца до една година преди да бъде продадено на пазара като базово вино за производството на пенливо вино, с цел да се възползва от субсидиите от ЕС за съхранение на вино съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87.
(20)
На 11 ноември 1999 г. лозарските предприятия и търговци получават авансово плащане на 80 % от покупната цена. Авансово са платени средно по 0,31 EUR на литър.
(21)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация. С оглед на понижението на цените на пазара на базово вино в края на 1999 г. GfW решава изобщо да не продава базово вино през тази година, а да изчака възстановяването на пазара през 2000 г.
(22)
През 2000 г., поради сравнително изобилната реколта и намаляващите продажби на пенливо вино, пазарът на бяло вино претърпява дори още по-голям срив (в някои случаи средните цени спадат с до 0,20 EUR). Много от виното в бъчви, което все още се съхранява, е трябвало да бъде изпратено отново за дестилация.
(23)
В резултат на изменение на общата организация на пазара на вино, прието през 1999 г. и влязло в сила на 1 август 2000 г. превантивната дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 е заменена с дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999. Условията са били значително по-лоши и е могло да се постигне само около половината от предишната цена за превантивна дестилация от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(24)
След резкия спад в цените през 2000 г. за GfW е невъзможно да реализира очакваните печалби нито на пазара на вино, нито от дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки. В резултат на това балансовата стойност на запасите на GfW е трябвало да бъде значително намалена, а оттам пасивите на GfW са превишили неговите активи.
(25)
Предвид гореописаните търговски проблеми е изготвен междинен финансов отчет за годината до 31 октомври 2000 г., който е проверен от одитор. Към 31 октомври 2000 г. пасивите на GfW (15 670 155 EUR) превишават текущите му активи (9 886 856 EUR) с 5 783 299 EUR. Пасивите на GfW към тази дата са представени в таблицата по-долу. Според доклад, изготвен от Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, GfW много скоро би било изправено пред производство по обявяване в несъстоятелност поради факта, че пасивите му превишават неговите активи, ако не се предприемат никакви мерки за предотвратяването на това.
(26)
Таблица 1
(в EUR)
Задължения към
Сума
WAK
10 150 959
Финансови институции
726 892
Доставчици
218 460
Лозарски предприятия и търговци
4 355 581
Други
218 263
Общо
15 670 155
(27)
Според §19 от Германския закон за несъстоятелността (Insolvenzordnung), ако пасивите на едно дружество превишават неговите активи, това е причина за откриване на производство по обявяване в несъстоятелност. Поради тази причина Изпълнителният съвет на GfW, в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, е задължен да представи заявление за откриване на производството по несъстоятелност в рамките на три седмици от изпадането в състояние, в което пасивите му превишават неговите активи.
(28)
Поради заплахата от несъстоятелност GfW иска от някои кредитори (WAK, лозарските предприятия и около 130 търговеца, обвързани с покупката, описана в съображение 18) да опростят част от неуредените му задължения, за да може дружеството да продължи да търгува. По отношение на лозарските предприятия и търговците опрощаването е трябвало да обхване 90 % от неуредените задължения, което означава, че те биха получили още само около 2 % от договорената покупна цена. Оставащият дефицит е трябвало да бъде елиминиран чрез необходимата промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване на задължения от страна на WAK.
(29)
В качеството си на главен кредитор (вж. таблица 1) с гаранции от по-заден ред, WAK има значителен интерес да бъде избягнато предстоящото обявяване в несъстоятелност. По тази причина последното се опитва да убеди лозарските предприятия и търговци да се съгласят с опрощаването на част от задълженията към тях. WAK подписва също така писмено споразумение с GfW на 4 декември 2000, в което се съгласява да остави на по-заден ред част от неуредените си задължения, съответстващи на дефицита на GfW, в полза на останалите кредитори. Окончателният размер на вземанията с променена поредност е щял да бъде определен едва след получаване на декларациите за опрощаване на задължения от лозарските предприятия и от търговците, така че размерът на вземанията с променена поредност да се сведе до минимум. Договорено е също така, че, ако избягването на производство по несъстоятелност на по-късен етап се окаже необходимо, WAK да опрости задължения в същия размер, каквато е и сумата на задълженията, чиято поредност е променена в полза на другите кредитори.
(30)
1 700 от общо 2 700 лозарски предприятия и търговци декларират своята готовност да опростят 90 % от оставащите задължения към тях, което съответства на около 60 % от неуредените задължения на групата като цяло. Останалите лозарски предприятия и търговци обаче или изрично отхвърлят предложението, или не отговарят на искането. Ясно е, че някои от тях са решили да не опрощават задълженията към тях, поради своите гаранции от по-преден ред, а някои от тях са продължили задържането на собствеността и вече са получили авансово плащане на 80 % от договорената цена. Това означава, че в случай на производство по несъстоятелност постъпленията им биха били по-високи от предложените 2 % от договорената покупна цена.
(31)
Освен това много от лозарските предприятия и търговците подават жалби срещу GfW и тези жалби са разгледани от съда, който предлага споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Аналогични споразумения за уреждане на задълженията са предложени от други съдилища и, като има предвид това, GfW вече не може да очаква, че другите лозарски предприятия и търговци ще се съгласят да се откажат от 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %.
(32)
§ 305a от Германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на уреждането на дългове се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след началото на преговорите по извънсъдебното уреждане на спора.
(33)
По тази причина, противно на първоначалното си намерение, GfW вече не може да иска от лозарските предприятия и търговците да опростят каквато и да било част от задълженията му към тях. Вместо това, GfW подписва споразумение с WAK на 21 февруари 2001 г., в което се казва, че WAK е съгласен да покрие изцяло дефицита на GfW от 2000 г., като опрости 5 005 441,60 EUR от неговите задължения. През периода 1 януари 2001 г. - 31 декември 2001 г. няма да се начислява лихва по оставащия кредит. В споразумението се предвижда също така, че оставащите задължения към лозарските предприятия и търговците ще бъдат уредени изцяло. По този начин е осигурена гаранция за задълженията към WAK, чиято поредност не е променена, положението с дефицита е поправено, за момента производството по несъстоятелност е избягнато и GfW може да продължи да осъществява своята дейност.
(34)
През периода 1 ноември 2000 г. - 31 декември 2000 г. GfW извършва погасявания на заема от WAK в размер на 1 440 446,92 EUR. През периода 2001-2005 г. GfW продължава да функционира и извършва редовни погасявания по своя заем от WAK на обща стойност 3 728 969,40 EUR. Освен това през 2001 г. GfW извършва плащания на лихва към WAK в общ размер на 149 757,16 EUR.
(35)
Поради спад в оборота в обичайните сфери на дейност на GfW, както и недостатъчната капитализация, дружеството решава да преустанови цялата си дейност и да бъде ликвидирано до 31 декември 2004 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR.
(36)
В крайна сметка GfW е прекратено, считано от 1 юни 2005 г., и заличено от търговския регистър през 2006 г. Няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което помощта би могла да се възстанови.
(37)
До 31 декември 2005 г. са погасени 9 897 154,65 EUR от заема и са извършени плащания на лихви в размер на 793 994,99 EUR. След ликвидацията оставащите активи на GfW (87 079,79 EUR), останалите неуредени задължения към WAK в размер на около 313 000 EUR са обявени за невъзстановими и са отписани. Следователно частта от заема, която не е възстановена, възлиза общо на 5 318 441,60 EUR (първоначалното опрощаване на задълженията в размер на 5 005 441,60 EUR плюс неуредените задължения от 313 000 EUR след ликвидацията).
II.7. Характер и интензитет на помощта
(38)
Заемът от WAK за GfW в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат на няколко вноски през 1999 г. за срок от 12-18 месеца:
(в EUR)
11.11.1999 г.
5 936 061,62
25.11.1999 г.
6 868 777,04
1.12.1999 г.
585 429,72
13.12.1999 г.
112 110,66
17.12.1999 г.
1 800 317,21
Общо
15 302 696,25
(39)
Начисляваните лихви са следните:
4-то тримесечие 1999 г.
3,28 %
1-во тримесечие на 2000 г.
3,51 %
2-ро тримесечие 2000 г.
4,15 %
3-то тримесечие 2000 г.
4,80 %
4-то тримесечие 2000 г.
5,15 %
2001
4,55 %-5,25 %
(40)
На 11 ноември 1999 доставчиците получават авансово плащане на 80 % от договорената цена. Освен това, в резултат на продължителното задържане на собствеността, предвидено за някои доставчици, което не се преустановява при преработка или смесване, част от запасите са използвани за обезпечаване на оставащите задължения в размер на 20 % към тези доставчици. Запасите са използвани също така като обезпечение за WAK. Поради запазването на правото на собственост обаче правата на WAK върху част от запасите са с по-заден ред до момента на погасяване на всички вземания. Следователно GfW и неговите кредитори, от които WAK е основният, носят по-значителен риск от колебания на цените.
(41)
По отпуснатия от WAK заем на GfW се плаща само ограничена лихва: от 11 ноември 1999 г. до 31 декември 1999 г. (в размер на 3,28 %), от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2000 г. (3,51 % - 5,15 %) и от 1 януари 2001 г. до 31 декември 2001 г. (4,55 % - 5,25 %). След 31 декември 2001 г. не са начислявани повече лихви.
(42)
Като се има предвид рискът, поет от WAK с отпускането на парични средства на GfW, върху редовния лихвен процент е трябвало да бъде начислена значителна премия за риск. Тъй като към лихвения процент не е била добавена такава премия, следователно към момента на отпускане на заема има елемент на помощ. Този елемент на помощ може да се изчисли като разликата между начисления лихвен процент и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е трябвало да бъде начислена.
(43)
Според Известието на Комисията относно метода за определяне на референтната ставка и размера на сконтовия процент (8), изменено от Известие на Комисията за техническа корекция на метода за определяне на референтния и сконтовия лихвен процент (9), приложимо през въпросния период, базисната референтна ставка за Германия е между 5,23 % и 6,33 %. По смисъла на известието определената референтна ставка е базисна ставка и може да бъде повишавана, при положение че има значителен риск (например едно предприятие е в лошо икономическо състояние или когато обикновено изискваната от банките гаранция не бъде предоставена). В тези случаи премията може да достигне до 400 базисни точки или повече, ако никоя частна банка не се съгласи да отпусне съответния заем.
(44)
Според Германия лихвените проценти, начислявани от германските банки през същия период за аналогични кредити, са между 5,25 % и 6,50 % (VR-Bank Südliche Wеinstrasse e.G.) и 5,40 % и 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Продължителност на мярката
(45)
Еднократна мярка.
II.9. Причини за откриване на официалната процедура по разследване
(46)
Комисията откри официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС поради подозрения, че съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС.
(47)
Въз основа на информацията, която е на разположение към момента на откриване на официалната процедура по разследване, Комисията по-специално разгледа дали съгласието за промяна в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били направени в съответствие с критерия за частния кредитор.
(48)
Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор. По отношение на разглеждания случай GfW има задължения към частни кредитори в размер на 5,5 милиона EUR към 31 октомври 2000 г., но нито един от тях не е опростил задълженията към него. Докладът на независимия одитор показва, че има икономически смисъл в това WAK да се съгласи на промяна в поредността на вземанията и да опрости част от задълженията към него, но не обяснява защо нито един от другите кредитори не е бил готов от своя страна да опрости задълженията.
(49)
При откриването на официалната процедура по разследване Комисията стигна до заключението, че към момента на откриване на процедурата не би могло да се изключи, че промяната в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията от страна на WAK (заема, отпуснат на GfW, и бъдещите лихвени плащания по този заем), не са извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, тъй като изглеждат по-високи от абсолютно необходимото и прекомерно много облагодетелстват не само GfW, но също така и другите кредитори (основно лозарските предприятия и търговците), към които задълженията са били изплатени изцяло.
(50)
След това откритата официална процедура по разследване е разширена с оглед включване и отпускането на заема. По-специално съмнения са изразени по отношение на това дали отпускането на заема е направено при пазарни условия (не е начислена премия за риск) и с достатъчно обезпечение.
(51)
В разширената официална процедура по разследване отново е изразено съмнение по отношение на евентуална помощ за лозарските предприятия и търговци. Според наличната към дадения момент информация изглежда, че заплатената за гроздовата мъст цена е над пазарната, че целта на сделката е не да се увеличат до максимум печалбите, а да се подпомогне пазарът на вино и мъст, както и че предоставените гаранции на лозарските предприятия и търговци според договора за продажба са по-изгодни в сравнение с такива при нормални обстоятелства.
(52)
Съмнението относно цената е засилено от документи, предоставени от Германия след първото откриване на процедурата, които показаха колебания в цената на литър трапезно вино (без ДДС) през 1999 г. в района Райнланд-Пфалц от най-малко 0,26 EUR (октомври - ноември) до 0,30 EUR (юни - септември), 0,35 EUR (април) и най-много 1,10 EUR (февруари, юни, ноември, декември). Следователно минималната пазарна цена, която би могла да бъде постигната за трапезно вино към момента на отпускане на заема, е 0,26 EUR на литър.
(53)
По тази причина средната покупна цена от 0,38 EUR на литър изглежда над най-ниската пазарна цена около 0,26 EUR на литър.
III. ЖАЛБИ И ИНФОРМАЦИЯ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(54)
Комисията получи информация, че горепосоченото опрощаване на задълженията е било финансирано със средства на WAK. Твърди се, че поради понижената капиталова база на WAK в качеството си на публичен орган, който финансира WAK, федералната провинция Райнланд-Пфалц е проучила възможността за капиталова инжекция, но в крайна сметка е решила да не го прави.
(55)
Комисията получи жалба с твърдения за наличието на държавна помощ в опрощаването на задължения от страна на WAK. Жалбоподателят заявява, че GfW е участвало в конкуренцията за продажба на винени дестилати и в резултат на опрощаването в полза на това дружество, конкурентите му ще имат значителни проблеми при продажбата на собствените си продукти. Жалбоподателят представи няколко статии от вестници с информация за опрощаването на задълженията от страна на WAK в полза на GfW.
(56)
Същият жалбоподател препраща така също писмо, което е получил от прокуратурата в Kaiserslautern (централна служба за икономически престъпления) в отговор на изпратено до тях негово писмо. В писмото от прокуратурата в Kaiserslautern се обобщава получената от жалбоподателя под формата на статии от вестници и твърдения информация, като жалбоподателят се уведомява, че въз основа на получената информация няма основания за откриване на досъдебно производство.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(57)
В рамките на официалните процедури по разследване Комисията не е получила каквито и да било становища.
(58)
Повторните писма от жалбоподателя след първоначалното откриване на процедурата не съдържат никакви нови факти или аргументи.
V. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
V.1. Елемент на помощ към момента на отпускане на заема
(59)
Германия е представила подробна информация за условията по отпуснатия от WAK заем на GfW, която е включена в описанието на мярката в раздел II.
(60)
В представените от нея становища Германия се съгласява, че лихвата, начислена от WAK по отпуснатия на GfW заем, е била по-ниска от пазарния процент. Германия признава, че разликата между пазарния процент и начисления лихвен процент представлява помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(61)
Германия също предоставя доказателства, че GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (10), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(62)
Германия уверява, че предоставеното от GfW запазване правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазването на правото на собственост до погасяване на всички вземания във връзка с продажбата на гроздова мъст е отговаряло на обичайната стопанска практика. Германия уверява също така, че приемането на гарантираните активи като обезпечение въпреки запазването на правото на собственост, какъвто е случаят с WAK при отпускането на заема на GfW, също отговаря на обичайната стопанска практика.
(63)
Освен това Германия твърди, че закупуването на гроздова мъст от GfW през есента на 1999 г. е било извършено по пазарна цена, тъй като 60 % от закупената мъст е била висококачествена мъст (с минимум 60 градуса по Oechsle), а не мъст за обикновено трапезно вино, както е допуснато при откриването на процедурата. Според Германия изискванията за качество на гроздовата мъст при производството на пенливо вино са по-високи от изискванията при трапезно вино (съответно минимум 60 и 44 градуса по Oechsle). Останалите 40 % от гроздовата мъст е била мъст за обикновено трапезно вино, закупена с цел извличане на полза от изгодните условия на превантивната дестилация.
(64)
В своето становище Германия подчертава, че пазарната концепция на GfW за 60 % от запасите включва закупуването на висококачествена мъст в големи количества и последващото ѝ преработване в еднородни партиди от базово вино за производството на пенливо вино в съответствие с изискванията на винарните за еднородност и качество. Базовото вино за производство на пенливо вино изисква ниско съдържание на SO2 и високо съдържание на плодови киселини. Това би могло да се постигне само ако гроздовата мъст се закупи през периода на есенните продажби и GfW само преработи мъстта в базово вино.
(65)
Според предоставената от Германия информация за пазара на базово вино за пенливо вино, базовата цена, плащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст.
(66)
В този контекст Германия насочва вниманието към съответния пазар. Според нея пазарната цена за обикновено трапезно вино не може да се възприема като еталон за тези 60 % от запаса, тъй като съответният пазар за GfW не е пазарът на обикновено трапезно вино, а пазарът на по-висококачествено базово вино, което да се използва за производството на пенливо вино. Германия се позовава също така на теорията за заменяемост на търсенето, при която се изтъква, че два продукта не се търгуват на един и същ пазар, ако единият не може да бъде заместен от другия, дори цената на единия да се промени. В разглеждания случай специфичните изисквания към гроздовата мъст и базовото вино за производството на пенливо вино не позволяват заместването им с мъст за обикновено трапезно вино или трапезно вино, дори и цената на трапезното вино значително да намалее. Следователно понижението в цената на трапезното вино няма да окаже въздействие върху цената на гроздовата мъст за производството на пенливо вино, защото те не са взаимозаменяеми.
(67)
Според статистическите данни за вноса на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за периода 1998-2001 г. внесеното бяло вино, което благодарение на високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е било с пазарна цена от 0,38 EUR на литър, която е значително по-висока от цената 0,26 EUR на литър, посочвана за трапезно вино. В становището си Германия заключва, че съществуват два отделни пазара - един на обикновено трапезно вино и гроздова мъст за трапезно вино и друг пазар за висококачествено базово вино и висококачествена гроздова мъст за производството на пенливо вино.
(68)
Според Германия по тази причина следва да се заключи, че съответният пазар за виното, което не е изпратено за дестилация, е пазарът на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино, на който достигнатите цени са много по-високи (0,38 EUR на литър), а не пазарната цена на обикновеното трапезно вино (0,26 EUR на литър). Поради това Германия твърди, че платената от GfW цена за гроздова мъст е отговаряла на пазарната цена на съответния пазар и е включвала нормален марж на печалбата.
(69)
В допълнение GfW е планирало да участва в програмите на ЕС за съхранение и дестилация (GfW преди това вече е предлагало такива услуги на лозарите). Съгласно програмата за съхранение се плащат по 0,06 EUR на литър за 20 % от запасите, които по-късно следва да бъдат продадени като базово вино за производството на пенливо вино. Съгласно програмата за дестилация са плащани 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър за 40 % от запасите, изпратени за дестилация.
(70)
Според становището на Германия е било възможно от тези дейности да се извлече полза, когато WAK е отпуснал заема на GfW. От една страна, GfW е възнамерявало да използва 40 % от закупената мъст за превантивна дестилация през декември 1999 г. при цена на дестилацията, която значително надвишава покупната (0,50 EUR - 0,55 EUR на литър). От друга страна, според прогнозите производителите на пенливо вино биха платили относително добри цени (между 0,36 EUR и 0,41 EUR на литър) за големи партиди еднородно базово вино с гарантирано качество. Германия твърди, че GfW би могло да постигне средни приходи от продажби в размер на 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър, което е доста над средната стойност от 0,38 EUR на литър, заплатени на лозарските предприятия и търговци.
(71)
Планирането е базирано на следните допускания за целеви цени:
Обем
Цена/литър в EUR
Дестилация 0,50-0,55
40 %
0,50-0,55
Субсидия на ЕС за съхранение на вино/мъст (1 година): 0,06 EUR/l и последваща продажба като базово вино за производството на пенливо вино
20 %
0,435
Продажба като базово вино за производството на пенливо вино
40 %
0,375
(72)
На база на тези допускания е очаквана средна продажна цена от 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър.
(73)
Горепосочената прогноза за продажби води до следното изчисление на печалбата:
Цена/литър в EUR
Покупна цена и преработка
0,37-0,38
Приход от продажба на базово вино за производството на пенливо вино, дестилация, субсидии за съхранение
0,44-0,46
Очаквана печалба
0,06-0,09
(74)
На базата на общ обем от около 44 милиона литра е очаквана обща печалба от около 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(75)
Германия заявява също така, че пазарната цена на трапезното вино, посочена от Европейската комисия в решенията за откриване на процедурата (0,26 EUR на литър), е най-ниската котировка за ноември 1999 г. за трапезно вино. Пълната котировка за ноември 1999 г. е пазарна цена между 0,26 EUR и 0,56 EUR на литър. Освен това посоченият диапазон е пълният ценови диапазон за цялата 1999 г. За 2000 г. ценовият диапазон е между 0,20 EUR и 0,41 EUR на литър. Германия подчертава също така, че 60 % от гроздовата мъст, закупена от GfW, е била средно 81 градуса по Oechsle, което е много повече от изискването за трапезно вино - 44 градуса - и това, разбира се, е било отразено в цената, заплатена от GfW за гроздовата мъст.
V.2. Елемент на помощ към момента на промяна на поредността на вземанията в полза на частните кредитори и опрощаване на задълженията
(76)
Според Германия след изготвянето на междинен финансов отчет през ноември 2000 г. е установено, че GfW е изправено пред несъстоятелност. Тогава GfW има дефицит от около 6 милиона EUR, което е било потвърдено при изготвянето на годишния финансов отчет за 2000 г. Причината за дефицита е, че стойността на запасите, които все още са притежание на GfW, е намаляла вследствие на значителния рязък спад в пазарните цени, което означава, че GfW е могло да продаде своите запаси само на по-ниска цена от първоначално предвидената.
(77)
Според представената от Германия информация към 31 октомври 2000 г. GfW все още има задължения към WAK в размер на около 10 милиона EUR. WAK е получил като обезщетение гарантирани активи на GfW, оценени на 5,7 милиона EUR към дадения момент. Те са били обект на запазване правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, което според Германия би им осигурило привилегированост на вземанията в случай на несъстоятелност. Затова според Германия, ако е била открита процедура по несъстоятелност, GfW би трябвало да уреди плащането към лозарските предприятия и търговци на стойност от около 3,5 милиона EUR преди да могат да бъдат извършени плащания към който и да било друг кредитор.
(78)
С цел своевременно намиране на изход от тази ситуация на дефицит и избягване на откриването на процедура по несъстоятелност в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, са били необходими незабавни действия.
(79)
Германия отбелязва, че, като основен кредитор с обезпечение от по-заден ред, WAK е имал голям интерес да се избегне предстоящата несъстоятелност. Следователно той се е опитал да убеди лозарските предприятия и търговците да опростят част от задълженията към тях и на 4 декември 2000 г. се е договорил с GfW за следното:
-
съгласие за промяна в поредността на вземания в полза на другите кредитори в същия размер като дефицита, след като лозарските предприятия и търговците са се съгласили да опростят 90 % от оставащите задължения към тях,
-
опрощаване на задълженията, за които е договорена промяна в поредността, но само ако е необходимо.
(80)
Въпреки успешното начало на преговорите с по-голямата част от лозарските предприятия и търговците, които се съгласяват задълженията към тях да бъдат опростени, в крайна сметка GfW претърпява неуспех поради съгласуваните действия на някои от лозарските предприятия и търговци и техните адвокати. Те не желаели да опростят задълженията към тях поради по-благоприятното си положение по отношение на гаранциите в резултат на запазеното си право на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазеното си право на собственост до погасяване на всички вземания, и подали жалби. Тези жалби са разгледани от съда, откъдето са предложени споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Подобни споразумения за уреждане на задължения били предложени и от други съдилища. Предвид това за GfW повече не било възможно да очаква, че лозарските предприятия и търговците ще се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %. Фактът, че 1 700 от 2 700 лозарски предприятия и търговци вече били заявили, че биха опростили част от задълженията към тях, вече няма значение, тъй като § 305a от германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на производство по несъстоятелност се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след започването на преговори за извънсъдебно уреждане на спора.
(81)
По тази причина на 21 февруари 2001 г. WAK се съгласява с GfW да покрие дефицита от 2000 г. като опрости 5 005 441,60 EUR от задълженията към него, като не се начислява лихва върху оставащия дълг за периода 1 януари 2001-31 декември 2001 г. и като бъдат изцяло уредени задълженията към лозарските предприятия и търговците. Така е гарантирано обезпечението на задълженията, за които не е договорена промяна на поредността. Дефицитът на GfW е отстранен, производството по несъстоятелност е избягнато и GfW е можело да продължи да функционира.
(82)
Германия твърди, че и промяната на поредността на вземанията, и опрощаването на задълженията отговарят на критерия за частния кредитор. В подкрепа на това твърдение Германия се позовава на съответната съдебна практика.
(83)
Опрощаване на част от задълженията може да е необходимо, за да се увеличи действително възстановената сума (11). Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум. Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (12). В решението си по делото HAMSA Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Първоинстанционният съд подчертава, че решаващ е статутът на кредитора като притежател на обезпечено, привилегировано или обикновено вземане, т.е. редът на гаранциите на различните кредитори. Първоинстанционният съд установява, че публичен кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база на задълбочена и мотивирана оценка на това колко би могъл да възстанови, на база на риска от ликвидация и също на шанса фирмата да възстанови своята жизнеспособност (13). Последно Германия се позовава на решението на Комисията по делото Huta Cynku, в което Комисията реши, че не съществува предимство и, следователно, държавна помощ, когато преструктурирането би довело да по-големи постъпления от ликвидацията (14).
(84)
На тази база Германия твърди, че с оглед на положението на WAK на основен кредитор и на по-задния ред на неговите гаранции в сравнение с лозарските предприятия и търговците, както съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори, така и опрощаването на задълженията е било в съответствие с критерия за частния кредитор и не представлява държавна помощ. В случай на производство по несъстоятелност WAK би изгубил най-малко същата, а най-вероятно значително по-голяма сума от оставащото към него задължение.
(85)
WAK би могъл да има пълни гарантирани права върху оставащите запаси и би могъл да обезпечи по-голямо погасяване на оставащите задължения към него от погасяването в случай на несъстоятелност само ако избегне несъстоятелността на GfW и уреди оставащите задължения към лозарските предприятия и търговци.
(86)
От гледна точка на положението преди операцията, поведението на WAK според Германия е било правилно, особено предвид факта, че е успял да си осигури по-голямо погасяване, като е преобразувал по-задния ред на своето обезпечение в гаранция от първи ред и е избегнал предстоящата несъстоятелност на GfW. Според Германия в такава ситуация всяка частна банка би действала по същия начин.
(87)
Според германските органи резултатът от предварителната оценка на финансовите отчети на GfW би бил, че чрез запазването на GfW, WAK би могъл да получи погасяване на задължения в размер на 5 112 918,81 милиона EUR. От друга страна, ако GfW е започнало процедура по несъстоятелност, WAK би могъл единствено да получи погасяване на задължения в размер най-много на 2,4 милиона EUR. Това означава разлика от най-малко 2,7 милиона EUR.
(88)
Това се потвърждава от доклад от 3 февруари 2003 г., изготвен от независим одитор (15), поръчан от WAK и представен от германските органи. В доклада се стига до заключението, че е обосновано от икономическа гледна точка WAK да се съгласи с промяна на поредността на своите вземания в полза на другите кредитори, да опрости част от тези задължения в горепосочения размер и да опрости бъдещи плащания на лихви. Представените от Германия причини за тези заключения са както следва:
-
Ако WAK не беше променил поредността в полза на другите кредитори и опростил задълженията към него и лихвените плащания, GfW е трябвало да подаде заявление за обявяване в несъстоятелност и би било ликвидирано. Задълженията към WAK би трябвало да бъдат покрити от продажбата на запасите на GfW.
-
Ако дружеството е било ликвидирано, стойността на запасите на GfW би спаднала. Действителните постъпления от продажбата на запасите би била само около 50 % - 70 % от балансовата стойност. Следователно, при отчитане на гарантираните права, постъпленията биха възлезли на сума между 1,84 милиона EUR и 2,4 милиона EUR.
-
Производството по несъстоятелност е скъпоструващо.
-
Германският закон за несъстоятелността („InsO“) предвижда право на отделяне на продукти със запазено право на собственост от масата на несъстоятелността; изборът между изпълнението на договора и отделянето на активи обаче се определя от синдика (параграф 103 от InsO). Отделянето на активи е възможно само ако синдикът откаже да изпълни договор като в този случай кредиторът може да се оттегли от договора и да поиска отделяне на активите, а има право и на обезщетение за неизпълнението на договора. Авансовите плащания могат да бъдат приспаднати. В замяна на това GfW може да поиска възстановяване на вече извършените плащания, които могат да бъдат прихванати от обезщетението за неизпълнение на договора.
-
Обратно, след като WAK се съгласи да промени поредността на част от задълженията към него, от юридическа гледна точка е възможно GfW да избегне производството по несъстоятелност и, след като опрости част от задълженията и лихвените плащания, неуредените задължения към WAK да са в размер на 5,15 милиона EUR, които може да се очаква, че ще бъдат възстановени в резултат на факта, че GfW ще продължи да функционира.
-
Отбелязва се също така, че ако е било открито производство по несъстоятелност, погасяването по заема от 1 440 476,92 EUR, направено от GfW към WAK през периода 1 ноември - 31 декември 2000 г. би било оспорено от GfW съгласно правилата за несъстоятелност. Това би довело до задължаването на WAK да погаси тези средства.
(89)
Германия подчертава, че предварителната оценка показва, че вариантът с промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване е по-обоснован от икономическа гледна точка, тъй като получената сума чрез избягване на несъстоятелността на GfW е 4 670 517,65 EUR, т.е. по-голяма от максимума от 2,4 милиона EUR, който би могъл да бъде обезпечен при производството по несъстоятелност.
(90)
Германия стига до заключението, че тъй като промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, не е имало помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на промяната на поредността и опрощаването на задълженията от страна на WAK.
VI. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
VI.1. Обща организация на пазара
(91)
До влизането в сила на Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на вино (16) лозарството и винарството са уреждани с Регламент (ЕО) № 1493/1999. Член 71 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 гласи, че членове 87, 88 и 89 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, обхванати от него. Преди 31 юли 2000 г. лозарството и винопреработването бяха уредени чрез Регламент (ЕИО) № 822/87. Член 76 от Регламент (ЕИО) № 822/87 гласи, че членове 92, 93 и 94 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, посочени в член 1 от регламента. Следователно въпросните мерки следва да бъдат разгледани в светлината на правилата за държавни помощи.
VI.2. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(92)
Според член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е забранена.
(93)
WAK е публичноправно дружество и се финансира отчасти със средства от федерална провинция Райнланд-Пфалц и отчасти от парафискални такси. Следователно мярката се финансира от ресурси на държава членка.
(94)
Помощта за дадено предприятие засяга търговията между държавите членки, когато въпросното предприятие функционира на пазар, отворен за търговия в рамките на Съюза (17). Търговията със земеделски продукти в рамките на Съюза е значителна. Следователно настоящата помощ може да засегне търговията между държавите членки (18).
(95)
Съдът е постановил, че за да се определи дали дадена държавна мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо също така да се установи дали предприятието получател извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия (19), и/или дали мярката е дала възможност на предприятието да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от своите собствени финансови ресурси (20). Това действително би било достатъчен признак за евентуално нарушение на конкуренцията (21).
VI.2.1. Наличие на помощ за Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.а. Отпускането на заем от WAK
(96)
Заемът в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат от WAK през есента на 1999 г. За срока на заема на GfW е начислена лихва в размер между 3,28 % и 5,25 %. Не е начислена премия за риск. Референтният процент за Германия през този период е между 5,23 % и 6,33 %.
(97)
Германия е съгласна със становището на Комисията, че отпускането на заема не е било по пазарни условия. Ако заемът е бил отпуснат при пазарни условия, би била начислена по-висока базова ставка и би била добавена премия за риск, като се има предвид ограничената гаранция, която обезпечението по заема предлага.
(98)
Може да се заключи, че отпуснатият заем на GfW съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като GfW е извлякло икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия. Елементът на помощ се изчислява като разликата между начислената лихва и референтната ставка плюс подходяща премия за риск.
(99)
Евентуално предаване на помощ на правоприемници
(100)
Според Германия GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (22), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(101)
Тъй като останалите активи на GfW са разпродадени, лицето, което ги е закупило, не е имало възможност да се възползва от помощта, отпусната на GfW. Въпреки това, тъй като лицето е заплатило първоначалната покупна цена и пазарът е претърпял рязък спад през изминалите години, ясно е, че заплатената от купувача цена е била най-малко пазарната цена. Следователно Комисията стига до заключението, че на купувача на оставащите запаси на GfW не е прехвърлена помощ. В същото време GfW повече не съществува и следователно няма помощ за възстановяване.
VI.2.1.б. Промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения от страна на WAK
(102)
Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задължения и на лихвени плащания са финансирани от собствени ресурси на WAK и съответен заем, изтеглен от WAK и следователно следва да се считат за финансирани с ресурси на държава членка.
(103)
С цел да се установи дали промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения и лихвени плащания представлява държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо да се установи дали GfW извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и/или дали мярката е дала възможност на GfW да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от собствените си финансови ресурси. Тази преценка трябва да се направи на база на критерия за частния кредитор. Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор.
(104)
Според установената съдебна практика може да е необходимо опрощаване на част от задължението, за да може да се увеличи действително възстановената сума. Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум (23). Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (24).
(105)
В решението си по делото HAMSA (25) Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Параграфи 168 и 169 от решението гласят:
„(168)
Когато една фирма, изправена пред значително влошаване на нейното финансово състояние, предложи на своите кредитори споразумение или поредица от споразумения за уреждане на дълга с оглед подобряване на положението ѝ и избягване на ликвидация, всеки от кредиторите трябва да вземе решение с оглед на предложената му сума в рамките на споменатото споразумение, от една страна, и сумата, която очаква, че ще може да си възстанови след евентуалната ликвидация на фирмата, от друга страна. Върху избора му влияят множество фактори, включително дали задълженията към кредитора са обезпечени, привилегировани или обикновени, характера и степента на всяка гаранция, която може да притежава, преценката му за шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност, както и сумата, която би получил в случай на ликвидация. Ако се окаже, например, че при ликвидация на фирмата стойността при реализация на активите ѝ би стигнала само за покриване на ипотеката и привилегированите задължения, обикновените задължения не биха имали стойност. В такъв случай приемането от един обикновен кредитор на анулиране на голяма част от задължението към него всъщност няма да бъде на загуба.
(169)
Следва, че ако няма информация за факторите, които определят съответните стойности на вариантите, предложени на кредиторите, фактът, че има явни разлики между дяловете, които различните кредитори са отписали, сам по себе си не обяснява причините, които са ги накарали да приемат предложеното опрощаване на дългове.“
(106)
Освен това по делото HAMSA (26) Първоинстанционният съд установи, че публичният кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база подробна и мотивирана преценка на това колко би могъл да възстанови, какъв е рискът от ликвидация и какви са шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност. Последно, в решението на Комисията по случая Huta Cynku (27) Комисията реши, че няма предимство - а оттам и държавна помощ - когато преструктурирането би осигурило по-големи постъпления, отколкото ликвидацията.
(107)
По отношение на цитираната по-горе съдебна практика, когато се преценява дали частният кредитор би действал или е действал по същия начин като WAK, е необходимо да се разгледат вариантите за WAK, когато е достигнато заключението, че GfW е изправено пред несъстоятелност, и какви биха били икономическите последици от тези варианти. Второ, необходимо е също така да се направи същата преценка за лозарските предприятия и търговците и после да се определи дали ситуацията, пред която е изправен WAK, може да бъде съпоставена и оценена на база на действията на лозарските предприятия и търговците.
(108)
След като е уведомен, че GfW е заплашено от несъстоятелност, WAK има два варианта. Той е могъл или да допусне откриването на производство по несъстоятелност, или да се опита да избегне това, като постигне споразумение с GfW, което да даде възможност на GfW да продължи да функционира. Въз основа на представената от Германия информация, подкрепена от изготвения от независим одитор доклад от 3 февруари 2003 г. (вж. съображение 88), според Германия икономическите последици от тези две решения са следните. Предварително, в случай на производство по несъстоятелност, WAK би могъл да очаква да си възстанови максимум 2,4 милиона EUR от задълженията към него. Ако WAK подпише споразумение с GfW, чрез което да опрости част от задълженията към него и по този начин да даде възможност на GfW да продължи на функционира, WAK предварително би могъл да очаква да възстанови около 5,1 милиона EUR от задълженията към него. Това означава разлика от 2,7 милиона EUR в полза на предоставянето на възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност. Дали лозарските предприятия и търговците са били склонни да направят същото, е имало съвсем слабо въздействие върху изчисленията на възстановяването, но не е могло да промени резултатите от съпоставянето на двата алтернативни варианта.
(109)
Прогнозата за сумата на възстановяването в случай на несъстоятелност в размер на 2,4 милиона EUR в доклада се базира на допускането на Германия, че задълженията към лозарските предприятия и търговците в размер на 4,4 милиона EUR би трябвало да бъдат уредени преди това към WAK. Въпреки това, според Европейската комисия, германският закон за несъстоятелността гласи, че само дългът към лозарските предприятия и търговците със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания би трябвало да бъде уреден преди дълговете към WAK. Останалите дългове би трябвало да са от същия ред като дълга към WAK. Собствените изчисления на Европейската комисия показват обаче, че дори в случай, че дълговете към WAK и към лозарските предприятия и търговците са от един и същи ред, WAK би могъл да очаква да възстанови най-много 4,7 милиона EUR в случай на несъстоятелност (на база на максимално общо възстановяване от 6,8 милиона EUR в случай на несъстоятелност WAK и лозарските предприятия биха получили погасяване пропорционално на дълговете към тях - 10 милиона EUR и 4,4 милиона EUR съответно за WAK и за лозарските предприятия и търговците). Следователно може да се заключи, че предварително по-благоприятният вариант за WAK би бил да даде възможност на GfW да избегне несъстоятелността.
(110)
Изчислението при лозарските предприятия и търговците, от друга страна, е съвсем различно. Първо, те вече са получили 80 % от плащането за доставените от тях стоки. Второ, според предложението от GfW те биха получили само 10 % от все още дължимите им 20 %. Всъщност това означава, че те биха получили допълнително 2 % от договорената покупна цена, ако подпишат споразумението. Това, разбира се, е по-малко отколкото биха могли да очакват при производство по несъстоятелност, независимо от реда на техните гаранции (запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания). Те биха могли средно да очакват да получат 48 % от оставащите задължения към тях (2,1 милиона EUR от общо дължимите им 4,4 милиона EUR). Затова не е изненада, че някои от лозарските предприятия и търговци са отказали предложението на GfW. Трето, трябва да е било очевидно, че би било в интерес на WAK да опрости част от задълженията към него и да избегне несъстоятелността, дори лозарските предприятия и търговците да не направят това, което отново би дало възможност на лозарските предприятия и търговците да получат по-голям дял от оставащите задължения към тях от предложените 10 %. Четвърто, няколко от тях вече са били дали GfW на съд и той е отсъдил в тяхна полза, като е задължил GfW да уреди 80 % от оставащите задължения.
(111)
Може да се заключи, че въпреки факта, че лозарските предприятия, търговците и WAK всички са кредитори на GfW, вариантите и резултатите от тези варианти за WAK и за лозарските предприятия и търговците са били толкова различни, че въобще не са съпоставими. Фактът, че лозарските предприятия и търговците са избрали да не опростят задълженията към тях не трябва да се разглежда като отрицателен, когато се анализира дали WAK е действал в съответствие с критерия за частния кредитор.
(112)
Като прецени един спрямо друг различните варианти за WAK, Комисията стигна до заключението, че частичното съгласие за промяна на поредността на вземанията и за опрощаване на задълженията от 4 декември 2000 г. и 21 февруари 2001 г. в общ размер на 5 005 441,60 EUR и опрощаването на лихвени плащания, считано от 31 декември 2000 г. е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на критерия за частния кредитор. Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията означават отсрочване на дълга, което е по-изгодно за кредитора в сравнение с ликвидацията. В съответствие с установената съдебна практика (28) публичният кредитор трябва да намери баланса между предимствата, свързани с получаването на предложената сума по плана за преструктуриране и сумата, която би могъл да възстанови чрез ликвидацията на фирмата. Следователно GfW не е получило никакво предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и следователно на GfW не е отпусната държавна помощ в резултат на решението на WAK да промени поредността на вземанията си и опрости част от задълженията към него.
(113)
При откриването на процедурите са изразени съмнения дали WAK е ограничил промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията до необходимия минимум. Според становището на Германия обаче WAK е опростил необходимия дял от задълженията към него, за да се покрие дефицита на GfW за 2000 г., което е било необходимо според германския закон за несъстоятелността (вж. съображение 25), за да се избегне производство по несъстоятелност и да се даде възможност на GfW да продължи да функционира. В първия договор (подписан на 4 декември 2000 г.) между GfW и WAK, за да избегне несъстоятелността на GfW, WAK се договаря с GfW да промени поредността на вземания в същия размер, какъвто е дефицита на GfW, след като лозарските предприятия и търговците се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях и, ако е необходимо, да опрости сумата на задълженията, чиято поредност се е съгласил да промени (вж. съображения 79 и 80). Причината опрощаването да е в по-голям размер от първоначално очакваното е, че въпреки усилията на WAK и GfW да убедят лозарските предприятия и търговците да дадат своя принос като подпомогнат GfW да избегне несъстоятелността (вж. съображение 79 и 80 от становището на Германия), решението на лозарските предприятия и на търговците е да не опростят никаква част от задълженията към тях поради причините, посочени в съображение 110 по-горе. Както е посочено в съображение 108, решението на лозарските предприятия и на търговците да не опростят никаква част от оставащите задължения към тях е оказало само ограничено въздействие върху икономическата оценка на WAK и не е променило резултата от тази оценка: че от икономическа гледна точка за WAK е било по-изгодно да даде възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност.
(114)
По тази причина Комисията стигна до заключението, че частичното променяне на поредността на вземанията и опрощаване на задълженията от страна на WAK е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на принципа на частния кредитор и не следва да се счита за държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2. Наличие на помощ за лозарските предприятия и търговците
(115)
При откриването и последващото разширяване на официалната процедура по разследване бяха повдигнати въпроси относно евентуална помощ за лозарските предприятия и търговците. Първо, редът на гаранциите на лозарските предприятия и търговците, предоставени от GfW към момента на закупуване, изглежда относително преден и са изразени съмнения дали предоставеният ред на гаранциите действително е в съответствие с нормалната стопанска практика. Второ, по преценки платената цена за закупената гроздова мъст е била над пазарната цена. Трето, решението на лозарските предприятия и търговците да не опростят никакви задължения към тях, когато GfW е изправено пред несъстоятелност, е поставено под съмнение заедно с решението на WAK да промени поредността на и след това да опрости част от задълженията към него, макар че лозарските предприятия и търговците са решили да не опростят 90 % от оставащите задължения към тях (20 % от стойността на запасите).
VI.2.2.а. Ред на предоставената гаранция към момента на закупуване на гроздовата мъст
(116)
В становището си Германия е предоставила уверения, че запазването на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, предоставено на различните лозарски предприятия и търговци във връзка със закупуването на мъст, всъщност е било в съответствие с нормалната стопанска практика. Това означава, че, макар че е предоставило на лозарските предприятия и на търговците гаранция от относително преден ред, особено на тези със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, това е било в съответствие с нормалната стопанска практика и не е било по-различно отколкото ако са сключили сделка с частен купувач.
(117)
Комисията се позовава на препоръките (29), представени от Федерацията на германските винарни и търговци на дребно на вино от Трир, Федерацията на германските търговци на вино от Майнц и Германската асоциация на лозарите от Бон (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) на федералната служба за защита на конкуренцията в съответствие с § 22 ал. 3 т. 2 от Закона срещу ограничаването на конкуренцията (30). Първата версия на препоръките е внесена през 1990 г., а настоящата версия - през 2005 г. Според тези препоръки е ясно, че в случаи, в които в момента на прехвърляне на стоката не е платена цялата покупна цена, продавачът следва да запази правото си на собственост до заплащането на цялата цена. Редът на гаранциите, предоставени на лозарските предприятия и търговците в разглеждания случай предоставя различни степени на сигурност. Само тези със запазено право на собственост до погасяване на всички вземания са имали пълна гаранция за плащане. Това означава, че редът на гаранцията за лозарските предприятия и търговците като цяло не е бил толкова преден, както гласят горепосочените препоръки. Следователно Комисията приема, по отношение на препоръките и действително предоставения ред на гаранциите, уверенията на Германия, че е нормална стопанска практика да се предоставя такъв ред на гаранциите, какъвто е предоставен на лозарските предприятия и на търговците в този случай, както и че предоставеният ред на гаранциите не е бил по-преден отколкото при нормален договор между двама частни контрагенти и, следователно, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.I.2.2.б. Заплатената цена за закупената мъст към момента на закупуването ѝ
(118)
При откриването на процедурите е определено, че заплатената от GfW цена за закупената мъст е над пазарната цена. Използваната пазарна цена за трапезно вино е била 0,26 EUR на литър, като тази цена е посочена като референтна. В становището си Германия е предоставила подробна информация относно стопанската стратегия на GfW, която показва, че пазарът на обикновено трапезно вино не е съответният пазар и че стратегията на GfW е имала три цели. Първо, да закупи гроздова мъст за трапезно вино, с която да участва в програмата на ЕС за дестилация (40 % от запасите). Второ, да закупи висококачествена мъст с намерението да я продаде на пазара на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино (60 % от запасите). Трето, да участва в програмата на ЕС за съхранение с 20 % от запасите преди да бъдат продадени за производството на пенливо вино. Когато прави анализ дали два продукта принадлежат към един и същ пазар, Комисията използва Известие на Комисията относно определянето на съответния пазар по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията (31). Според точка 7 от известието „съответният продуктов пазар обхваща всички продукти и/или услуги, които се считат за взаимозаменяеми или заместващи от потребителя поради характеристиките на продуктите, техните цени и целта на тяхната определена употреба.“
(119)
Пазарът на гроздовата мъст, която е била закупена с цел възползване от програмата на ЕС за дестилация, разбира се, е пазарът на обикновено трапезно вино. Съответната цена обаче трябва да бъде цената, която е платена за виното, изпратено за дестилация.
(120)
Както всички традиционни интервенционни мерки на селскостопанските пазари, основната цел на превантивната дестилация на вино в съответствие с член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 е да ликвидира прекомерното предлагане на пазара на вино и следователно цената на тази доброволна дестилация е трябвало да бъде достатъчно висока, за да стимулира производителите да изпращат вино за дестилация. Действителната годишна цена на мярката за дестилация е била определена от Съвета на 65 % от т. нар. ориентировъчна цена.
(121)
Самата ориентировъчна цена е определяна от Съвета веднъж годишно, като изрично е фиксирана в такъв размер, че да подпомага пазара. По тази причина очевидно е трябвало да бъде определена на достатъчно високо равнище. Регламент (ЕО) № 1676/1999 на Съвета от 19 юли 1999 г. за определяне на ориентировъчната цена за вино за 1999/2000 винарска година (32) определя ориентировъчните цени за различните категории вино. Цената за категория AII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Sylvaner или Müller-Thurgau) е определена на 82,81 EUR на хектолитър, а за категория AIII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Riesling) - на 94,57 EUR на хектолитър. Според приложение III към Регламент (ЕО) № 1681/1999 на Комисията от 26 юли 1999 г. за определяне на изкупните цени, помощите и някои други суми, приложими за 1999/2000 винарска година към интервенционните мерки в сектора на виното (33), точната сума, заплащана за дестилация, е зависела от алкохолния градус на предоставеното вино, защото цената за превантивна дестилация (65 % от ориентировъчната цена) през тази година е изчислявана от Комисията не на база хектолитър, а на база алкохолен градус на хектолитър.
(122)
Основната роля на Комисията по отношение на дестилацията на вино е да прецени действителната пазарна ситуация и в съответствие с това да фиксира количествата, допускани всяка година за превантивна дестилация във всяка държава членка. Регламент (ЕО) № 2367/1999 на Комисията от 5 ноември 1999 г. за въвеждане на превантивна дестилация, както е предвидено в член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 на Съвета за 1999/2000 винарска година (34), определя 148 000 хектолитра за германския пазар за 1999/2000 винарска година. Регламент (ЕО) № 546/2000 на Комисията от 14 март 2000 г. (35) за изменение на Регламент (ЕО) № 2367/1999 увеличава количеството на 468 000 хектолитра. Регламент (ЕО) № 2367/1999 ограничава количеството вино, изпращано за дестилация, на 40 % от производството. Според записите на Комисията германските производители са дестилирали около 400 000 хектолитра по тази схема.
(123)
Според Германия цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино, е била 0,50-0,55 EUR на литър. Въз основа на горепосочения метод за изчисление Комисията счита, че посочената от Германия цена е реалистична.
(124)
Комисията стига до заключението, че поради пазарната интервенция на ЕС по отношение на значителна част от виното са били създадени два отделни пазара. Първият, на който референтната цена е била цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино - в този случай 0,50-0,55 EUR на литър - и вторият, на който референтната цена е пазарната. Следователно цената от 0,26 EUR на литър, посочена в решението за откриване на процедурата, не може да се разглежда като съответна референтна цена за гроздовата мъст, която е закупена, за да бъде изпратена за дестилация.
(125)
С цел да се определи съответният пазар за гроздовата мъст, закупена за преработване в базово вино за производството на пенливо вино, е необходимо първо да се прецени дали съществуват отделни пазари за вино и дали закупената от GfW мъст се числи към пазара на трапезно вино или не. Ще трябва също така да се определи дали виното с по-високо качество би могло да достигне по-високи цени. В своите статистически данни Комисията винаги се позовава на различни цени, в зависимост от качеството на виното. Според щатните експерти по виното на Комисията цената на виното не е една и съща за всяка партида и наличните статистически данни за виното дават само средни цени за различните качества вино. Действителната цена се влияе от няколко елемента. Основните елементи са качеството, отлежаването, репутацията, търсенето и алкохолният градус/градуси по Oechsle. Градусът по Oechsle указва зрелостта и количеството захар в гроздето. Той е важен, тъй като определя крайния естествен алкохолен градус на дадено вино. Според Deutsches Weininstitut (Германския институт по виното) производството на пенливо вино изисква висок градус на алкохолно съдържание в базовото вино (36).
(126)
Това подкрепя твърденията на Германия, че градусът по Oechsle в гроздовата мъст трябва да е по-висок, когато крайният продукт ще бъде пенливо вино, отколкото ако това ще е трапезно вино, както и че трябва да се плаща премия за мъст с по-висок градус по Oechsle. Следователно Комисията приема аргументите на Германия, че съществуват отделни пазари и че цената действително е трябвало да бъде по-висока за гроздовата мъст, която ще се използва за производството на пенливо вино, отколкото за мъст, използвана за производството на трапезно вино. В резултат на това Комисията приема също така, че заплатената от GfW цена към момента на покупката не може да се съпоставя с цената за трапезно вино - 0,26 EUR на литър - което е направено в решението за откриване на процедурата.
(127)
Освен това Германия предоставя информация по отношение на цената, която може да бъде достигната на съответния пазар - пазара на висококачествена мъст, която се използва за производството на пенливо вино. Според тази информация на пазара на базово вино за производство на пенливо вино основната цена, заплащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст. Също така, според предоставените от Германия статистически данни на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за вноса през периода 1998-2001 г., пазарната цена на внесеното наливно бяло вино, което поради високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е била 0,38 EUR на литър.
(128)
Комисията е склонна да приеме аргументите на Германия за съответна пазарна цена от около 0,38 EUR на литър, като се базира на информацията, предоставена от щатните ѝ експерти по виното във връзка с методиката за определяне на цената на виното, горепосочената информация от Deutsches Weininstitut и изчислението на печалбата в бизнес плана на GfW.
(129)
Бизнес планът на GfW, представен от Германия, показва, че към момента на закупуване на гроздовата мъст GfW е очаквало, че ще може да изпрати 40 % от запасите за превантивна дестилация при цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър, да продаде 60 % от запасите на цена от 0,375 EUR на литър, по отношение на 20 % от запаса те са очаквали да получат допълнителна субсидия от ЕС за съхранение на вино по 0,06 EUR на литър преди да ги продадат след година на цена 0,375 EUR на литър. Като цяло те са очаквали да продадат запаса на средна цена от 0,44 EUR до 0,46 EUR и да реализират печалба между 0,06 EUR и 0,09 EUR на литър. Това би означавало обща печалба между 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(130)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация, за което получава цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Поради спада в цените на пазара на виното в края 1999 г., който не е очакван от GfW, предвид по-високите цени преди една година, GfW решава да не продава останалите си запаси през тази година, а да ги съхрани и да ги продаде през 2000 г. или, ако цените на пазара останат ниски, да се възползва за втори път от превантивната дестилация. Това решение е базирано на допускането, че превантивната дестилация ще бъде продължена. Новият Регламент (ЕО) № 1493/1999 относно общата организация на пазара на вино обаче отменя превантивната дестилация. Вместо нея той въвежда вариант за доброволна дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки. Нововъведената кризисна мярка за дестилация може да се използва само в изключителни случаи на смущения на пазара. Съображение 35 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 изрично се позовава на премахването на системата на дестилация като изкуствен начин за реализация на свръхпродукцията. Новият регламент влиза в сила на 31 юли 2000 г.
(131)
За GfW това означава, че мерките за дестилация през 2000/2001 винарска година ще са значително по-неблагоприятни от тези през предходните години. В случай на дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки би могло да се достигне само около половината от предишната средна цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(132)
Според Германия GfW не е можело да предвиди тази промяна, когато е решило да задържи виното на съхранение. От друга страна Комисията счита, че тази промяна всъщност е била предвидима. Новата обща организация на пазара на вино е създадена изрично с цел да се премахне системата на дестилация. Затова за GfW трябва да е било ясно към момента, в който то решава за втори път да пристъпи към дестилация, че мерките за дестилация през втората половина на 2000 г. и след това няма да осигурят каквото и да било облекчение по отношение на падащите цени на пазара на вино.
(133)
Въпреки това аргументите за това дали GfW е трябвало да знае за промяната в регламента не са от значение. Бизнес планът в момента на закупуването, на база на който трябва да се преценява поведението на GfW като частен инвеститор, включва само първата превантивна дестилация, която е осъществена и за която GfW получава 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Той не включва втора превантивна дестилация и следователно очакваната печалба от такава дестилация не е част от общото изчисление на печалбата към момента на закупуването. Тя не е част от бизнес плана, и макар че няма съмнение, че решението на GfW за втора дестилация след спада на пазарната цена е лошо, то не може да се счита за държавна помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на закупуването.
(134)
На база на горното Комисията стига до заключението, че GfW заплаща пазарната цена за гроздовата мъст, закупена през есента на 1999 г., и, че следователно на лозарските предприятия и търговците не е предоставена държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2.в. Към момента на промяна на поредността на вземанията и на опрощаване на задълженията от страна на WAK
(135)
В съображение 114 се стига до заключението, че промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията от страна на WAK са направени изцяло с оглед на неговия интерес и в съответствие с критерия за частния кредитор, както и че на GfW не е отпусната държавна помощ. Фактът, че решението на WAK облагодетелства лозарските предприятия и търговците не е от значение, тъй като това не е било намерението, а по-скоро е последица от опита на WAK да увеличи до максимум възстановяването на собствените си средства.
(136)
Комисията заключва, че, като променя поредността на вземанията и опрощава задълженията към него, WAK не отпуска каквато и да било държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС на лозарските предприятия и на търговците.
VI.3. Класифициране на помощта като неправомерна помощ
(137)
Тъй като елементът на помощ, който се съдържа в заема, отпуснат от WAK на GfW, е предоставен и платен без предварително уведомяване на Комисията, той е неправомерен по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (37).
VI.4. Изключения, предвидени в член 107 от Договора по отношение на заема за GfW
(138)
Следователно трябва да се разгледа дали се прилага някое от изключенията на забраната за държавна помощ по член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(139)
От настояща гледна точка изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а), б) и г), не са приложими, тъй като въпросната помощ не е нито:
-
помощ за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, нито
-
помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка, нито
-
помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес.
(140)
Следователно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е единственото изключение, което може евентуално да се прилага.
(141)
Към момента на отпускане на помощта, помощите за първичните производители се оценяват директно според член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тогавашната практика помощта за инвестиции, кредити, животновъдство, организации на производители, реклама и насърчаване, обезщетения за щети вследствие на заболявания, застрахователни премии и техническа помощ би могла да се счита за съвместима с вътрешния пазар, ако са изпълнени определени условия. Нито една от споменатите форми на съвместима помощ обаче не може да се използва за определяне на въпросната помощ като изключение.
(142)
Освен това, от загриженост да не пропусне нито един аспект, Комисията разгледа дали във въпросния случай биха могли да се приложат насоките за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение. Първото условие, което следва да бъде изпълнено от предприятието, за да може да се възползва от помощта за оздравяване и преструктуриране, е да се счита за предприятие в затруднение по смисъла на насоките за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (38). От информацията, с която разполага Комисията, не е видно, че предприятието е било в затруднение по смисъла на горепосочените насоки при отпускането на помощта. Едва година по-късно, поради рязък спад на пазара GfW се оказва в затруднение.
(143)
Във всеки случай Комисията би искала да отбележи, че от съответната държава членка зависи да изпълни задължението си за сътрудничество с Комисията, като предостави всички изисквани елементи, за да може Комисията да провери дали са изпълнени всички условия за дерогацията, от която желае да се възползва (39). Във въпросния случай Германия не е предоставила достатъчно информация, за да даде на Комисията възможност да оцени данните предвид тези насоки, нито германските органи са представили достатъчна документация, за да дадат на Комисията възможност да оцени помощта с оглед на другите форми на съвместима помощ, посочени в параграф 126, въпреки предоставената от Комисията информация в параграф 44 от решението за откриване на процедура по разследване.
(144)
Когато съвместимостта на мерките за помощ се преценява директно съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, това трябва да се прави рестриктивно. Трябва ясно да се покаже, че положителните въздействия от мярката за помощ са повече от вредите, които мярката може да има върху конкуренцията и правилното функциониране на вътрешния пазар. Счита се, че едностранните мерки за държавна помощ, които са предназначени единствено за подобряване на финансовото положение на производителите, но по никакъв начин не допринасят за развитието на сектора, не отговарят на тези критерии и, следователно, представляват оперативна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(145)
Поради горепосочените причини отпуснатата на GfW помощ като елемент от заема не отговаря на нито едно от възможните изключения съгласно член 107, параграф 3. Следователно тя представлява помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(146)
Не са приложими никакви други изключения съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(147)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че отпуснатият на GfW заем не може да се счита за съвместим с вътрешния пазар. Комисията счита също така, че Германия е приложила мярката неправомерно.
(148)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че последващата промяна на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията и на бъдещите лихвени плащания не представляват държавна помощ нито в полза на GfW, нито в полза на лозарските предприятия и на търговците.
(149)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че покупката на гроздова мъст е извършена по пазарни цени и в съответствие с обичайната стопанска практика и следователно не представлява държавна помощ за лозарските предприятия и за търговците.
(150)
Естествена последица от констатирането на неправомерно отпусната държавна помощ, определена за несъвместима с вътрешния пазар, е тя да бъде възстановена, за да може, доколкото е възможно, да се възстанови конкурентното положение, съществувало преди отпускането на помощта.
(151)
Тъй като не съществува правоприемник на GfW, в съответствие с установената съдебна практика (40) възстановяване не е възможно,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ в размер на разликата между начисления лихвен процент върху заема за GfW и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е следвало да бъде начислена по заема, неправомерно предоставен от Германия, в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, в полза на Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Промяната на поредността на вземания и опрощаването на задължения от страна на WAK не представляват помощ за GfW или за лозарските предприятия и търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 3
Закупуването на гроздова мъст през 1999 г. от GfW не представлява помощ за лозарските предприятия и за търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Не е необходимо Германия да възстановява помощта, посочена в член 1, от получателя, тъй като получателят е несъстоятелен и е прекратен и заличен от търговския регистър и няма правоприемник.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2011. gada 29. jūnijs)
par valsts atbalstu Nr. SA.14554 (C 7/04), ko Vācija sniegusi uzņēmumam Gesellschaft für Weinabsatz (Vīna noieta veicināšanas sabiedrībai)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 4426)
(Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)
(2012/268/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt piezīmes saskaņā ar iepriekš minēto pantu (2),
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Saņēmusi sūdzību 2001. gada 10. maijā, Komisija 2001. gada 9. novembrī nosūtīja Vācijas Federatīvajai Republikai anketu. Par pasākumu Komisijai tika paziņots ar 2002. gada 8. martā saņemto 2002. gada 5. marta atbildi uz Komisijas anketu. Tā kā pasākums tajā laikā jau bija īstenots, tas tika uzskaitīts pie atbalsta shēmām, par kurām Komisijai nav paziņots (atbalsts Nr. NN 159/02).
(2)
Vācija nosūtīja papildinformāciju 2002. gada 20. novembra vēstulē, kas saņemta 2002. gada 25. novembrī, 2003. gada 28. aprīļa vēstulē, kas saņemta 2003. gada 2. maijā, 2003. gada 27. maija vēstulē, kas saņemta 2003. gada 28. maijā, un 2003. gada 2. oktobra faksa ziņojumā.
(3)
Komisija 2004. gada 19. februāra vēstulē SG-Greffe (2004) D/200645 paziņoja Vācijai par savu lēmumu uzsākt procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktu attiecībā uz atbalstu.
(4)
Komisijas lēmums uzsākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes par atbalstu.
(5)
Komisija nesaņēma piezīmes no ieinteresētajām personām (4).
(6)
Vācija iesniedza Komisijai piezīmes 2004. gada 18. marta vēstulē, kas reģistrēta kā saņemta 2004. gada 23. martā. Papildu piezīmes tika iesniegtas 2006. gada 10. janvāra vēstulē, kas reģistrēta 2006. gada 10. janvārī, un 2007. gada 13. jūlija vēstulē, kas reģistrēta 2007. gada 16. jūlijā.
(7)
Komisija 2008. gada 21. oktobra vēstulē SG-Greffe (2008) D/206430 paziņoja Vācijai par lēmumu paplašināt procedūru, kas attiecībā uz atbalstu uzsākta saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu.
(8)
Komisijas lēmums paplašināt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (5). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes par atbalstu.
(9)
Komisija nesaņēma piezīmes no ieinteresētajām personām.
(10)
Vācija (pēc 2008. gada 17. novembra lūguma piešķirt termiņa pagarinājumu, ko Komisija pieņēma 2008. gada 21. novembrī) sniedza Komisijai piezīmes 2008. gada 23. decembra vēstulē, kas reģistrēta 2009. gada 5. janvārī.
II. ATBALSTA APRAKSTS
II.1. Pasākuma nosaukums
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [Aizdevums uzņēmumam Gesellschaft für Weinabsatz (vīna noieta veicināšanas sabiedrība) un tam sekojošā atteikšanās no prasījumiem]
II.2. Juridiskais pamats
(12)
Pasākums tika īstenots, pamatojoties uz līgumā noformētu vienošanos starp Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Reinzemes-Pfalcas vīnkopības apgabalu rekonstrukcijas fonds, WAK) un Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (Pfalcas vīna noieta veicināšanas uzņēmums, GfW).
II.3. Mērķis
(13)
Pasākuma mērķis bija piešķirt GfW aizdevumu vīnogu misas iegādei no vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem. Saskaņā ar vienošanos ķīla bija nodrošināti aktīvi. Uz šiem aktīviem dažādā pakāpē attiecās vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju (Weinbaubetriebe und Kommissionäre) īpašumtiesību vienkārša, paplašināta vai pagarināta saglabāšana (Eigentumsvorbehalt). Atteikšanās no prasījumiem tika īstenota, kad GfW nonāca finansiālās grūtībās tirgus cenu krituma dēļ.
II.4. Publisko tiesību juridiska persona
(14)
WAK ir Maincā reģistrēta Reinzemes-Pfalcas federālās zemes publisko tiesību juridiska persona. Tā darbojas vīnkopības nozarē līdzīgi kā banka. WAK parasti piešķir aizdevumus zemes pārdalīšanai (Flurbereinigung). WAK darbību finansē iemaksas, nodevas, aizdevumi un dotācijas (Weinbergsaufbaugesetz [Vīna audzēšanas uzņēmumu attīstības veicināšanas likums] 8. panta 1. punkts).
II.5. Atbalsta saņēmēji
(15)
Pasākuma atbalsta saņēmējs bija GfW, kam WAK piešķīra aizdevumu ar noteikumiem, kas neatbilda tirgus nosacījumiem.
(16)
GfW bija Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (dienvidu Reinzemes-Pfalcas zemnieku un vīnkopības uzņēmumu apvienība) pilnībā piederošs meitasuzņēmums. Tas tika nodibināts 1984. gadā nolūkā veicināt vīna noietu un nodarbojas ar dzirkstošā vīna, vīnogu sulas, vīnogu želejas, vīnogu degvīna un brendija ražošanu un tirdzniecību. GfW arī sniedza vīnkopības uzņēmumiem pakalpojumus saistībā ar destilācijas pasākumiem (Destillationsmaßnahmen). Pie šiem destilācijas pasākumiem pieder pasākumi, uz kuriem attiecas tirgus kopīgā organizācija (6) un valsts finansētā destilācija, ko parasti veic, pamatojoties uz Padomes lēmumiem (7). Šajā sakarā GfW sniedza konsultācijas mazajiem vīna ražotājiem un organizēja vīna transportēšanu uz spirta rūpnīcām.
(17)
Citi iespējamie saņēmēji ir vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji, no kuriem aizdevuma saņemšanas rezultātā GfW bija iespēja iegādāties misu un kuri neatteicās no saviem prasījumiem pret GfW pēc tam, kad, GfW nonākot finansiālās grūtībās, WAK pieņēma lēmumu tā rīkoties.
II.6. Atbalsta priekšvēsture
(18)
GfW 1999. gadā par WAK piešķirto aizdevumu EUR 15 302 696,25 apmērā un saviem līdzekļiem iegādājās 44 miljonus litru misas. 60 % misas blīvuma rādītājs bija vismaz 60 grādi pēc Eksles skalas un vidējais rādītājs bija 81 grāds pēc Eksles skalas. 40 % misas bija parasta galda vīna misa, kuras blīvuma rādītājs bija vismaz 44 grādi pēc Eksles skalas un kas tika iegādāta, lai izmantotu profilakses nolūkā veiktas destilācijas labvēlīgos nosacījumus. Visas iegādātās misas vidējā cena bija EUR 0,38 litrā. Gatavu vīnu neiegādājās. Pirkums tika veikts, pamatojoties uz vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju īpašumtiesību vienkāršu, paplašinātu vai pagarinātu saglabāšanu (einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte). Vienlaikus tika panākta vienošanās šos nodrošinātos aktīvus izmantot kā ķīlu fondam WAK.
(19)
Saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju GfW plānoja attiecībā uz 40 % misas izmantot Regulas (EK) Nr. 822/87 sniegtās destilācijas iespējas un pārstrādāt 60 % misas jēlvīnā, kas būtu paredzēts dzirkstošā vīna ražošanai, un to pārdot dzirkstošā vīna ražotājiem. GfW arī plānoja 20 % jēlvīna glabāt krājumos no deviņiem mēnešiem līdz vienam gadam, lai izmantotu ES subsīdijas par vīna uzglabāšanu saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 822/87, un pēc tam to pārdot dzirkstošā vīna ražošanai paredzētā jēlvīna tirgū.
(20)
Vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji 1999. gada 11. novembrī saņēma avansu, kas bija 80 % no pirkuma cenas. Avansa maksājuma cena par litru bija vidēji EUR 0,31.
(21)
GfW 1999. gadā nosūtīja 40 % krājumu uz destilāciju profilakses nolūkā. Ņemot vērā jēlvīna cenu kritumu tirgū 1999. gada beigās, GfW nolēma togad nepārdot jēlvīnu, bet gaidīt, kad tirgus 2000. gadā atgūsies.
(22)
Baltvīna tirgus 2000. gadā salīdzinoši lielo ražu un dzirkstošā vīna pārdošanas apjoma samazināšanās dēļ piedzīvoja vēl lielāku kritumu (vidējās cenas dažos gadījumos kritās pat par EUR 0,20). Lielākā daļa uzglabātā neiepildītā vīna bija jānosūta uz vēl vienu destilāciju.
(23)
Vīna tirgus kopīgās organizācijas grozījumu rezultātā, kas tika pieņemti 1999. gadā un stājās spēkā 2000. gada 1. augustā, destilāciju profilakses nolūkā saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 822/87 aizstāja ar destilāciju dzeramā alkohola tirgus apgādāšanai saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1493/1999. Nosacījumi bija ievērojami nelabvēlīgāki, un par šo pasākumu varēja saņemt tikai apmēram pusi tās cenas, kas iepriekš tika maksāta par destilāciju profilakses nolūkā (EUR 0,50-EUR 0,55 litrā).
(24)
Pēc cenu krituma 2000. gadā kļuva skaidrs, ka GfW negūs plānoto peļņu ne vīna tirgū, ne par destilāciju, lai apgādātu dzeramā alkohola tirgu. Rezultātā bija ievērojami jāsamazina GfW krājumu uzskaites vērtība, un GfW saistības pārsniedza uzņēmuma aktīvus.
(25)
Ņemot vērā iepriekš aprakstītās komerciālās problēmas, tika sagatavots starpposma uzskaites pārskats par kārtējo gadu līdz 2000. gada 31. oktobrim, ko pārbaudīja revidents. 2000. gada 31. oktobrīGfW saistības (EUR 15 670 155) pārsniedza tā apgrozāmos līdzekļus (EUR 9 886 856) par EUR 5 783 299; GfW saistības ir uzskaitītas tabulā turpmāk tekstā. Saskaņā ar uzņēmuma Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH sagatavoto ziņojumu, tā kā GfW saistības pārsniedz tā aktīvus (Überschuldung), pret uzņēmumu ļoti drīz tiks sākts maksātnespējas process, ja nekas netiks darīts, lai no tā izvairītos.
(26)
1. tabula
(EUR)
Saistības pret
Summa
WAK
10 150 959
Finanšu iestādēm
726 892
Piegādātājiem
218 460
Vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem
4 355 581
Citiem
218 263
Kopā
15 670 155
(27)
Saskaņā ar Vācijas Maksātnespējas likuma (Insolvenzordnung) 19. pantu, ja uzņēmuma saistības pārsniedz tā aktīvus, pret to jāierosina maksātnespējas process. Šā iemesla dēļ GfW valdei bija pienākums saskaņā ar Likuma par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību (GmbHG) 64. pantu un Maksātnespējas likuma (InsO) 19. pantu trīs nedēļu laikā pēc brīža, kad uzņēmuma saistības pārsniedza tā aktīvus (Überschuldung), iesniegt maksātnespējas procesa sākšanas pieteikumu.
(28)
Tā kā uzņēmumam draudēja maksātnespēja, GfW lūdza daļai kreditoru (WAK, vīnkopības uzņēmumiem un apmēram 130 vīna tirgotājiem, kas bija iesaistīti 18. apsvērumā aprakstītajā pirkuma darījumā) atteikties no daļas nesamaksāto prasījumu, lai uzņēmums varētu turpināt uzņēmējdarbību. Bija paredzēts, ka vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji atteiksies no 90 % nesamaksāto prasījumu, kas nozīmētu, ka tie saņemtu tikai vēl 2 % no norunātās pirkuma cenas. Pārējo tās summas daļu, par kuru saistības pārsniedza aktīvus, bija paredzēts dzēst, pakārtojot WAK prasījumus un WAK atsakoties no prasījumiem.
(29)
WAK kā galvenais kreditors (skatīt 1. tabulu) ar sliktāku nodrošinājuma situāciju bija ievērojami ieinteresēts gaidāmās maksātnespējas novēršanā. Tāpēc tas mēģināja pārliecināt vīnkopības uzņēmumus un vīna tirgotājus piekrist daļēji atteikties no prasījumiem. WAK arī parakstīja rakstisku 2000. gada 4. decembra vienošanos ar GfW, kurā tas piekrīt pakārtot daļu nesamaksāto prasījumu, kas atbilst GfW tīrā parāda summai, par labu citiem kreditoriem. Pakārtoto prasījumu galīgo summu bija paredzēts norādīt tikai pēc tam, kad būtu saņemti apliecinājumi par vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju atteikšanos no prasījumiem, lai tiktu pakārtota pēc iespējas mazāka prasījumu summa. Tika arī norunāts, ka WAK, ja vēlāk maksātnespējas procesa novēršanas nolūkā būtu vajadzīgs, atteiksies no tādas pašas prasījumu summas, par kādu pakārtojis savus prasījumus.
(30)
No 2 700 vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem 1 700 apliecināja gatavību atteikties no 90 % nesamaksāto prasījumu, kas atbilst apmēram 60 % visas grupas nesamaksāto prasījumu. Tomēr pārējie vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji konkrēti noraidīja piedāvājumu vai neatbildēja uz lūgumu. Bija skaidrs, ka daļa no tiem bija nolēmuši neatteikties no saviem prasījumiem, jo tiem bija labvēlīgāka nodrošinājuma situācija - daļai bija ilgs īpašumtiesību saglabāšanas periods, un tie jau avansā bija saņēmuši 80 % no norunātās cenas. Tāpēc viņu ieguvums maksātnespējas procesā būtu lielāks nekā piedāvātie 2 % no norunātās pirkuma cenas.
(31)
Turklāt vairāki vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji bija iesnieguši sūdzības pret GfW, un šīs sūdzības tika izskatītas tiesā, kas piedāvāja vienošanās par norēķiniem. Vienošanās par norēķiniem paredzēja, ka GfW būtu jāmaksā 70 % no atlikušo prasījumu summas un 30 % tiktu atsaukti. Tiesa arī nolēma, ka GfW jāsedz 80 % tiesas nodevu. Līdzīgas vienošanās par norēķiniem piedāvāja citas tiesas, tāpēc, ņemot to vērā, GfW vairs nevarēja sagaidīt, ka pārējie vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji piekritīs atteikties no 90 % atlikušo prasījumu. Turklāt vairāki vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji tagad paziņoja, ka pieprasīs atmaksāt visus atlikušos 20 %.
(32)
Vācijas Maksātnespējas likuma 305.a pantā noteikts, ka ārpustiesas vienošanās (außergerichtliche Einigung), lai izvairītos no maksātnespējas procesa, ir neveiksmīga, ja kaut viens kreditors pēc ārpustiesas vienošanās sarunu sākšanas nolemj sākt parāda piedziņu.
(33)
Tāpēc, pretēji sākumā iecerētajam, GfW vairs nevarēja lūgt vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem atteikties no saviem prasījumiem. Tā vietā GfW parakstīja 2001. gada 21. februāra vienošanos ar WAK, kurā bija noteikts, ka WAK piekrīt pilnībā segt GfW 2000. gada deficītu, atsakoties no saviem prasījumiem par summu EUR 5 005 441,60. Atlikušajai parāda summai par laiku no 2001. gada 1. janvāra līdz 2001. gada 31. decembrim netiktu piemēroti procenti. Vienošanās arī bija noteikts, ka vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju atlikušie prasījumi tiktu apmierināti pilnībā. Šādi tika garantēta WAK nepakārtoto prasījumu drošība, labota uzņēmuma saistību un aktīvu attiecības situācija, uz laiku tika novērsts maksātnespējas process un GfW varēja turpināt uzņēmējdarbību.
(34)
No 2000. gada 1. novembra līdz 2000. gada 31. decembrimGfW atmaksāja WAK aizdevumu EUR 1 440 446,92 apmērā. 2001.-2005. gadā GfW turpināja uzņēmējdarbību un regulāri atmaksāja WAK aizdevumu, kopā EUR 3 728 969,40 apmērā. Turklāt 2001. gadā GfW veica WAK procentu maksājumus kopā EUR 149 757,16 apmērā.
(35)
Apgrozījuma krituma GfW ierastajos darbības virzienos un nepietiekamas kapitalizācijas dēļ GfW līdz 2004. gada 31. decembrim bija nolēmis pārtraukt visas darbības un likvidēt GfW. Visu pārējo uzņēmējdarbības virzienu krājumi tika pārdoti. Visi ieņēmumi tika lietoti, lai atmaksātu parādu WAK. Ar pircēju (privātpersonu) tika panākta vienošanās, ka visu atlikušo krājumu vērtība atbilstīgi krājumu sarakstam 2004. gada 31. decembrī tiks pārskaitīta WAK 2005. gada beigās. Tika panākta vienošanās, ka šī vērtība atbilst sākotnējai iegādes vērtībai, proti, EUR 79 579,79.
(36)
GfW tika likvidēts 2005. gada 1. jūnijā un svītrots no uzņēmumu reģistra 2006. gadā. Uzņēmumam nav tiesību pārmantotāja, un nav nevienas juridiskās personas, no kuras atbalstu varētu atgūt.
(37)
Līdz 2005. gada 31. decembrim bija samaksāts EUR 9 897 154,65 aizdevuma un EUR 793 994,99 procentu maksājumu. Pēc likvidācijas GfW atlikušie aktīvi (EUR 87 079,79), atlikušie nesamaksātie prasījumi WAK apmēram EUR 313 000 tika paziņoti par neatgūstamiem un norakstīti. Tādēļ aizdevuma nesamaksātā daļa kopā bija EUR 5 318 441,60 (sākotnējā atteikšanas no prasījumiem EUR 5 005 441,60 apmērā un pēc likvidācijas atlikušie prasījumi EUR 313 000 apmērā).
II.7. Atbalsta veids un intensitāte
(38)
WAK aizdevums GfW EUR 15 302 696,25 apmērā tika piešķirts 1999. gadā vairākos maksājumos uz termiņu no 12 līdz 18 mēnešiem.
(EUR)
11.11.1999.
5 936 061,62
25.11.1999.
6 868 777,04
1.12.1999.
585 429,72
13.12.1999.
112 110,66
17.12.1999.
1 800 317,21
Kopā
15 302 696,25
(39)
Tika piemērotas šādas procentu likmes:
1999. gada 4. ceturksnī
3,28 %
2000. gada 1. ceturksnī
3,51 %
2000. gada 2. ceturksnī
4,15 %
2000. gada 3. ceturksnī
4,80 %
2000. gada 4. ceturksnī
5,15 %
2001. gadā
4,55-5,25 %
(40)
Piegādātāji 1999. gada 11. novembrī saņēma avansu 80 % apmērā no norunātās cenas. Turklāt daļai piegādātāju tika saglabātas īpašumtiesības, kas nebeidzās piegādātās produkcijas pārstrādes, jaukšanas vai maisīšanas posmā, tāpēc daļa krājumu tika izmantota, lai segtu šo piegādātāju prasījumu atlikušos 20 %. Tika arī norunāts krājumus ieķīlāt WAK. Tomēr īpašumtiesību saglabāšanas dēļ, kamēr nebija apmierināti prasījumi, uz kuriem attiecās īpašumtiesību saglabāšanas pagarinājums, WAK bija tikai sekundāras prasījuma tiesības uz daļu no krājumiem. Tāpēc ar cenu svārstībām saistītā riska vislielākā daļa bija jāuzņemas GfW un tā kreditoriem, no kuriem WAK bija visnozīmīgākais.
(41)
Par WAK piešķirto aizdevumu GfW veica tikai ierobežotus procentu maksājumus: no 1999. gada 11. novembra līdz 1999. gada 31. decembrim (likme 3,28 %), no 2000. gada 1. janvāra līdz 2000. gada 31. decembrim (3,51-5,15 %) un no 2001. gada 1. janvāra līdz 2001. gada 31. decembrim (4,55-5,25 %). Pēc 2001. gada 31. decembra procenti vairs netika pieprasīti.
(42)
Ņemot vērā risku, ko WAK uzņēmās, aizdodot naudu GfW, papildus parastajai procentu likmei bija jāpiemēro arī ievērojama riska prēmija. Procentu likmei šāda riska prēmija netika pieskaitīta, tāpēc aizdevuma piešķiršanas brīdī var konstatēt atbalsta elementu. Šo atbalsta elementu var aprēķināt kā starpību starp piemēroto procentu likmi un tirgus procentu likmes un tās riska prēmijas summu, ko būtu bijis jāpiemēro.
(43)
Saskaņā ar Komisijas paziņojumu par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi (8), kurā izdarīti grozījumi ar Komisijas paziņojumu par tehniskiem pielāgojumiem attiecībā uz atsauces likmes un pazeminātas likmes noteikšanas metodi (9), kas piemērojams attiecīgajā laikposmā, Vācijas bāzes atsauces likme bija 5,23-6,33 %. Saskaņā ar paziņojumu noteiktā atsauces likme ir minimālā likme, ko drīkst palielināt gadījumos, kas saistīti ar konkrētu risku (piemēram, uzņēmumam ir sarežģījumi vai nav sniegts parasti banku pieprasītais nodrošinājums). Šādos gadījumos piemaksa var sasniegt 400 vai vairāk pamata punktu, ja neviena privātbanka nepiekrīt sniegt konkrēto aizdevumu.
(44)
Pēc Vācijas sniegtās informācijas Vācijas banku piemērotās procentu likmes tajā pašā laikposmā līdzīgiem kredītiem bija 5,25-6,50 % (VR-Bank Südliche Winstrasse e.G.) un 5,40-6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Pasākuma ilgums
(45)
Vienreizējs pasākums.
II.9. Formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas iemesli
(46)
Komisija uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā, jo tai bija aizdomas, ka prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem varētu būt valsts atbalsts LESD 107. panta nozīmē.
(47)
Pamatojoties uz informāciju, kas bija pieejama formālās izmeklēšanas procedūras pirmās uzsākšanas brīdī, Komisija jo īpaši bija pārbaudījusi, vai prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem īstenota atbilstīgi privātā kreditora kritērijam.
(48)
Pārbaudot atbilstību privātā kreditora kritērijam, tiek novērtēts, vai tādos pašos tirgus apstākļos privāts kreditors būtu rīkojies tāpat kā kreditors, kas ir publisko tiesību subjekts. Apskatāmajā gadījumā privātajiem kreditoriem 2000. gada 31. oktobrī bija prasījumi pret GfW par kopējo summu EUR 5,5 miljoni, bet neviens no tiem nebija atteicies no prasījumiem. Neatkarīga revidenta ziņojumā bija norādīts, ka WAK bija ekonomisks pamatojums pakārtot daļu savu prasījumu un atteikties no tiem, bet nebija paskaidrots, kāpēc neviens cits kreditors nebija gatavs atteikties no saviem prasījumiem.
(49)
Uzsākot formālo izmeklēšanas procedūru, Komisija secināja, ka procedūras uzsākšanas brīdī nevarēja izslēgt, ka WAK prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem (GfW piešķirtais aizdevums un šā aizdevuma turpmākie procentu maksājumi) neatbilst privātā kreditora kritērijam, jo šķita, ka tie sniedzas tālāk, nekā absolūti vajadzīgs, un bija ārkārtīgi labvēlīgi ne tikai GfW, bet arī pārējiem kreditoriem (galvenokārt vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem), kuru prasījumi tika apmierināti pilnībā.
(50)
Formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšana tika paplašināta, ietverot aizdevuma piešķiršanu. Konkrētāk - tika paustas šaubas par to, vai aizdevums piešķirts saskaņā ar tirgus nosacījumiem (netika piemērota riska prēmija) un ar pietiekamu nodrošinājumu.
(51)
Paplašinot formālo izmeklēšanas procedūru, atkal radās šaubas par iespējamo atbalstu vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem. Tajā laikā pieejamā informācija šķietami norādīja uz to, ka par misu samaksātā cena bijusi augstāka par attiecīgo tirgus cenu, ka darījuma mērķis nav bijis gūt maksimālu peļņu, bet atbalstīt vīna un misas tirgu, un ka vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju nodrošinājuma situācija saskaņā ar pārdošanas līgumu bijusi labvēlīgāka nekā normālos apstākļos.
(52)
Šaubas par cenu pastiprināja dokumenti, ko iesniedza Vācija pēc procedūras pirmās uzsākšanas, kas liecināja, ka viena litra galda vīna cena (bez PVN) Pfalcā-Reinhesenē 1999. gadā svārstījās no minimālās cenas EUR 0,26 (oktobrī/novembrī) līdz EUR 0,30 (jūnijā/septembrī), EUR 0,35 (aprīlī) līdz maksimālajai cenai EUR 1,10 (februārī, jūnijā, novembrī/decembrī). Tāpēc minimālā tirgus cena, ko par galda vīnu varēja saņemt brīdī, kad tika piešķirts aizdevums, bija EUR 0,26 litrā.
(53)
Tāpēc šķiet, ka vidējā iegādes cena EUR 0,38 litrā bija augstāka nekā zemākā tirgus cena, kas bija apmēram EUR 0,26 litrā.
III. SŪDZĪBAS UN INFORMĀCIJA NO TREŠĀM PERSONĀM
(54)
Komisija saņēma informāciju, kurā bija norādīts, ka iepriekš minētā atteikšanās no prasījumiem tikusi finansēta par WAK līdzekļiem. Būdama publiskā sektora iestāde, kas finansē WAK, Reinzemes-Pfalcas federālā zeme esot izskatījusi iespējamu kapitāla ieplūdināšanu samazinātās WAK kapitāla bāzes dēļ, bet pieņēmusi noraidošu galīgo lēmumu.
(55)
Komisija saņēma sūdzību par aizdomām uz valsts atbalstu, kas saistīts ar WAK atteikšanos no prasījumiem. Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka GfW konkurējis vīna destilātu pārdošanas tirgū un atteikšanās no prasījumiem par labu šim uzņēmumam konkurentiem radītu ievērojamas problēmas realizēt savus produktus. Sūdzības iesniedzējs iesniedza vairākus avīžrakstus ar informāciju par WAK atteikšanos no prasījuma par labu GfW.
(56)
Tās pašas sūdzības iesniedzējs arī pārsūtīja vēstuli, ko bija saņēmis no valsts prokuratūras Kaizerslauternā (centrālā ekonomiskās noziedzības izmeklēšanas biroja) kā atbildi uz tam nosūtīto vēstuli. Kaizerslauternas prokuratūras vēstulē ir apkopota informācija, kas bija saņemta no sūdzības iesniedzēja avīžrakstu un apgalvojumu veidā, un sūdzības iesniedzējs tiek informēts, ka, pamatojoties uz saņemto informāciju, nav pamata sākt kriminālizmeklēšanu (strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMES
(57)
Komisija, veicot formālo izmeklēšanas procedūru, nesaņēma piezīmes.
(58)
Pēc procedūras pirmās uzsākšanas sūdzības iesniedzēja atkārtoti nosūtītajās vēstulēs nebija jaunu faktu vai argumentu.
V. VĀCIJAS PIEZĪMES
V.1. Atbalsta elements aizdevuma piešķiršanas brīdī
(59)
Vācija ir sniegusi visaptverošu informāciju par aizdevuma, ko WAK piešķīra GfW, nosacījumiem, un tā ir iekļauta pasākuma aprakstā II iedaļā.
(60)
Savās piezīmēs Vācija piekrīt, ka procenti, ko WAK piemēroja GfW piešķirtajam aizdevumam, bija zemāki nekā tirgū piemērotās procentu likmes. Vācija atzīst, ka starpība starp tirgū piemēroto procentu likmi un aizdevumam piemēroto procentu likmi ir uzskatāma par atbalstu GfW LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(61)
Vācija arī sniedz pierādījumus par to, ka GfW tika likvidēts 2005. gada 1. jūnijā. Visu pārējo uzņēmējdarbības virzienu atlikušie krājumi tika pārdoti. Visi ieņēmumi tika lietoti, lai atmaksātu parādu WAK. Ar pircēju (privātpersonu) tika panākta vienošanās, ka visu atlikušo krājumu vērtība atbilstīgi krājumu sarakstam 2004. gada 31. decembrī tiks pārskaitīta WAK 2005. gada beigās. Tika panākta vienošanās, ka šī vērtība atbilst sākotnējai iegādes vērtībai, proti, EUR 79 579,79. GfW tika svītrots no uzņēmumu reģistra 2006. gadā, un tam nav tiesību pārmantotāja, un nav nevienas juridiskās personas, no kuras atbalstu varētu atgūt. Tāpēc Vācija uzskata, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru (10) parāda atgūšana nav iespējama.
(62)
Vācijas iestādes apliecina, ka apstāklis, ka GfW saistībā ar misas pārdošanu piekrita vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju īpašumtiesību vienkāršai, paplašinātai vai pagarinātai saglabāšanai, bija saskaņā ar pieņemto uzņēmējdarbības praksi. Vācijas iestādes arī apliecina, ka tas, ka, piešķirot GfW aizdevumu, WAK pieņēma nodrošinātos aktīvus kā ķīlu, neraugoties uz to, ka uz tiem attiecās īpašumtiesību saglabāšana, arī ir saskaņā ar pieņemto uzņēmējdarbības praksi.
(63)
Turklāt Vācija apgalvo, ka GfW 1999. gada rudenī iegādājās misu par tirgus cenu, jo 60 % iegādātās misas bija kvalitatīva misa (blīvuma rādītājs vismaz 60 grādi pēc Eksles skalas), nevis parasta galda vīna misa, kā tika pieņemts, uzsākot procedūru. Pēc Vācijas iestāžu sniegtās informācijas dzirkstošā vīna ražošanas kvalitātes prasības ir augstākas nekā galda vīna ražošanas kvalitātes prasības (blīvuma rādītājs attiecīgi vismaz 60 un 44 grādi pēc Eksles skalas). Pārējie 40 % misas bija parastā galda vīna misa, kas tika iegādāta, lai izmantotu profilakses nolūkā veiktas destilācijas labvēlīgos nosacījumus.
(64)
Vācija savās piezīmēs uzsvēra, ka GfW tirdzniecības koncepcija attiecībā uz 60 % krājumu paredzēja iegādāties lielu daudzumu augstas kvalitātes misas, kas pēc tam tiktu pārstrādāta viendabīgās dzirkstošā vīna ražošanai paredzēta jēlvīna partijās (Sektgrundwein) atbilstīgi vīna darītavu viendabīguma un kvalitātes prasībām. Dzirkstošā vīna ražošanai paredzētajam jēlvīnam jābūt ar zemu SO2 līmeni un augstu augļskābju līmeni. To var sasniegt tikai tad, ja misu iegādājas rudens tirdzniecības periodā un GfW pats izgatavotu jēlvīnu no misas.
(65)
Saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegto informāciju dzirkstošā vīna ražošanai paredzētā jēlvīna tirgū misas, kuras blīvuma rādītājs ir 60 grādi pēc Eksles skalas, cena bija EUR 0,312 litrā. Par katru papildu grādu pēc Eksles skalas (līdz maksimāli 80 grādiem pēc Eksles skalas) maksāja papildus EUR 0,005 litrā. Vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem par viņu piegādāto kvalitatīvo misu, kas bija 60 % no iegādātās misas, maksāja saskaņā ar šādu principu.
(66)
Šai sakarībā Vācijas iestādes norāda uz konkrēto tirgu. Vācijas iestādes uzskata, ka minēto 60 % krājumu cenu nevar pielīdzināt parastā galda vīna tirgus cenai, jo GfW šos krājumus nepārdotu parastā galda vīna tirgū, bet dzirkstošā vīna ražošanai lietojama kvalitatīvāka jēlvīna tirgū. Vācija arī atsaucas uz pieprasījuma aizstāšanas teoriju, kas norāda, ka divus ražojumus nepārdod vienā tirgū tad, ja vienu ražojumu nevar aizstāt ar otru, pat ja viena ražojuma cena mainās. Konkrētajā gadījumā prasību dēļ, kas attiecas uz misu un dzirkstošā vīna ražošanai izmantojamo jēlvīnu, to nevar aizstāt ar parastu galda vīna misu vai galda vīnu, pat ja galda vīna cena ievērojami samazinātos. Tāpēc galda vīna cenas samazināšanās neietekmēs dzirkstošā vīna ražošanai izmantojamās misas cenu, jo šos ražojumus nevar savstarpēji aizstāt.
(67)
Saskaņā ar Vācijas vīnkopju apvienības (Deutsche Weinbauverband) importa statistiku 1998.-2001. gadā importētā baltvīna, kas savas augstās kvalitātes dēļ ir derīgs dzirkstošā vīna ražošanai, tirgus cena bija EUR 0,38 litrā, kas ir ievērojami augstāka nekā galda vīna cena, proti, EUR 0,26 litrā. Vācija savās piezīmēs secina, ka pastāv divi atsevišķi tirgi, no kuriem viens ir parastā galda vīna un galda vīna misas tirgus, bet otrs ir dzirkstošā vīna ražošanai izmantojama kvalitatīva jēlvīna un kvalitatīvas misas tirgus.
(68)
Vācija uzskata, ka tas ļauj secināt, ka tā vīna, kas netika nosūtīts uz destilāciju, konkrētais tirgus ir dzirkstošā vīna ražošanai paredzēta kvalitatīva jēlvīna tirgus, kurā produkciju var pārdot par daudz augstākām cenām (EUR 0,38 litrā) nekā parastā galda vīna tirgus cena (EUR 0,26 litrā). Tāpēc Vācija secina, ka cena, ko GfW maksāja par misu, atbilda tirgus cenai konkrētajā tirgū, iekļaujot parastu peļņas normu.
(69)
Turklāt GfW plānoja piedalīties ES uzglabāšanas un destilācijas programmās (GfW jau iepriekš bija vīnkopjiem piedāvājis šādus pakalpojumus). Saskaņā ar uzglabāšanas programmu par 20 % krājumu, kas vēlāk tiktu pārdoti kā dzirkstošā vīna ražošanai izmantojams jēlvīns, tika maksāti EUR 0,06 litrā. Saskaņā ar destilācijas programmu par 40 % krājumu, kas tika nosūtīti uz destilāciju, tika maksāti EUR 0,50-0,55 litrā.
(70)
Vācijas iestādes uzskata, ka ar šīm darbībām brīdī, kad WAK piešķīra aizdevumu GfW, bija iespējams nopelnīt. No vienas puses, GfW plānoja izmantot 40 % iegādātās misas destilācijai profilakses nolūkā 1999. gada decembrī par destilācijas cenu, kas bija ievērojami augstāka nekā iegādes cena (EUR 0,50-0,55 litrā). No otras puses, tika prognozēts, ka dzirkstošā vīna ražotāji maksās salīdzinoši labu cenu (EUR 0,36-EUR 0,41 litrā) par lielām partijām vienveidīga jēlvīna ar garantētu kvalitāti. Vācijas iestādes argumentē, ka GfW varēja gūt vidējos pārdošanas ieņēmumus EUR 0,44-EUR 0,46 apmērā par litru, kas ir daudz lielāki nekā vidējā cena EUR 0,38 litrā, ko uzņēmums maksāja vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem.
(71)
Plāni tika pamatoti ar šādiem pieņēmumiem par mērķa cenām:
Apjoms
Cena litrā (EUR)
Destilācija
40 %
0,50-0,55
ES subsīdija par vīna/misas uzglabāšanu (1 gads): EUR 0,06/l, vēlāk pārdodot šo daudzumu kā dzirkstošā vīna ražošanai paredzētu jēlvīnu
20 %
0,435
Dzirkstošā vīna ražošanai paredzēta jēlvīna pārdošana
40 %
0,375
(72)
Pamatojoties uz šiem pieņēmumiem, tika sagaidīts, ka vidējā pārdošanas cena būs EUR 0,44-0,46/l.
(73)
No iepriekš izklāstītās realizācijas prognozes var iegūt šādus aprēķinus par peļņu:
Cena litrā (EUR)
Iegādes cena un pārstrāde
0,37-0,38
Ienākumi no dzirkstošā vīna ražošanai paredzētā jēlvīna pārdošanas, destilācijas, uzglabāšanas subsīdijām
0,44-0,46
Paredzamā peļņa
0,06-0,09
(74)
Tā kā kopējais tilpums bija apmēram 44 miljoni litru, tika paredzēts, ka kopējā peļņa būs apmēram EUR 2,64-3,96 miljoni.
(75)
Vācija arī atsaucas uz to, ka Eiropas Komisijas lēmumos par procedūras uzsākšanu minētā galda vīna tirgus cena (EUR 0,26 litrā) ir zemākais cenas piedāvājums par galda vīnu 1999. gada novembrī. Pilnais galda vīna tirgus cenas diapazons 1999. gada novembrī ir EUR 0,26-0,56 litrā. Turklāt šis cenas diapazons attiecās uz visu 1999. gadu. 2000. gadā cenas diapazons bija EUR 0,20-0,41 litrā. Vācija arī uzsver, ka 60 % misas, ko iegādājās GfW, vidējais blīvuma rādītājs bija 81 grāds pēc Eksles skalas, kas ir daudz augstāks nekā galda vīnam prasītais rādītājs (44 grādi), tāpēc tas izpaudās arī cenā, ko GfW maksāja par misu.
V.2. Atbalsta elements brīdī, kad tika noformēta prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem
(76)
Saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju tika konstatēts, ka pēc starpposma uzskaites pārskata sagatavošanas 2000. gada novembrī GfW draudēja maksātnespēja. Tajā brīdīGfW bija apmēram EUR 6 miljonu liels konta deficīts, kas tika apstiprināts, gatavojot 2000. gada pārskatu. Iztrūkums radās tāpēc, ka krājumu, kas joprojām bija GfW valdījumā, vērtība pēc ievērojama tirgus cenu krituma bija samazinājusies, kas nozīmēja, ka GfW varētu pārdot savus krājumus par zemāku cenu, nekā sākotnēji tika paredzēts.
(77)
Saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju 2000. gada 31. oktobrīWAK pret GfW vēl bija prasījumi par apmēram EUR 10 miljoniem. WAK bija ieķīlāti GfW nodrošinātie aktīvi, kuru vērtība tajā brīdī bija EUR 5,7 miljoni. Uz tiem attiecās vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju īpašumtiesību (vienkārša, paplašināta vai pagarināta) saglabāšana, tāpēc saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju maksātnespējas gadījumā to prasījumiem būtu priekšroka. Tādējādi saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju maksātnespējas procedūras gadījumā GfW būtu jāsamaksā vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem apmēram EUR 3,5 miljoni, pirms tas varētu maksāt kādam citam kreditoram.
(78)
Lai laikus novērstu ar radušos deficītu saistīto situāciju un saskaņā ar GmbHG 64. pantu un InsO 19. pantu netiktu uzsākts maksātnespējas process, bija jārīkojas nekavējoties.
(79)
Vācija norāda, ka WAK kā galvenais kreditors ar sliktāku nodrošinājuma situāciju bija ļoti ieinteresēts gaidāmās maksātnespējas novēršanā. Tāpēc tas mēģināja pārliecināt vīnkopības uzņēmumus un vīna tirgotājus atteikties no daļas no saviem prasījumiem, kā arī 2000. gada 4. decembrī vienojās ar GfW par turpmāk minēto:
-
pakārtot prasījumus par summu, kas atbilst deficītam pēc tam, kad vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji piekritīs atteikties no 90 % atlikušo prasījumu,
-
(tikai vajadzības gadījumā) atteikties no prasījumu summas, par kuras pakārtošanu panākta vienošanās.
(80)
Neraugoties uz to, ka ar lielāko daļu vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju sarunu sākums bija sekmīgs un tie piekrita atteikties no saviem prasījumiem, GfW centieni galu galā cieta neveiksmi citas vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju daļas un to juristu saskaņotas rīcības dēļ. Viņi nevēlējās atteikties no saviem prasījumiem savas nodrošinājuma prioritārās situācijas dēļ, kas izrietēja no īpašumtiesību paplašinātas vai pagarinātas saglabāšanas, un iesniedza sūdzības. Šīs sūdzības tika izskatītas tiesā, kas piedāvāja vienošanās par norēķiniem. Vienošanās par norēķiniem paredzēja, ka GfW būtu jāmaksā 70 % atlikušo prasījumu summas un 30 % tiktu atsaukti. Tiesa arī nolēma, ka GfW jāsedz 80 % tiesas nodevu. Līdzīgas vienošanās par norēķiniem piedāvāja citas tiesas. Ņemot to vērā, GfW vairs nevarēja sagaidīt, ka pārējie vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji piekritīs atteikties no 90 % atlikušo prasījumu. Turklāt vairāki vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji paziņoja, ka pieprasīs atmaksāt visus atlikušos 20 %. Tas, ka 1 700 no 2 700 vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem jau bija norādījuši, ka būtu gatavi atteikties no daļas savu prasījumu, vairs nebija būtiski, jo Vācijas Maksātnespējas likuma 305.a pantā noteikts, ka ārpustiesas vienošanās (außergerichtliche Einigung), lai izvairītos no maksātnespējas procesa, ir neveiksmīga, ja kaut viens kreditors pēc ārpustiesas vienošanās sarunu sākšanas nolemj sākt parāda piedziņu.
(81)
Tāpēc WAK2001. gada 21. februārī vienojās ar GfW segt 2000. gada deficītu, atsakoties no saviem prasījumiem EUR 5 005 441,60 apmērā, paredzēt, ka atlikušai parāda summai no 2001. gada 1. janvāra līdz 2001. gada 31. decembrim netiks piemēroti procentu maksājumi un ka tiks pilnībā apmierināti vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju prasījumi. Tika garantēta nepakārtoto prasījumu drošība. GfW deficīta stāvoklis bija atrisināts, maksātnespējas process bija novērsts, un GfW varēja turpināt darbību.
(82)
Vācija apgalvo, ka prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem atbilst privātā kreditora kritērijam. Pamatojot šo apgalvojumu, Vācija atsaucas uz attiecīgu judikatūru.
(83)
Atteikšanās no daļas no prasījumiem var būt vajadzīga, lai palielinātu faktiski atgūto summu (11). Privāts kreditors tā rīkotos, lai pēc iespējas mazinātu savus zaudējumus. Ja prasījums nebūtu pietiekami nodrošināts, izredzes atgūt parādu, neciešot zaudējumus, varētu uzlabot, vienojoties par parāda atmaksas atlikšanu, jo parādniekam būtu iespēja pārvarēt krīzi un uzlabot savu stāvokli (12). EKT spriedumā HAMSA lietā tiesa noraida Komisijas iepriekšējo praksi, saskaņā ar ko tika pieprasīts, lai privātie un publiskie kreditori atteiktos no līdzvērtīgas savu prasījumu daļas atkarībā no to parāda apmēra. Tā vietā tiesa noteica, ka privātā kreditora kritēriju var piemērot arī tad, ja dažādie kreditori atsakās no saviem prasījumiem neproporcionālā apmērā. EKT uzsver, ka izšķiroša nozīme ir kreditora statusam jeb dažādo kreditoru nodrošinājuma prioritārajai secībai, proti, vai kreditora prasījums ir nodrošināts, prioritārs vai parasts. EKT noteica, ka kreditors, kas ir publisko tiesību subjekts, rīkotos kā privāts kreditors, ja pieņemtu lēmumu atteikties no daļas savu prasījumu pēc tam, kad būtu plaši un racionāli izvērtējis, cik daudz viņš varētu atgūt, ar likvidāciju saistīto risku un uzņēmuma sanācijas iespējas (13). Nobeigumā Vācijas iestādes atsaucas uz Komisijas lēmumu Huta Cynku lietā, kur Komisija nolēma, ka gadījumā, ja pārstrukturēšana sniegtu labākus ieņēmumus nekā likvidācija, netiek radīta priekšrocība un līdz ar to nav arī valsts atbalsta (14).
(84)
Ar šādu pamatojumu Vācija argumentē, ka WAK kā galvenais kreditors bija sliktākā nodrošinājuma situācijā nekā vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji, gan prasījumu pakārtošana, gan atteikšanās no prasījumiem atbilda privātā kreditora kritērijam un nebija uzskatāma par valsts atbalstu. Maksātnespējas procedūrā WAK būtu zaudējis vismaz tikpat daudz, un visdrīzāk zaudētu ievērojami lielāku atlikušās prasījuma daļas summu.
(85)
Tikai tad, ja tiktu novērsta GfW maksātnespēja un apmierināti vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju atlikušie prasījumi, WAK būtu pilnas nodrošinājuma tiesības uz atlikušajiem krājumiem un izredzes atgūt lielāku daļu atlikušo prasījumu, nekā varētu atgūt maksātnespējas procedūrā.
(86)
Skatoties no priekšnovērtējuma perspektīvas, WAK rīcība, kā uzskatīja Vācija, bija pareiza, jo īpaši tas, ka tam izdevās nodrošināt lielākas parāda daļas atmaksu, uzlabojot savu nelabvēlīgo nodrošinājuma situāciju, iegūstot primārās nodrošinājuma tiesības un novēršot gaidāmo GfW maksātnespēju. Vācijas iestādes uzskatīja, ka jebkura privāta banka šādā situācijā būtu rīkojusies tāpat.
(87)
Saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju, veicot GfW uzskaites priekšnovērtējumu, tiktu konstatēts, ka, ļaujot GfW turpināt darbību, WAK spētu atgūt EUR 5 112 918,81 miljonus lielu parāda summu. Savukārt, ja tiktu sākts GfW maksātnespējas process, WAK varētu atgūt augstākais EUR 2,4 miljonus. Starpība ir vismaz EUR 2,7 miljoni.
(88)
Šos apsvērumus apstiprina 2003. gada 3. februāra ziņojums, ko pēc WAK pasūtījuma sagatavoja neatkarīgs revidents (15) un ko iesniedza Vācijas iestādes. Ziņojumā secināts, ka WAK bija ekonomisks pamatojums pakārtot savus prasījumus, atteikties no daļas savu prasījumu uz iepriekšminēto summu un atteikties no turpmākajiem procentu maksājumiem. Vācija iesniedza šā secinājuma argumentāciju, kas ir izklāstīta turpmāk.
-
Ja WAK nebūtu pakārtojis savus prasījumus un atteicies no prasījumiem un procentu maksājumiem, GfW būtu jāiesniedz maksātnespējas procesa pieteikums un GfW tiktu likvidēts. WAK prasījumi būtu jāapmierina, pārdodot GfW krājumus.
-
Ja uzņēmums tiktu likvidēts, GfW krājumu vērtība kristos. Faktiskie ieņēmumi no krājumu pārdošanas būtu tikai apmēram 50-70 % no to uzskaites vērtības. Tāpēc, rēķinoties ar nodrošinājuma tiesībām, ieņēmumi būtu bijuši EUR 1,84-2,4 miljoni.
-
Maksātnespējas process ir dārgs.
-
Vācijas Maksātnespējas likumā (InsO) ir paredzētas tiesības nošķirt ražojumus, uz ko attiecas īpašumtiesību saglabāšana; taču to nosaka maksātnespējas administratora iespējas izvēlēties izpildīt līgumu vai nošķirt aktīvus (InsO 103. pants). Aktīvu nošķiršana ir iespējama tikai tad, ja maksātnespējas administrators atsakās izpildīt līgumu; šādā gadījumā kreditors var anulēt līgumu un pieprasīt nošķirt aktīvus, un tam ir tiesības uz kompensāciju par līguma neizpildi. Avansa maksājumus var atskaitīt kā kompensāciju. GfW var pieprasīt atgūt jau veiktos maksājumus, ko var izmantot kā kompensāciju par līguma neizpildi.
-
Turpretī pēc tam, kad WAK pakārtoja daļu savu prasījumu, GfW bija juridiski iespējams novērst maksātnespējas procesu, un, kad WAK bija atteicies no daļas savu prasījumu un procentu maksājumu, fonda prasījumu atlikusī summa bija EUR 5,15 miljoni, uz kuru atgūšanu tas varēja cerēt, jo GfW varēja turpināt uzņēmējdarbību.
-
Tā arī norādīja, ka, ja tiktu sākts maksātnespējas process, saskaņā ar maksātnespējas noteikumiem GfW būtu varējis apstrīdēt aizdevuma maksājumus EUR 1 440 476,92 apmērā, ko GfW samaksāja WAK no 2000. gada 1. novembra līdz 31. decembrim. Rezultātā WAK būtu pienākums atmaksāt šos līdzekļus.
(89)
Vācijas iestādes uzsver, ka pēcnovērtējums liecina, ka lēmums pakārtot prasījumus un atteikties no prasījumiem bija ekonomiski pamatotāks, jo parāda summa, kas tika atgūta, novēršot GfW maksātnespēju, bija EUR 4 670 517,65, kas ir lielāka nekā maksimālā summa, ko varētu atgūt maksātnespējas procesā, proti, EUR 2,4 miljoni.
(90)
Vācijas iestādes secina, ka, tā kā prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem atbilda privātā kreditora kritērijam, var uzskatīt, ka brīdī, kad WAK pakārtoja prasījumus un atteicās no prasījumiem, vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem netika piešķirts atbalsts.
VI. ATBALSTA NOVĒRTĒJUMS
VI.1. Tirgus kopīgā organizācija
(91)
Līdz brīdim, kad stājās spēkā Padomes 2008. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopīgo organizāciju (16), uz vīnkopību un vīna pārstrādi attiecās Regula (EK) Nr. 1493/1999. Regulas (EK) Nr. 1493/1999 71. pantā noteikts, ka Līguma 87., 88. un 89. pantu (tagad LESD 107., 108. un 109. pants) piemēro to produktu ražošanai un tirdzniecībai, uz kuriem attiecas šī regula. Līdz 2000. gada 31. jūlijam uz vīnkopību un vīna pārstrādi attiecās Regula (EEK) Nr. 822/87. Regulas (EEK) Nr. 822/87 76. pantā noteikts, ka Līguma 92., 93. un 94. pantu (tagad LESD 107., 108. un 109. pants) piemēro regulas 1. pantā minēto produktu ražošanai un tirdzniecībai. Tāpēc apskatāmie pasākumi jāpārbauda saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu.
VI.2. Valsts atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(92)
Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu ir aizliegts jebkāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(93)
WAK ir publisko tiesību juridiska persona, un tās darbība tiek daļēji finansēta no Reinzemes-Pfalcas federālās zemes līdzekļiem, bet daļēji - no parafiskāliem maksājumiem. Tāpēc pasākums tiek finansēts no valsts līdzekļiem.
(94)
Šķiet, ka uzņēmumam sniegts atbalsts ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, ja šis uzņēmums darbojas tirgū, kas ir atvērts Savienības iekšējai tirdzniecībai (17). Lauksaimniecības produktu iekšējā tirdzniecība Savienībā ir nozīmīga tirdzniecības joma. Tāpēc šis atbalsts var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (18).
(95)
Tiesa ir nospriedusi, ka, lai noteiktu, vai valsts pasākums ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir jānosaka arī, vai saņemošais uzņēmums gūst ekonomisku priekšrocību, ko tas negūtu parastos tirgus apstākļos (19), un/vai pasākums ļauj uzņēmumam izvairīties no tādu izmaksu segšanas, kuras tam parasti būtu jāsedz no saviem finanšu līdzekļiem (20). Ar to tiešām pietiktu, lai varētu norādīt uz iespējamu konkurences kropļošanu (21).
VI.2.1. Atbalsta esība uzņēmumam Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a. WAK aizdevuma piešķiršana
(96)
WAK aizdevums EUR 15 302 696,25 apmērā tika piešķirts 1999. gada rudenī. GfW aizdevuma termiņā tika piemērota procentu likme 3,28-5,25 % apmērā. Riska prēmija netika piemērota. Vācijas atsauces likme šajā laikposmā bija 5,23-6,33 %.
(97)
Vācijas iestādes piekrīt Komisijas viedoklim, ka šis aizdevums nav piešķirts saskaņā ar tirgus nosacījumiem. Ja aizdevums būtu piešķirts saskaņā ar tirgus nosacījumiem, tiktu piemērota augstāka pamata procentu likme un tai tiktu pieskaitīta riska prēmija, ņemot vērā ierobežoto nodrošinājumu, kādu sniedza aizdevuma ķīla.
(98)
Var secināt, ka GfW piešķirtajā aizdevumā bija valsts atbalsta elements LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo GfW guva ekonomisku priekšrocību, ko negūtu parastos tirgus apstākļos. Atbalsta elementu aprēķina kā starpību starp piemērotajiem procentiem un atsauces likmes un pienācīgas riska prēmijas summu.
(99)
Atbalsta iespējamā nodošana tiesību pārmantotājiem
(100)
Saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju GfW tika likvidēts 2005. gada 1. jūnijā. Visu pārējo uzņēmējdarbības virzienu krājumi tika pārdoti. Visi ieņēmumi tika lietoti, lai atmaksātu parādu WAK. Ar pircēju (privātpersonu) tika panākta vienošanās, ka visu atlikušo krājumu vērtība atbilstīgi krājumu sarakstam 2004. gada 31. decembrī tiks pārskaitīta WAK 2005. gada beigās. Tika panākta vienošanās, ka šī vērtība atbilst sākotnējai iegādes vērtībai, proti, EUR 79 579,79. GfW tika svītrots no uzņēmumu reģistra 2006. gadā, un tam nav tiesību pārmantotāja, un nav nevienas juridiskās personas, no kuras atbalstu varētu atgūt. Tāpēc Vācija uzskata, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru (22) parāda atgūšana nav iespējama.
(101)
Tā kā WAK atlikušie aktīvi tika izpārdoti, persona, kas tos iegādājās, iespējams, guva priekšrocību no WAK piešķirtā atbalsta. Tomēr, tā kā šī persona samaksāja sākotnējo iegādes cenu, bet tirgus kopš tā laika pagājušajos gados bija piedzīvojis kritumu, ir skaidrs, ka pircēja samaksātā cena ir vismaz vienāda ar tirgus cenu. Tāpēc Komisija secina, ka GfW atlikušo krājumu pircējam netika nodots atbalsts. Vienlaikus GfW vairs nepastāvēja, tāpēc nav atbalsta, ko atgūt.
VI.2.1.b. WAK prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem
(102)
Prasījumu pakārtošanu un atteikšanos no prasījumiem un procentu maksājumiem finansēja no WAK pašu līdzekļiem un atbilstoša WAK ņemta aizdevumu, tāpēc tiek uzskatīts, ka tas finansēts no valsts līdzekļiem.
(103)
Lai noteiktu, vai prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem un procentu maksājumiem ir valsts atbalsts uzņēmumam GfW LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir jānosaka, vai GfW gūst ekonomisku priekšrocību, ko tas negūtu parastos tirgus apstākļos, un/vai pasākums ļāvis GfW izvairīties no tādu izmaksu segšanas, kuras tam parasti būtu jāsedz no saviem finanšu līdzekļiem. Šis novērtējums jāveic, piemērojot privātā kreditora kritēriju. Pārbaudot atbilstību privātā kreditora kritērijam, tiek novērtēts, vai tādos pašos tirgus apstākļos privāts kreditors būtu rīkojies tāpat kā kreditors, kas ir publisko tiesību subjekts.
(104)
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atteikšanās no daļas no prasījumiem var būt vajadzīga, lai palielinātu faktiski atgūto summu. Privāts kreditors tā rīkotos, lai pēc iespējas mazinātu savus zaudējumus (23). Ja prasījums nebūtu pietiekami nodrošināts, izredzes atgūt parādu, neciešot zaudējumus, varētu uzlabot, vienojoties par parāda atmaksas atlikšanu, jo parādniekam būtu iespēja pārvarēt krīzi un uzlabot savu stāvokli (24).
(105)
EKT spriedumā HAMSA lietā (25) Tiesa noraida Komisijas iepriekšējo praksi, kad tika pieprasīts, lai privātie un publiskie kreditori atteiktos no līdzvērtīgas savu prasījumu daļas atkarībā no to parāda apmēra. Tā vietā Tiesa noteica, ka privātā kreditora kritēriju var piemērot arī tad, ja dažādie kreditori atsakās no saviem prasījumiem neproporcionālā apmērā. Tālāk citēts sprieduma 168. un 169. punkts:
“(168)
Ja uzņēmums, kura finansiālais stāvoklis ir būtiski pasliktinājies, piedāvā noslēgt vienošanos vai virkni vienošanos nolūkā pārstrukturēt savu parādu saviem kreditoriem, lai uzlabotu uzņēmuma situāciju un izvairītos no likvidācijas, katram kreditoram ir jāizvēlas, ievērojot ierosinātās vienošanās ietvaros tam piedāvāto summu, no vienas puses, un summu, ko, iespējams, varētu atgūt uzņēmuma likvidācijas noslēgumā, no otras puses. Kreditora izvēli ietekmē virkne faktoru, kā, piemēram, prioritāra vai parasta hipotekārā kreditora statuss, tā rīcībā esošā iespējamā nodrošinājuma apjoms un raksturs, kreditora veiktais novērtējums par uzņēmuma sanācijas iespējām, kā arī ienākumi, ko tas atgūs likvidācijas gadījumā. Ja, piemēram, izrādītos, ka uzņēmuma likvidācijas gadījumā tā aktīvu realizācijas vērtība būtu pietiekama tikai, lai segtu hipotēkas un priviliģētas prasības, parastām prasībām nebūtu nekādas vērtības. Šādos apstākļos par ziedošanos nevarētu uzskatīt parasta kreditora rīcību, atsaucot lielāko daļu savas prasības.
(169)
No tā izriet, ka, ja nav informācijas par faktoriem, kuri nosaka kreditoriem pieejamo izvēles iespēju attiecīgo vērtību, tad apstāklis, ka dažādi kreditori ir norakstījuši uzskatāmi nesamērīgas summas, vēl neļauj secināt par iemesliem, kā rezultātā tie piekrituši piedāvātajai parādu atlaišanai.”
(106)
Turklāt HAMSA (26) lietā EKT noteica, ka publisks kreditors rīkotos kā privāts kreditors, ja pieņemtu lēmumu atteikties no daļas savu prasījumu pēc tam, kad būtu plaši un racionāli izvērtējis, cik daudz viņš varētu atgūt, ar likvidāciju saistīto risku un uzņēmuma sanācijas iespējas. Visbeidzot, Komisijas lēmumā Huta Cynku (27) lietā Komisija nolēma, ka gadījumā, ja pārstrukturēšana sniegtu labākus ieņēmumus nekā likvidācija, netiek radīta priekšrocība un līdz ar to nav arī valsts atbalsta.
(107)
Atsaucoties uz iepriekš citēto judikatūru, lai novērtētu, vai privāts kreditors būtu rīkojies vai ir rīkojies tāpat kā WAK, ir jāpārbauda, kādas izvēles iespējas bija WAK rīcībā, kad tika secināts, ka GfW draud maksātnespēja, un kādas būtu šo izvēles iespēju ekonomiskais rezultāts. Otrkārt, šāda pārbaude jāveic arī attiecībā uz vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem, un pēc tam ir jāizvērtē, vai WAK situāciju var salīdzināt ar vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju situāciju un vai to var vērtēt, pamatojoties uz vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju rīcību.
(108)
Uzzinot, ka GfW draud maksātnespēja, WAK bija divas iespējas. Tas varēja ļaut sākt maksātnespējas procesu vai varēja censties to novērst, panākot vienošanos ar GfW, kas ļautu GfW turpināt uzņēmējdarbību. Pamatojoties uz informāciju, ko sniedza Vācijas iestādes un ko apstiprināja neatkarīga revidenta sagatavots 2003. gada 3. februāra ziņojums (sk. 88. apsvērumu), turpmāk ir aprakstīts šo divu izvēles iespēju ekonomiskais rezultāts pēc Vācijas uzskatiem. Skatoties no priekšnovērtējuma perspektīvas, ja tiktu ierosināts maksātnespējas process, WAK varēja cerēt, ka no saviem prasījumiem atgūs augstākais apmēram EUR 2,4 miljonus. Ja WAK parakstītu vienošanos ar GfW, atsakoties no daļas no saviem prasījumiem un tādējādi ļaujot GfW turpināt uzņēmējdarbību, saskaņā ar priekšnovērtējumu WAK varētu sagaidīt, ka no saviem prasījumiem atgūs apmēram EUR 5,1 miljonu. Tādējādi gadījumā, ja izdotos novērst GfW maksātnespēju, bija iespēja atgūt par EUR 2,7 miljoniem vairāk. Tas, vai vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji vēlētos rīkoties tāpat, aprēķinus par atgūtajiem līdzekļiem ietekmēja nedaudz, bet nemainīja abu alternatīvu salīdzinājuma rezultātu.
(109)
Ziņojumā iekļautā aplēse par maksātnespējas gadījumā atgūto līdzekļu daudzumu, proti, EUR 2,4 miljoniem, ir pamatota uz Vācijas pieņēmumu, ka vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju prasījumi EUR 4,4 miljonu apmērā būtu jāapmierina pirms WAK prasījumiem. Tomēr Eiropas Komisija uzskata, ka Vācijas Maksātnespējas likums paredz, ka pirms parādu atlīdzināšanas WAK būtu jāatlīdzina tikai parāds tiem vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem, uz kuriem attiecas īpašumtiesību pagarināta saglabāšana. Pārējo parādu statuss būtu līdzvērtīgs tās summas statusam, ko uzņēmums bija parādā WAK. Tomēr Eiropas Komisijas aprēķinos redzams, ka pat tad, ja WAK un vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju parādam būtu vienāds statuss, WAK varētu paredzēt, ka maksātnespējas gadījumā atgūs augstākais EUR 4,7 miljonus (pamatojoties uz maksimālo kopējo parāda atmaksas summu maksātnespējas gadījumā, kas bija EUR 6,8 miljoni, un pieņemot, ka parāds WAK un vīnkopības uzņēmumiem tiktu atlīdzināts proporcionāli parāda kopsummai, proti, EUR 10 miljoni un EUR 4,4 miljoni attiecīgi WAK un vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem). Tāpēc var secināt, ka priekšnovērtējuma perspektīvā WAK būtu izdevīgāk ļaut novērst GfW maksātnespēju.
(110)
No otras puses, vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem bija jāveic pavisam atšķirīgs aprēķins. Pirmkārt, viņi jau bija saņēmuši 80 % maksājumu par piegādāto preci. Otrkārt, pieņemot GfW piedāvājumu, viņi saņemtu tikai 10 % no vēl maksājamajiem 20 %. Faktiski tas nozīmēja, ka, parakstot vienošanos, viņi saņemtu tikai papildu 2 % no norunātās iegādes cenas. Tas noteikti bija mazāk, nekā viņi varēja sagaidīt atgūt maksātnespējas procesā neatkarīgi no sava nodrošinājuma statusa (vienkāršā, paplašinātā vai pagarinātā īpašumtiesību saglabāšana). Vidēji viņi varēja cerēt, ka saņems 48 % atlikušo prasījumu (EUR 2,1 miljons no kopējās summas, ko uzņēmums bija viņiem parādā, jeb EUR 4,4 miljoniem). Tāpēc nav nekāds pārsteigums, ka daļa vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju noraidīja GfW piedāvājumu. Treškārt, noteikti bija acīmredzams, ka WAK būs ieinteresēts atteikties no daļas savu prasījumu un novērst maksātnespēju, pat ja vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji to nedarītu, kas arī ļautu vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem atgūt lielāku daļu atlikušo prasījumu nekā piedāvātos 10 %. Ceturtkārt, vairāki no viņiem jau bija iesūdzējuši GfW tiesā un guvuši sev labvēlīgu tiesas nolēmumu, kas uzlika GfW pienākumu atlīdzināt 80 % atlikušo prasījumu.
(111)
Var secināt, ka, neraugoties uz to, ka gan vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji, gan WAK bija GfW kreditori, viņiem pieejamās alternatīvas un to rezultāts bija tik atšķirīgs, ka viņu situācija nav salīdzināma. Tam, ka vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji izlēma neatteikties no saviem prasījumiem, nevajadzētu negatīvi ietekmēt analīzi, kas jāveic, lai noteiktu, vai WAK rīcība atbilda privātā kreditora kritērijam.
(112)
Pēc WAK dažādo alternatīvu savstarpēja salīdzinājuma Komisija secina, ka prasījumu daļēja pakārtošana un daļēja atteikšanās no prasījumiem 2000. gada 4. decembrī un 2001. gada 21. februārī par kopējo summu EUR 5 005 441,60, un atteikšanās no procentu maksājumiem pēc 2000. gada 31. decembra bija WAK visizdevīgākā alternatīva, un tāpēc atbilst privātā kreditora kritērijam. Prasījumu pakārtošanas un atteikšanās no prasījumiem rezultātā tiek atlikta parāda atlīdzināšana, kas kreditoram ir izdevīgāka nekā likvidācija. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru (28) publiskam kreditoram rūpīgi jāizsver, kurš variants būtu izdevīgāks - saskaņā ar pārstrukturēšanas plānu piedāvātā summa vai summa, ko būtu iespējams atgūt pēc uzņēmuma likvidācijas. Tādējādi GfW neieguva nekādu priekšrocību, ko tas negūtu parastos tirgus apstākļos, un, WAK pieņemot lēmumu pakārtot prasījumus un atteikties no daļas savu prasījumu, GfW netika piešķirts valsts atbalsts.
(113)
Uzsākot procedūras, tika paustas šaubas, vai WAK lēmums pakārtot prasījumus un atteikties no prasījumiem attiecas uz minimālo iespējamo prasījumu apjomu. Tomēr saskaņā ar Vācijas piezīmēm WAK atteicās no tāda prasījumu apjoma, kāds bija vajadzīgs, lai segtu GfW 2000. gada deficītu, kas bija jādara saskaņā ar Vācijas Maksātnespējas likumu (sk. 25. apsvērumu), lai netiktu sākts maksātnespējas process un ļautu GfW turpināt uzņēmējdarbību. Pirmajā GfW un WAK līgumā (parakstīts 2000. gada 4. decembrī), lai novērstu GfW maksātnespēju, WAK vienojās ar GfW par to, ka WAK pakārtos savus prasījumus par summu, kas atbilst GfW deficītam, pēc tam, kad vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji būs piekrituši atteikties no 90 % savu atlikušo prasījumu, un vajadzības gadījumā atteiksies no prasījumu summas, kuru abi bija vienojušies pakārtot (sk. Vācijas piezīmju 79. un 80. apsvērumu). Prasījumu summa, no kuras WAK atteicās, bija lielāka, nekā sākotnēji tika gaidīts, jo, neraugoties uz WAK un GfW centieniem pārliecināt vīnkopības uzņēmumus un vīna tirgotājus dot savu ieguldījumu, lai palīdzētu novērst GfW maksātnespēju (skatīt Vācijas piezīmju 79. un 80. apsvērumu), vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji izlēma neatteikties no saviem prasījumiem iepriekš 110. apsvērumā uzskaitīto iemeslu dēļ. Kā norādīts 108. apsvērumā, vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju lēmumam par neatteikšanos no atlikušo prasību daļas bija tikai neliela ietekme uz WAK ekonomisko novērtējumu un tas nemainīja šā novērtējuma iznākumu: WAK ekonomiski izdevīgāk bija palīdzēt GfW nepieļaut šā uzņēmuma maksātnespējas procesa sākšanu.
(114)
Tāpēc Komisija secina, ka WAK lēmums pakārtot daļu prasījumu un atteikties no daļas prasījumu bija WAK visizdevīgākā alternatīva, tāpēc tas atbilst privātā kreditora principam un nav uzskatāms par valsts atbalstu GfW LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
VI.2.2. Atbalsta esība attiecībā uz vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem
(115)
Uzsākot un pēc tam paplašinot formālo izmeklēšanas procedūru, tika uzdoti jautājumi par iespējamo atbalstu vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem. Pirmkārt, GfW pirkuma brīdī piešķīra vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem salīdzinoši labvēlīgu nodrošinājuma situāciju, un radās šaubas par to, vai šāda nodrošinājuma situācija patiešām atbilst parastai uzņēmējdarbības praksei. Otrkārt, tika aplēsts, ka par iegādāto misu tika maksāta cena, kas pārsniedza tirgus cenu. Treškārt, tika apšaubīts vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju lēmums neatteikties no saviem prasījumiem brīdī, kad GfW draudēja maksātnespēja, kopā ar WAK lēmumu pakārtot daļu prasījumu un pēc tam no tiem atteikties, kaut gan vīnkopības uzņēmumi un vīna tirgotāji izlēma neatteikties no 90 % atlikušo prasījumu (20 % krājumu vērtības).
VI.2.2.a. Misas iegādes brīdī - nodrošinājuma situācija
(116)
Vācijas iestādes savās piezīmēs ir sniegušas apliecinājumus, ka vienkārša, paplašināta vai pagarināta vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju īpašumtiesību saglabāšana saistībā ar misas iegādi patiešām atbilda parastai uzņēmējdarbības praksei. Tas nozīmē, ka, kaut gan vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem, jo īpaši tiem, uz kuriem attiecās pagarinātā īpašumtiesību saglabāšana, tika radīta salīdzinoši labvēlīga nodrošinājuma situācija, tā bija saskaņā ar parastu uzņēmējdarbības praksi, un nodrošinājuma līmenis nebija lielāks kā tad, ja viņi vienotos ar privātu pircēju.
(117)
Komisija atsaucas uz ieteikumiem (29), ko Vācijas Vīna darītavu un vīna mazumtirgotāju federācija Trīrē, Vācijas Vīna tirgotāju federācija Maincā un Vācijas vīnkopju apvienība Bonnā (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) reģistrējušas Vācijas konkurences iestādē (Bundeskartellamt) saskaņā ar Likuma pret konkurences ierobežojumiem (des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (30) 22. panta 3. punkta 2. apakšpunktu. Ieteikumu pirmā redakcija tika reģistrēta 1990. gadā, bet pašreizējā redakcija - 2005. gadā. Šajos ieteikumos tika skaidri norādīts, ka gadījumos, kad preču nodošanas laikā netiek samaksāta pilna pirkuma cena, pārdevējam jāsaglabā īpašumtiesības līdz brīdim, kad tiek samaksāta pilna cena. Apskatāmajā gadījumā vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem bija dažāda nodrošinājuma situācija. Maksājumi pilnībā nodrošināti bija tikai tiem, uz kuriem attiecās pagarināta īpašumtiesību saglabāšana. Tas nozīmē, ka vidēji vīnkopības uzņēmumu un vīna tirgotāju nodrošinājuma situācija nebija tik spēcīga, kā ieteikts iepriekš minētajos ieteikumos. Tāpēc Komisija, atsaucoties uz ieteikumiem un faktisko nodrošinājuma situāciju, pieņem Vācijas iestāžu apliecinājumus par to, ka līdzīga nodrošinājuma situācija kā apskatāmajā gadījumā vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem ir parasta uzņēmējdarbības prakse un ka nodrošinājuma situācija nebija labvēlīgāka, kā būtu saskaņā ar parastu līgumu starp diviem privāttiesību subjektiem, un tāpēc nav uzskatāma par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
VI.2.2.b. Misas iegādes brīdī - par iegādāto misu samaksātā cena
(118)
Uzsākot procedūras, tika apgalvots, ka cena, ko GfW maksāja par iegādāto misu, pārsniedza tirgus cenu. Kā tirgus cena tika izmantota galda vīna cena, un kā atsauces cena tika norādīts EUR 0,26 litrā. Vācija savās piezīmēs ir sniegusi būtisku informāciju par GfW uzņēmējdarbības stratēģiju, kas liecina, ka konkrētais tirgus nav parastā galda vīna tirgus un ka GfW stratēģija bija trīskārša. Pirmkārt, iegādāties galda vīna misu, ko izmantot, lai piedalītos ES destilācijas programmā (40 % krājumu). Otrkārt, iegādāties kvalitatīvu misu ar nolūku to pārdot dzirkstošā vīna ražošanai izmantojama kvalitatīva jēlvīna tirgū (60 % krājumu). Treškārt, piedalīties ES uzglabāšanas programmā ar 20 % krājumu, ko pēc tam pārdot dzirkstošā vīna ražošanai. Analizējot, vai divi ražojumi pieder pie viena un tā paša tirgus, Komisija izmanto “Komisijas paziņojumu par attiecīgā tirgus definēšanu Kopienas konkurences tiesību aktu vajadzībām” (31). Saskaņā ar paziņojuma 7. punktu “Attiecīgo ražojumu tirgus aptver visus tos ražojumus un/vai pakalpojumus, kurus klients (patērētājs) uzskata par apmaināmiem vai aizvietojamiem no šo ražojumu raksturojuma, cenu un paredzētā lietojuma viedokļa”.
(119)
Misa, kas tika iegādāta, lai izmantotu ES destilācijas programmu, protams, pieder parastā galda vīna tirgum. Tomēr par attiecīgo cenu jāpieņem cena, ko samaksāja par vīnu, ko nosūtīja uz destilāciju.
(120)
Tāpat kā visu ierasto lauksaimniecības tirgu intervences pasākumu, arī destilācijas profilakses nolūkā, ko īsteno atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 822/87 38. pantam, galvenais mērķis ir likvidēt vīna tirgū pārmērīgu piedāvājumu, tāpēc šās brīvprātīgās destilācijas cenai jābūt pietiekami augstai, lai motivētu ražotājus nosūtīt vīnu uz destilāciju. Destilācijas pasākuma faktisko gada cenu definēja Padome, nosakot to 65 % apmērā no tā dēvētās orientējošās cenas.
(121)
Pašu orientējošo cenu Padome noteica vienreiz gadā, un tā tika skaidri noteikta, lai atbalstītu tirgu. Lai tas izdotos, bija jānosaka pietiekami augsta cena. Padomes 1999. gada 19. jūlija Regula (EK) Nr. 1676/1999, ar ko nosaka vīna orientējošo cenu 1999./2000. vīna gadā (32), noteica dažādu vīna kategoriju orientējošās cenas. AII kategorijas (galda baltvīns no Sylvaner vai Müller-Thurgau tipa šķirņu vīnogām) cena tika noteikta EUR 82,81 hektolitrā, bet AIII (galda baltvīns no Riesling tipa šķirņu vīnogām) - EUR 94,57 hektolitrā. Saskaņā ar Komisijas 1999. gada 26. jūlija Regulas (EK) Nr. 1681/1999, ar ko nosaka iepirkuma cenas, atbalstu un dažas citas summas, ko 1999./2000. vīna gadā piemēro intervences pasākumiem vīna nozarē (33), III pielikumu, precīzā summa, ko maksāja par destilāciju, bija atkarīga no piegādātā vīna spirta tilpumkoncentrācijas procenta, jo cenu par destilācijai profilakses nolūkā paredzētu vīnu (65 % no orientējošās cenas) Komisija togad aprēķināja nevis, pamatojoties uz daudzumu hektolitros, bet spirta tilpumkoncentrācijas vienībām vienā hektolitrā.
(122)
Komisijas galvenā funkcija attiecībā uz vīna destilāciju bija novērtēt faktisko situāciju tirgū un attiecīgi katru gadu katrai dalībvalstij noteikt vīna daudzumu, ko atļauts pieņemt destilācijai profilakses nolūkā. Komisijas 1999. gada 5. novembra Regula (EK) Nr. 2367/1999, kas ievieš profilaktisku destilāciju, kura paredzēta Padomes Regulas (EEK) Nr. 822/87 38. pantā 1999./2000. vīna gadam (34), atļāva Vācijas tirgū destilēt 148 000 hektolitru vīna. Komisijas 2000. gada 14. marta Regula (EK) Nr. 546/2000, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2367/1999, kas ievieš profilaktisku destilāciju, kura paredzēta Padomes Regulas (EEK) Nr. 822/87 38. pantā 1999./2000. vīna gadam (35), palielināja šo daudzumu līdz 468 000 hektolitru. Regula (EK) Nr. 2367/1999 ierobežoja uz destilāciju nosūtīto vīna daudzumu līdz 40 % no ražošanas apjoma. Pēc Komisijas reģistros ietvertās informācijas Vācijas ražotāji saskaņā ar šo shēmu destilēja apmēram 400 000 hektolitru vīna.
(123)
Pēc Vācijas iestāžu sniegtās informācijas par vīnu, ko nosūtīja uz destilāciju, maksāja EUR 0,50-0,55 litrā. Ņemot vērā iepriekš minēto aprēķināšanas metodi, Komisija uzskata Vācijas iestāžu norādīto cenu par reālistisku.
(124)
Komisija secina, ka ES intervence tirgū attiecībā uz ievērojamu daļu vīna radīja divus atsevišķus tirgus. Vienā no tiem atsauces cena bija cena, ko maksāja par vīnu, ko nosūtīja uz destilāciju; šajā gadījumā EUR 0,50-0,55 litrā, bet otrā no tiem atsauces cena bija tirgus cena. Tāpēc vīna cenu EUR 0,26 litrā, kas tika minēta lēmumā par procedūras uzsākšanu, nevar uzskatīt par nosūtīšanai uz destilāciju paredzētās misas attiecīgu atsauces cenu.
(125)
Lai noteiktu tās misas attiecīgo tirgu, kas tika iegādāta, lai to pārstrādātu dzirkstošā vīna ražošanai izmantojamā jēlvīnā, vispirms ir jāizvērtē, vai pastāv atsevišķi vīna tirgi un vai GfW iegādātā misa pieder pie tā paša tirgus kā galda vīns. Būs arī jāizlemj, vai kvalitatīvāku vīnu varēja pārdot par augstāku cenu. Komisijas statistikā vienmēr ir norādītas dažādas cenas atkarībā no vīna kvalitātes. Komisijas štata vīna speciālisti apgalvo, ka atšķiras pat dažādu partiju vīna cenas, un pieejamajā statistikā par vīnu ir reģistrētas tikai dažādas kvalitātes vīna vidējās cenas. Faktisko cenu ietekmē vairāki elementi. Nozīmīgākie elementi ir vīna kvalitāte, izturēšanas laiks, reputācija, pieprasījums un spirta tilpumkoncentrācijas vienības/blīvums pēc Eksles skalas. Blīvums pēc Eksles skalas norāda vīnogu gatavības pakāpi un cukura līmeni tajās. Tas ir svarīgs rādītājs, jo nosaka vīna galīgo dabīgo spirta tilpumkoncentrācijas procentu. Vācijas Vīna institūts (Deutsches Weininstitute) apgalvo, ka šampanieša/dzirkstošā vīna ražošanai vajadzīgs jēlvīns ar augstu spirta tilpumkoncentrācijas procentu (36).
(126)
Tas pamato Vācijas apgalvojumus, ka misas blīvuma rādītājam pēc Eksles skalas ir jābūt augstākam, ja no tās paredzēts izgatavot dzirkstošo vīnu, nekā tad, ja no tās ir paredzēts izgatavot galda vīnu, un ka par misu ar augstāku blīvuma rādītāju pēc Eksles skalas bija jāveic piemaksa. Tāpēc Komisija pieņem Vācijas argumentus par to, ka pastāv atsevišķi tirgi un ka dzirkstošā vīna ražošanai paredzētās misas cenai bija jābūt augstākai nekā galda vīna ražošanai izmantojamās misas cenai. Rezultātā Komisija arī piekrīt tam, ka iegādes brīdī GfW samaksāto cenu nevar salīdzināt ar galda vīna cenu EUR 0,26 litrā, kā tika darīts, uzsākot procedūru.
(127)
Vācija turpina sniegt informāciju par konkrētajā tirgū, proti, dzirkstošā vīna ražošanai paredzētas kvalitatīvas misas tirgū, sasniedzamo cenu. Saskaņā ar šo informāciju dzirkstošā vīna ražošanai paredzētā jēlvīna tirgū misas, kuras blīvuma rādītājs ir 60 grādi pēc Eksles skalas, pamata cena bija EUR 0,312 litrā. Par katru papildu grādu pēc Eksles skalas (līdz maksimāli 80 grādiem pēc Eksles skalas) maksāja papildu EUR 0,005 litrā. Vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem par viņu piegādāto kvalitatīvo misu, kas bija 60 % no iegādātās misas, maksāja saskaņā ar šādu principu. Turklāt saskaņā ar Vācijas iesniegto Vācijas Vīnkopju apvienības (Deutsche Weinbauverband) importa statistiku par 1998.-2001. gadu importētā beztaras baltvīna, kas savas augstās kvalitātes dēļ ir piemērots dzirkstošā vīna ražošanai, tirgus cena bija EUR 0,38 litrā.
(128)
Komisija ir gatava pieņemt Vācijas argumentus par to, ka konkrētā tirgus cena ir apmēram EUR 0,38 litrā, pamatojoties uz savu štata vīna speciālistu informāciju par vīna cenas noteikšanu, Vācijas Vīna institūta (Deutsches Weininstitute) sniegto iepriekš minēto informāciju un GfW uzņēmējdarbības plānā ietverto peļņas aprēķinu.
(129)
Vācijas iesniegtajā GfW uzņēmējdarbības plānā redzams, ka misas iegādes brīdī GfW paredzēja, ka varēs nosūtīt 40 % krājumu uz destilāciju profilakses nolūkā par cenu EUR 0,50-0,55 litrā, pārdot 60 % krājumu par cenu EUR 0,375 litrā un par 20 % krājumu paredzēja papildus saņemt ES subsīdiju par vīna uzglabāšanu EUR 0,06 litrā, un pēc gada pārdot šo daļu par EUR 0,375 litrā. Kopā uzņēmums paredzēja, ka pārdos krājumus par vidējo cenu EUR 0,44-0,46 un gūs peļņu EUR 0,06-0,09 litrā. Rezultātā kopējā peļņa būtu apmēram EUR 2,64-3,96 miljoni.
(130)
GfW 1999. gadā nosūtīja 40 % savu krājumu uz destilāciju profilakses nolūkā, par ko saņēma cenu EUR 0,50-0,55 litrā. Cenu krituma dēļ vīna tirgū 1999. gada beigās, ko GfW nebija prognozējis, jo iepriekšējā gadā cenas bija augstākas, GfW nolēma togad nepārdot atlikušos krājumus, bet uzglabāt un pārdot tos 2000. gadā, vai, ja tirgū saglabātos zemas cenas, vēlreiz nosūtīt krājumus uz destilāciju profilakses nolūkā. Šis lēmums pamatojās uz pieņēmumu, ka tiks turpināta destilācijas programma profilakses nolūkā. Tomēr jaunā Regula (EK) Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju atcēla destilāciju profilakses nolūkā. Tās vietā tika ieviesta izvēles iespēja: brīvprātīga destilācija, lai apgādātu dzeramā alkohola tirgu. Ieviesto jauno krīzes destilācijas pasākumu var izmantot tikai izņēmuma gadījumos, kad ir tirgus traucējumi. Regulas (EK) Nr. 1493/1999 35. apsvērums nepārprotami norāda uz destilācijas sistēmas kā pārpalikušās produkcijas mākslīga noieta tirgus radīšanas līdzekļa likvidēšanu. Jaunā regula stājās spēkā 2000. gada 31. jūlijā.
(131)
GfW tas nozīmēja, ka destilācijas pasākumi 2000./2001. vīna gadā bija ievērojami neizdevīgāki kā iepriekšējos gados. Izmantojot destilācijas pasākumu, lai apgādātu dzeramā alkohola tirgu, varēja gūt tikai apmēram pusi no iepriekšējā destilācijas pasākumā gūtās vidējās cenas, kas bija EUR 0,50-0,55 litrā.
(132)
Vācijas iestādes uzskata, ka brīdī, kad GfW nolēma uzglabāt vīnu krājumos, šādu notikumu attīstību nevarēja prognozēt. Savukārt Komisija uzskata, ka šāda notikumu attīstība bija paredzama. Jaunajā vīna tirgus kopīgajā organizācijā tika skaidri norādīts, ka destilācijas sistēma jālikvidē. Tāpēc GfW brīdī, kad tika pieņemts lēmums īstenot otro destilācijas pasākumu, bija jāapzinās, ka destilācijas pasākumi 2000. gada otrajā pusē un vēlāk nepalīdzēs mazināt cenu krituma sekas vīna tirgū.
(133)
Tomēr polemika par to, vai GfW bija jāzina par grozījumiem regulā, ir lieka. Iegādes brīdī spēkā esošajā uzņēmējdarbības plānā, pēc kura jāizvērtē GfW kā privāta ieguldītāja rīcība, bija ietverts tikai viens destilācijas pasākums profilakses nolūkā, kas tika realizēts un par ko GfW saņēma EUR 0,50-0,55 litrā. Tajā nebija paredzēts otrs destilācijas pasākums profilakses nolūkā, tāpēc šāda destilācijas pasākuma paredzamā peļņa iegādes brīdī nebija ietverta vispārējā peļņas aprēķinā. Tas nebija paredzēts uzņēmējdarbības plānā, un, kaut gan nav šaubu, ka GfW lēmums pēc tirgus cenu krituma īstenot otru destilācijas pasākumu bija neveiksmīgs, to nevar uzskatīt par valsts atbalstu vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem iegādes brīdī.
(134)
Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisija secina, ka par 1999. gada rudenī iegādāto misu GfW samaksāja tirgus cenu, tāpēc vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem netika piešķirts valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
VI.2.2.c. Brīdī, kad WAK pakārtoja prasījumus un atteicās no prasījumiem
(135)
Šā lēmuma 114. apsvērumā tika secināts, ka WAK pakārtoja prasījumus un atteicās no prasījumiem tikai sava pašlabuma dēļ un atbilstīgi privātā kreditora kritērijam, tāpēc GfW netika piešķirts valsts atbalsts. Tam, ka WAK lēmums bija izdevīgs vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem, nav nozīmes, jo tas nebija šā lēmuma nolūks, bet tikai sekas WAK darbībām, ko tas veica, lai atgūtu pēc iespējas lielāku savu līdzekļu daļu.
(136)
Komisija secina, ka WAK, pakārtojot savus prasījumus un atsakoties no saviem prasījumiem, nepiešķīra vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
VI.3. Atbalsta atzīšana par nelikumīgu atbalstu
(137)
Tā kā atbalsta elements, kas bija ietverts aizdevumā, ko WAK piešķīra GfW, tika piešķirts un samaksāts, iepriekš par to nepaziņojot Komisijai, tas ir nelikumīgs Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (37), 1. panta f) punkta izpratnē.
VI.4. Līguma 107. pantā ietvertie atbrīvojumi attiecībā uz GfW piešķirto aizdevumu
(138)
Tāpēc ir jāpārbauda, vai ir piemērojams kāds no LESD 107. panta 1. punktā paredzētā valsts atbalsta aizlieguma atbrīvojumiem.
(139)
No pašreizējā skatupunkta 107. panta 2. punktā, kā arī 3. punkta a), b) un d) apakšpunktā paredzētie atbrīvojumi nav piemērojami, jo attiecīgais atbalsts nav:
-
atbalsts, kas veicina ekonomikas attīstību apgabalos, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda liels bezdarbs, ne
-
atbalsts, kas veicina kāda svarīga projekta īstenošanu Eiropas kopējās interesēs vai novērš nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts tautsaimniecībai, ne
-
atbalsts, kas veicina kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu, ja tāds atbalsts neietekmē tirdzniecības apstākļus un konkurenci Kopienā tiktāl, lai būtu pretrunā kopīgām interesēm.
(140)
Tāpēc vienīgais atbrīvojums, ko, iespējams, varētu piemērot, ir LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums.
(141)
Atbalsta piešķiršanas brīdī atbalsts primārajiem ražotājiem tika izvērtēts tieši saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Saskaņā ar tajā brīdī spēkā esošo praksi atbalstu ieguldījumiem, kredītiem, lopkopības nozarē, ražotāju organizācijām, popularizēšanai un veicināšanai, slimību radītu zaudējumu kompensācijai, apdrošināšanas prēmiju izmaksai un tehniskās palīdzības sniegšanai varēja atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja atbalsts atbilstu noteiktiem kritērijiem. Tomēr attiecīgais atbalsts nepieder ne pie vienas no iepriekš uzskaitītajām atbalsta kategorijām, uz kurām attiecas atbrīvojumi.
(142)
Turklāt Komisija, kas bija nobažījusies, vai kāds aspekts nepaliks bez uzmanības, pārbaudīja, vai attiecīgajā gadījumā nav piemērojamas pamatnostādnes attiecībā uz grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanu un pārstrukturēšanu. Pirmais nosacījums, kas jāizpilda uzņēmumam, lai saņemtu atbalstu glābšanai vai pārstrukturēšanai, ir tāds, ka tam jābūt uzskatāmam par nonākušu grūtībās Pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (38) izpratnē. Komisijas rīcībā esošā informācija nekādi nenorāda, ka uzņēmums būtu uzskatāms par grūtībās nonākušu iepriekš minēto pamatnostādņu izpratnē atbalsta piešķiršanas brīdī. GfW nonāca grūtībās tikai pēc gada, kad tirgū iestājās lejupslīde.
(143)
Jebkurā gadījumā Komisija vēlas uzsvērt, ka, lai īstenotu pienākumu sadarboties ar Komisiju, attiecīgajai dalībvalstij jāiesniedz visi pierādījumi, kas pēc to būtības ļautu šai iestādei pārbaudīt, vai ir ievēroti tās atkāpes nosacījumi, ko dalībvalsts ir lūgusi izmantot (39). Attiecīgajā gadījumā Vācijas iestādes nekad nav lūgušas piemērot pamatnostādnes par glābšanu un pārstrukturēšanu un nav sniegušas nekādus dokumentus, kas ļautu Komisijai novērtēt datus šo pamatnostādņu izpratnē; Vācijas iestādes nav arī sniegušas nekādu dokumentāciju, kas ļautu Komisijai novērtēt, vai atbalsts nepieder pie kādas citas 126. punktā minētās ar iekšējo tirgu saderīga atbalsta kategorijas, neraugoties uz informāciju, ko Komisija sniedza lēmuma par izmeklēšanas procedūras uzsākšanu 44. punktā.
(144)
Atbalsta pasākumi, kuru saderība ir jānovērtē tieši saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, ir jāvērtē ierobežojoši. Ir skaidri jāpierāda, ka atbalsta pasākuma pozitīvā ietekme ir lielāka nekā kaitējums, ko atbalsts varētu radīt konkurencei un iekšējā tirgus pareizai darbībai. Vienpusējus valsts atbalsta pasākumus, kas ir paredzēti tikai tam, lai uzlabotu ražotāju finansiālo situāciju, bet nekādi neveicina nozares attīstību, nevar uzskatīt par šiem kritērijiem atbilstošiem, tāpēc tie ir darbības atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
(145)
Iepriekš minēto iemeslu dēļ GfW piešķirtais atbalsts kā aizdevuma elements neatbilst nevienam no 107. panta 3. punktā minētajiem iespējamiem atbrīvojumiem. Tāpēc tas ir atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
(146)
Nekādi citi izņēmumi saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu nav piemērojami.
VII. SECINĀJUMI
(147)
Iepriekš minēto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka GfW piešķirto aizdevumu nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu. Komisija arī uzskata, ka Vācija šo pasākumu ir īstenojusi nelikumīgi.
(148)
Iepriekš minēto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka vēlāk īstenotā prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem un turpmākiem procentu maksājumiem nav valsts atbalsts ne uzņēmumam GfW, ne vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem.
(149)
Iepriekš minēto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka misas iegāde tika veikta par tirgus cenām un saskaņā ar vispārpieņemtu uzņēmējdarbības praksi, tāpēc nav valsts atbalsts vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem.
(150)
Ja nelikumīgi piešķirts valsts atbalsts tiek atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, šādu atbalstu parasti atgūst no saņēmēja, lai pēc iespējas atjaunotu to konkurences pozīciju, kāda bija pirms atbalsta piešķiršanas.
(151)
Tā kā GfW nav tiesību pārņēmēja, atgūšana saskaņā ar pastāvīgo judikatūru (40) nav iespējama,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, kas ir vienāds ar starpību starp GfW izsniegtajam aizdevumam piemēroto procentu likmi un tirgus procentu likmes un tās riska prēmijas summu, kas būtu bijusi jāpiemēro aizdevumam, un ko Vācija, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, ir nelikumīgi piešķīrusi uzņēmumam Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
WAK īstenotā prasījumu pakārtošana un atteikšanās no prasījumiem nav atbalsts GfW vai vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē.
3. pants
Misas iegādes darījums, ko 1999. gadā veica GfW, nav atbalsts vīnkopības uzņēmumiem un vīna tirgotājiem Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē.
4. pants
Vācijai nav no atbalsta saņēmēja jāatgūst 1. pantā minētais atbalsts, jo atbalsta saņēmējs ir maksātnespējīgs, likvidēts un svītrots no uzņēmumu reģistra, un tam nav tiesību pārņēmēja.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Vācijas Federatīvajai Republikai.
Briselē, 2011. gada 29. jūnijā