РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 януари 2012 година
относно мярка SA.14588 (C 20/09), приведена в действие от Белгия в полза на De Post - La Poste (понастоящем „bpost“)
(нотифицирано под номер C(2012) 178)
(само текстовете на френски и нидерландски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/321/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ОТ 2003 Г., АНУЛИРАНО ОТ ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД
(1)
На 3 декември 2002 г. белгийските власти уведомиха (3) Комисията за увеличение на капитала на белгийския пощенски оператор De Post - La Poste (наричан по-долу „DPLP“, понастоящем „bpost (4)“). След предварително разследване Комисията реши на 23 юли 2003 г. (5) да не повдига възражения относно мярката, за която е подадено уведомление. В решението си Комисията установи, че капиталовите инжекции, както и другите мерки в полза на DPLP, установени при предварителното разследване, не са довели до свръхкомпенсация за нетните разходи, направени от предприятието при изпълнението на задачите му за обществена услуга от 1992 до 2002 г.
(2)
На 27 ноември 2003 г. решението на Комисията е обжалвано пред Първоинстанционния съд от Deutsche Post AG и неговото белгийско дъщерно предприятие DHL International (6). На 10 февруари 2009 г. Първоинстанционният съд анулира решението на Комисията, като заключи, че последната е решила да не се повдигат възражения въпреки наличието на сериозни затруднения, които биха довели до започване на официална процедура по разследване.
(3)
През април 2009 г. Белгия подаде жалба (7) (C-148/09) пред Съда на Европейските общности срещу анулирането от Първоинстанционния съд на решението на Комисията от 23 юли 2003 г. да не повдига възражения.
(4)
На 22 септември 2011 г. Съдът на Европейските общности отхвърли подадената от Белгия жалба, като установи, че Първоинстанционният съд правилно е анулирал решението на Комисията от 2003 г.
1.2. ЖАЛБА ОТНОСНО ПОМОЩТА ЗА РАЗПРОСТРАНЕНИЕ НА ПЕЧАТНИ ИЗДАНИЯ
(5)
През 2005 г. редица белгийски предприятия за разпространение на печатни издания подадоха оплаквания (8) съгласно правилата в областта на антитръстовата политика и държавните помощи срещу схемата за разпространение на печатни издания, съгласувана между белгийските власти и DPLP. Чрез съгласуваната схема на DPLP се възлага задачата за обществена услуга за разпространение на печатни издания в цяла Белгия и се определят тарифите за тази услуга, както и компенсацията, на която има право DPLP при допълнително направени разходи за изпълнението на тази задача. Жалбата се отнася главно до предложените от DPLP тарифи за услугите, по отношение на които тъжителите твърдят, че са толкова ниски, че в действителност изключват всякакво конкурентно намерение.
(6)
По отношение на приложимите към държавните помощи правила службите на Комисията отхвърлиха жалбата, след като предварителното разследване установи липсата на свръхкомпенсация за допълнителни нетни разходи, направени за тази обществена услуга. Независимо от това през май 2009 г. тъжителите оспориха тази предварителна позиция, предоставиха допълнителна информация и поискаха от Комисията да извърши задълбочено разследване.
1.3. ЧЕТВЪРТИ „ДОГОВОР ЗА УПРАВЛЕНИЕ“ (2005-2010 Г.)
(7)
При разглеждането на жалбата във връзка с отпуснатата компенсация за разпространението на печатни издания Комисията разкри, че през 2005 г. Белгия е сключила с DPLP „договор за управление“, за който не е подала уведомление, в който се предвижда изплащане на компенсация за услуги от общ икономически интерес (УОИИ). В резултат на това Комисията започна еx-officio процедура (9) и през април 2007 г. изпрати на Белгия искане за сведения.
(8)
През декември 2007 г. белгийските власти отговориха, че не са считали компенсацията за УОИИ за държавна помощ, тъй като е било изпълнено всяко едно от четирите условия, посочени в решението по делото Altmark (10). По-късно те изпратиха информация относно четвъртия договор за управление, и по-специално за системата за аналитично счетоводство, използвана за изчисляване на изплащаната от държавата компенсация.
(9)
Впоследствие посочените в еx-officio процедурата мерки и оплакванията бяха включени в официалната процедура по разследване C20/2009, започната на 23 юли 2009 г.
1.4. РЕШЕНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(10)
Като взе предвид анулирането от Първоинстанционния съд на решението на Комисията от 23 юли 2003 г. и след като разгледа предоставените от белгийските власти сведения относно разглежданите мерки, на 13 юли 2009 г. Комисията реши да започне предвидената в член 108, параграф 2 от ДФЕС (11) официална процедура по разследване.
(11)
Решението на Комисията за започване на процедурата е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз. Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
1.5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(12)
Белгийските власти представиха своето мнение на 13 август 2009 г. и го допълниха на 10 септември 2009 г., 12 октомври 2009 г., 23 април 2010 г., 26 април 2010 г., 19 октомври 2010 г., 19 ноември 2010 г., 21 декември 2010 г., 18 януари 2011 г., 17 февруари 2011 г., 2 март 2011 г., 29 март 2011 г., 11 април 2011 г., 10 май 2011 г., 27 май 2011 г., 14 юни 2011 г., 10 август 2011 г., 26 август 2011 г., 7 октомври 2011 г., 14 декември 2011 г., 19 декември 2011 г., 20 декември 2011 г. и 26 декември 2011 г. Те посочиха, че на 22 април 2009 г. са подали жалба срещу решението на Общия съд от 10 февруари 2009 г. и предоставиха уточнения относно компенсацията за обществени услуги и други ad hoc мерки в полза на DPLP.
1.6. МНЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ И МНЕНИЯ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ТРЕТИ СТРАНИ
(13)
Deutsche Post AG и DHL International N.V./S.A. представиха мненията си на 28 август 2009 г.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (Фламандска федерация на разпространителите на печатни издания, наричана по-долу „VFP“) и Prodipresse („Съюз на разпространителите на печатни издания“) представиха мненията си на 28 август 2009 г.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (наричан по-долу „BD“, конкурент на DPLP на пазара на разпространението на печатни издания) представи мнението си на 28 август 2009 г.
(16)
Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L (Белгийска асоциация на издателите на ежедневни издания) представи мнението си на 28 август 2009 г.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
2.1. ПРАВЕН СТАТУТ И ДЕЙНОСТИ НА DPLP
(17)
Белгийските пощи са държавно предприятие („Régie des postes“) до 1992 г., когато са регистрирани като отделно юридическо лице („самостоятелно публично предприятие“). През 2000 г. техният правен статут е променен на „публичноправно акционерно дружество“.
(18)
През 2010 г. DPLP реализира приходи от дейността в размер на 2 318 млн. евро и печалба от дейността в размер на 319 млн. евро. В края на 2010 г. персоналът му наброява 33 616 души. За сравнение, през 2002 г. този брой е 42 000 души. Разходите за персонала представляват 65 % от общите оперативни разходи.
(19)
Частният инвеститор CVC Capital Partners притежава миноритарно дялово участие от 50 % без един дял. Белгийската държава е мажоритарен акционер.
2.2. ОБОБЩЕНИЕ НА РАЗГЛЕЖДАНИТЕ ДЪРЖАВНИ МЕРКИ
2.2.1. Задачи за обществена услуга през периода 1992-2010 г.
(20)
В съответствие със Закона за пощите (12) и четири последователни договора за управление през целия период, обхванат от разследването, т.е. от 1992 до 2010 г., на DPLP са възложени задачи за обществена услуга.
2.2.1.1. Задължения за обществена услуга, определени в договорите за управление
(21)
В договорите за управление се съдържат правилата и редът и условията за изпълнение на предприетите от DPLP задачи в рамките на извършването на дейностите му от обществен интерес и се определя финансовата намеса от страна на белгийската държава.
(22)
От създаването му през 1992 г. DPLP е подписало с белгийската държава четири договора за управление, които обхващат следните периоди (13):
1.
първи договор: 14.9.1992 г.-31.12.1996 г.;
2.
втори договор: 1.1.1997 г.-23.9.2002 г.;
3.
трети договор: 24.9.2002 г.-23.9.2005 г.;
4.
четвърти договор: 24.9.2005 г.-23.9.2010 г.; удължен договор до сключването на новия договор.
(23)
В договорите за управление се определя списъкът на задачите за обществена услуга. Предвидените от Белгия задачи за обществена услуга в действащия договор за управление са следните (14):
Пощенски услуги
i)
Универсална пощенска услуга
ii)
Разпространение на ежедневни издания
iii)
Разпространение на периодични издания
iv)
Разпространение на изборни материали
v)
Специални тарифи за организациите с нестопанска цел
vi)
Изпращане по пощата на писма, освободени от пощенски такси (кралска кореспонденция и други специални кореспонденции)
vii)
Международни пощенски услуги
viii)
Международни колетни пратки
Финансови услуги
ix)
Получаване на депозити в брой по разплащателна пощенска сметка
x)
Пощенски записи
xi)
Плащане на домашен адрес на пенсии за осигурителен стаж и възраст и наследствени пенсии, както и на помощи за лица с увреждания
xii)
Изплащане на възнаграждения за участие в изборите
xiii)
Осчетоводяване на средства и документи от пътни глоби
xiv)
Услуги, свързани с разрешителни за риболов
Продажба на пощенски марки
xv)
Продажба на пощенски марки
Други обществени услуги
xvi)
Социална роля на пощенския раздавач
xvii)
Предоставяне на подходяща информация на обществеността
xviii)
Отпечатване и доставка на електронна поща
xix)
Услуги за сертифициране на съобщения
xx)
Услуги, извършвани за държавните счетоводни отчети
xxi)
Продажба на държавни таксови марки и събиране на глоби
xxii)
Сътрудничество при разпространението на пакети с бюлетини за гласуване.
2.2.2. Държавни мерки, обхванати от разследването
(24)
От 1992 до 2010 г. DPLP получава държавна подкрепа под формата на различни мерки:
1.
поемане на разходите за пенсии: след реформирането през 1997 г. на пенсионната система държавата освободи DPLP от нейните натрупани пенсионни задължения в размер на 3,8 млрд. евро;
2.
годишна компенсация за разходите за изпълнение на задълженията за обществена услуга (15) общо в размер на 5,2 млрд. евро за периода 1992-2010 г.;
3.
капиталови инжекции: два пъти през 1997 г. (62 млн. евро), един път през 2003 г. (297,5 млн. евро) и един път през 2006 г. (40 млн. евро);
4.
данъчни облекчения: освобождаване от корпоративен данък, от данък сгради и други косвени и местни данъци;
5.
прехвърляне на недвижими имоти: през 1992 г. 63 недвижими имота на стойност 112,2 млн. евро са прехвърлени на DPLP;
6.
предоставяне през 2004 г. на държавна гаранция за заем в размер на 100 млн. евро срещу премия от 0,25 %.
2.2.2.1. Поемане на разходите за пенсии
(25)
През 1992 г. Régie des postes (държавно предприятие на пощите) е преобразувано в самостоятелно публично предприятие (СПП), наречено „De Post-La Poste“. В качеството си на законен приемник на Régie des postes DPLP поема активите и персонала ѝ. Тази промяна бележи важна стъпка по отношение на модела на предприятието:
1.
за разлика от Régie des postes, управлявано от и под ръководството на компетентния министър, DPLP вече се управлява от управителен съвет и управителен комитет, като правителството запазва само надзорни правомощия в съответствие със законодателството и договора за управление (16);
2.
по принцип DPLP носи отговорност за финансовия си баланс, докато годишният бюджет на Régie des postes дотогава се е определял от компетентния министър, който го е представял за одобрение от Парламента като приложение към бюджета на собственото му министерство.
(26)
Така през 1992 г. DPLP поема 43 747 държавни служители, както и правната им защита по отношение на сигурността относно работните места, пенсионирането и възнагражденията (член 33 от закона от 21 март 1991 г.).
(27)
През 2008 г. DPLP все още работят около 23 500 щатни служители (чийто статут е подобен на този на държавните служители), които съставляват близо две трети от персонала му, както е посочено по-долу.
Таблица 1
Схеми на наемане в DPLP
(28)
Между 1972 и 1996 г. пенсиите са се изплащали съгласно схема на разпределение, по която DPLP възстановява на държавата сумата на платените от последната пенсии на вече пенсионираните държавни служители (17) за натрупалите се техни пенсионни права от 1972 г. - годината, през която белгийското предприятие La Poste се преобразува в отделна счетоводно образувание в държавата (Régie des postes).
(29)
До пенсионната реформа през 1997 г. промяна в системата за финансиране на пенсиите не е извършена. Тази реформа се изразява в приравняване на пенсионната система от първи стълб, приложима към щатния персонал на DPLP, с тази от частния сектор: от 1997 г. DLPL трябва да плаща на ONSS (Националната социалноосигурителна служба) пенсионна вноска, възлизаща на 8,86 % от заплатите.
(30)
Заедно с това държавата приема да поеме натрупаните от DPLP пенсионни разходи, които са възлизали на 3,8 млрд. евро.
2.2.2.2. Годишна компенсация за разходите за изпълнение на задълженията за обществена услуга
(31)
Във всеки договор се е предвиждало изплащането на годишна компенсация от държавата с цел изпълнение на задачите за обществена услуга, определени в посочения договор.
(32)
В първите три договора компенсацията се е определяла според действителната разлика между разходите и приходите от задачите за обществена услуга. В четвъртия договор за управление се предвижда плащането на фиксирана компенсация, изчислена на базата на очакваната разлика между направените от DPLP разходи и получените приходи от потребителите на обществените услуги, за която компенсация все пак има праг, посочен в договорите за управление (18).
(33)
Обществените услуги, за които DPLP в съответствие с действащия понастоящем договор за управление (19) има право да получава компенсация от държавата, са следните:
Пощенски услуги
ii)
Разпространение на ежедневни издания
iii)
Разпространение на периодични издания
iv)
Разпространение на изборни материали
v)
Специални тарифи за организациите с нестопанска цел
vi)
Изпращане по пощата на писма, освободени от пощенски такси (кралска кореспонденция и други специални кореспонденции)
Финансови услуги
ix)
Получаване на депозити в брой по разплащателна пощенска сметка
х)
Пощенски записи
xi)
Плащане на домашен адрес на пенсии за осигурителен стаж и възраст и наследствени пенсии, както и на помощи на лица с увреждания
xiii)
Осчетоводяване на средства и документи от пътни глоби
xiv)
Услуги, свързани с разрешителни за риболов
Продажба на пощенски марки
xv)
Продажба на пощенски марки
Други обществени услуги
xvi)
Социална роля на пощенския раздавач
xx)
Услуги, извършвани за държавните счетоводни отчети
xxi)
Продажба на държавни таксови марки и събиране на глоби
(34)
Следва да се отбележи, че универсалната пощенска услуга не може да дава право на компенсация съгласно трите последни договора за управление (20). Въпреки че разпространението на печатни издания като цяло да може да се впише в рамките на универсалната услуга съгласно Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 г. относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (21), конкретните задачи (разпространение на ежедневни и периодични издания), които трябва да дават право на компенсация съгласно договорите за управление, са определени от белгийските власти според критериите, които ги различават от универсалната пощенска услуга. Тези критерии са: 1) целите на задачата, които са извън целите на универсалната услуга, 2) конкретните условия, изложени в посочените договори, и 3) конкретните разпоредби в областта на тарифирането, които се различават от приложимите към тарифирането на универсалната услуга.
(35)
Цели на задачата: белгийските власти считат за особено важно да се осигури широко разпространение на печатните издания на цялата територия на Белгия, за да се повишат равнището на информираност и многообразието на мненията, както и да се насърчи участието на обществеността в политическия дебат.
(36)
В договора се определят конкретни условия за извършване: конкретната услуга за разпространение на печатни издания, възложена DPLP, която дава право на компенсация, надхвърля услугата за традиционното разпространение, включено в универсалната услуга. Тя подлежи на редица строги условия по отношение на качеството и резултатите, които се отнасят до часа на разпространението (например разпространение преди 7,30 ч.), честотата, възможностите за разпространение от страна на издателите, предоставената на издателите гъвкавост по отношение на обема, както и непрекъснатостта на услугата (включително строго определение на случаите на форсмажорни обстоятелства).
(37)
Специално тарифиране: тарифите за задачата за разпространение на печатни издания, която дава право на компенсация, са определени чрез тристранни преговори (белгийската държава/DPLP/секторът на печатни издания) и не е необходимо да бъдат одобрявани от регулаторния орган - за разлика от тарифите за универсалната пощенска услуга. Докато тарифите за универсалната пощенска услуга зависят от разходите, тарифите за конкретната задача за разпространение на печатни издания, която дава право на компенсация, са значително по-високи, така че да могат да бъдат постигнати целите на тази услуга.
(38)
За посочените в съображение 33 обществени услуги може да се получава компенсация за обществена услуга. Действително изплатените компенсации за обществени услуги за всяка финансова година са следните:
Първи договор за управление
Година
Сума (в евро)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996 г.
314 205 000
Втори договор за управление
Година
Сума (в евро)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Трети договор за управление
Година
Сума (в евро)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Четвърти договор за управление
Година
Сума (в евро)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3. Капиталови инжекции
(39)
Капиталови инжекции през 1997 г.: DPLP е получило две капиталови инжекции, за които не е подадено уведомление, в размер на 62 млн. евро. Впоследствие белгийските власти все пак посочват, че на практика тези средства са били отложени компенсации за обществени услуги, които не са били своевременно изплатени на DPLP.
(40)
Капиталова инжекция през 2003 г.: белгийските власти са предоставили капиталова инжекция в полза на DPLP в размер на 297,5 млн. евро. Според тях капиталовата инжекция е предоставена при условия, приемливи за частен инвеститор, действащ в обичайни условия на пазарна икономика; в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, това не представлява държавна помощ.
(41)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти са предоставили нова капиталова инжекция в размер на 40 млн. евро. Според тях капиталовата инжекция е предоставена в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика при същите условия, при които частните инвеститори са направили своите инвестиции (принципът pari passu).
2.2.2.4. Данъчни облекчения
(42)
До 31 декември 2005 г. DPLP е освободено от корпоративен данък.
(43)
През обхванатия от разследването период предприятието е било освободено от данък сгради, използвани при изпълнението на обществените услуги, което представлява предимство между […] (23) и […] EUR годишно. Ако този данък е бил плащан, разходите за продуктите (обществената услуга и търговските продукти), за които са се ползвали тези сгради, пропорционално биха били по-големи.
(44)
DPLP е освободено и от други косвени и местни данъци. Белгийските власти не са в състояние да представят точна оценка на това предимство, но посочват, че тази мярка влиза в приложното поле на правилата de minimis.
(45)
Данъчните облекчения предхождат влизането в сила на Договора за ЕО през 1958 г. и продължават да се прилагат без голяма промяна. Докато освобождаването от корпоративен данък е преустановено на 31 декември 2005 г., другите две мерки все още са в сила.
2.2.2.5. Прехвърляне на недвижими имоти
(46)
През 1992 г. белгийската държава прехвърля 63 сгради, без насрещна престация, на DPLP (24). Тези сгради вече са били ползвани от последното, макар че юридически те са били собственост на държавата. Общата стойност на тези сгради е била оценена на 112,2 млн. евро (25). Тези сгради са различни от първоначалните активи, към които се добавят, които са били разделени от сградите, собственост на държавата, когато La Poste е преобразувана в отделно държавно предприятие („la Régie des postes“) през 1971 г. La Régie des postes тогава вече е притежавало по закон активите, включени в баланса му. В замяна на това се е предполагало, че тези допълнителни сгради, прехвърлени през 1992 г., ще компенсират тежестта на пенсиите, която продължавала да пада върху DPLP, когато статутът му от предприятие е променен на самостоятелно публично предприятие.
(47)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на тези недвижими имоти не е било нищо повече от вътрешна реорганизация на имотите, собственост на държавата, без да представлява предимство. Според тях тези недвижими имоти вече са били използвани от белгийското предприятие La Poste, преди то да бъде преобразувано в DPLP през 1992 г. (и следователно са били използвани от La Régie des postes).
2.2.2.6. Държавна гаранция
(48)
На DPLP е дадена възможност да поиска публична гаранция за заемите си срещу премия от 0,25 %.
(49)
През посочения в разследването период тази гаранция е използвана само един път за заем от 100 млн. евро, сключен с Европейската инвестиционна банка (ЕИБ). Подписаното между DPLP и ЕИБ споразумение на 22 декември 2004 г. е дало възможност на DPLP да използва кредитното улеснение от ЕИБ до 10 юни 2008 г. Чрез това улеснение на 8 ноември 2007 г. DPLP е поискало сума от 100 млн. евро, която реално получава на 5 декември 2007 г. DPLP се задължава да възстанови заема на 11 равни годишни транша, възлизащи на около 9,09 млн. евро. Първият транш трябва да бъде изплатен на 5 декември 2012 г., а последният - на 5 декември 2022 г. Лихвите се плащат на тримесечие (5 декември, 5 март, 5 юни, 5 септември). Лихвеният процент е определен въз основа на тримесечния EURIBOR, намален с 37 базови пункта.
3. ОПИСАНИЕ НА ПРИЧИНИТЕ, ДОВЕЛИ ДО ЗАПОЧВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2009 Г.
(50)
Като се основава на решението по делото Altmark (26), Комисията счете, че компенсациите за обществени услуги, плащани от 1992 г. насам, както и данъчните облекчения, капиталовите инжекции, държавната гаранция и прехвърлянето на горепосочените недвижими имоти, е възможно да представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(51)
Държавните помощи, които се състоят от компенсации за разходите, свързани със задължения за универсална услуга, могат да бъдат обявени за съвместими с член 106, параграф 2 от ДФЕС, ако са необходими за изпълнението на тези услуги и не засягат развитието на търговията до степен, която противоречи на интересите на Европейския съюз.
(52)
В решението за започване на официална процедура по разследване от 2009 г. Комисията изрази съмнения относно необходимостта и пропорционалността на предоставените на DPLP мерки за помощ за целите на изпълнението на задачите му за обществена услуга.
(53)
По отношение на изчисляването на свръхкомпенсацията съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС Комисията счете, че всички приходи и разходи, свързани със задълженията за обществена услуга, са взети под внимание с оглед да се гарантира отсъствието на свръхкомпенсация за задачите за обществена услуга. За целите на изчислението следва да се провери стабилността на счетоводния метод, приложен за определянето на разходите за услугите от общ икономически интерес, както и да се отчетат всички нетни разходи за обществените услуги и допълнителните помощи, отпуснати под каквато и да било форма.
(54)
Що се отнася до финансирането на пенсиите на държавните служители от държавата, Комисията разгледа до каква степен фактът, че DPLP е освободено от пенсионни задължения, го поставя в сравнимо положение с това на неговите конкуренти по отношение на социалноосигурителните вноски.
(55)
В съответствие с приложения от Комисията подход в решението ѝ за публичното финансиране на разходите за пенсии на държавните служители, които работят за френското предприятие La Poste (27), следва да се провери дали тази мярка е съвместима с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС и в този смисъл да се определи до каква степен разходите за социално осигуряване, плащани от DPLP след като е било освободено от тези задължения, са сравними с разходите на неговите конкуренти.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. МНЕНИЕ НА VFP И НА PRODIPRESSE
(56)
На 28 август 2009 г. VFP и Prodipresse представиха мнението си относно системата за разпространение на печатни издания, прилагана от DPLP.
(57)
В по-рано подадената от тях жалба VFP и Prodipresse подчертават нарушенията на конкуренцията в резултат на прилаганите от DPLP ниски тарифи за разпространението на печатни издания, с което се възпрепятства всякаква конкуренция от страна на останалите оператори на пазара.
(58)
Те посочват, че цените на DPLP са били определени по време на тристранни преговори между DPLP, издателите и държавата. Според VFP и Prodipresse понесените от DPLP загуби поради тези ниски цени на пазара са компенсирани от държавата чрез компенсацията за УОИИ. Ако DPLP получава пряко тази помощ, издателите на ежедневни издания също биха се ползвали косвено от нея.
(59)
VFP и Prodipresse считат, че DPLP би могло да получи свръхкомпенсация за системата за разпространение на печатни издания, която би използвало за финансиране на останалите си дейности.
4.2. МНЕНИЕ НА ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX
(60)
На 28 август 2009 г. Association belge des éditeurs des journaux (Белгийската асоциация на издателите на вестници) представи своето мнение. По този повод тя подчерта колко е важно за демокрацията и равенството да е налице ефективна система за разпространение на ежедневни издания на цялата територия на Белгия при еднакви и разумни цени, така че абонатите да могат да получават ежедневниците си рано сутрин.
4.3. МНЕНИЕ НА DEUTSCHE POST AG И DHL INTERNATIONAL
(61)
На 28 август 2009 г. Deutsche Post AG и DHL International представиха своето мнение. Те подчертаха необходимостта да се разгледа поемането на пенсионните задължения на DPLP, и по-специално да се гарантира съответствието на тази мярка с предходната практика, да се контролира съответствието на капиталовите инжекции с пазара, да се провери съответствието на разпределението на разходите с решението по дело Chronopost и накрая да се разгледа прехвърлянето на недвижими имоти.
4.4. МНЕНИЕ НА BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
На 28 август 2009 г. Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA („BD“), което е част от групата TNT, представи своето мнение. BD е конкурент на DPLP, и по-конкретно на дъщерното му предприятие Deltamedia, което се занимава с разпространението на печатни издания, на пазара на разпространението на ежедневни и периодични издания. В по-рано подадената жалба BD подчерта, че DPLP прилага цени, по-ниски от разходите му за разпространението на ежедневни издания. Според BD понесените от DPLP загуби са били финансирани чрез държавни субсидии. Ниските цени биха затруднили всякаква конкуренция по отношение на DPLP.
(63)
Според BD DPLP е нарушило Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (28), както и член 7 от Директива 96/67/ЕО. BD също така изрази съмнения дали не е налице помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, както и дали компенсацията за разходите, свързани с УОИИ, е съвместима съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(64)
BD постави въпроса дали разпространението на ежедневни издания би могло да се определи като УОИИ, като се има предвид, че в повечето държави членки тази дейност е отворена за конкуренцията, без намеса от страна на пощенския оператор.
(65)
BD също така постави въпроса дали една субсидия, запазена изключително за пощенския оператор, е най-подходящото средство за подкрепа на разпространението на ежедневни издания в противовес на предоставена на издателите помощ, които тогава биха могли да предоставят услугите си за разпространение на свободния пазар и това би позволило на различни доставчици да се конкурират.
(66)
BD изрази съмнения относно необходимостта от разходите и дори дали възложената на DPLP задача за разпространение на ежедневни издания е трябвало да бъде одобрена. Според BD разходите на DPLP са много по-високи от разходите на другите оператори, което повишава равнището на необходимите субсидии. В този смисъл субсидиите не са били нито пропорционални, нито обосновани.
(67)
Накрая BD счита, че поетите от държавата разходи на DPLP може да включват инвестиционни разходи, които не биха били необходими за целите на изпълнението на УОИИ, като се има предвид, че DPLP може да е използвало създадената инфраструктура за други услуги. Рекламните кампании за търговските продукти също може да са били финансирани чрез държавна субсидия.
5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ПОЕМАНЕТО НА РАЗХОДИТЕ ЗА ПЕНСИИ
(68)
Белгийските власти са на мнение, че в съответствие с подхода, следван в решението по делото Combus (29), поемането на пенсионните задължения не е държавна помощ, като се има предвид, че това облекчава белгийското предприятие La Poste от необичайна тежест, а не от тежест, която по принцип е част от бюджета на едно предприятие.
(69)
Те считат, че тази необичайна тежест произтича от по-високите разходи за заплати на щатния персонал, както и от липсата на оперативна гъвкавост, което пречи на DPLP да намалява колкото би желало броя на държавните служители сред своя персонал.
(70)
Белгийските власти определят три причини за недостатъчната гъвкавост:
1.
сигурността относно работните места на държавните служители;
2.
липсата на вътрешна мобилност;
3.
липсата на достъп до принудителен временен отпуск.
(71)
Сигурност относно работните места на държавните служители: DPLP изтъква, че щатният персонал на предприятието de facto е назначен за неопределен срок. DPLP не може да прекрати договорите на щатния си персонал освен при сериозна причина или повтарящи се лоши резултати. Дори и тогава процедурата за съкращения подлежи на особено тежки изисквания.
(72)
Освен това Държавният съвет (белгийска административна юрисдикция, компетентна за щатния персонал, докато договорно наетият персонал е в компетенцията на трудовите съдилища) е показал склонност да благоприятства щатния персонал, като определя строг стандарт за целите на установяването на „валиден мотив“. Ето защо DPLP не е в състояние да съкрати щатния си персонал, било то индивидуално или колективно, поради икономически или технически причини.
(73)
Следователно прекратяването на един трудов договор не е средство за управление, което да позволява преструктуриране на състава на персонала в зависимост от действителните оперативни нужди. Също така, невъзможността за уволнения поради икономически причини значително ограничава средствата, с които DPLP разполага за решаването на проблеми като недостатъчна мобилност или по-високи заплати и обезщетения за висшия щатен персонал от прилаганите на пазара. Освен това щатният персонал няма право да поиска автоматично прехвърляне към публичната администрация и съответно DPLP не може да наложи подобно прехвърляне.
(74)
Това означава, че съкращението на щатния персонал се ограничава главно до доброволни напускания, което се случва рядко, и на напускания поради навършване на пенсионна възраст.
(75)
Липса на вътрешна мобилност: освен неспособността на DPLP да намали щатния персонал в секторите с намалено търсене на услуги, възможностите, с които разполага за преразпределение на щатния си персонал в самата организация според нуждите, подлежат на строги ограничения.
(76)
Елементи като езикова принадлежност, квалификации, осигурителен стаж и функционална класификация водят до това DPLP да е до голяма степен неспособно да преразпределя персонала си, който работи в области с намалени нужди от персонал, например поради намаляването на традиционните пощенски писма, в полза на секторите с недостиг на персонал, пенсионирането на служители или повишено търсене.
(77)
С други думи, поради липсата на гъвкавост на „устава“ DPLP се оказва в голяма степен неспособно да преразпределя щатния си персонал според нуждите си или да компенсира несъответствията между областите на дейност с излишен и тези с недостиг на персонал. Парадоксално е, че за да отговори на нуждите в секторите с недостиг на персонал, DPLP трябва да наема временен или договорна нает персонал, като запазва излишния си щатен персонал в секторите с повече от необходимия персонал.
(78)
Липса на достъп до принудителен временен отпуск: освен това DPLP не може да пуска в принудителен временен отпуск щатния си персонал („икономическа безработица“), както могат да постъпват операторите от частния сектор при намален обем на работа.
(79)
По-високи разходи за заплати: когато през 1992 г. la Régie des postes е преобразувано в самостоятелно публично предприятие и е преименувано на DPLP, щатният персонал е получавал значително по-високи заплати и обезщетения от договорно наетия персонал в частния сектор. От 1992 г. насам автоматичните увеличения на заплатите за осигурителен стаж и силните правомощия за водене на преговори на синдикатите допринасят за запазването на заплатите и придобивките на сравнително високо равнище.
(80)
Освен по-високите заплати и по-големите придобивка, които получават в сравнения с договорно наетия персонал, щатните служители имат право на 4 до 11 дни допълнителен платен отпуск (30), което увеличава разходите на DPLP. Тези елементи, които характеризират щатния персонал, затрудняват управлението от страна DPLP на разходите за единица щатен персонал, които са значително по-високи от разходите за договорно наетите служители в частния сектор.
(81)
След поемането на щатния персонал на la Régie des postes през 1992 г. ръководителите на DPLP признават, че по-високите разходи за заплати и липсата на оперативна гъвкавост са представлявали структурен недостатък, все по-труден за овладяване в хода на либерализацията на пазара на пощенски услуги. Вследствие на това през 1998 г. DPLP спира да наема щатни служители. Доброволното напускане, главно поради пенсиониране, води до съкращение в абсолютна стойност на персонала, който през 2008 г. наброява 23 538 души.
(82)
Съкращението на щатния персонал, което зависи главно от процента на доброволно напускащите служители в пенсионна възраст в контекста на настоящата възрастова структура, е бавен процес и ще продължи по всяка вероятност до 2030 г., т.е. след пълната либерализация на пазара на пощенски услуги, както се вижда от таблицата по-долу.
Таблица 2
Промени в броя на щатните служители на DPLP
(83)
Поради това белгийските власти считат, че щатният персонал на DPLP представлява сериозен недостатък в оперативен план и по отношение на разходите в сравнение с частните оператори и че държавата е облекчила DPLP от необичайна тежест, каквато неговите конкуренти нямат.
(84)
Според белгийските власти мярката не представлява държавна помощ и следваният от Комисията подход в решението за започване на официална процедура по разследване съгласно предишни дела, свързани с пенсионни системи [EDF (31), La Poste (Франция) (32), Royal Маil (33)], следователно не е необходим в случая на DPLP.
(85)
При все това белгийските власти подчертават, че при евентуално прилагане на подобен метод към DPLP ще се стигне до заключението, че частта от разходите за социално осигуряване, плащана от DPLP, е равна на тази на неговите конкуренти.
5.2. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ГОДИШНАТА КОМПЕНСАЦИЯ ЗА РАЗХОДИТЕ ЗА ОБЩЕСТВЕНИ УСЛУГИ
(86)
Белгийските власти предоставиха счетоводните данни (34) за DPLP и изложиха прилаганите от предприятието принципи за аналитично счетоводство.
(87)
Най-напред те изтъкват, че годишно изплащаната компенсация за обществени услуги не представлява помощ, доколкото съответства на съдебната практика по делото Altmark.
(88)
След това подчертават, че ако компенсацията за обществена услуга представлява помощ, тя е съвместима, като се има предвид, че не представлява свръхкомпенсация за нетните разходи, направени от DPLP в рамките на изпълнението на задачите му за обществена услуга. Представените от белгийските власти изчисления според тях показват недостатъчна компенсация за понесените от DPLP разходи.
(89)
Накрая белгийските власти посочват, че някои от мерките представляват съществуваща помощ. В този смисъл те препращат към раздела относно съществуващи помощи (съображение 224 и сл.).
5.3. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО КАПИТАЛОВИТЕ ИНЖЕКЦИИ
5.3.1. Капиталова инжекция през 1997 г.
(90)
В писмо, изпратено до Комисията на 12 август 2009 г., белгийските власти посочват, че предоставената през 1997 г. капиталова инжекция на обща стойност 62 млн. евро следва да се счита за отложена компенсация за задължения за обществена услуга.
5.3.2. Капиталови инжекции през 2003 и 2006 г.
(91)
Според белгийските власти и двете увеличения на капитала, извършени през 2003 г. и 2006 г., се основават на стратегически план (35), целта на който е да се подобри конкурентоспособността и рентабилността на предприятието в контекста на постепенната либерализация на пазара на пощенски услуги.
(92)
В този стратегически план са заложени две основни цели:
1.
повишаване на производителността, за да се гарантират конкурентоспособността и рентабилността във все по-либерализирана пазарна среда;
2.
DPLP да се насочи към пазарна логика, като отвори капитала си за частни инвеститори, т.е. да постигне и запази търсените равнища за възвръщаемост, за да може да привлече частни инвеститори и да освободи потенциала на предприятието по отношение на рентабилността.
(93)
Капиталова инжекция през 2003 г.: според белгийските власти увеличението на капитала през 2003 г. е имало за цел да укрепи собствения капитал на DPLP предвид огромните финансови задължения, поети от предприятието за изграждането на четири нови центъра за сортиране и за модернизиране на съществуващ център, както и за оптимизирането на маршрутите за доставяне на пощенски пратки и за автоматизацията.
(94)
Освен това белгийските власти са на мнение, че инжектираните средства също така са покривали разходи за персонала вследствие на съкращението на броя на служителите поради по-ранно пенсиониране, намаляването на работното време и увеличението на заплатите на новите служители.
(95)
Тези мерки разумно са гарантирали по-висока рентабилност през периода 2003-2007 г., като са отговаряли на очакванията на частните инвеститори. В този смисъл белгийската държава, като единствен акционер в DPLP през 2003 г., е била ръководена от перспективи за рентабилност, следвайки логиката на пълно спазване на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, когато тя решава да осъществи капиталова инвестиция.
(96)
На 5 август 2009 г. белгийските власти също така изтъкват, че прогнозите за рентабилност са показвали, че капиталовата инжекция е предоставена при условия, съответстващи на принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, като се има предвид, че очакваната производителност е превишавала изискванията на частния инвеститор. Тези прогнози не са били нереалистични, тъй като реално регистрираната рентабилност между 2003 г. и 2008 г. е била значително по-висока от очакваната.
(97)
Белгийските власти уточниха, че капиталовата инжекция през 2003 г. и анулирането през 2005 г. на държавни вземания в сметките на DPLP по никакъв начин не са били свързани. Това анулиране, направено в друг момент, е било обичайна счетоводна операция, като се има предвид, че държавата ясно е посочила, че тези вземания няма да бъдат платени на DPLP. Окончателно анулираните суми в рамките на оздравяването на счетоводния баланс от 2005 г. са се различавали от капиталовата инжекция през 2003 г. и натрупаните загуби в края на 2002 година.
(98)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти подчертават, че тази капиталова инжекция е била в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, доколкото е предоставена при условия, равни на прилаганите към частен инвеститор (pari passu), т.е. Post Invest Europe SA, предприятие, което е инвестирало 300 млн. евро. Държавата и частният инвеститор записват нови акции, чрез което новият частен инвеститор получава 50 % от акциите без един дял, а държавата запазва 50 % от акциите плюс един дял (36).
(99)
За да определи цената на новоемитираните акции, инвестиционната банка, към която се обръщат белгийските власти, е определила общата стойност на DPLP между […] и […] EUR. В крайна сметка държавата е притежавала […] EUR за цялото предприятие преди капиталовите инжекции. Белгийските власти признават, че впоследствие постигнатите от DPLP резултати превишават хипотезите към момента на оценката.
(100)
Според белгийските власти прилагането на стратегическия план е довело до превръщането на DPLP в един от най-ефективните оператори в Европа. DPLP е постигнало значителен напредък по отношение на рентабилността, ефективността (37) и качеството, като е запазило разумно равнище на цените за своите клиенти.
5.4. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ДАНЪЧНИТЕ ОБЛЕКЧЕНИЯ
(101)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти допускат, че до 27 декември 2005 г. DPLP не е подлежало на режима на облагане с корпоративен данък, а на данък върху печалбата (т.е. данъчно облагане на юридическите лица). Независимо от това те подчертават, че през периода 2003-2005 г. DPLP не се е възползвало от този данъчен режим: всъщност, ако предприятието е подлежало на облагане с корпоративен данък, то би могло да разсрочи загубите си от минали периоди и не би плащало корпоративен данък през този период.
(102)
Освен това те твърдят, че DPLP е трябвало да плати данък върху печалбата в размер на 2 млн. евро през периода 2003-2005 г.
(103)
От финансовата 2006 година насам DLPL е трябвало да плаща корпоративен данък, без да може да разсрочва загубите си от минали периоди. Белгийските власти оценяват неплатения данъчен кредит към тази дата на 51,87 млн. евро.
(104)
Поради това те заключават, че DPLP не е реализирало нетна печалба от освобождаването от корпоративен данък преди 2006 г.
(105)
Белгийските власти уточняват, че DPLP е освободено от данък сгради за доходите, получени от недвижими имоти, използвани за целите на изпълнението на услуга от обществен интерес.
(106)
Те са оценили полученото от DPLP нетно предимство, което според тях е само малка част от допълнително плащаните разходи предвид задължението му да поддържа пощенска мрежа, която се характеризира със строго определена териториална гъстота - задължение, което не подлежи на никаква друга компенсация.
(107)
Белгийските власти обясняват, че DPLP е освободено от някои косвени и местни данъци. Те подчертават, че тези облекчения имат нетно въздействие de minimis.
5.5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ПРЕХВЪРЛЯНЕТО НА НЕДВИЖИМИ ИМОТИ
(108)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти потвърдиха, че известен брой недвижими имоти са прехвърлени на DPLP в момента на преобразуването му в самостоятелно публично предприятие. Тези сгради вече са били използвани от DPLP от 1971 г. насам и са били необходими за изпълнението на задачата му за изпълнение на пощенска услуга.
(109)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на тези недвижими имоти не е предоставило никакво предимство на DPLP, тъй като предприятието вече ги е използвало в рамките на задачата си за обществена услуга. С други думи, според тях не става въпрос за реорганизация на публични активи.
5.6. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ГАРАНТИРАНЕТО НА ЗАЕМИ ОТ ДЪРЖАВАТА
(110)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти подчертават, че DPLP не получава автоматично държавна гаранция за заемите си. Ако DPLP трябва да поиска такава гаранция, то следва да получи одобрението на белгийските власти и да плаща на държавната хазна годишна премия в размер на 0,25 %.
(111)
През разглеждания период DPLP е прибягнало един-единствен път до държавна гаранция.
(112)
Белгийските власти считат, че премия в размер на 0,25 % е подходяща предвид финансовото положение на DPLP и малката вероятност гаранцията да не бъде възстановена от страна на DPLP. От друга страна те считат, че при отсъствието на държавна гаранция пазарната лихва за подобен заем би била с до 40 базисни пункта по-висока.
5.7. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО МНЕНИЯТА, ИЗРАЗЕНИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(113)
В декларацията си от 12 октомври 2009 г. белгийските власти подчертават, че единствено декларациите на BD и FVP/Prodipresse съдържат определящи данни. Тези данни се отнасят по-специално до разширеното разпространение на ежедневни и периодични издания.
(114)
Противно на подчертаното от BD, белгийските власти изтъкват, че възлагането на предоставяне на незапазени пощенски услуги (като разпространението на печатни издания) не попада в приложното поле на законодателството на Европейския съюз в областта на обществените поръчки (Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (38)).
(115)
Те твърдят също, че разпространението на ежедневни и периодични издания, което е услуга от общ икономически интерес, не нарушава разпоредбите на Съюза по отношение на либерализацията на пазара на пощенски услуги.
(116)
Белгийските власти също така посочват, че въпросното възлагане не е резултат от произволно решение. Според тях DPLP е единственото предприятие, което може да изпълни условията и задълженията на доставчик на подобен вид услуги.
(117)
Противно на твърденията на BD белгийските власти изтъкват, че през периода 2002-2008 г. DPLP не е получавало свръхкомпенсация за разходите, свързани с извършването на услугата за разпространение на ежедневни и периодични издания.
(118)
Те не споделят становището на FVP/Prodipresse, според което DPLP е „надуло“ своите инвестиции и допълнителните си разходи, свързани с разширяването на националното покритие от 82 % на 100 %. Тъй като тези 18 % засягат главно отдалечени региони, разходите за персонал на DPLP са се увеличили непропорционално и DPLP е трябвало да закупи транспортни средства за дълги разстояния, които се характеризират с високи амортизационни разходи.
(119)
Накрая белгийските власти подчертават, че разходите за рекламната кампания на предприятието не са били взети предвид при изчисляването на компенсацията, получена от държавата за разширеното разпространение на печатни издания.
(120)
BD посочва, че DPLP очевидно не е ефективно от гледна точка на разходите. Белгийските власти оспорват това твърдение, като подчертават, че BD не отчита изцяло големите допълнителни разходи, свързани с разширеното разпространение на печатни издания, както и че пренебрегва големите усилия, полагани от DPLP за управлението на разходите му и повишаването на неговата производителност.
(121)
Според BD, разходите на Deltamedia са по-ниски от разходите на DPLP. Това положение според белгийските власти се дължи на следните фактори:
а)
Deltamedia не предлага национално покритие;
б)
Deltamedia работи с независими разпространители;
в)
предлаганата от Deltamedia услуга е опростена, като се има предвид, че работи само с ограничен брой издатели, обединени в една-единствена група за печатни издания;
г)
издателите доставят ежедневните издания веднага на пунктовете за разпространение.
5.8. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪЩЕСТВУВАЩАТА ПОМОЩ
(122)
В декларацията си от 21 декември 2010 г. белгийските власти посочват, че някои от мерките, обхванати от разследването, представляват съществуващи помощи.
(123)
Първо, белгийските власти подчертават, че данъчните облекчения, от които се е ползвало DPLP, предхождат присъединяването на Белгия към Европейския съюз и следователно представляват съществуващи помощи.
(124)
Второ, белгийските власти твърдят, че годишната субсидия, отпускана на DPLP преди 1999 г., предхожда либерализацията на пазара на пощенски услуги и следователно представлява съществуваща помощ. Също така не би следвало капиталовите инжекции, осъществени преди 1999 г., независимо дали представляват държавни помощи, да се считат за съществуващи помощи.
(125)
Трето, белгийските власти поддържат, че поради десетгодишния давностен срок всички приети преди 13 юли 1999 г. мерки (т.е. 10 години преди започването на въпросната официална процедура) представляват съществуващи помощи, като се има предвид, че анулирането от Първоинстанционния съд по-рано също би довело до анулиране на всички предходни разследващи действия на Комисията. От друга страна, те твърдят, че тъй като Комисията извършва първото си разследващо действие през декември 2002 г., разследването не следва да включва мерките, приведени в действие преди декември 1992 г. Това би засегнало прехвърлянето на недвижими имоти и първата годишна субсидия, изплатена през 1992 г.
6. ОЦЕНКА
6.1. ПРЕДВАРИТЕЛНИ ЗАБЕЛЕЖКИ ОТНОСНО СИСТЕМАТА ЗА АНАЛИТИЧНО СЧЕТОВОДСТВО НА DPLP
(126)
В член 14 от Директива 97/67/ЕО, изменена с Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 г. за изменение на Директива 97/67/ЕО с оглед пълното изграждане на вътрешния пазар на пощенски услуги в Общността (39) (Третата директива за пощенските услуги) от пощенските оператори се изисква да водят аналитично счетоводство, като правят ясна разлика между услугите и продуктите, които са част от универсалната услуга, от една страна, и услугите и продуктите, които не са част от нея, от друга страна. Тяхното счетоводство следва да разпределя директно преките разходи за продуктите, както и да разпределя пряко или непряко общите разходи, и по-специално да начислява по подходящ начин общите разходи, необходими за предоставянето и на универсални, и на неуниверсални услуги. Аналитичното счетоводство на DPLP се състои от метод за определяне и отчитане на разходите по видове дейности (ABC), въз основа на който се начисляват всички оперативни разходи до равнището на получените резултати преди лихви и данъци (EBIT) за отделните продукти в съответствие с метода за пълно разпределение на разходите (FDC). Аналитичното счетоводство обхваща всички оперативни разходи и организационни звена на DPLP. През 2009 г. търговските продукти са представлявали […] % от оборота на DPLP спрямо […] % на продуктите, свързани с обществена услуга.
(127)
Методът на аналитично счетоводство отчита три равнища: ресурсите, дейностите и продуктите. Този метод има за цел да определи частта на разходите, която трябва да бъде начислена за всеки продукт.
(128)
Разходите са разделени на 398 различни вида разходи и 3 954 центъра на отговорност. По счетоводни съображения те са разпределени в 34 ресурсни фонда и 108 групи кодове. Съществуват 986 различни дейности.
(129)
Разходите за ресурсите се начисляват според характера на дейностите: „преките ресурси“ са пряко свързвани с конкретна дейност, докато „непреките ресурси“ допринасят за многобройни дейности и трябва да се начисляват чрез кодове за разпределение, като отразяват равнището на използване на въпросния ресурс за всяка дейност. Накрая общият принос за дейността включва общите разходи, които не могат да се начисляват за конкретни дейности; тогава тези разходи се начисляват поравно за всички продукти на основата на увеличената цена по себестойност.
(130)
Отделните 986 дейности образуват съставните елементи на веригата на стойността на всеки продукт. Една част от разходите, свързани с дадена дейност, се определя за продукти според използването на въпросната дейност във всеки продукт. Разходите за неоперативните дейности най-напред се разпределят към оперативните дейности, които допринасят пряко за продуктите.
(131)
На последния етап от процеса разходите за дейностите най-накрая се начисляват по код на разпределение според обема. С други думи, всички продукти, за които се използва една дейност, се осчетоводяват с част от разходите за тази дейност пропорционално на обема на използването ѝ.
(132)
Комисията счита, че методът на аналитично счетоводство, прилаган понастоящем от DPLP, е задоволителен, като се има предвид, че предприятието разпределя правилно и достатъчно адекватно всички разходи. Комисията отбелязва обаче, че DPLP постепенно е усъвършенствало този метод следователно може да се смята, че счетоводните данни от началото на обхванатия от разследването период, дори и като цяло да са надеждни, не са толкова подробни като данните от настоящата счетоводна система.
(133)
През март 2011 г. белгийските власти предоставиха на Комисията изменение с обратна сила на метода на аналитично счетоводство на DPLP, за да може някои разходи да се разпределят поотделно между търговските дейности и дейностите за обществени услуги. Предвиденото от белгийските власти изменение се отнася до последния етап от разпределянето на разходите, когато продуктите се осчетоводяват с разходи пропорционално на обема на използването им от всяка дейност.
(134)
Изменението променя метода за разпределяне на оперативните разходи към продуктите, прилаган от DPLP до момента. След подобно изменение някои разходи, свързани с търговските продукти, ще преминат в сферата на обществените услуги, което ще разшири базата на разходите за обществени услуги. В резултат на това разходите за обществените услуги средно ще възлизат годишно на […] EUR, които понастоящем се начисляват към търговските продукти. Другите пера на метода на аналитично счетоводство остават без промяна.
(135)
Белгийските власти посочват, че разходите за някои дейности по своя характер са определени на дадено равнище според нуждите от обществената услуга. С други думи, разходите за тези дейности, използвани за целите на обществените услуги, биха останали без промяна дори тези дейности да не се използват за нито един търговски продукт. Доколкото един търговски продукт не е в основата на въпросната дейност, продуктът не би трябвало да поема свързаните с тази дейност оперативни разходи, дори и да я използва.
(136)
Въпреки че белгийските власти изтъкват, че преразгледаният метод е съвместим с Директива 97/67/ЕО, решението по делото Chronopost (40) и Рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (41) (наричана по-долу „рамката за УОИИ“), тъй като той разпределя към продуктите пряко начисляваните разходи и част от общите разходи и отразява по-добре действителните разходи, свързани със задълженията за обществена услуга, Комисията счита, че тази нова обосновка не може да бъде приета поради формални, икономически и правни причини.
(137)
От формална гледна точка предложеният метод в действителност не се използва във вътрешното счетоводство на DPLP, но съставлява допълнително изменение ex post на предходните данни. Преразгледаният метод не е получил одобрението на регулаторния орган като база за тарифиране и не се използва от държавата за изчисляването на компенсацията за УОИИ. Преразгледаният метод изглежда е теоретично представяне, изготвено за целите на настоящата процедура в областта на държавните помощи. От икономическа гледна точка само може да се предполага, по отношение на определянето на цената на извършеното прехвърляне на вътрешно равнище, че за търговските продукти не би следвало да се начисляват една част от разходите за ресурсите, които се използват за тях (например според този метод търговските продукти не биха допринесли за разходите във връзка с маршрутите на пощальоните за разпространение, дори и последните да разпространяват също търговски продукти). Накрая, от правна гледна точка подобно изменение не изглежда съвместимо с член 14, параграф 3, буква б), подточка iv) от Директива 97/67/ЕО, с решението по делото Chronopost (42) и рамката за УОИИ от 2005 г. (43), всичките изискващи общите разходи да се начисляват по начин, подходящ за търговските дейности.
(138)
Поради това Комисията няма да основава оценката си на изменените сметки, а на потвърдените данни от аналитичното счетоводство в съответствие с Директива 97/67/ЕО и на данните от Белгийския институт за пощенски услуги и телекомуникации (IBPT - регулаторният орган на белгийския пощенски сектор (44)), които са предоставени по-рано и които се основават на официално прилагания от DPLP метод на аналитично счетоводство.
6.2. ОЦЕНКА НА ПОЕМАНЕТО НА РАЗХОДИТЕ ЗА ПЕНСИИ
6.2.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(139)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС постановява, че „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(140)
За да представлява една мярка държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, трябва да са изпълнени следните четири кумулативни условия: мярката следва:
i)
да предоставя предимство на получателя;
ii)
да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия;
iii)
да представлява намеса на държавата или посредством ресурси на държавата;
iv)
да е в състояние да засегне търговията между държавите членки.
6.2.1.1. Предимство и избирателност
(141)
Като се основават на следвания в решението по делото Combus (45) подход, белгийските власти изтъкват, че пенсионните задължения са представлявали необичайна тежест, която конкурентите не са имали, и следователно поемането им от държавата не представлява помощ.
(142)
По същество те изтъкват, че поради липсата на гъвкавост, която характеризира статута на щатния персонал, DPLP не е имало възможност да намали дела на тази категория персонал, въпреки че тя изисква много по-големи разходи в сравнение с хипотетичен персонал, съставен от служители, наети на договори с по-малко благоприятни условия.
(143)
Следва най-напред принципно да се напомни, че решението по делото Combus не е било потвърдено от Съда. Противно на това, в съдебната практика на Съда се оспорва хипотезата, според която компенсацията за структурен недостатък изключва всякакво определяне като помощ. Следователно, съгласно постоянната съдебна практика на Съда наличието на помощ трябва да се оценява според резултатите, а не според причините за или целите на държавната намеса (46). Съдът също така се е произнесъл, че понятието за помощ обхваща предоставените от държавните органи предимства, които по различни начини облекчават тежестите, обичайно включени в бюджета на едно предприятие (47).
(144)
Освен това Съдът е посочил, че разходите, свързани с възнагражденията на служителите, по своя характер са част от бюджета на предприятията, независимо дали тези разходи произтичат или не от законови задължения или колективни трудови договори (48). В този смисъл той е установил, че фактът, че държавните мерки целят да компенсират допълнителни разходи, не може да бъде причина за избягване на определението за помощ (49).
(145)
Също така се забелязва, че конкурентната среда по отношение на Combus е била различна от тази на DPLP. Combus е трябвало да извършва транспортната си дейност на търговска основа и да работи на пазара в условия на конкуренция, сравними с тези при частните автобусни дружества. След приключването на процедурата за представяне на оферти дружествата за обществен транспорт преотстъпват автобусната си транспортна дейност на частни и публични предприятия. Съгласно правилата за възлагане на обществени поръчки, поръчките се възлагат на „икономически най-изгодната оферта“, независимо от публичния или частния характер на изпълнителя. През целия период на оценката DPLP се е ползвало с широко монополно положение, така че икономическият натиск е бил упражняван по съвсем различен начин. Освен това, противно на делото Combus, Белгия в случая не е приела законодателни разпоредби, имащи за цел премахването или адаптирането на специална схема за назначаване, приложима към наетите от DPLP държавни служители, или на начина, по който те са придобивали пенсионните си права.
(146)
Поради това Комисията счита, че фактическите разлики между делото Combus и разглежданото дело са основание за различно заключение по отношение на настоящото дело.
(147)
За да се оцени дали разглежданите мерки съдържат елементи на държавна помощ, следва да се определи дали тези мерки предоставят икономическо предимство на DPLP поради това, че позволяват на дружеството да избегне заплащането на разходи, които нормално биха утежнили собствените му финансови ресурси и по този начин биха попречили на пазарните принципи да проявят обичайното си въздействие. Дадена помощ представлява облекчаване на разходите, които при обичайни условия утежняват бюджета на предприятията предвид естеството или икономическия характер на въпросната разходна схема. Обратно, би могло да е възможно да се определи понятие за „специално задължение“, което да представлява допълнително задължение по отношение на обичайните разходи. Оттеглянето на едно такова специално задължение посредством законодателна разпоредба не би предоставило предимство на получателя и следователно не би представлявало държавна помощ.
(148)
Подобно на съдебната практика на Съда във връзка с анализа на избирателността, включващ сравнение с една референтна рамка, за да се определи наличието или отсъствието на съответствие с „естеството и общата схема на системата“ на едно диференцирано третиране на някои предприятия и някои производства в едно нормално състояние на пазара от структурна гледна точка, определянето на „нормално“ или „специално“ задължение означава да бъде определена референтна рамка или обект за сравнение с оглед установяване на предприятия, които са в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(149)
При все това изглежда е невъзможно да се определи външен обект за сравнение, чрез който да се даде определение за „обичаен“ принос, поет от предприятия в правно и фактическо положение, сравнимо с това на DPLP по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка. По-специално конкурентите на DPLP са предприятия, регулирани от частното право, които извършват дейностите си на конкурентни пазари, докато DPLP е имало законен монопол през обхванатия от оценката период преди пълната либерализация през 2011 г.
(150)
За да определи наличието на предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията следва да разгледа положението на DPLP и да сравни социалноосигурителните вноски преди и след поемането на разходите за пенсии.
(151)
От закона от 6 юли 1971 г. до пенсионната реформа през 1997 г. DPLP е поемало всички разходи за пенсии и социалноосигурителните вноски за държавните служители. При това положение Комисията счита, че тези разходи са част от обичайните разходи, които DPLP е трябвало да финансира със собствени средства предвид правното и фактическото си положение на белгийския пазар на пощенски услуги.
(152)
Тъй като поемането на разходите за пенсии през 1997 г., обхванати от разследването, е позволило на DPLP да не поема разходи, които по принцип би трябвало да поеме и да финансира със собствени средства, разглежданите мерки предоставят на оператора предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(153)
Разглежданото предимство е избирателно, тъй като засяга само DPLP.
6.2.1.2. Държавни ресурси
(154)
Поемането на разходите за пенсии е било финансирано от държавата, която е поела правомощията на DPLP в областта на пенсиите.
(155)
Като се има предвид, че държавата плаща пряко пенсиите на пенсионираните служители на DPLP от собствения си бюджет, явно са използвани държавни ресурси.
6.2.1.3. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(156)
Горепосочените мерки могат да засегнат търговията между държавите членки, като се има предвид, че DPLP присъства на отворени за конкуренцията пазари, като услугите за доставка на колетни пратки, за които е характерна значителна по обем трансгранична търговия. На пазара на колетните пратки DPLP се конкурира с предприятия, които извършват дейности в други държави членки, като UPS, FedEx или TNT Express. DPLP също извършва дейности на пазара на разпространението на печатни издания, където работят или може да работят предприятия от други държави членки. Разпространението на колетни пратки никога не е било изцяло запазено за DPLP, като и други предприятия вече са предлагали някои услуги за разпространение на колетни пратки (50) или други специфични пощенски услуги в началото на 90-те години на миналия век (51). DPLP присъства също на пазара на финансови,услуги (текущи пощенски сметки, спестовни сметки и разплащателни услуги), на който се конкурира с оператори, които предлагат финансови продукти, като банки и финансови оператори. Текущите пощенски и спестовни сметки, използвани както за разплащателни, така и за спестовни цели, конкурират текущите и спестовни банкови сметки. Преди 1992 г. банковият сектор вече е бил отворен за конкуренцията и се е характеризирал с голяма по обем търговия между държавите членки. Банки на различни държави членки са навлезли на белгийския пазар преди 1992 г.: в действителност тогава на територията на страната е имало над 70 чуждестранни финансови институции (52).
(157)
Предвид горепосочените съображения е очевидно, че всяка държавна мярка, която предоставя икономическо предимство на DPLP, може да засегне търговията между държавите членки.
(158)
Поради посочените в съображения 141-157 причини Комисията счита, че поемането на разходите за пенсии представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.2.2. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар на поемането на разходите за пенсии по смисъла на член 107, параграф 3, буква в)
(159)
В рамките на пенсионната реформа през 1997 г. възстановяването на държавата от страна DPLP на годишните нетни разходи за пенсии е заменено с погасителна вноска за изравняване на разходите за пенсии, направени от DPLP, за да бъдат уеднаквени с тези на конкурентите му. При отсъствие на тази реформа равнището на разходите за пенсии би продължило значително да нараства през следващите години, по-специално поради влошаване на съотношението между работещите държавни служители (плащащи осигурителни вноски) и неработещите държавни служители (получателите на пенсии) след решението на DPLP повече да не наема държавни служители.
(160)
Като се има предвид, че предвидените дерогации от член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС очевидно не се прилагат, както и че Белгия не се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС в подкрепа на съвместимостта на поемането на разходите за пенсии в полза на DPLP, Комисията ще разгледа дали поемането на разходите за пенсии може да бъде обявено за съвместимо с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, в който е постановено, че помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(161)
Комисията най-напред ще разгледа степента, до която поемането на всички свързани с пенсиите разходи отговаря на цел от общ интерес, и степента, до която е необходима за тази цел, преди да разгледа пропорционалността на тази мярка и да претегли положителните и отрицателните последици от помощта.
6.2.2.1. Либерализацията на пощенския сектор представлява цел от общ интерес
(162)
Правото на Съюза насърчава все по-голямата либерализация на пощенския сектор от 1992 г. насам с приемането на Зелената книга, което доведе по-късно до приемането на три директиви, а именно i) Директива 97/67/ЕО, ii) Директива 2002/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 юни 2002 г. за изменение на Директива 97/67/ЕО относно по-нататъшното отваряне на пощенските услуги в Общността за конкуренция (53), и iii) Директива 2008/6/ЕО. Също така се приема, че либерализацията на пазарите на пощенски услуги на равнището на ЕС е изиграла важна роля в Лисабонската стратегия за постигане на растеж и трудова заетост.
(163)
Следователно е важно не само да се гарантира предоставянето на основните пощенски услуги в съответствие с понятието за задължение за предоставяне на универсална услуга, но и да се въведат еднакви условия за конкуренция за заварения оператор, вече присъстващите конкуренти и новите участници на пазара.
(164)
В решението относно френското предприятие La Poste Комисията вече е признала, че въвеждането на равни условия в областта на социалноосигурителните вноски за заварения оператор и неговите конкуренти е било ключово условие за наличието на равни условия на конкуренция в пощенския сектор. Тя е сметнала, че поемането на задължения за финансиране на пенсиите на държавните служители, наложени на френското предприятие La Poste, е било съвместимо с вътрешния пазар, тъй като държавните субсидии гарантират равни нива на социалноосигурителни вноски за френското предприятие La Poste и неговите конкуренти. В настоящия случай Комисията възнамерява да следва същата логика като приложената в глава 6.3 от това решение, която трябва да се счита за приложима към него, доколкото е уместно.
6.2.2.2. Необходимост от поемането на разходите за пенсии
(165)
Комисията счита, че преобразуването на DPLP през 1992 г. е било необходимо за насърчаване на конкуренцията на пазара на пощенски услуги: тази мярка в действителност е поставила DPLP и неговите конкуренти на равни начала по отношение на правната форма (и по този начин на практика е премахната неограничената гаранция, от която се е ползвало дотогава DPLP като публично образувание).
(166)
При все това нито белгийската държава, нито la Régie des postes не са имали заделени резерви, които да съответстват на натрупаните пенсионни задължения. При създаването му през 1992 г. DPLP продължава да поема пенсионните задължения, но за тяхното покриване в счетоводството му не са начислени никакви активи.
(167)
Плащането на пенсии постепенно би се превърнало в прекомерна тежест за DPLP поради наближаването на пенсионна възраст от много държавни служители. Въпреки че са били взети мерки (повишаване на производителността, постепенно съкращение на персонала вследствие на доброволни напускания поради навършване на пенсионна възраст, индексиране на заплатите) за подобряване на положението, те не са били достатъчни за постигането на трайно равновесие на финансите на DPLP (вж. таблица 3 по-долу).
(168)
Това се дължи по-специално на факта, че преобразуването в частноправно предприятие също така е означавало за DPLP да не наема повече държавни служители, а само договорно наети служители (на общ трудов договор и съгласно разпоредбите на трудовото право). След 1997 г. DPLP е трябвало да финансира от собствените си приходи едновременно разходите за пенсии на пенсионираните държавни служители и социалноосигурителните вноски за пенсионно осигуряване на работещите договорно наети служители.
(169)
Отрицателната тенденция на паричните потоци на DPLP се е утежнявала с течение на времето, тъй като плащането на по-високи пенсии е превишавало приходите от неговите дейности (вж. таблица 3).
Таблица 3
Симулации на паричните потоци на DPLP, изготвени от белгийските власти през 1996 г.
(170)
Несъмнено DPLP би понесло много по-високи разходи, в случай че е трябвало да финансира пенсиите на всички свои пенсионирани държавни служители след 1997 г. Очевидно е, че при отсъствието на помощ преобразуването на правния статут от статут на публична администрация в статут на частно предприятие би било застрашено.
(171)
Освен това при пълно рефинансиране на разходите за пенсии чрез увеличение на приходите, получавани от регламентираните пощенски пратки, би се стигнало до много високи пощенски тарифи и до потенциално много сериозно намаление на броя на изпратените писма, като предлагането на услуги за универсални пощенски пратки би било застрашено.
(172)
Освен това Комисията е на мнение, че разглежданите мерки са адаптирани към заложената в тях цел от интерес на Общността. Никакъв друг инструмент не би могъл да реши въпроса по по-ефективен начин. В секторите, в които се предоставя УОИИ, със сигурност би могло да се предоставят компенсации за обществени услуги, но подобен подход не би бил устойчив в дългосрочен план поради специфичния структурен характер на проблема.
(173)
Предвид целите за либерализация на пазара на пощенски услуги, която по-специално се състои в това да се гарантира предлагане на качествени и достъпни универсални пощенски услуги, както и целта за насърчаване на лоялна конкуренция, поемането на разходите за пенсии е представлявало необходима мярка.
6.2.2.3. Пропорционалност на поемането на разходите за пенсии
(174)
В решението относно френското предприятие La Poste се представя оценката на Комисията на пропорционалността на мерките за помощ, свързани с поемането на разходите за пенсии, плащани от заварените оператори в пощенския сектор, които продължават да наемат държавни служители при условия, договорени по времето, когато са били в монополно положение. Пропорционалността следва да се оцени по отношение на въвеждането на равни условия на пазарите, отворени за конкуренцията (например писма, колетни пратки и финансови услуги). Завареният оператор трябва да плаща процент от социалноосигурителните вноски, равен на този на неговите конкуренти.
(175)
Тъй като договорно наетият персонал на DPLP, който в правно отношение се намира в същото положение като служителите от което и да било частно предприятие, за разлика от щатния персонал, който има статут, подобен на този на държавните служители, чрез сравняване на социалноосигурителните вноски, плащани от DPLP за всяка категория служители, може да се провери дали DPLP спазва, откакто е освободено от плащането на пенсионни разходи, условието за плащане на процент от социалноосигурителните вноски, равен на този на неговите конкуренти.
(176)
В обобщената таблица по-долу са представени подробно разходите за социално осигуряване, плащани от DPLP за щатния и за договорно наетия персонал:
Разходи за социално осигуряване, поети и плащани от DPLP
Щатен персонал
Договорно нает персонал
Вноска на DPLP в системата за социално осигуряване, 8,86 % от която за пенсии
[…] %
[…] %
Пряко поети от DPLP разходи
[…] %
[…] %
За болести и увреждания
[…] %
[…] %
Семейни надбавки
[…] %
-
Вноска за плащането на компенсации (54)
[…] %
Структурно съкращение (55)
[…] %
ВНОСКА НА РАБОТОДАТЕЛЯ общо
[…] %
[…] %
ВНОСКА НА СЛУЖИТЕЛИТЕ
[…] %
[…] %
Вноска на служителя в общата система за социално осигуряване
[…] %
[…] %
(177)
Както е видно от таблицата по-горе, равнището на вноската на DPLP в белгийската система за социално осигуряване (номинален процент от разходите за заплати) е значително по-ниско от равнището на вноската на частните оператори ([…] % при […] %).
(178)
При все това, ако се отчетат пряко поеманите от работодателя разходи, за да се сравнят действителните проценти на социалноосигурителните вноски, двата процента са почти едни и същи и дори малко по-високи за щатния персонал на DPLP ([…] % спрямо […] %).
(179)
Видно е също, че плащаните от служителите вноски в двата случая са съвсем идентични ([…] % спрямо […] %).
(180)
По-ниският номинален процент на социалноосигурителната вноска, плащана от DPLP за щатния му персонал, се дължи на освобождаването от някои социалноосигурителни вноски, които не се прилагат към служителите със статут на държавни служители (например за професионално заболяване, безработица, трудова злополука). При все това самото DPLP пряко поема разходите за вноските, като се ползва от освобождаването поради специфичния статут на щатния му персонал. Този подход води до големи преки разходи за DPLP.
(181)
По отношение на вноската на самите служители, която също следва се вземе предвид, тъй като служителите трябва да плащат тази вноска върху заплатата, плащана от работодателя (вноска, която също представлява разход за последния), тя е малко по-висока за щатния персонал, отколкото за договорно наетия персонал.
(182)
Белгийските власти и DPLP предоставиха информация, която показва, че преките вноски като цяло са останали непроменени в течение на времето.
(183)
Въпреки че поетите от DPLP преки разходи ([…] %) не са равни в тесния смисъл на думата на социалноосигурителните вноски, следва да се вземе предвид фактът, че тези разходи не са доброволни разходи, а произтичат пряко от особения статут на щатните служители и поради това те са наложени на DPLP. Ето защо изглежда логично те да бъдат приравнени към другите задължителни разходи за социално осигуряване по отношение на произхода и предназначението.
(184)
Следователно тези преки разходи трябва да се вземат предвид при изчисляването на действителните социалноосигурителни вноски на DPLP. Полученото общо равнище на социалноосигурителните вноски би било малко по-високо за щатния персонал на DPLP ([…] %), отколкото за персонала в предприятия от частния сектор ([…] %).
6.2.2.4. Критерий за претегляне на поемането на разходите за пенсии
(185)
Реформата на приложимата към DPLP пенсионна система е отбелязала съществен етап в адаптирането на предприятието към постепенната либерализация, както и предвид пълната либерализация на белгийския пазар на пощенски услуги, която играе важна роля в рамките на Лисабонската стратегия за растеж и трудова заетост.
(186)
В решението относно La Poste Комисията е посочила, че либерализацията на пощенския сектор може да бъде затруднена, ако проектите за пенсионна реформа (сравнима с въведената в Белгия) не бъдат одобрени.
(187)
Комисията счита също, че разглежданите мерки, дори и да не се отнасят до една специална схема за изплащаните на пенсионерите суми, позволяват създаването на един устойчив механизъм на финансиране, който историческото развитие е извадило от употреба. Поради тази причина тя счита, че тези мерки се вписват в по-общата рамка на реформата в пенсионните системи на държавите членки, реформа, която се желае както от Съвета, така и от Комисията.
(188)
Отрицателният ефект от мярката изглежда ограничен, като се има предвид, че поради миналото на DPLP и неговите дейности е ясно, че голяма част от пенсионните задължения са свързани с дейностите в запазения сектор, където нарушаването на конкуренцията е ограничено само по себе си.
(189)
Теоретично разглежданата мярка би могла да позволи на DPLP да запази господстващо положение. При все това Комисията счита този риск за нисък, тъй като мерките се ограничават до това да изравнят плащаните от DPLP вноски с тези на неговите конкуренти.
(190)
От горепосоченото следва, че отрицателният ефект от предоставената на DPLP помощ е ограничен в сравнение с положителния ефект от мярката.
(191)
Като се има предвид, че мерките се ограничават до строго необходимото за установяването на равни условия по отношение на социалноосигурителните вноски и слагат край на нарушаването на конкуренцията в ущърб на DPLP, те не изменят условията на търговия в степен, която да противоречи на общия интерес.
(192)
Следователно Комисията е на мнение, че одобрената през 1997 г. мярка за поемане на разходите за пенсии може да се счита за помощ, съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като се има предвид, че DPLP не е поставено в по-изгодна позиция от останалите оператори по отношение на социалноосигурителните разходи за щатния си персонал.
6.3. ОЦЕНКА НА КОМПЕНСАЦИЯТА ЗА ОБЩЕСТВЕНИ УСЛУГИ И ДРУГИ МЕРКИ
6.3.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
6.3.1.1. Предимство и избирателност
(193)
Що се отнася до компенсацията за разходите за обществена услуга, в решението по дело Altmark (56) се определят критериите, на които трябва да отговаря една намеса на държавата, за да може да се счита за компенсация за задължения за обществена услуга, както и за да може да избегне определянето за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(194)
В случая тези критерии, и по-специално четвъртият критерий, не са изпълнени: изборът на DPLP не е извършен в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка. Още повече че белгийските власти не са доказали, че равнището на компенсацията е било определено чрез анализ на разходите, които едно типично предприятие, добре управлявано и разполагащо с достатъчно средства, би направило, за да изпълни възложените му задължения за обществена услуга, и Комисията не разполага с никакво указание или сведения, които да я накарат да счита, че четвъртият критерий е изпълнен.
(195)
Тъй като от годишните компенсации се е ползвало едно-единствено предприятие и на същото са предоставени допълнителни ресурси, мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(196)
Капиталова инжекция през 1997 г.: белгийските власти са признали, че капиталовата инжекция през 1997 г. в размер на 62 млн. евро всъщност е представлявала отложено плащане на компенсация за УОИИ, дължима за 1996 г. Следователно тази капиталова инжекция следва да бъде определена като годишна компенсация. Тъй като отделните условия, определени в решението по дело Altmark, не са изпълнени, мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(197)
Капиталова инжекция през 2003 г.: белгийските власти са заявили, че капиталовата инжекция през 2003 г. (297,5 млн. евро) е била в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, поради което не представлява държавна помощ. Според тях тази капиталова инжекция е имала за цел да подсили собствените финансови средства на DPLP за изграждането и модернизирането на центровете за сортиране, оптимизирането на маршрутите за раздаване на пощенските пратки и за автоматизирането. Инжектираните средства също така са били предназначени да покрият разходи за персонала вследствие съкращението на броя на служителите по предпенсионна схема, намаляването на работното време и увеличението на заплатите на новите служители.
(198)
За да докажат, че тази капиталова инжекция е бил в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, белгийските власти са направили прогнози за рентабилност в рамките на стратегическия си план, които показват по-високо равнище на рентабилност спрямо стойността на капитала, което би изисквал един частен инвеститор.
(199)
Прогнозите и изчислението на печалбата, изготвени от белгийските власти, имат прогнозен характер, подробни са и са в съответствие с метода, който би използвал един частен инвеститор:
1.
рентабилността е изчислена по метода на актуализираните бъдещи парични потоци, който отчита бъдещия растеж на предприятието и способността на инвестициите да генерират печалба и парични потоци за неговите акционери;
2.
предвидени са три различни сценария: оптимистичен, песимистичен и най-вероятен сценарий, който в крайна сметка е приет за целите на оценката на надеждността на прогнозите;
3.
според прогнозите маржът на печалбата бележи увеличение до […] % през 2007 г. (вж. таблица 4) и очакван процент на възвръщаемост на капитала от […] % за периода 2003-2012 г. (вж. таблица 5), т.е. по-висок процент от […] %, посочен от независими експерт (банка Degroof) като марж на печалбата, който частните инвеститори от пощенския сектор биха сметнали за подходящ.
Таблица 4
Прогнози ex ante за печалбата за периода 2003-2007 г., изготвени от белгийските власти
[…]
Източник: белгийските власти.
Таблица 5
Изчисляване ex ante на процента на възвръщаемост на капитала, изготвено от белгийските власти за най-вероятния сценарий
[…]
Източник: белгийските власти.
(200)
Също така може да се отбележи, че стабилността на прогнозите се е потвърдила изцяло от финансовите резултати през следващите години (вж. таблица 6). Вследствие на нарастването на рентабилността от 2007 година насам DPLP е започнало да разпределя дивиденти.
Таблица 6
Еx post приходи за периода 2003-2007 г.
[…]
Източник: белгийските власти.
(201)
Регистрираните резултати за десетгодишен период също отговарят на прогнозите от 2003 г., като се има предвид, че процентът на възвръщаемост на капитала ex post би трябвало да е […] %, т.е. повече от […] %, според прогнозите от 2003 г.
(202)
Макар възвръщаемостта на вложените от белгийската държава инвестиции да изглежда достатъчна, за да се потвърди спазването, при въпросната инвестиция, на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, следва да се отбележи, че очакваните приходи, които служат за основа на оценката на тази рентабилност, са включвали държавни помощи, и по-специално изплащаните на DPLP годишни компенсации.
(203)
При все това тези мерки за държавна помощ очевидно имат различни цели и нямат хронологична връзка с реализираната през 2003 г. капиталовата инжекция.
(204)
Освен това несигурността, която може да произтече за един частен инвеститор вследствие на помощта в полза на DPLP, за която не е подадено уведомление, е била смекчена от официалното разрешение за капиталова инжекция, дадено от Комисията в решението ѝ от 2003 г. В момента на инвестирането всеки частен инвеститор, който има добри перспективи за възвръщаемост, вероятно би поел риска да осъществи тази инвестиция след приемането от Комисията на положително решение, макар и все още неокончателно. За взимането на подобно решение един частен инвеститор не би чакал години наред, т.е. до произнасянето на решение от Общия съд и от Съда на Европейския съюз. Следователно анулирането впоследствие на това решение е било събитие, което не е било предвидимо в момента на осъществяването на инвестицията, а е изглеждало малко вероятно с оглед на това, че решенията на Комисията се считат за законни, докато не бъдат анулирани.
(205)
Ето защо Комисията е на мнение, че капиталовата инжекция през 2003 г. може да се счита за съвместима с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика и не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(206)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти са заявили, че капиталовата инжекция през 2006 г. (40 млн. евро) е била в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика и поради това не представлява държавна помощ.
(207)
Капиталът е бил предоставен при същите условия, които се прилагат към частен инвеститор: увеличението на капитала на DPLP е било записано от държавата (в размер на 40 млн. евро) и от Post Invest Europe (в размер на 300 млн. евро), при еднаква цена на акция (принципът pari passu). По това време Post Invest Europe е външен инвеститор, който не е имал никаква връзка с DPLP или с белгийската държава.
(208)
Освен това емисионната цена на акциите е била определена правилно. За да определи цената на новите акции, инвестиционната банка, към която се обръщат белгийските власти, е сметнала, че общата стойност на DPLP е била между […] и […] EUR. В крайна сметка държавата е притежавала […] EUR за цялото предприятие преди капиталовите инжекции. Хипотезите, свързани с равнището на възвръщаемостта и риска като такива са се основавали, според общ бизнес план, на съображения, свързани с оптимизирането на дългосрочните печалби. По-късно регистрираните резултати от DPLP вследствие на увеличението на капитала през 2006 г. (вж. по-долу) също потвърждават стабилността на хипотезите и на отчетените параметри в момента на инвестиционното решение.
Таблица 7
Резултати на DPLP между 2006 и 2010 г.
[…]
Източник: белгийските власти.
(209)
Комисията счита, че капиталовата инжекция през 2006 г. в размер на 40 млн. евро очевидно е била в съответствие с поведението на инвеститор в условията на пазарна икономика и следователно не представлява държавна помощ.
(210)
Освобождаването от корпоративен данък, макар да е възможно да предостави предимство на DPLP поради евентуално намаление на размера на иначе дължимия и платим от предприятието данък, не е довело до никакво конкретно предимство: в действителност от 1992 до 2005 г., годината на преустановяване на това освобождаване, кумулативният резултат за DPLP след облагането е бил отрицателен. Макар нетният резултат на предприятието да е бил положителен през някои години, данъчният кредит, който би бил отсрочван за всяка следваща година, би позволил на DPLP да не плаща данъка, дори и предприятието да е подлежало на облагане с корпоративен данък. Ето защо това данъчно облекчение не се разглежда в подробности в настоящото решение.
(211)
Освобождаването от данък сгради и от местен данък обаче поставят DPLP в по-благоприятно положение спрямо останалите предприятия, тъй като те го облекчават от задължения, които обичайно то би трябвало да покрива. Следователно те му предоставят избирателно предимство.
(212)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на недвижими имоти е било част от вътрешна реорганизация на недвижими имоти, собственост на държавата, тъй като DPLP тогава е било изцяло собственост на държавата. Независимо от това прехвърлянето на недвижими имоти е предоставило на разположение на DPLP нови активи, принадлежали по-рано на държавата. DPLP вече е използвало тези недвижими имоти, докато са били собственост на държавата, но не е било техен законен собственик. Законното прехвърляне на собствеността е предоставило на DPLP, различно от държавата предприятие, правата за собственост върху недвижимите имоти. Така DPLP е получило допълнителни ресурси в сравнение с положението преди прехвърлянето. Следователно тази мярка е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(213)
При отсъствието на държавна гаранция DPLP не би получило заем при същите условия. Белгийските власти са сметнали, че пазарните лихвени проценти биха стигнали до 40 базисни пункта, докато платената на държавата премия е възлизала на 25 базисни пункта.
(214)
Съгласно Известие на Комисията относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (57) (точка 3.2, буква г) „поемането на риск обикновено би трябвало да бъде възнаградено с подходяща премия върху гарантираната или насрещно гарантираната сума. Когато цената, платена за гаранцията, е поне колкото съответната база за сравнение на премията за гаранция, която може да се намери на финансовите пазари, гаранцията не съдържа помощ. Ако на финансовите пазари не може да бъде намерена съответстваща база за сравнение на премията за гаранция, общият финансов разход за гарантирания заем, включително лихвения процент по заема и премията за гаранция, трябва да бъде сравнен с пазарната цена за подобен негарантиран заем“. Като се има предвид, че премията не изглежда да е съвместима с пазара, държавната гаранция е предоставила възможност на DPLP да получи финансиране с по-нисък разход от този, който по принцип би имало предприятието.
(215)
Следователно мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP, равняващо се на разликата между лихвения процент, който DPLP би трябвало да плати при липсата на държавна гаранция, и действителния лихвен процент, плюс гаранцията, изплатената за премията. Полученото предимство е възлизало всяка година на 15 базисни пункта върху непогасената сума. Следователно предимството може да бъде оценено на 1,5 млн. евро за целия период на заема.
6.3.1.2. Наличие на държавни ресурси
(216)
Годишната компенсация за УОИИ е била финансирана от бюджета на белгийската държава в съответствие с последователно сключените договори за управление между DPLP и белгийската държава. Според информацията, предоставена от белгийската държава, капиталовата инжекция през 1997 г. de facto представлява компенсация за УОИИ и поради това е включена в тази част от решението.
(217)
Данъчните облекчения са довели до намаление на данъчните приходи за държавата поради намалението на приходите, които тя би получила, ако въпросните облекчения не съществуваха. Следователно те включват прехвърляне на държавни ресурси, което представлява загуба на данъчни приходи за белгийската държава.
(218)
Прехвърлените на DPLP недвижими имоти преди това са били собственост на държавата. Тя е отстъпила собствеността върху тях на DPLP, като по този начин е намалила собствените си активи и е увеличила тези на DPLP. Следователно мярката представлява прехвърляне на държавни ресурси.
(219)
Свързаната със заема гаранция е била предоставена от държавата, която е поела съответните рискове със собствения си бюджет без насрещна престация; следователно тя представлява държавни ресурси под формата на отказ от приходи.
(220)
Приходите, получени от услугите за разпространение на пощенски пратки, не представляват държавни приходи съгласно решението по дело Preussen Elektra (58), като се има предвид, че плащаните от потребителите цени се финансират с техни собствени средства, които не се контролират от държавата.
(221)
Независимо от това, за целите на оценката на съвместимостта тези приходи са пряко свързани с предоставянето на услуга от общ интерес в пощенския сектор и поради тази причина трябва да бъдат взети предвид съгласно точка 17 от рамката за УОИИ и член 7 от Директива 97/67/ЕО за целите на определянето на необходимостта от и пропорционалността на компенсацията.
6.3.1.3. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(222)
Мерките могат да засегнат търговията между държавите членки поради причините, посочени в съображение 156.
6.3.1.4. Обобщение на мерките за помощ
(223)
Поради изложените в съображения 193-222 причини, следните мерки представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС:
а)
годишна компенсация за УОИИ (1992-2010 г.);
б)
капиталова инжекция през 1997 г.;
в)
освобождаване от данък сгради (1992-2005 г.);
г)
прехвърляне на недвижими имоти през 1992 г.;
д)
предоставена държавна гаранция през 2004 г.
6.3.2. Съществуваща помощ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС
(224)
Някои от разгледаните в случая мерки биха могли да се считат за съществуващи помощи по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
6.3.2.1. Освобождаване от корпоративен данък и от данък сгради
(225)
DPLP е освободено от корпоративен данък и от данък сгради, когато все още е било публична администрация, т.е. преди 1971 г. и преди присъединяването на Белгия към ЕИО. Оттогава това не е променено. Следователно тези мерки представляват съществуващи помощи.
(226)
Освобождаването от корпоративен данък е преустановено през 2005 г., докато освобождаването от данък сгради продължава да се прилага.
6.3.2.2. Либерализация на пазара на пощенски услуги
(227)
Според белгийските власти всички мерки, които предхождат либерализацията на пазарите на пощенски услуги през 1999 г., следва да се считат за съществуващи помощи. При все това от въпросните мерки са се възползвали всички дейности на DPLP, предприятие, действащо на конкурентни пазари (като пазарите на разпространението на колетни пратки и финансови услуги) много преди влизането в сила на Директива 97/67/ЕО през 1999 г. Следователно, съгласно решението по делото Alzetta (59), не може да се счита, че подобна помощ се превръща в съществуваща помощ поради развитието на вътрешния пазар: тя може да се счита за съществуваща помощ за даден получател, доколкото същият е извършвал дейности единствено на пазари, които не са били отворени за конкуренцията, когато помощта е била приведена в действие.
(228)
Следователно този аргумент не може да бъде приет от Комисията.
6.3.2.3. Десетгодишен давностен срок
(229)
Твърдението, според което десетгодишният давностен срок би трябвало да започне да тече от започването на настоящата официална процедура по разследване през 2009 г., също не следва да бъде прието. Произнесеното от Общия съд решение през 2009 г. не е анулирало всички предходни действия по разследване. От него само се разбира, че тези действия би трябвало да насърчат Комисията да започне официална процедура по разследване (60).
(230)
От друга страна, тъй като Комисията е извършила първото си действие по разследване на 23 декември 2002 г., когато е изпратила първото си искане за сведения до белгийските власти, приведените преди 23 декември 1992 г. мерки следва да се считат за съществуващи помощи.
6.3.3. Съвместимост на компенсацията за УОИИ в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС
(231)
Съвместимостта на компенсацията за УОИИ е оценена в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС и рамката за УОИИ. Рамката за УОИИ се прилага от влизането си в сила на 29 ноември 2005 г. Като се има предвид, че по същество тя се състои от кодификация на правила, които са съществували още преди влизането ѝ в сила, позоваване на последните ще се прави при оценката на мерките, които предхождат влизането ѝ в сила.
6.3.3.1. Обхват на оценката, определен въз основа на възлагането в договорите за управление
(232)
В мнението си белгийските власти и DPLP категорично се противопоставят на това, че Комисията, съгласно по-рано възприетия подход на оценка в други дела за незаконно изплащани в миналото помощи, извършва общ анализ на предоставената на DPLP помощ за целия период, което предполага, че тази помощ е финансирала без разграничение всички задачи за обществена услуга, възложени на предприятието. Белгийските власти и DPLP подчертават, че в конкретния случай, противно на това, което се забелязва в други дела, в сключените от тях договори за управление строго се ограничава обхватът на дейностите на DPLP, които следва да получават помощ, както и сумите на помощта, които могат да се искат за тези дейности (61).
(233)
Комисията счита, че в разглежданите договори за управление строго се определят съответните права и задължения на държавата и на получателя на помощта, като се посочват параметрите за изчисляване на компенсацията, на която последният може да има право за посочените в договорите конкретни дейности и периоди. Поради това Комисията ще основава оценката си на разпоредбите на различните договори за управление.
(234)
УОИИ, за които следва да се контролира съвместимостта на помощта, са определени в установените от държавата членка възлагания. Задачите за обществена услуга, които следва да изпълнява DPLP, са му възложени чрез последователни административни актове, с които на около всеки пет години се одобряват подписваните с държавата договори за управление. Тези договори доразвиват и допълват разпоредбите на националния закон за пощите.
(235)
Всеки следващ договор за управление представлява отделно възлагане, в което се описват задачите за обществена услуга, възложени на DPLP, и се определя продължителността на периода на възлагане, както и параметрите, чрез които се изчислява платимата от държавата компенсация. В договорите за управление се уточняват дейностите, които се вземат предвид при изчисляването на размера на предоставената от държавата финансова компенсация.
(236)
Съвместимостта на мерките за помощ следва да се оцени в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията е била отпусната за финансиране на разходи, направени за изпълнението на задачи за обществена услуга. Компенсацията би била съвместима, ако не компенсира прекомерно допълнително направените от DPLP разходи по изпълнението на задачите за обществена услуга, които са му възложени чрез договорите за управление, и ако включва разумна печалба. Всяка свръхкомпенсация подлежи на възстановяване.
(237)
Обхватът на оценката на свръхкомпенсацията включва УОИИ, за които разпоредбите на последователните договори за управление предвиждат компенсация.
(238)
Важно е да се отбележи, че между последователните договори за управление има някои разлики. Следователно свръхкомпенсацията следва да се изчислява според конкретните параметри, определени за всеки от договорите.
(239)
В първия договор за управление (1992-1996 г.) компенсацията за УОИИ обхваща всички обществени услуги. Разпоредбите на първия договор за управление не разпределят компенсацията между отделните обществени услуги, според които може да има или не право на компенсация по силата на посочения договор.
(240)
Следователно трябва да се счита, че предвидената в този договор компенсация покрива допълнително направените разходи за изпълнението на всички задачи за обществена услуга, без разграничение. За този период контролът на евентуалната свръхкомпенсация ще засегне всички мерки за обществени услуги: универсалната пощенска услуга (задължение за предоставяне на универсална услуга/ЗПУУ), както и разпространението на печатни издания и други задачи, възложени на DPLP.
(241)
Противно на първия договор за управление, във втория, третия и четвъртия договор за управление помощите са запазени за определени УОИИ, посочени в договорите. УОИИ, за които може да има право на компенсация, са: разпространението на ежедневни и периодични издания, както и останалите обществени услуги, изброени в съображение (33). Клаузите за определяне на услугите, които се ползват от подпомагане, са включени в договорите за управление: член 7 от втория договор за управление, член 15 от третия договор за управление и членове 12 и 13 от четвъртия договор за управление.
(242)
Универсалната пощенска услуга обаче не се ползва от никаква компенсация съгласно договорите за управление, с изключение на първия.
(243)
Приходите и разходите, свързани с универсалната пощенска услуга, не се вземат предвид при изчисляването на свръхкомпенсацията, освен когато това е целесъобразно, за допълнителните печалби от запазения сектор (62).
6.3.3.2. Изчисляване на свръхкомпенсацията
(244)
Поради разликите между посочените в съображения 239-243 възлагания за обществена услуга, евентуалната свръхкомпенсация се изчислява по различен начин за първия договор за управление и за последващите три договора за управление.
(245)
Освен покриването на разходите, направени за изпълнението на задълженията за обществена услуга, в рамката за УОИИ се предвижда и компенсация с разумен коефициент на възвръщаемост (63).
(246)
В точка 18 от рамката за УОИИ е постановено, че разумната печалба „следва да се разбира като коефициент на възвръщаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието във връзка с интервенцията от страна на държавата членка, особено ако последната предоставя изключителни или специални права. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години. Ако в сектора няма предприятия, съпоставими с това, на което е възложена услугата от общ икономически интерес, може да се направи съпоставка с предприятия в други държави членки, или - ако е необходимо - с предприятия от други сектори, като се отчитат специфичните особености на всеки сектор. При определяне на това, кое представлява разумна печалба, държавата членка може да въведе стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност.“
(247)
Следователно съответното равнище на разумна печалба трябва да се избира, като се отчитат различни параметри, и по-специално средният коефициент за въпросния сектор, рискът, свързан с дейностите на предприятието, и ако се налага, стимулиращите критерии, свързани с разглежданото дружество.
(248)
За да установи разумно равнище на печалба, Комисията се основа на различни експертни проучвания, подробно изложени по-долу. Въз основа на тези проучвания и на равнището на риск за всеки договор за управление Комисията определи набор от равнища на разумна печалба за DPLP, които, от една страна, се отнасят за разпространението на пощенските пратки, а от друга - за разпространението на печатни издания за всеки от четирите договора за управление. Общото между тези проучвания е, че в тях се прави опит да се определят групи от достатъчно сравними предприятия по отношение на дейностите и рисковия профил с разглеждания заварен пощенски оператор, както и да се установи референтно равнище на печалба за същия според наблюдаваната печалба в сравнимите предприятия.
(249)
Що се отнася по-специално до риска, Комисията държи да подчертае, че през целия разглеждан период DPLP е било изправено пред слаба конкуренция за голяма част от дейностите си или защото е разполагало със законно защитен монопол (приложим към повечето услуги за разпространение на пощенски пратки), или защото е имало господстващо положение, характеризиращо се с високи пазарни дялове и пречки за навлизане, създадени чрез субсидирането на ниски цени по отношение на разходите (например разпространението на печатни издания). Според Комисията този аспект следва да бъде отчетен във всички сравнителни проучвания по отношение на дружества, които чрез извършването на услуги, подобни на тези на DPLP, е трябвало да извършват дейността си в конкурентна среда.
(250)
Освен това степента на излагане на риск на един заварен пощенски оператор зависи основно от характеристиките на въведения от публичните органи регулаторен механизъм.
(251)
По отношение на разпространението на пощенските пратки - сектор, в който задължението за универсална услуга на DPLP е било финансирано посредством цените на пощенските марки (64) - Комисията счита, че рискът е бил много различен според това дали цените на пощенските марки са били по-често или по-рядко коригирани от регулаторния орган (например в началото на всяка година или винаги, когато се е налагало), за да може да се осигури постоянно покриване на нетните разходи на задължението за универсална услуга, или според това дали цените на пощенските марки (65) са били предварително определяни за продължителен период (например за четири или пет години напред) чрез дългосрочен договор (66). Първият начин на ценово регулиране е насочен към това да се минимизира рискът за предприятието, доколкото цените на пощенските марки се коригират достатъчно често, така че да се поддържа постоянно финансово равновесие между приходите и разходите. Този вид регулиране защитава маржа на печалбата на дружеството срещу несигурността. Вторият начин води до по-висок риск, тъй като излага оператора на последиците от колебанията в приходите и разходите за продължителен период.
(252)
По същия начин, що се отнася до разпространението на печатни издания (задължение за универсална услуга, финансирано чрез финансови компенсации), разликата е значителна според това дали компенсацията се основава на действителни нетни разходи (действително понесени нетни разходи) или на предвидени за продължителен период нетни разходи. По този начин плащаната под формата на фиксирана сума компенсация за покриване на очакваните за продължителен бъдещ период нетни разходи излага оператора на всички промени в приходите и разходите. Тогава операторът е изправен пред по-висок риск, отколкото в случая на пълна компенсация въз основа на впоследствие определените приходи и разходи.
(253)
Ако договорът, който обвързва оператора и публичните органи, е такъв, че обществената услуга е съпътствана от известен риск, например тъй като излага заварения оператор на сериозни промени в приходите и разходите, разумната печалба, на която има право завареният оператор, следва да бъде пропорционална на съответното равнище на риска. Напротив, ако договорът между заварения оператор и публичните органи е такъв, че обществената услуга не е съпътствана от значителен риск, разрешената разумна печалба също следва да бъде малка.
(254)
Освен това Комисията отбелязва, че равнището на риска за дружеството и равнището на компенсациите, на които то има право за целите на производствената ефективност, са тясно свързани. По този начин публичните органи могат предварително да определят фиксирано равнище на компенсация, чрез което се прогнозира и се включва производствената ефективност, която предприятието би трябвало нормално да достигне през времетраенето на възлагането. Като излага дружеството на всички колебания в приходите и разходите, договорът го стимулира да стане по-ефективно и да подобри съотношението между разходи и ефективност. Едновременно с това, за него рискът е по-голям. До известна степен риск и стимули за ефективност вървят ръка за ръка. По същия начин предварително определен ценови праг за продължителен период по принцип стимулира още повече ефективността, но е по-рисков за съответното дружество.
(255)
За да разгледа въпроса за равнището на разумната печалба на DPLP, Комисията се основава на няколко експертни проучвания:
(256)
Проучване на WIK: в рамките на дело C 36/2007, процедура за държавна помощ, свързана с германския пощенски оператор Deutsche Post AG (наричан по-долу „DP“), Комисията поиска от WIK Consult да направи проучване на съответното равнище на разумна печалба за заварените пощенски оператори (67) (наричано по-долу „проучването WIK“). Съответните аспекти на проучването на WIK са предоставени на Белгия на 25 март 2010 г. и на 7 февруари 2011 г. Комисията получи мнението на Белгия относно проучването на WIK на 23 април 2010 г. и на 1 март 2011 г.
(257)
Проучване на Deloitte: на 23 април 2010 г. Комисията получи проучване, осъществено от дружеството Deloitte (68) (наричано по-долу „проучването Deloitte“), в което последната излага становището си относно равнището на разумна печалба, което следва да бъде прието за универсалните услуги на DP. Това проучване е предадено на Белгия на 9 декември 2011 г. Комисията получи мнението на Белгия относно проучването Deloitte на 26 декември 2011 г.
(258)
Проучване на CRA: на 1 март 2011 г. Белгия представи проучване на Charles Rivers Associates (69), в което се оспорва проучването на WIK (наричано по-долу „CRA“).
(259)
В това проучване WIK определя референтна разумна печалба за DP. По-конкретно WIK анализира най-напред задачите и риска за DP и заключава, че предприятието изпълнява главно рутинни задачи и предприемаческият риск за него е ограничен (70). Въз основа на този анализ WIK избира предприятията за целите на сравнението, т.е. определя състава на референтните групи, чрез които да се определи референтната разумна печалба. Като цяло WIK подчертава, че възприетата процедура за оценка отчита принципите на типовата методология, използвана за референтните стойности на рентабилността в цената на прехвърляне (71). Подобна методология се прилага не само при националната законова уредба в областта на цените на прехвърляне, но и при принципите на ОИСР в областта на цените на прехвърляне (наричани по-долу „принципите на ОИСР“) (72).
(260)
WIK прилага различни инструменти за измерване на рентабилността и разграничава процента на възвръщаемост на капитала (IRR), основан на паричните потоци и считан като теоретично правилен инструмент за измерване на рентабилността на една дейност, и други показатели, извлечени от счетоводните данни (възвръщаемост), като възвръщаемостта на вложения капитал (ROCE), възвръщаемостта на собствения капитал (ROE), възвръщаемостта на активите (ROA) и възвръщаемостта на продажбите (ROS) (73). Както е разяснено в глава 5 от проучването, в разглеждания случай WIK предлага за показател за рентабилността да се използва възвръщаемостта на продажбите. Едно от предимствата на този инструмент е, че не зависи от счетоводните данни за печалбата (EBIT (74)) и за продажбите - две пера, които лесно се наблюдават в счетоводството на дружеството. Освен това чрез използването на възвръщаемостта на продажбите се избягва оценката и разпределянето на активи между различните услуги, което би било необходимо за референтен показател, базиран на капитала, като възвръщаемостта на собствения капитал и възвръщаемостта на вложения капитал, и обикновено представлява трудна задача. WIK посочва също, че се препоръчва референтен показател, основан на възвръщаемостта на продажбите, ако предприятията, за целите на сравнението и дружеството, предмет на проучването, са от един и същ отрасъл/промишлен сектор, което е гаранция за хомогенността на структурата на EBIT и на продажбите.
(261)
По отношение на състава на референтната група WIK заключава, че е необходимо да се намери компромис между сравнимостта на предприятията в извадката и нейния размер. WIK е против включването в извадката на заварени европейски пощенски оператори, тъй като цените им са били регулирани на затворен за конкуренцията пазар в повечето държави през целия разглеждан период. По същата причина броят на дружествата, които се конкурират пряко със заварените пощенски оператори, е съвсем ограничен. Основно става въпрос за съвсем малки дружества. За да получи балансирана група от сравними предприятия, WIK включва едновременно преките конкуренти на националните пазари и големите многонационални оператори като международните дружества за експресни пратки (UPS, FedEx, DHL), които извършват по-рискови и по-капиталоемки дейности, отколкото заварен пощенски оператор на защитен национален пазар.
(262)
По отношение на въпроса за компромиса между сравнимостта и размера на извадката WIK предвижда три референтни групи: i) референтна група I, или ограничен сектор на колетни пратки, която включва главно активни дружества като доставчици на услуги за колетни пратки (10 дружества, считани за силно сравними с доставчиците на универсална пощенска услуга); ii) референтна група II, или разширен сектор на колетни пратки, която включва дружества, чиято основна дейност може да е свързана с други услуги, като услугите за пощенски пратки (26 дружества с малко по-ниска степен на сравнимост), и iii) референтна група III, която включва също дружества от сектора на наземния транспорт (1 163 дружества с ниска сравнимост) (75). Според WIK този подход засилва статистическата валидност на окончателното сравнително проучване.
(263)
Един от приложените критерии за избор към всички референтни групи се отнася до размера на дружеството; взети са предвид само дружествата с приходи над 3 млн. евро (76). Що се отнася до периода, обхванат от данните, надеждни данни е имало единствено за периода 1998-2007 г., а за периода за 1990-1997 г. са използвани интерполации със задна дата (77).
(264)
Освен това WIK продължава приетия анализ по отношение на цените на прехвърляне, като се основава на концепцията за интерквартилния размах (78), за да смекчи ефекта от крайните стойности и за да определи равнище на разумна печалба.
(265)
WIK получи следните резултати за периода 1998-2007 г.:
а)
референтна група I: 25-и процентил, равен на -0,42 %, 75-и процентил, равен на 6,72 %, и медиана (50-и процентил), равна на 3,86 %;
б)
референтна група II: 25-и процентил, равен на 0,45 %, 75-и процентил, равен на 6,77 %, и медиана (50-и процентил), равна на 3,48 %;
в)
референтна група III: 25-и процентил, равен на 0,64 %, 75-и процентил, равен на 5,57 %, и медиана (50-и процентил), равна на 2,59 %.
(266)
WIK заключава, че разширеният сектор на колетни пратки, т.е. референтна група II, е по-подходяща група за сравнение, тъй като получените резултати са сравнително стабилни във времето в сравнение с другата референтна група (ограничен сектор на колетните пратки), и защото този сектор е функционално по-близък до дейностите, свързани с куриерските услуги и колетните пратки, отколкото другата референтна група (сектор на наземния транспорт).
(267)
Направена е и друга корекция, за да се получи горна граница на разумната печалба на DP, основана на анализа на предприемаческия риск за предприятието в сравнение с референтната група. На тази основа WIK предлага за горна граница на разумната печалба на DP стойността от 3,48 %, която съответства на средната възвръщаемост на продажбите на референтна група II. Като избира по-скоро медианата, а не 75-ия процентил за по-висока стойност на разумната печалба, WIK иска да отрази факта, че дружествата от извадката поемат по-висок риск, отколкото заварените пощенски оператори, като се има предвид, че тези дружества не се ползват с никакви специални права.
(268)
Белгийските власти считат използваната в доклада на WIK методология за неправилна и представят различни документи (писма, становища и доклади) на 23 април 2010 г., 1 март 2011 г., 14 юни 2011 г., 5 август 2011 г., 10 август 2011 г., 14 декември 2011 г. и 19 декември 2011 г., като опровергават подхода в доклада на WIK и представят свой собствен метод за определяне на референтната разумна печалба.
(269)
В изпратено становище на 5 август 2011 г. белгийските власти по същество изтъкват, че използваната в проучването WIK извадка не е била представителна за дейността, размера, рисковия профил и референтния период. Белгия твърди, че е много трудно извадката да бъде приета за легитимна въз основа на критериите, изложени в точка 18 от рамката за УОИИ.
(270)
В същото становище Белгия изтъква също, че би било логично да се направи разграничение между маржа на печалбата от дейности със значително различаващо се равнище на риск: белгийските власти изтъкват, че ако разпространението на печатни издания и разпространението на пощенски пратки са дейности с различен рисков профил, би било уместно да се използват различни равнища на разумна печалба.
(271)
Освен това белгийските власти твърдят, че е налице повишаване на производителността на дейностите на DPLP и че Комисията следва да вземе предвид този факт при определянето на равнището на разумна възвръщаемост, както е предвидено в точка 18 от рамката за УОИИ. Белгийските власти подчертават, че DPLP е станало рентабилно след многобройни реформи и след като дълго време е било на загуба. Разходите на DPLP са били съкратени именно благодарение на закриването на пощенски клонове. Делът в размер на 50 %, притежаван от частни инвеститори от 2006 г., е довел до нова култура, насочена към ефективност. Според белгийските власти подобна повишена производствена ефективност би трябвало да се вземе предвид при определянето на равнището на разумна възвръщаемост по отношение на DPLP.
(272)
На 1 март 2011 г. белгийските власти изпратиха на Комисията доклад, изготвен от Charles River Associates (CRA), в който се отправят критични забележки към проучването на WIK и се предлага друг метод за оценяване на разумната печалба на DPLP.
(273)
По отношение на състава на съдържанието CRA изтъква, че трите извадки на WIK включват много на брой, но малки по размер дружества, чийто рисков профил не е сравним с този на пощенски оператор от голям мащаб. CRA оспорва заключенията на WIK, че предоставянето на услуги за писмовни пратки от въпросния заварен пощенски оператор съдържа нисък риск, както и че включените в референтните групи дружества дават възможност за подходящи сравнения.
(274)
CRA привлича вниманието именно върху взаимовръзката между структурата на разходите на едно предприятие (по отношение на дела на фиксираните и променливите разходи) и поетия търговски риск. CRA изтъква, че един пощенски оператор със задължение за универсална услуга е изправен пред по-големи фиксирани разходи и следователно в по-голяма степен е изложен на намаляване на търсенето в сравнение с дружество с по-ниски фиксирани разходи. Освен това CRA подчертава разликата между възвръщаемостта на продажбите на малките и големите предприятия от групите на WIK (79), от което се подразбира, според него, за съществуването на системни разлики между малките дружества за куриерски услуги и по-големите предприятия като UPS и FedEX, които би могло да се обяснят с различната структура на разходите.
(275)
CRA също така анализира по-подробно характеристиките на някои малки дружества за куриерски услуги в извадката на референтна група I на WIK и заключава, че рисковият им профил не е сравним с този на пощенски оператор от голям мащаб. CRA също така счита за неподходящо да се увеличава размерът на тази вече трудно сравнима извадка с добавянето на още по-малко сравними предприятия.
(276)
CRA отхвърля аргумента на WIK, според който заварените европейски пощенски оператори не би следвало да бъдат включени в извадката, тъй като печалбите им са се определяли не на конкурентна основа, а от ценовото регулиране, като рискът е, че тези заварени пощенски оператори в резултат на ценовото регулиране са могли да генерират прекомерни печалби. CRA изтъква, че след като за целите на сравнението отхвърля другите заварени пощенски оператори, WIK се основава на теоретичната хипотеза, според която на тези заварени оператори би могло да се наложи да прилагат прекомерно високи цени, но без да представи емпирични доказателства в подкрепа на твърдението си. В това отношение CRA подчертава, че предвид прилаганите в повечето държави членки механизми за ценово регулиране, като например ценовите прагове (80), най-големите наблюдавани печалби биха били в резултат по-скоро на повишаването на производителността, отколкото на високите цени.
(277)
CRA изтъква, че естественият метод на изчисление на разумен марж на печалбата на DPLP за задълженията му за обществена услуга би следвало да се основава на наличните данни за маржовете на печалбата, реализирани от куриерските дейности на другите пощенски оператори от Западна Европа. Това е много по-естествено, тъй като въпросните обществени услуги са преди всичко услуги за писмовни пратки и данните за маржовете на печалбата, реализирани от свързаните с пощенските пратки операции на другите пощенски оператори от Западна Европа, са пряко достъпни и не разкриват каквото и да било прекалено благоприятно ценово регулиране.
(278)
CRA изтъква по-специално, че анализът би следвало да се основава на маржовете EBIT (ROS), реализирани от куриерските дейности на пощенските оператори от Западна Европа, които предоставят секторни сведения за маржовете EBIT от куриерските си дейности (ако секторните сведения за маржовете EBIT не са предоставени) или за общите маржове EBIT на пощенските оператори от Западна Европа, над 75 % от приходите на които са от куриерски услуги. CRA изключва извадката на операторите от Източна Европа поради относителната им неефективност в сравнение с пощенските оператори от Западна Европа.
(279)
Следователно анализът на CRA се основава на извадка от 11 пощенски оператори от Западна Европа за периода 2002-2009 г. (общо 73 наблюдения). Средната възвръщаемост на продажбите от тази извадка е […] %, медианата - […] %, 75-ият процентил е равен на […] % (81). CRA изчислява както пресечената средна стойност ([…] %), така и средната стойност по метода на Winsor ([…] %), които, подобно на медианата, не са засегнати от крайните стойности (82).
(280)
По отношение на определението за референтна стойност на разумен марж на печалбата CRA изтъква, че използването на средни стойности поражда методологични проблеми. CRA обяснява, че поради промените в наблюдаваните маржове на печалбата в извадката, критичният праг за определяне на прекомерна рентабилност би трябвало да е по-висок от средната стойност или всяка друга централна средна величина и би трябвало например да е равен на 75-ия процентил. Според CRA, един такъв подход би подхождал на използвания в разследванията метод за цените на трансфер, който се изразява в базиране на размах (например интерквартилен размах или други процентили).
(281)
На 14 декември 2011 г. белгийските власти представиха на Комисията документ, съдържащ становището на DPLP относно поеманите от пощенските оператори рискове, и предложиха методология за изготвяне на инструмент за измерване на рисковата премия, който, в допълнение към възвръщаемостта на безрисковите продажби, би дал разумно равнище на възвръщаемостта на продажбите.
(282)
В документа не се обяснява как възвръщаемостта на безрисковите продажби (изразена спрямо ROS) би могла да се определи в случая, нито се изяснява точно какво би трябвало да представлява разумна възвръщаемост на продажбите според предложената методология. В анализа се набляга по-скоро на оценката на различните рискове и изчисляването на рискова премия, която отразява всички видове рискове.
(283)
Белгийските власти отдават най-голямо значение по-специално на три големи категории риск - секторният риск, свързаният с услугата риск и договорният риск - и обичайните видове рискове за всяка категория, на които са изложени пощенските оператори. Методологията на оценяване на рисковата премия предвижда: i) определянето на „максимална рискова премия“ (83); ii) разделянето на отчитания период на договорни периоди, за да се разграничат свързаните с всеки договор рискове; iii) използването на опростена скала за оценка на всеки договорен период (нисък, среден или висок); iv) преобразуването на дадените оценки на всеки риск в обща оценка за всяка от трите големи категории рискове, и v) преобразуването на общите оценки в рискови премии, сумата от които представлява общата рискова премия.
(284)
Също така са посочени примери, които да докажат, че DPLP поема рискове, които надвишават средните. По този начин белгийските власти твърдят, че DPLP е изправено пред по-висок риск, свързан с обемите, тъй като получава значителна част от своите приходи от „куриерската“ си дейност, а тяхната разходна структура се характеризира със силна липса на гъвкавост поради по-високия дял на фиксираните разходи от средното равнище. Други вид риск, считан за по-висок за DPLP, е рискът, свързан със сигурността. Според анализа това се дължи на факта, че DPLP е един от малкото европейски пощенски оператори, който разнася по домашен адрес пенсиите в брой.
(285)
Въз основа на оценката на отделните рискове белгийските власти заключават, че четвъртият договор за управление съдържа по-високо равнище от трите вида риск, докато първият, вторият и третият договор се характеризират със средно рисково равнище (единственото изключение е секторният риск, който се счита за нисък за първия договор). Белгийските власти посочват други примери как да се преобразува в рискова премия горепосочената класация на отделните рискове, като се основават на различни стойности за „максималната рискова премия“.
(286)
Проучването Deloite, посочено по-горе в съображение 257, по много от точките се доближава до проучването на WIK:
1.
и двете използват една и съща методология за проучване на сравними дружества по отношение на функциите и риска във финансовите бази данни;
2.
и двете предлагат възвръщаемостта на продажбите за най-подходяща референтна рамка за определяне на референтната печалба (поради липса на данни има разлики в счетоводното третиране между отделните дружества);
3.
накрая, доставчиците на универсална пощенска услуга са изключени от групата на сравними предприятия, тъй като работят главно на регулирани пазари и се ползват с изключителни права.
(287)
По отношение на групата сравними предприятия главната разлика между проучването на WIK и проучването Deloitte се отнася до размера на разглежданите дружества. Deloitte включва в извадката си само дружества с годишни приходи над 100 млн. евро (84). Това ограничение се обяснява с анализа му на спецификата на дейностите, свързани с предоставянето на универсална услуга, и съответните търговски и пазарни рискове (85).
(288)
Deloitte счита по-специално, че дружествата от пощенския сектор и сектора на колетните пратки, които използват огромни и сложни мрежи за събиране и разпространение, логично могат да се сравняват с DP. Като се имат предвид икономиите от мащаба, обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, както и високият дял на оперативните разходи в сравнение с капиталовите, както и свързаните с тях рискове (като свързания с обемите риск, риска от заместване с електронната поща), големите предприятия, които предлагат разнообразни продукти в пощенския сектор и сектора на колетните пратки, са по-подходящи за сравнение, отколкото малките предприятия за куриерски услуги. Дружества за транспортиране на стоки и логистика също биха могли - в по-малка степен - да послужат за сравнение, тъй като те използват същите активи.
(289)
За да илюстрира важността на размера на дружествата, Deloitte сравнява своята извадка с извадката на референтна група II на WIK. Deloitte отбелязва, че средната възвръщаемост на продажбите в извадката на WIK чувствително се различава между групите с дружества с различен размер (което става ясно от броя на служителите) (86). Deloitte изтъква, че в неговата извадка (основана на по-големите дружества), напротив, няма тясна връзка между мащаба и възвръщаемостта на продажбите.
(290)
След приключване на подбора на извадката Deloitte основава анализа си на 7 пощенски дружества и дружества за колетни пратки, 18 логистични дружества и 19 дружества за транспортиране на стоки. Що се отнася до пощенския сектор и сектора на колетните пратки, малката група от седем сравними дружества включва големи многонационални оператори за експресни пратки, като UPS, FedEx и TNT Express, както и няколко пощенски оператори, главно от САЩ и Обединеното кралство (87). По принцип всички данни обхващат периода 1990-2007 г., но данните за първите три години са все пак много ограничени и поради това Deloitte счита, че резултатите за тези години са с по-ниска степен на надеждност (88).
(291)
Deloitte разглежда освен това предимствата и недостатъците на много други инструменти за измерване на рентабилността. В случая поради практически затруднения, свързани с получаването на подходящи данни за паричните потоци, се отхвърля използването на процента на възвръщаемост на капитала. Отхвърля се и използването на възвръщаемостта на вложения капитал или на възвръщаемостта на собствения капитал, например поради разлики между дружествата в областта на осчетоводяването на разходите и капиталовата структура (последната има важно значение за възвръщаемостта на собствения капитал). Възвръщаемостта на активите също се счита за неподходяща, тъй като е насочена към всички активи. Ето защо Deloitte предлага да се избере възвръщаемостта на продажбите, но подчертава, че като се има предвид, че последната не измерва пряко възвръщаемостта на капитала, може да се използва за сравнителни изследвания само ако сравняваните предприятия имат близка капиталоемкост.
(292)
При все това Deloitte изчислява възвръщаемостта на собствения капитал (както и възвръщаемостта на собствения капитал при пазарна стойност и възвръщаемостта на активите) за малка подизвадка от шест дружества, но заключава, че диапазонът и варирането на възвръщаемостта на собствения капитал може да отразяват различни фактори, което изисква предпазливо тълкуване, и вредѝ на уместността ѝ като референтен показател. Сред тези фактори Deloitte подчертава значението на капиталоемкостта. Deloitte изтъква, че по отношение на капиталоемкостта универсалната услуга на DP е по-близка до тази например на UPS и на FedEx, отколкото до тази на оператори на транспортиране на стоки като Kuehne&Nagel или Wincanton.
(293)
Deloitte подчертава и значителните разлики в рентабилността между дружествата в течение на времето, както и в различните сектори и между тях. Тези разлики според Deloitt оправдават използването по-скоро на рамки за разумна печалба, отколкото на единна средна стойност. Подобен подход също така би бил подходящ предвид необходимостта да не се санкционират по-високите получени резултати от средното равнище в резултат на повишената ефективност.
(294)
Събраните от Deloitte резултати по сектори и за всички сектори са обобщени в таблица 22 от проучването Deloitte. Следователно:
а)
в пощенския сектор и сектора на колетните пратки за периода 1998-2007 г. средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите е 8,1 %, средната стойност на медианите на възвръщаемостта на продажбите - 7,4 %, средният годишен 25-и процентил - 4,8 % и средният годишен 75-и процентил - 12 %;
б)
за всички сектори за периода 1990-2007 г. средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите е 6 %, средната стойност на годишните медиани на възвръщаемостта на продажбите - 5,4 %, средният годишен 25-и процентил - 3,6 % и средният годишен 75-и процентил - 8,1 % (89).
(295)
За референтен показател Deloitte предлага стойност, основана на средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите, равна на 7,9 % (90); за да отрази наблюдаваната разлика на възвръщаемостта на продажбите, Deloitte определя и диапазон за разумна възвръщаемост на продажбите, основана на годишния интеквартилен размах (91).
(296)
Избирането на подходяща извадка от сравними предприятия за заварените пощенски оператори е сложна задача. От само себе си се разбира, че най-много трябва да се внимава при избирането на група предприятия, които могат да послужат за сравнение на търговските дейности и риска.
(297)
Общото между проучванията на WIK и Deloitte е, че те са насочени към търговски дружества, които развиват сравними дейности с тези на DPLP, като изключват заварените пощенски оператори от сравнителната извадка. Обратно, CRA използва сравнителна извадка, съставена единствено от европейски заварени пощенски оператори.
(298)
Комисията споделя становището на WIK и на Deloitte, според което печалбите на заварените пощенски оператори (използвани в сравнителното проучване на CRA) на практика не са при обичайни пазарни условия, а са резултат до голяма степен от избора на други държави членки в областта на регулирането. Ето защо те може да не отразяват правилно референтната възвръщаемост. В същото време, тъй като извадката на CRA включва заварени пощенски оператори от други европейски страни, изглежда това е извадката с предприятия, които се доближават най-много до DPLP. Поради това Комисията счита за уместно да се вземе предвид изцяло извадката на CRA, по-специално за да се проверят чрез съпоставяне референтните равнища на разумната печалба (възвръщаемостта на продажбите), определени въз основа на проучванията на WIK и на Deloitte.
(299)
Както в проучването на WIK, така и в проучването на Deloitte се признава, че трябва да е налице достатъчно голяма извадка, за да се направят съществени заключения за целите на сравнителното проучване. Затова те се основават на (относително) ограничена извадка от предприятия в пощенския сектор и сектора на колетните пратки и на по-широкообхватни извадки, които включват дружества от сектора на логистиката и сектора на транспортирането на стоки. Комисията признава, че е важно да има достатъчно голяма извадка за целите на статистиката. По отношение на позицията на CRA в това отношение, която оспорва ползата от увеличение на размера на извадката с добавяне на по-малко сравними предприятия, Комисията счита, че по-широкообхватните извадки, определени от WIK и особено от Deloitte, чрез възприетите методологии за избиране на извадки са достатъчно сравними, за да послужат като значими референтни групи за оценяването на печалбата на DPLP.
(300)
В проучването на WIK се прави опит да се определи референтна възвръщаемост на продажбите на базата на трите групи, създадени за целите на сравнението. Комисията обаче счита също, че проучването на WIK може да бъде атакувано по две различни, макар и свързани точки (92): i) използването от страна на WIK на извадки, които включват също голям брой малки дружества (93), които очевидно не са сравними със заварените пощенски оператори като DPLP; и ii) хипотезите на WIK относно равнището на риска, пред който е изправен пощенският оператор, предмет на разследването.
(301)
Комисията счита, че мащабът на дейностите, както и структурата на разходите на заварените пощенски оператори като DPLP (заедно с вида на въведения регулаторен механизъм) са съществени елементи за оценката на сравнителното проучване на равнищата на печалба.
(302)
Първо, ако фиксираните разходи са високи (и засягат например капиталовите разходи или други фиксирани разходи, свързани с мрежата), най-големите предприятия получават още по-големи икономии от мащаба и гъстотата в сравнение с малките. При сравнението на средната възвръщаемост на продажбите на големите и малките предприятия, включени в извадката на WIK, проучването Deloitte-II успява да докаже, че средната възвръщаемост на продажбите се увеличава с размера на предприятията (измерен по брой на служителите) (94). В действителност средната стойност на първия квартил (Q1) е най-ниска в трите извадки WIK (например само 0,75 % за извадката WIK II за периода 1998-2007 г.) (95), което може да отразява прекомерно висок дял на (най-малките) предприятията, които понасят загуби и полагат големи усилия, за да останат на пазара. С включването на толкова малки предприятия в извадките си (включително в основната извадка от референтна група II), WIK може би е подценило референтната възвръщаемост на продажбите, която вероятно имат по-големи и по-добре установени на пазара предприятия като DP или DPLP.
(303)
Второ, макар и основателно да посочва нискорисковия профил на оператора поради монополния характер на дейностите му, WIK явно не отчита в достатъчна степен значителните фиксирани разходи (в сравнение с променливите разходи), породени от задължението за универсална услуга, нито развитието на рисковия профил - фактори, които вероятно са довели до изменения във времето на регулаторния режим за оператора, по-специално между отделните периоди на регулиране (например различните договори за управление в случая на DPLP).
(304)
Делът на фиксираните разходи може да е висок не само поради високата капиталоемкост на едно предприятие (едно от текущите обяснения на високия размер на фиксираните разходи), но и поради затруднението му да адаптира общите си разходи предвид задължението му (свързано със задължението за универсална услуга) да поддържа широка разпространителска мрежа и неспособността му да намали разходите си за труд поради съществуващи трудови договори. Високият дял на фиксираните разходи (96) допълнително поставя под въпрос включването на малките дружества, чиято структура на разходите (съотношението фиксирани разходи/променливи разходи) очевидно е много различна (97).
(305)
Както се посочва във въведението, Комисията счита също, че степента на излагане на риск на един заварен пощенски оператор зависи до голяма степен от характеристиките на въведения от публичните органи регулаторен механизъм за финансирането на задължението за универсална услуга. Преминаването към система от ценови прагове в по-дългосрочен план по отношение на цените на пощенските марки (което се случва при DPLP през 2006 г.) води именно до чувствително увеличение на значението на риска, свързан с обемите. Съществуването на такъв риск разклаща хипотезата на WIK за присъщо ниския риск за дейностите на DPLP, поне за периода, характеризиращ се със система от ценови прагове.
(306)
Като се имат предвид изложените в съображения 286-295 доводи, Комисията счита, че за оценката на печалбата на DPLP извадките на Deloitte са по-добри от извадките на WIK, тъй като се ограничават до предприятия с по-висок минимален размер (годишен оборот над 100 млн. евро).
(307)
Същевременно все пак следва да се отбележи, че в някои аспекти подходът Deloitte съдържа и известни потенциални слабости и заключенията му трябва да се тълкуват с известна предпазливост.
(308)
По-специално извадките на Deloitte включват голям брой предприятия с капиталоемкост над приложимата за операторите на куриерски услуги (98). От методологична гледна точка използването на възвръщаемостта на продажбите като средство за оценка на печалбата се нуждае от сравнителна извадка на дружества с подобно равнище на капиталоемкост (тук определено като съотношение капитал/продажби). Работната хипотеза е, че дружествата с еднаква възвръщаемост на продажбите ще имат възвръщаемост на използвания капитал (ROE (99)), която е обратно пропорционална на съотношението капитал/продажби. Следователно използването на възвръщаемостта на продажбите за референтен показател изисква идентична капиталоемкост на включените в референтната група дружества. Макар да е трудно да се получат надеждни оценки на капиталоемкостта (100), вероятно дейностите за разпространение на пощенски пратки и разпространението на печатни издания са с по-малка капиталоемкост в сравнение с дейностите за експресни колетни пратки на големите многонационални предприятия като UPS, TNT, FedEx и DHL (101). Следователно е възможно показателят за разумна печалба, определен въз основа на извадките Deloitte, да надценява референтната печалба, която би трябвало да се приложи към предприятия с капиталова структура като тази на DPLP (102).
(309)
Предвид многобройните несигурности, съпътстващи извършената оценка, Комисията счита, че е оправдано да се определи разумен диапазон на възвръщаемостта на продажбите въз основа на оценките на Deloitte на медианата на възвръщаемостта на продажбите за по-широкообхватната извадка за всички сектори (5,4 %), както и на медианата на възвръщаемостта на продажбите за извадката с активни дружества в пощенския сектор и сектора на колетните пратки (7,4 %) (103). Така полученият диапазон (5,4 - 7,4 %) според Комисията представлява „диапазон по подразбиране“ за разумната печалба поне за периодите, през които DPLP е било изправено пред висока степен на риск предвид действащия договор за компенсация и пред сериозни стимулиращи мерки с цел да стане по-ефективно (104).
(310)
Комисията счита, че диапазонът (5,4 % - 7,4 %) е подходящ като стойност по подразбиране както за дейностите на DPLP за разпространение на пощенски пратки, така и за дейностите му за разпространение на печатни издания, тъй като става въпрос за тясно свързани дейности с много сходни търговски характеристики.
(311)
Вярно е, че DPLP е изправено пред слаба или несъществуваща конкуренция във въпросните области на дейност (разпространение на писма и печатни издания). Поради това възниква въпросът да се установи дали е уместно да се оценява печалбата му въз основа на медианата на печалбата от извадки с действително изправени пред конкуренция предприятия и дали една по-рестриктивна референтна стойност (т.е. по-ниска) като първия квартил (25-ия процентил) не би била достатъчна за дружество в положението на DPLP. При все това Комисията счита, че подобен подход не би установил в достатъчна степен съществуването на значително вариране на равнищата на печалба както между дружествата, така и във времето. Освен това би било уместно да се избегне всякакво неоправдано премахване на евентуално повишение на производствената ефективност, като се наложи също толкова строг ценови праг по отношение на възвръщаемостта на продажбите, достигната впоследствие от дружеството.
(312)
В разглежданото дело Комисията счита също, че е неуместно да се основава на мерки, които надхвърлят медианата, като третия квартил (105). Като се има предвид, че възприетият подход вече определя диапазона между отделни извадки, предоставената добавена стойност чрез отчитането за целите на статистиката на диапазоните от едната и другата страна на медианата в извадките (обичайно използвания интерквартилен размах в цените на трансфер) изглежда до известна степен ограничена (106). Комисията взема предвид по-скоро варирането на медианата в отделните референтни групи, отколкото варирането около медианата в конкретна извадка (107).
(313)
Най-вече като се има предвид, че в сектора на „писмата“ на DPLP капиталоемкостта е по-ниска в сравнение с тази на операторите на експресни колетни пратки (108), използването на медианата от тази последна извадка само по себе си вече би предложило известно поле за действие, което дава възможност да се ограничи варирането на равнищата на печалба около медианата за дружествата с по-ниска капиталоемкост като DPLP, и при необходимост да бъде възнаградено в достатъчна степен повишението на ефективността.
(314)
Могат да се направят различни кръстосани проверки за последователност, като се сравни посоченият диапазон по подразбиране в съображение 309 с други налични оценки на разумната печалба. Както се посочва в началото на настоящия подраздел, ще бъде уместно да се направи кръстосана проверка с медианата на възвръщаемостта на продажбите от проучването CRA, равна на […] % (109). Медианата на възвръщаемостта на продажбите, изчислена въз основа на извадката от референтна група II на WIK, ограничена до дружествата с оборот над 100 млн. евро, дава възвръщаемост на продажбите, равна на 7,1 %. Комисията заключава, че тези цифри попадат в диапазона (5,4 % - 7,4 %) в подкрепа на твърдението, според което този диапазон може да се счита за разумен.
(315)
Като цяло, Комисията стига до заключението, че марж по подразбиране, който попада в диапазона (5,4 % - 7,4 %), изглежда е подходящ референтен марж за печалбата, поне за периодите, през които DPLP е било изправено пред висока степен на риск и значителни стимули за ефективност.
(316)
Като цяло Комисията счита, че ако договорът между заварения оператор и публичните органи е такъв, че обществената услуга е свързана с висока степен на риск, определената разумна печалба за заварения оператор следва да бъде пропорционална на съответното равнище на поетия риск. Обратно, ако договорът води до нисък риск, равнището на разумна печалба трябва да бъде ниско.
(317)
В предходния раздел Комисията разясни подхода си, целящ да определи диапазон по подразбиране за разумна печалба (5,4 % - 7,4 %), който да се счита за подходящ за договорите с висока степен на риск. Трудно е да се намери подходящата референтна стойност по отношение на диапазона на разумна възвръщаемост на продажбите при нисък риск, но е очевидно, че един такъв диапазон на възвръщаемостта на продажбите би трябвало да е в лявата страна от разпределението в извадката на наблюдаваните равнища на печалба. В тази връзка Комисията счита, че е оправдано да се приеме диапазон за разумната печалба, основана на първия квартил (25-ия процентил) вместо медианата.
(318)
Използването на 25-ия процентил като референтна стойност за договорите с нисък риск води до диапазон с разумна възвръщаемост на продажбите от (3,6 % - 4,8 %) според отделни извадки на Deloitte.
(319)
Тук отново при сравнение с резултатите на CRA за заварените пощенски оператори може да се изготви друга полезна кръстосана проверка. Средната стойност на годишния 25-и процентил, изчислена от Комисията, е равна на […] %. Комисията заключава, че тези цифри попадат в диапазона (3,6 % - 4,8 %) в подкрепа на твърдението, според което този диапазон може да се счита за разумен.
(320)
Като цяло Комисията стига до заключението, че марж по подразбиране, който попадат в диапазона (3,6 % - 4,8 %) е подходящ референтен марж за печалба за периодите, през които DPLP е било изправено пред ниска степен на риск.
(321)
Както се разяснява във въведението на настоящия раздел, поетият от DPLP риск зависи от компенсационния механизъм, приложен от Белгия. Този механизъм е предвиден в различните договори за управление, сключени между DPLP и белгийската държава, и се променя с течение на времето. Поради това е разумно различните диапазони на „разумна възвръщаемост на продажбите“ да се разглеждат според въведения компенсационен механизъм, който определя равнището на риск, на който е изложено DPLP, но и степента, до която DPLP е стимулирано да повиши своята ефективност.
(322)
В този контекст Комисията държи да подчертае, че характеризирането на риска в договорите не зависи просто от наличието на риска в договорите за управление на DPLP, нито от абсолютната стойност на риска, а по-скоро от степента, в която рискът е по-висок или по-нисък от риска, поет от дружествата, включени в същите групи от извадки. Същото се отнася и за интензитета на мерките, стимулиращи DPLP да повишава своята ефективност. Като се има предвид, че тези групи от извадки се състоят от дружества, действащи в конкурентна среда, обичайно те са изложени на висок риск и са подложени на силни стимули за постигане на по-висока ефективност.
(323)
Комисията счита, че в четвъртия договор за управление (2006-2010 г.) ясно са предвидени механизми, които включват дългосрочни задължения по отношение на цените и финансирането, основани на предварителни параметри. Това е приложимо към дейностите на DPLP по отношение както на разпространението на пощенските пратки, така и на разпространението на печатни издания.
(324)
По-конкретно по отношение на разпространението на печатни издания член 9 от четвъртия договор за управление гласи, че по време на срока на договора (стандартен петгодишен период) средно претеглената стойност на тарифите за предоставянето на услуги от „кошницата с малки потребители“ няма да се увеличава по-бързо, отколкото позволява един механизъм за ценови прагове, основан на „здравословния индекс“ (специфичен индекс за потребителски цени), и бонус за качество, който отразява процента на индивидуални пощенски пратки, разпределен във времето. Според Комисията определянето по този начин на тарифите за целия период на договора съдържа всички характеристики на стимулиращ договор, което излага дружеството на висока степен на риск.
(325)
Що се отнася до разпространението на печатни издания, в член 2 от четвъртия договор за управление се уточнява, че през периода на договора тарифите за разпространение на печатни издания не могат да се увеличават по-бързо от „здравословния индекс“. За покриване на нетните разходи за разпространението на печатни издания, предвид прогнозираната ефективност, в член 13, параграф 2 се определя размерът на годишната компенсация, на която DPLP има право, на 290 613 000 EUR (коригиран размер с отчитане на инфлацията) (110). Член 13, параграф 5 гласи, че ако съдържанието на или условията за УОИИ се променят или ако настъпи значителна промяна в разходите, с която DPLP не може да се справи, страните ще разгледат дали е необходима корекция на размера на компенсацията в съответствие с промяната в разходите. За подобна корекция е необходимо решение на Министерския съвет. Комисията признава, че тази последна клауза би могла да се тълкува като клауза за дерогация, с която в договора се въвеждат някои елементи на по-късен етап (които предпазват DPLP от риска). При все това Комисията счита, че използваните от публичните органи термини са достатъчно уклончиви и че поради тази причина DPLP не може да разчита на използването ѝ. Като цяло Комисията смята, че приетите разпоредби за дейностите на DPLP, свързани с разпространението на печатни издания, предполагат дългосрочно задължение по отношение на компенсацията.
(326)
Следователно според Комисията не може да се счита, че четвъртият договор за управление (2006-2010 г.) води до ниска, а по-скоро до висока степен на риск. Като цяло диапазонът по подразбиране от (5,4 % - 7,4 %) изглежда подходящ и за двата вида дейности, предвидени в четвъртия договор за управление.
(327)
Обратно, предходните договори за управление (до 2005 г.) изглежда се основават до голяма степен на ценови и компенсационни механизми, предполагащи ниска степен на риск за DPLP.
(328)
Що се отнася до определянето на цените на пощенските марки, Комисията отбелязва, че първите три договора за управление не прилагат механизъм за ценови прагове от вида, използван в четвъртия договор за управление (който предвижда дългосрочно ценово задължение). В най-общ план тези договори препращат по-скоро към тарифи, основани на действителни разходи, установени чрез подходящи счетоводни принципи (111).
(329)
По същия начин, по отношение на разпространението на печатни издания Комисията отбелязва, че в първите три договора за управление не се предвижда никакъв фиксиран бюджет за периода на договора, както четвъртият договор за управление (112). Те по-скоро се позовават на компенсации въз основа на действителните разходи (113). Комисията установи, че във втория договор също така се определя общ праг за компенсацията, но наблюдаваните действителни компенсационни суми през периода изглежда поставят под въпрос действително обвързващия характер на прага (114). В първия договор за управление се определя и годишна дотация (компенсация), но Комисията отбелязва, че същевременно в договора не се определя дългосрочен праг за тарифите за разпространението на печатни издания.
(330)
Поради това Комисията е на мнение, че диапазонът от (3,6 %-4,8 %), определен за разумен при отсъствието на значителен риск, свързан с договора, следва да се приложи едновременно към разпространението на печатни издания и към разпространението на пощенски пратки за съответния период от първите три договора за управление.
(331)
Комисията установи, че в документа, представен от белгийските власти на 14 декември 2011 г., те също предлагат основан на договорите подход. Макар предложената методология да повдига различни въпроси по отношение на рисковите фактори и начина им на претегляне (115), извършването на анализ по договорен период, който главно класира поетия от DPLP риск в три степени (нисък, среден, висок) изцяло съответства на подхода, приет от Комисията. Като цяло правилното класиране на договорите по отношение на заложения риск, извършено от DPLP, изглежда съответства на анализа на Комисията, като се има предвид, че белгийските власти също считат четвъртия договор в общи линии за по-рисков в сравнение с първите три договора.
(332)
Комисията достига до заключението, че диапазон на възвръщаемост на продажбите между (5,4 % - 7,4 %) е подходяща референтна рамка за определянето на разумната печалба за периодите, през които DPLP е трябвало да се изправи пред значителен риск и да отчита силни стимули за ефективност.
(333)
Комисията заключава също, че диапазон по подразбиране за възвръщаемост на продажбите между (3,6 % - 4,8 %) е подходящ референтен диапазон за определяне на разумната печалба за периодите, през които DPLP не е поело значителен риск.
(334)
За да отчете усилията, които според белгийските власти DPLP е положило за постигане на повишена ефективност, Комисията реши да прояви известна предпазливост, като използва горните граници на тези два диапазона за определяне на разумната печалба, която да бъде включена в разходите за обществени услуги. Този подход е представен и в проучването Deloitte (вж. съображение 293), според което използването на диапазони е уместно предвид необходимостта да не се санкционират по-високите резултати над средната стойност, получени в резултат на повишената ефективност.
(335)
Комисията счита, че първите три договора за управление (1992-1996 г., 1997-2002 г. и 2003-2005 г.) съдържат ниска степен на риск и че може да се приложи равнище на разумна печалба, съответстващо на възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %, към разпространението както на печатни издания, така и на пощенски пратки. В замяна на това тя счита, че в четвъртия договор за управление (2006-2010 г.) рискът е значително по-висок, така че към разпространението както на печатни издания, така и на пощенски пратки може да се приложи равнище на възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %.
(336)
В първия договор за управление се посочва, че плащаната от държавата годишна компенсация е предназначена за всички задачи за обществена услуга.
(337)
Следователно евентуалната свръхкомпенсация следва да се изчислява, като се сумират всички приходи и разходи за всички задачи за обществена услуга.
(338)
Плащаната от държавата годишна компенсация за задачите за обществена услуга следва да бъде включена в приходите. Получените от DPLP годишни компенсации съгласно първия договор за управление възлизат общо на 1,5 млрд. евро.
(339)
Освен това следва да бъдат взети предвид посочените по-долу мерки за помощ:
Прехвърляне на недвижими имоти
(340)
В първия договор за управление също така се е предвиждало прехвърляне на недвижими имоти от държавата на DPLP. Прехвърлянето на собствеността върху недвижими имоти на стойност 112,2 млн. евро без никаква насрещна престация следва да бъде включено в приходите на DPLP, за да се изчисли свръхкомпенсацията за периода на първия договор за управление. DPLP не е платило никаква насрещна престация на държавата за използването на сградите през периода преди прехвърлянето.
(341)
През 1997 г. държавата е платила на DPLP сумата от 62 млн. евро, която е осчетоводила като капиталова инжекция. Впоследствие белгийските власти са приели, че на практика това прехвърляне е съответствало на отложено изплащане на остатъка от предвидената за 1996 г. годишна компенсация в първия договор за управление.
(342)
В началото въпросната сума не е била изплатена навреме на DPLP през 1996 г., въпреки че компенсацията от страна на държавата е била по-малка от годишната сума, предвидена от договора за управление за въпросната година.
(343)
За целите на контрола на свръхкомпенсацията изплащането на 62 млн. евро е включено в компенсацията за УОИИ за периода, обхванат от първия договор за управление.
(344)
Изчисляването на свръхкомпенсацията за първия договор за управление може да се обобщи по следния начин:
-
Нетни разходи (разходи - приходи) за всички задачи за обществена услуга, включително задължението за предоставяне на универсална услуга/ЗПУУ
-
Разрешена разумна печалба за УОИИ
+
Годишни компенсации за УОИИ
+
Прехвърляне на недвижими имоти
+
Капиталова инжекция през 1997 г.
=
Свръхкомпенсация
(345)
По отношение на следващите три договора за управление, за изчисляването на свръхкомпенсацията ще бъдат отчетени само приходите и разходите за УОИИ, които, съгласно разпоредбите в тези договори, може да са били предмет на компенсация за обществена услуга. Приходите и разходите, свързани с другите УОИИ, за които съгласно разпоредбите от договорите за управление не може да се иска помощ, не са взети предвид. Тъй като универсалната пощенска услуга не е част от дейностите, за които се получава помощ, свързаните с нея евентуални нетни разходи няма да се вземат предвид, тъй като те се финансират изцяло със собствени ресурси на DPLP в съответствие с възлагането за обществена услуга, посочена в договорите за управление. Дейностите, за които съгласно договорите за управление се получава посочената в тях компенсационна сума, обхващат по-конкретно разпространението на печатни издания (ежедневни и периодични издания) и останалите обществени услуги, изброени в съображение 33.
(346)
Поради невисоките тарифи, прилагани за разпространението на печатни издания, УОИИ, които се ползват от помощи, като цяло са на загуба.
(347)
Доколкото евентуалната свръхкомпенсация за дадена услуга може да се използва за финансиране на нетните разходи, направени за други задачи за обществена услуга, които не са компенсирани в достатъчна степен, всички приходи и разходи, свързани с УОИИ, за които може да има право на помощ съгласно договорите за управление, ще бъдат добавени за целите на изчисляването.
(348)
Получените от DPLP годишни компенсации съгласно тези три договора за управление възлизат общо на 3,5 млрд. евро.
(349)
Освен компенсациите, предвидени в договорите за управление, DPLP се е ползвало през целия период, обхванат от разследването, от изключителни права, предоставени от държавата, за предоставянето на запазени пощенски услуги. Въпреки че евентуалните нетни излишъци от запазения сектор не представляват държавни ресурси за целите на контрола на държавните помощи и следователно не могат да бъдат предмет на разпореждане за възстановяване при свръхкомпенсация, те може и следва да бъдат отчетени в рамките на прилагането на правилата в областта на държавните помощи при оценката на необходимостта и пропорционалността на всяка друга помощ, отпусната на въпросния оператор като компенсация за обществени услуги. Следователно в оценката на съвместимостта на предоставената на DPLP компенсация съгласно отделните договори за управление в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС, допълнителните печалби на белгийския пощенски оператор в този запазен сектор ще бъдат приспаднати от разходите за УОИИ, за които може да има право на компенсация за обществена услуга съгласно разпоредбите на посочените договори.
(350)
Следва да се отбележи, че този принцип е включен в рамката за УОИИ, в която се постановява, че „ако предприятието има специални или изключителни права по отношение на услуга от общ икономически интерес, която генерира печалба над разумната печалба, или ако от страна на държавата са му предоставени други предимства, всички те се вземат предвид, независимо как са класифицирани за целите на член 87 от Договора за ЕО, и се добавят към приходите на предприятието“ (116). Този принцип отразява условието за необходимост и пропорционалност от член 106, параграф 2 от ДФЕС. В действителност изплатената за дадена УОИИ помощ се добавя към допълнителните печалби, които произтичат от изключително или специално право, предоставено на оператора, и сами по себе си достатъчни за покриване на разходите за друга УОИИ, не е необходима за предоставянето на въпросната УОИИ. Операторът, който реализира тези допълнителни печалби, вече се ползва от държавна мярка, която му позволява да осигури УОИИ в условия на икономическа стабилност, така че не е необходима никаква допълнителна компенсация.
(351)
Следователно всяка допълнителна печалба в запазения сектор, произтичаща от предоставено изключително право, следва да бъде отчетена, за да се оцени необходимостта от разглежданите компенсации за УОИИ, предоставени на DPLP.
(352)
Поради това всяка генерирана в запазения сектор печалба (ЗПУУ R) над равнището на разумна печалба се отчита в анализа на свръхкомпенсацията за УОИИ.
(353)
При все това, тъй като запазеният сектор преди всичко е предназначен за финансиране на универсалната услуга, всяка регистрирана загуба в други области на универсалната услуга намалява приноса на запазения сектор в разходите за другите УОИИ, свързани с нея.
(354)
Също така, за да се определи действително получената допълнителна печалба от запазения сектор, е необходимо да се отчетат разходите, произтичащи от задължението за предоставяне на универсална услуга, но които се поемат от дейности извън обхвата на универсалната услуга. В съответствие със съдебната практика Chronopost разходите на мрежата за продажби на дребно се разпределят в аналитичното счетоводство на DPLP между дейностите, за които е необходим достъп до мрежата, което включва, но не само, продукти от универсалната услуга. По-специално наложеното на DPLP задължение да поддържа мрежа за продажби на дребно с определен обхват и гъстота, за да предоставя универсална пощенска услуга с достатъчно добро качество, определено от белгийските власти, води до загуби за търговските дейности извън обхвата на универсалната услуга, тъй като част от разходите на мрежата за продажби на дребно се приписват, в съответствие със съдебната практика Chronopost, на търговските продукти, за които се използва мрежата за продажби на дребно.
(355)
Изискване за мрежа, наложено от договорите за управление: наложените от държавата изисквания се отнасят до гъстотата и вида на пунктовете за пощенско обслужване (пощенски станции и/или клонове), които образуват мрежата за продажби на дребно. Те са определени в последователните договори за управление. Така в четвъртия договор за управление (2005-2010 г.) се предвижда:
а)
общо задължение за поддържане на мрежа, чрез която се изпълнява универсалната услуга и останалите обществени услуги, възложени на DPLP (117);
б)
задължение за поддържане на поне 1 300 пункта за пощенско обслужване (пощенски станции и пощенски клонове (118));
в)
задължение за поддържане на поне 589 пощенски служби;
г)
освен това максималното разстояние от пътя на всеки клон за пощенско обслужване, който предлага набор от базови услуги, и пощенска станция, която предлага пълен набор от пощенски услуги, не може да превишава 10 km.
(356)
Белгийските власти считат, че конкретните изисквания, приложими към броя и вида на пунктовете за пощенско обслужване, които образуват мрежата за продажби на дребно на DPLP, представляват отделно задължение за териториално присъствие, наложено от държавата отвъд изискванията, свързани със задължението за предоставяне на универсална услуга (ЗПУУ). Поради това Белгия счита, че всички нетни разходи, свързани с такова конкретно задължение за териториално присъствие, би трябвало да се компенсират от държавата.
(357)
Количествено определяне на изискването за мрежа: за да определят нетните разходи на DPLP вследствие на задължението за поддържане на мрежа за продажби на дребно с най-малко 1 300 пункта за пощенско обслужване, минимум 589 от които пощенски станции, белгийските власти са сравнили действителната мрежа за продажби на дребно, чиято гъстота и вид на пунктовете за пощенско обслужване са наложени от държавата, с хипотетична мрежа за продажби на дребно, която DPLP би използвала, ако не трябваше да се спазват тези конкретни изисквания. С други думи, хипотетичната мрежа за продажби на дребно е тази, която DPLP би избрало да използва при търговски условия, ако държавата не му налагаше задължения за предоставяне на обществена услуга.
(358)
Белгийските власти считат, че хипотетичната мрежа би включвала единствено пощенски клонове. Пощенските станции щяха да бъдат премахнати. За да може да продължи да обслужва обаче същия общ обем от клиенти, DPLP би трябвало да увеличи значително броя на пощенските клонове.
Сравнение между сегашната мрежа за продажби на дребно на DPLP и хипотетична мрежа, ако нямаше наложени от държавата задължения
Общ брой на пунктовете за пощенско обслужване
Пощенски станции (a) + пощенски клонове (б)
(a)
Брой на пощенските станции
(специални пунктове за пощенско обслужване, управлявани от самото DPLP)
(б)
Брой на пощенските клонове
(пунктове за пощенско обслужване, разположени в помещения на трети лица)
Съществуваща мрежа на DPLP за продажби на дребно (в края на 2009 г.)
1 401 =
713 +
688
Хипотетична мрежа за продажби на дребно, ако нямаше наложени от държавата изисквания (според белгийските власти)
[…] =
[…] +
[…]
Задължение за мрежа за продажби на дребно, наложено от държавата
Минимум 1 300
Минимум 589
Никакво задължение
(359)
Както се вижда от таблицата по-горе, съществуващата мрежа за продажби на дребно на DPLP отговаря на изискванията на държавата: и общият брой на пощенските клонове, и броят на пощенските станции са над изискваното равнище. В замяна на това хипотетичната мрежа, която DPLP би използвало по чисто търговски съображения, ако имаше право да избира мрежата си за продажби на дребно, би била много различна: общият брой на пощенските клонове би се увеличил, а управляваните от DPLP пощенски станции щяха да бъдат премахнати.
(360)
Реалност на изискването за мрежа: следва да се уточни, че изискването, което налага държавата на DPLP, не е ясно определено.
(361)
Първо, действително поддържаната от DPLP мрежа е по-голяма от изискваната от държавата. Както общият брой на пунктовете за пощенско обслужване, така и броят на пощенските станции е по-голям от минимално изискваното от държавата, което може да наведе на мисълта, че задълженията, които DPLP трябва да изпълнява, не са тежест за него, тъй като поддържа мрежа със сегашния размер по свое собствено желание.
(362)
Белгийските власти обясняват този излишък от пощенски станции с условието за разстояние от 10 km, с необходимостта от марж на сигурност при неочаквано закриване на пощенски станции и с намерението си да променят минимално изисквания брой пощенски станции на 650 в следващия договор за управление, така че би било непродуктивно да се съобразят с определения в момента брой, като закрият пощенски станции, и да ги откриват отново след известно време. Белгийските власти изтъкват, че поради тези причини DPLP не е било в състояние да намали допълнително броя на пощенските станции, за да се доближи до минимално изискваното от 589. Според тях, въпреки номиналния излишък от пунктове за пощенско обслужване, сегашната конфигурация на мрежата от 713 пощенски станции на практика е продиктувана от изискванията на държавата.
(363)
Второ, възприетият от белгийските власти метод се основава на ретрополацията на разходите за мрежата за продажби на дребно от 2009 до 1992 г. Подобна ретрополация неизбежно води до методологическа несигурност. Търговският модел на пощенските клонове не е непременно налице от 1992 г. насам. Още повече че в миналото персоналът на DPLP се е състоял предимно от щатни служители, разходите за чиито заплати са били строго определени. Тъй като пощенските клонове не се управляват от персонал на DPLP, щатните служители, които вече не биха работили в пощенските станции, биха продължили да получават заплата от DPLP. Следователно е малко вероятно, че евентуалното закриване на пощенски станции в началото на обхванатия от разследването период би могло да доведе до пряко намаление на разходите за заплати. В замяна на това подобни икономии биха могли да се реализират в известна степен през 2009 г. по отношение на договорно наетия персонал. Като се имат предвид постепенното преминаване към персонал с не толкова строго определен статут и последователните подобрения в системата за аналитично счетоводство, може да се счита, че в счетоводните данни за по-скорошните финансови години няма подобни нарушения. При все това, като се има предвид, че над 20 000 държавни служители все още работят за bpost и че те нито могат да бъдат наети в пощенските клонове, нито да бъдат съкратени, замяната на всички пощенски станции с пощенски клонове и понастоящем продължава да бъде теоретична и нереалистична възможност.
(364)
Белгийските власти подчертават обаче, че в миналото евентуалните разходи за съкращение на персонал биха могли да се компенсират с икономии на оперативни разходи и продажбата на ненужни вече сгради. По отношение на надеждността на данните за периода 1992-2002 г., белгийските власти твърдят, че в действителност разходите за мрежата за продажби на дребно вероятно са били подценени, тъй като някои елементи, които биха могли да се считат за разходи за мрежата, са били прегрупирани като други разходни пера. Следователно слабостите на метода на ретрополацията биха били смекчени с другите предпазливи хипотези на белгийските власти, приети за изчисляването на разходите от предходните финансови години.
(365)
Наличие на конкретно задължение за териториално присъствие: дори и да се допусне наличието на изискване за мрежа, твърдението на белгийските власти, според което това изискване е придружено от отделна задача за териториално присъствие, не изглежда основателно. Всъщност договорите за управление явно не съдържат конкретни разпоредби за определяне на реално задължение за териториално присъствие, което да надхвърля изискванията, свързани със задълженията за предоставяне на универсална услуга и с другите задължения за обществена услуга. Обратно, в сключените между DPLP и белгийската държава договори за управление се посочва, че единствената цел на изискването за мрежа е осигуряването на универсалната услуга и на другите УОИИ (разпространение на ежедневни издания и списания, пощенски сметки и записи), и необходимите разходи за мрежа за тази цел вече предварително са осчетоводени в сметките за тези отделни услуги (119). Освен това в договорите за управление не се предвижда механизъм, целящ компенсирането на разходите за задължение за териториално присъствие. Комисията отбелязва, че задължението за предварително определяне на параметрите за изчисляване на компенсацията е било въведено в рамката за УОИИ от 2005 г., както и че за периода след 2005 г. е била установена свръхкомпенсация за разходите за УОИИ, поети от DPLP (вж. съображение 386).
(366)
Следва да се отбележи, че съгласно член 3 от Директива 97/67/ЕО държавите членки са длъжни да наложат на своите заварени пощенски оператори задължението за предоставяне на универсална услуга с адекватно равнище за качество, особено по отношение на географското покритие. Териториалното покритие, което е налице в настоящото дело по отношение на Белгия, е само един от многобройните аспекти на задължението за предоставяне на универсална услуга. В договорите за управление, с които се възлага задачата за универсална услуга на DPLP, Комисията не посочва никаква допълнителна задача, която да задължава заварения пощенски оператор да поддържа по-голяма мрежа с повече пощенски станции, отколкото го изисква териториалното покритие съгласно задължението за обществена услуга и другите свързани с нея обществени услуги, и което отговаря на логиката за сближаване и териториално покритие. Несъмнено всяка пощенска станция, управлявана от DPLP с цел осигуряване на универсалната услуга, допринася за териториалното сближаване (120), но от правна гледна точка задължението за поддържане на тази пощенска станция зависи от необходимостта за гарантиране на универсална пощенска услуга и други произтичаща от нея услуги с достатъчно качество. В съответствие с приложимата съдебна практика, за да може да се изтъкне допълнителна териториална задача, DPLP трябва да е натоварено с различна и ясно определена задача за поддържане на пощенските станции в допълнение към своята пощенска мрежа, чийто размер е бил определен за универсалната услуга. В това възлагане би следвало да уточнява задълженията, произтичащите от тях разходи, както и системата за финансиране на нетните разходи за допълнителната териториална задача.
(367)
Комисията не открива нито един от тези елементи в договорите за управление, сключени между държавата и DPLP. Белгийските власти и DPLP в действителност се опитват a posteriori и по изкуствен начин да обосноват отделна териториална задача, като изтъкват, че определеното в договорите за управление териториално покритие съществува по две причини: то е резултат едновременно от задачата за предоставяне на универсалната услуга и от така наречената териториална задача, която надхвърля задължението за универсалната услуга. При все това съответните договори не съдържат разпоредба, свързана с така наречената отделна териториална задача, задължаваща DPLP да поддържа по-обширна мрежа от предвидената за целите на предоставянето на универсална услуга.
(368)
Следва да се отбележи, че изкуственият характер на твърденията на белгийските власти и на DPLP е плод на собствената им логика. За да се намали равнището на евентуална свръхкомпенсация, белгийските власти биха искали Комисията да счита за разходи, направени за допълнителна териториална задача, превишаваща задължението за универсална услуга, и разликата между всички действителни разходи на една пощенска станция и хипотетичните разходи за пощенски клон, който би го заместил. Тази логика не се основава на по-обширна хипотетична мрежа от тази, която DPLP би поддържало за постигането на териториалните си цели. Тя се ограничава до посочването на направените допълнителни разходи за покритието на универсалната услуга, за която, в съответствие с договорите за управление, няма право на помощ. Тази липса на териториална цел е потвърдена от факта, че белгийските власти би трябвало значително да увеличат броя на пощенските клонове във връзка с предоставянето на универсалната услуга, тъй като е невъзможно тя да бъде осигурена със същия брой пощенски клонове.
(369)
Независимо от това може да се отбележи, че макар да не изглежда възможно да се приеме твърдението на белгийските власти, които се позовават на задължение, което е реално и различно от териториалното присъствие, наложеното от белгийската държава изискване за мрежа, с което се изисква поддържане на мрежа, чрез която да се осигурява универсалната услуга и останалите обществени услуги, не засяга само тези услуги; то също така включва допълнителни разходи за търговските услуги.
(370)
Съгласно метода за определяне и отчитане на разходите по видове дейности и в съответствие със съдебната практика Chronopost, всички дейности, за които се използва мрежата за продажби на дребно, допринасят за общите разходи, както е разяснено в съображение 354. Следователно всички продукти, включително търговските продукти, допринасят за разходите за мрежата. Разходите, произтичащи от наложеното от държавата задължение за поддържане на пощенските станции, се поемат от търговските продукти, които изглежда непрекъснато са на загуба, въпреки че се продават по пазарни цени. DPLP предлага търговските си услуги чрез мрежата, тъй като те финансират част от фиксираните му разходи и участват непряко в универсалната услуга.
(371)
От икономическа гледна точка би изглеждало разумно при оценяването на свръхкомпенсацията за DPLP да се отчетат регистрираните от търговските продукти загуби, които са породени на задълженията за универсална услуга и другите обществени услуги. Макар DPLP да има икономически интерес да използва мрежата си за продажби на дребно за продажбата на търговските си продукти, резултатът от гледна точка на аналитичното счетоводство е, че една част от разходите за мрежата, които иначе биха произтичали от обществената услуга, произтичат от търговските продукти, които поради тази причина изглежда са на загуба.
(372)
Следователно изчисляването на свръхкомпенсацията в случая може да се обобщи по следния начин:
-
Нетни разходи (разходи - приходи) за УОИИ
-
Разрешена разумна печалба за УОИИ
+
Годишни компенсации за УОИИ
+
Допълнителни прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (след финансиране на универсалната услуга, включително допълнителните разходи за мрежата, свързани с търговските услуги)
=
Свръхкомпенсация
(373)
Съвместимостта на капиталовата инжекция през 1997 г. следва да се оцени по-долу в рамките на оценката на съвместимостта на годишните компенсации за УОИИ, тъй като тук не става въпрос за отделна рекапитализация, а за плащане, свързано с компенсацията, предоставена за задачите за обществена услуга за периода 1992-1996 г.
(374)
Тъй като капиталовата инжекция през 2003 г. не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, отпада въпросът за съвместимостта на помощта.
(375)
Тъй като капиталовата инжекция през 2006 г. не представлява държавна помощ по смисъла на 107, параграф 1 от ДФЕС, отпада въпросът за съвместимостта на помощта.
(376)
Следва да се отбележи, че държавната гаранция не е посочена в договора за управление като компенсация за задълженията за обществена услуга, въпреки че нейната съвместимост не може да бъде оценена в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС. Тъй като белгийските власти не са посочили друга база за установяване на съвместимостта и Комисията не е установила такава, мярката се счита за оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар и следователно трябва да бъде възстановена.
(377)
Както вече беше посочено, освобождаването от корпоративен данък не е предоставило предимство на DPLP и следователно не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(378)
Освобождаванията от данък сгради и от местни данъци представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, но те следва да се считат за съществуващи помощи, тъй като са били въведени преди влизането в сила на Договора за ЕО. Също така следва да се отбележи, че тези данъчни мерки не се съдържат в договорите за управление като компенсация за задълженията за обществена услуга.
(379)
Следователно данъчните облекчения не засягат изчисляването на свръхкомпенсацията, основаващо се на действително направените от DPLP разходи (в които вече са включени ефектите от тези данъчни облекчения).
(380)
Поради това данъчните облекчения ще бъдат разгледани в рамките на отделна процедура, свързана със съществуващи помощи, в съответствие с членове 17, 18 и 19 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (121).
6.3.3.3. Изчисляване на размера на свръхкомпенсацията
(381)
Размерът на свръхкомпенсацията може да се изчисли въз основа на оценката, изложена в подраздел 6.3.3.2. В съответствие с механизма за финансиране на обществената услуга, въведен от белгийските власти в договорите за управление, свръхкомпенсацията ще се изчислява отделно за всеки период на възлагане.
Първи договор за управление: 1992-1996 г.
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разходи, свързани с мрежата
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
[…]
+
Капиталова инжекция (1997 г.)
:
+
62 000
(отложена компенсация за УОИИ)
+
Прехвърляне на недвижими имоти
:
+
112 209
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Втори договор за управление: 1997-2002 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
+
Допълнителни печалби (OSU R)
:
+
[…]
(прекомерни печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
Разходи, свързани с мрежата от OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
[…]
(OSU NR на загуба)
Разумна печалба OSU NR
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
=
Разходи за универсалната услуга, които следва да се финансират от запазения сектор
=
[…]
генерирани от запазения сектор, които намаляват нетните разходи за УОИИ
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
1 286 461
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Трети договор за управление: 2003-2005 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
-
Допълнителни печалби OSU R
:
+
[…]
(печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
Разходи, свързани с мрежата за OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
-
[…]
(OSU NR получател)
Разумна печалба OSU
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
=
Разходи, направени за OSU, които трябва да се финансират от запазения сектор
=
[…]
(без загуби за финансиране)
генерирани от запазения сектор, които намаляват нетните разходи за УОИИ
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
677 985
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R
:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Четвърти договор за управление: 2006-2010 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
+
Допълнителни печалби OSU R
:
+
[…]
(прекомерни печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
Разходи, свързани с мрежата от OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
[…]
(OSU NR получател)
Разумна печалба OSU
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
=
Разходи, направени от OSU, които следва да се финансират от запазения сектор финансиране
=
[…]
(без загуби за)
които намаляват нетните разходи за УОИИ Допълнителни прекомерни печалби, генерирани от запазения сектор,
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
1 568 787
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R
:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Други мерки
Държавна гаранция
(в хил. EUR)
Предоставена държавна гаранция през 2004 г.:
1 500
=
1 500
(382)
Както е договорено с белгийските власти (122), „най-обективният и най-балансираният“ метод за определяне на времевия интервал, който да бъде взет под внимание за изчисляването на общата свръхкомпенсация, в случая е подходът „договор по договор“. Комисията прие без възражения молбата на белгийските власти. В действителност този метод предлага по-голяма предвидимост и правна сигурност на страните и се стреми да намали риска от свръхкомпенсация. По този начин всеки период ще бъде разгледан поотделно, без пренасяне на недостатъчна компенсация или на свръхкомпенсация от един период в друг.
(383)
При все това белгийските власти изтъкват, че преди влизането в сила на рамката за УОИИ през 2005 г. Комисията винаги е прилагала общ метод за изчисляване на недостатъчна компенсация/свръхкомпенсация. Въз основа на това именно белгийските власти са поискали да прегрупират годините преди 2005 (123), за да бъде направено общо изчисление на недостатъчната компенсация/свръхкомпенсацията.
(384)
Комисията отбелязва, че след като е установена недостатъчна компенсация за трите договора за управление, прилагани преди 2005 г., прегрупирането на всички години не би довело до промяна на сумата на свръхкомпенсацията, която би следвало да бъде възстановена.
(385)
Освен това Комисията отбелязва, че след приемането на рамката за УОИИ през 2005 г. „параметрите за изчисляване, контрол и преразглеждане на компенсацията“ трябва да бъдат предварително определени в акта или актовете за възлагане (124). Тъй като в четвъртия договор за управление не се предвижда никаква компенсация за каквито и да било разходи, направени извън периода на действие на договора (2006-2010 г.), установената недостатъчна компенсация за необхванатите от него периоди не може да бъде компенсирана с евентуална свръхкомпенсация, изплатена на DPLP.
(386)
Комисията заключава, че DPLP е получило свръхкомпенсация в размер на 415 млн. евро за изпълнението на задачата си за обществена услуга, по-специално през периода на изпълнение на четвъртия договор за управление. Предвид факта, че свръхкомпенсацията представлява несъвместима помощ, тя следва да бъде възстановена.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(387)
Поемането на разходите за пенсии, годишните публични трансфери, прехвърлянията на недвижими имоти, капиталовата инжекция през 1997 г., данъчните облекчения и държавната гаранция представляват мерки за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като са освободили DPLP от разходи, които частните предприятия обичайно трябва да поемат.
(388)
Капиталовите инжекции през 2003 г. и 2006 г. не представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като държавата е действала в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика.
(389)
Комисията констатира, че Белгия неправомерно е привела в действие мерките в нарушение на член 108, параграф 2 от ДФЕС, с изключение на капиталовата инжекция през 2003 г., за която надлежно е подадено уведомление до Комисията преди привеждането в действие на тази мярка, както и на данъчните облекчения, които представляват съществуващи помощи.
(390)
Поемането на разходите за пенсии не е поставило DPLP в по-благоприятно положение в сравнение неговите конкуренти по отношение на социалноосигурителните вноски. Следователно мярката може да бъде обявена за съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(391)
Годишните компенсации, предоставени в рамките на четвъртия договор за управление, представляват несъвместими помощи по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС до степента, до която е имало свръхкомпенсация за DPLP.
(392)
Гаранцията, предоставена от държавата, представлява несъвместима помощ.
(393)
Освобождаването от данък сгради и освобождаването от местни данъци представляват съществуващи помощи и ще бъдат разгледани поотделно в рамките на процедура относно съществуващите помощи в съответствие с членове 17, 18 и 19 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(394)
Съгласно точка 5 от рамката за УОИИ настоящото решение не накърнява разпоредбите на Съюза в областта на обществените поръчки и конкуренцията,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ под формата на поемане на разходите за пенсии, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) и приведена в действие от Белгия, е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Държавната помощ под формата на компенсация за разходите за обществена услуга, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) и неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
Капиталовите инжекции в полза на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) от Белгия през 2003 и 2006 г. не представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Държавната помощ под формата на държавна гаранция, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost), и неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 5
1. Белгия следва да си възстанови несъвместимите помощи, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (125) и Регламент (ЕО) № 271/2008 г. за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Белгия анулира всички останали плащания на помощите, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 6
1. Възстановяването на предоставените помощи в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4, се извършва незабавно и ефективно.
2. Белгия прави прави необходимото настоящото решение да бъде изпълнено в срок четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 7
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Белгия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която получателят трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите и планирани мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Белгия информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощите, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя предоставя също подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 8
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 25 януари 2012 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2012. gada 25. janvāris)
par pasākumu SA.14588 (C 20/09), ko Beļģija īstenojusi De Post - La Poste (esošais nosaukums - “bpost”) atbalstam
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 178)
(Autentisks ir tikai teksts franču un nīderlandiešu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/321/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc aicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekšminētajiem pantiem (2) un, ņemot vērā šīs piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
1.1. KOMISIJAS 2003. GADA LĒMUMS, KO VISPĀRĒJĀ TIESA IR ATCĒLUSI
(1)
Beļģijas iestādes 2002. gada 3. decembrī paziņoja (3) Komisijai par Beļģijas pasta operatora De Post - La Poste (turpmāk tekstā - “DPLP”, esošais nosaukums - “bpost (4)”) kapitāla palielināšanu. Pēc paziņojuma iepriekšējas izskatīšanas Komisija 2003. gada 23. jūlijā nolēma (5) necelt iebildumus par paziņoto pasākumu. Savā lēmumā Komisija secināja, ka, šādi palielinot kapitālu, kā arī īstenojot pārējos iepriekšējā izskatīšanā konstatētos pasākumus, kas veikti par labu DPLP, nav pārmērīgi kompensētas tīrās izmaksas, kas uzņēmumam radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus laika posmā no 1992. gada līdz 2002. gadam.
(2)
Uzņēmums Deutsche Post AG un tā Beļģijas meitas sabiedrība DHL International (6)2003. gada 27. novembrī Komisijas lēmumu pārsūdzēja Vispārējā tiesā. 2009. gada 10. februārī Vispārējā tiesa atcēla Komisijas lēmumu, secinot, ka Komisija nolēmusi necelt iebildumus, neraugoties uz nopietnajām grūtībām, kuru dēļ tai būtu vajadzējis uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru.
(3)
Beļģija 2009. gada aprīlī Tiesā iesniedza apelācijas sūdzību (7) (C-148/2009) par Vispārējās tiesas spriedumu, ar ko atceļ Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmumu necelt iebildumus.
(4)
Tiesa 2011. gada 22. septembrī noraidīja Beļģijas iesniegto apelācijas sūdzību, secinot, ka Vispārējā tiesa Komisijas 2003. gada lēmumu atcēlusi pamatoti.
1.2. SŪDZĪBA PAR SNIEGTO ATBALSTU PRESES IZDEVUMU PIEGĀDES JOMĀ
(5)
2005. gadā, pamatojieties uz pretmonopola un valsts atbalsta noteikumiem, vairāki Beļģijas privātie preses izdevumu piegādātāji iesniedza sūdzību par Beļģijas iestāžu un DPLP savstarpējo nolīgumu par preses izdevumu piegādi (8). Šis nolīgums DPLP uzdod pildīt preses izdevumu piegādes sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu visā Beļģijā un nosaka šā pakalpojuma tarifus, kā arī kompensāciju, uz ko DPLP ir tiesīgs sakarā ar papildu izmaksām, kas rodas, pildot šo uzdevumu. Sūdzība galvenokārt attiecas uz DPLP sniegto pakalpojumu tarifiem, kas, pēc sūdzības iesniedzēju teiktā, ir tik zemi, ka ar tiem faktiski nevar konkurēt.
(6)
Attiecībā uz valsts atbalsta noteikumiem Komisijas dienesti sūdzību noraidīja, jo iepriekšējā izskatīšanā tika konstatēts, ka papildu tīrās izmaksas, kas saistītas ar preses izdevumu piegādi, netiek pārmērīgi kompensētas. Tomēr 2009. gada maijā sūdzības iesniedzēji šo iepriekšējas izskatīšanas rezultātā pieņemto nostāju apstrīdēja, sniedza papildu informāciju un lūdza Komisiju veikt padziļinātu izmeklēšanu.
1.3. CETURTAIS “PĀRVALDĪBAS LĪGUMS” (2005.-2010. G.)
(7)
Izskatot sūdzību par kompensāciju, kas bija piešķirta par preses izdevumu piegādi, Komisija atklāja, ka 2005. gadā Beļģija ar DPLP bija noslēgusi “pārvaldības līgumu”, par ko netika paziņots un ar ko bija paredzēts piešķirt kompensāciju par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (VTNP) sniegšanu. Līdz ar to 2007. gada aprīlī Komisija pēc savas iniciatīvas (pienākuma dēļ) uzsāka procedūru (9) un pieprasīja Beļģijai sniegt informāciju.
(8)
Beļģijas iestādes 2007. gada decembrī atbildēja, ka tās uzskata, ka kompensācija par VTNP sniegšanu nav valsts atbalsts, jo ir izpildīti visi četri Altmark lietas (10) nosacījumi. Pēc tam tās nosūtīja informāciju par 4. pārvaldības līgumu un jo īpaši par izmaksu uzskaites sistēmu, ko izmanto, aprēķinot valsts kompensācijas apjomu.
(9)
Pēc tam pasākumus, ko izskatīja pēc Komisijas iniciatīvas uzsāktajā procedūrā, un sūdzības iekļāva formālajā izmeklēšanas procedūrā C20/2009, ko uzsāka 2009. gada 23. jūlijā.
1.4. LĒMUMS PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU
(10)
Ņemot vērā to, ka Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmumu, un, izvērtējot Beļģijas iestāžu nosūtīto informāciju par šiem pasākumiem, Komisija 2009. gada 13. jūlijā nolēma sākt formālu izmeklēšanas procedūru, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā (11).
(11)
Komisijas lēmumu par procedūras sākšanu publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes.
1.5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES ATTIECĪBĀ UZ LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU
(12)
Beļģijas iestādes savas piezīmes iesniedza 2009. gada 13. augustā un papildu piezīmes iesniedza 2009. gada 10. septembrī, 2009. gada 12. oktobrī, 2010. gada 23. aprīlī, 2010. gada 26. aprīlī, 2010. gada 19. oktobrī, 2010. gada 19. novembrī, 2010. gada 21. decembrī, 2011. gada 18. janvārī, 2011. gada 17. februārī, 2011. gada 2. martā, 2011. gada 29. martā, 2011. gada 11. aprīlī, 2011. gada 10. maijā, 2011. gada 27. maijā, 2011. gada 14. jūnijā, 2011. gada 10. augustā, 2011. gada 26. augustā, 2011. gada 7. oktobrī, 2011. gada 14. decembrī, 2011. gada 19. decembrī, 2011. gada 20. decembrī un 2011. gada 26. decembrī. Beļģijas iestādes norādīja, ka 2009. gada 22. aprīlī tās iesniedza apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2009. gada 10. februāra spriedumu, un sniedza precizējumus attiecībā uz kompensāciju, ko DPLP saņem par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, un citiem ad hoc pasākumiem DPLP.
1.6. TREŠO PUŠU PIEZĪMES ATTIECĪBĀ UZ LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU UN BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR TREŠO PUŠU PIEZĪMĒM
(13)
Deutsche Post AG un DHL International N.V./S.A. savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (turpmāk tekstā - “VFP”, Flandrijas preses izdevumu piegādātāju federācija) un Prodipresse (“Profesionālo preses izdevumu piegādātāju apvienība”) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (turpmāk tekstā - “BD”, DPLP konkurents preses izdevumu piegādes tirgū) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.
(16)
Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L (Beļģijas dienas laikrakstu izdevēju asociācija, bezpeļņas organizācija) savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā.
2. DETALIZĒTS ATBALSTA APRAKSTS
2.1. DPLP JURIDISKAIS STATUSS UN DARBĪBAS
(17)
Līdz 1992. gadam Beļģijas La Poste bija valsts pārvaldīta struktūrvienība (“Régie des postes”), bet 1992. gadā tā ieguva neatkarīgas juridiskas personas (patstāvīga publiska uzņēmuma) statusu. 2000. gadā uzņēmums mainīja juridisko statusu, kļūstot par publisko tiesību akciju sabiedrību.
(18)
2010. gadā DPLP saimnieciskās darbības ieņēmumi bija EUR 2 318 miljoni, un uzņēmējdarbībā gūtā peļņa - EUR 319 miljoni. 2010. gada beigās DPLP nodarbināja 33 616 personas. Salīdzinājumam - 2002. gadā uzņēmumā bija 42 000 darbinieku. Personāla izmaksas veido 65 % no kopējām darbības izmaksām.
(19)
Uzņēmuma mazākuma akcionārs, kam pieder 50 % “mīnus” viena daļa, ir privātais ieguldītājs CVC Capital Partners. Vairākuma akcionārs ir Beļģijas valsts.
2.2. PĀRSKATS PAR SNIEGTAJIEM SABIEDRISKAJIEM PAKALPOJUMIEM
2.2.1. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi laika posmā no 1992. gada līdz 2010. gadam
(20)
Izmeklēšanā apskatītajā laika posmā, proti, no 1992. gada līdz 2010. gadam DPLP bija atbildīgs par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu pildīšanu saskaņā ar Pasta likumu (12) un četriem secīgiem pārvaldības līgumiem.
2.2.1.1. Pārvaldības līgumu noteikumi par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu
(21)
Pārvaldības līgumos izklāsta to uzdevumu īstenošanas noteikumus un nosacījumus, ko DPLP veic, sniedzot pakalpojumus sabiedrības interesēs, un nosaka Beļģijas valsts finansiālā atbalsta apmēru.
(22)
Kopš DPLP dibināšanas 1992. gadā DPLP ar Beļģijas valsti ir parakstījis četrus pārvaldības līgumus par šādiem laika posmiem (13):
1)
pirmais līgums: no 14.9.1992. līdz 31.12.1996.;
2)
otrais līgums: no 1.1.1997. līdz 23.9.2002.;
3)
trešais līgums: no 24.9.2002. līdz 23.9.2005.;
4)
ceturtais līgums: no 24.9.2005. līdz 23.9.2010.; šā līguma darbības laiks ir pagarināts līdz jaunā līguma izveidei.
(23)
Pārvaldības līgumos nosaka sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi, ko Beļģijas valsts paredz spēkā esošajā pārvaldības līgumā, ir šādi (14):
Pasta pakalpojumi
i)
Vispārējie pasta pakalpojumi
ii)
Dienas laikrakstu piegāde
iii)
Periodikas izdevumu piegāde
iv)
Vēlēšanu materiālu piegāde
v)
Īpaši tarifi bezpeļņas biedrībām
vi)
Vēstuļu korespondences sūtījumi, uz ko attiecas bezmaksas sūtījumu režīms (karaliskā korespondence un cita īpaša korespondence)
vii)
Starptautiskie pasta pakalpojumi
viii)
Starptautiskie pasta paku sūtījumi
Finanšu pakalpojumi
ix)
Skaidras naudas noguldījumu ieskaitīšana pasta norēķinu kontā
x)
Naudas pārvedumu sastādīšana
xi)
Vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju un invaliditātes pabalstu izmaksa mājās
xii)
Vēlēšanu iecirkņu darbinieku honorāru izmaksa
xiii)
Par ceļu satiksmes pārkāpumiem piešķirto soda naudu un kvīšu pieņemšana un uzskaite
xiv)
Pakalpojumi attiecībā uz makšķerēšanas atļaujām
Pastmarku tirdzniecība
xv)
Pastmarku tirdzniecība
Citi sabiedriskie pakalpojumi
xvi)
Pastnieka sociālā loma
xvii)
Pienācīga sabiedrības informēšana
xviii)
Elektroniskā pasta izdrukāšana un piegāde
xix)
Elektronisko ziņojumu sertificēšanas pakalpojumi
xx)
Pakalpojumi, ko sniedz valsts iestāžu grāmatvežiem
xxi)
Tādu zīmogmarku tirdzniecība, kas apliecina valsts nodevas vai soda naudas samaksu
xxii)
Sadarbība attiecībā uz vēlēšanu biļetenu paku piegādi
2.2.2. Izmeklēšanā apskatītie valsts pasākumi
(24)
No 1992. gada līdz 2010. gadam DPLP saņēma valsts atbalstu, kas izpaudās kā dažādi pasākumi:
1)
pensiju izmaksu uzņemšanās: pēc 1997. gada pensiju sistēmas reformas valsts atbrīvoja DPLP no tā pensiju saistībām EUR 3,8 miljardu apmērā;
2)
ikgadēja kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu (15). Laika posmā no 1992. gada līdz 2010. gadam kopumā šajās kompensācijās izmaksāja EUR 5,2 miljardus;
3)
kapitāla palielināšana: divas iemaksas 1997. gadā (EUR 62 miljoni), viena iemaksa 2003. gadā (EUR 297,5 miljoni) un viena iemaksa 2006. gadā (EUR 40 miljoni);
4)
atbrīvojumi no nodokļiem: atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa, zemes nodokļa un citiem netiešiem un vietējiem nodokļiem;
5)
ēku nodošana: 1992. gadā uzņēmumam DPLP nodeva 63 ēkas, kuru vērtība bija EUR 112,2 miljoni;
6)
garantija, kuru valsts 2004. gadā piešķīra EUR 100 miljonu aizdevumam un par kuru uzņēmumam bija jāmaksā garantijas prēmija ar 0,25 % likmi.
2.2.2.1. Pensiju izmaksas uzņemšanās
(25)
Régie des postes 1992. gadā likuma ceļā tika pārveidots par neatkarīgu publisku uzņēmumu ar nosaukumu “De Post - La Poste”. Kā Régie des postes tiesību un pienākumu likumiskais pārņēmējs DPLP pārņēma tās aktīvus un personālu. Šie notikumi būtiski izmainīja uzņēmuma modeli.
1.
Régie des postes atradās kompetentā ministra pakļautībā un tiešā vadībā, taču DPLP vadību uzņēmās tā valde un pārvaldības komiteja, tādējādi valsts kompetencē palika tikai uzraudzīt, lai tiktu ievērotas tiesību normas un pārvaldības līgums (16).
2.
Būtībā DPLP pats bija atbildīgs par savu finansiālo stabilitāti, taču Régie des postes gada budžetu sagatavoja kompetentais ministrs, kurš to kā savas ministrijas budžeta pielikumu iesniedza Parlamentam apstiprināšanai.
(26)
Līdz ar to 1992. gadā DPLP pārņēma 43 747 ierēdņus, kā arī tiem pienākošos tiesisko aizsardzību attiecībā uz nodrošinātu darbu, pensiju un atalgojumu (1991. gada 21. marta likuma 33. pants).
(27)
DPLP 2008. gadā nodarbināja aptuveni 23 500 štata darbinieku (kuru statuss līdzinājās ierēdņu statusam), kas, kā turpmāk norādīts, veidoja gandrīz divas trešdaļas no kopējā personāla.
1. attēls
Nodarbinātības veidi DPLP
(28)
No 1972. gada līdz 1996. gadam pensijas izmaksāja saskaņā ar paaudžu solidaritātes principu. Saskaņā ar šo principu DPLP valstij atmaksāja to pensiju kopsummu, kuru valsts bija izmaksājusi pensionētajiem ierēdņiem (17) saskaņā ar šo ierēdņu pensiju tiesībām, kas iegūtas kopš 1972. gada, kad Beļģijas La Poste kļuva par atsevišķu ekonomisku vienību valsts sistēmā (Régie des postes).
(29)
Līdz 1997. gada pensiju reformai pensiju finansēšanas sistēmā neveica nekādas izmaiņas. Reformas rezultātā pensiju sistēmas pirmo līmeni, ko piemēro DPLP štata darbiniekiem, pielīdzināja privātajam sektoram: sākot ar 1997. gadu, DPLP bija jāveic pensiju iemaksas ONSS (Valsts sociālās apdrošināšanas birojs), kas atbilst 8,86 % no izmaksāto algu apjoma.
(30)
Līdztekus tam valsts piekrita uzņemties DPLP pensiju saistības EUR 3,8 miljardu apmērā.
2.2.2.2. Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma īstenošanas izmaksu ikgadēja kompensācija
(31)
Katrā līgumā paredzēja ikgadēju kompensāciju, ko valsts izmaksā attiecīgajā līgumā noteikto sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu īstenošanai.
(32)
Pirmajos trijos līgumos kompensācijas apjomu noteica, pamatojoties uz faktisko starpību starp izdevumiem un ieņēmumiem, kas radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. 4. pārvaldības līgumā paredz izmaksāt nemainīgu kompensāciju, kuru aprēķina, pamatojoties uz plānoto starpību starp DPLP izdevumiem un sabiedrisko pakalpojumu lietotāju radītajiem ieņēmumiem, un kurai pārvaldības līgumos tomēr ir noteikts maksimālais apjoms (18).
(33)
Sabiedriskie pakalpojumi, par kuriem saskaņā ar spēkā esošo pārvaldības līgumu (19) DPLP ir tiesīgs saņemt kompensāciju no valsts, ir šādi:
Pasta pakalpojumi
ii)
Dienas laikrakstu piegāde
iii)
Periodikas izdevumu piegāde
iv)
Vēlēšanu materiālu piegāde
v)
Īpaši tarifi bezpeļņas biedrībām
vi)
Vēstuļu korespondences sūtījumi, uz ko attiecas bezmaksas sūtījumu režīms (karaliskā korespondence un cita īpaša korespondence)
Finanšu pakalpojumi
ix)
Skaidras naudas noguldījumu ieskaitīšana pasta norēķinu kontā
x)
Naudas pārvadājumu sastādīšana
xi)
Vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju un invaliditātes pabalstu izmaksa mājās
xiii)
Par ceļu satiksmes pārkāpumiem piešķirto soda naudu un kvīšu pieņemšana un uzskaite
xiv)
Pakalpojumi attiecībā uz makšķerēšanas atļaujām
Pastmarku tirdzniecība
xv)
Pastmarku tirdzniecība
Citi sabiedriskie pakalpojumi
xvi)
Pastnieka sociālā loma
xx)
Pakalpojumi, ko sniedz valsts iestāžu grāmatvežiem
xxi)
Tādu zīmogmarku tirdzniecība, kas apliecina valsts nodevas vai soda naudas samaksu
(34)
Jāatzīmē, ka saskaņā ar trīs pēdējiem pārvaldības līgumiem (20) par vispārējo pasta pakalpojumu nevar saņemt kompensāciju. Lai gan preses izdevumu piegādi vispārīgi var piedēvēt vispārējam pakalpojumam saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (21), Beļģijas iestādes šos īpašos uzdevumus (dienas laikrakstu piegādi un periodikas izdevumu piegādi), par kuriem saskaņā ar pārvaldības līgumiem jāvar saņemt kompensāciju, definēja atbilstīgi kritērijiem, kas tos nošķir no vispārējā pasta pakalpojuma. Minētie kritēriji ir šādi: 1) uzdevuma mērķi, kas sniedzas tālāk par vispārējā pakalpojuma mērķiem; 2) īpaši noteikumi, kas izklāstīti minētajos līgumos; un 3) īpaši cenu politikas nosacījumi, kas atšķiras no tiem, ko piemēro vispārējo pakalpojumu cenu politikai.
(35)
Uzdevuma mērķi: Beļģijas iestādes uzskata, ka īpaši svarīgi ir nodrošināt drukātās preses plaša mēroga piegādi visā Beļģijas teritorijā, lai tādējādi palielinātu sabiedrības informētības līmeni un viedokļu dažādību un veicinātu tās līdzdalību politiskajās debatēs.
(36)
Līgumā nosaka īpašus pakalpojumu sniegšanas noteikumus: kompensējamais preses izdevumu piegādes īpašais pakalpojums, kas jāsniedz DPLP, ir plašāks par klasisko piegādes pakalpojumu, ko ietver vispārējie pakalpojumi. Uz šo īpašo pakalpojumu attiecas vairāki stingri noteikumi par kvalitāti un rezultātiem attiecībā uz piegādes laiku (piemēram, piegādi pirms plkst. 7.30), biežumu, piegādes iespējām, kas pieejamas izdevējiem, izdevējiem sniegto elastību realizācijas apjoma noteikšanai, kā arī pakalpojuma sniegšanas nepārtrauktību (tostarp force majeure gadījumu precīzu definīciju).
(37)
Īpaša cenu politika: kompensējamā preses izdevumu piegādes uzdevuma tarifus nosaka trīspusējās sarunās (Beļģijas valsts/DPLP/izdevēji) un nav nepieciešams, lai regulēšanas iestāde šos tarifus apstiprinātu, kā tas būtu jādara attiecībā uz vispārējo pasta pakalpojumu tarifiem. Vispārējo pasta pakalpojumu tarifi ir balstīti uz izmaksām, taču kompensējamā preses izdevumu piegādes īpašā uzdevuma tarifi ir ievērojami zemāki, lai tādējādi varētu sasniegt šā uzdevuma mērķus.
(38)
Par 33. apsvērumā minēto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu var saņemt kompensāciju. Katrā pārskata periodā faktiski izmaksātā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu ir šāda:
1. pārvaldības līgums
Gads
Summa (EUR)
1992. (22)
91 720 000
1993.
351 327 000
1994.
322 138 000
1995.
368 308 000
1996.
314 205 000
2. pārvaldības līgums
Gads
Summa (EUR)
1997.
208 934 000
1998.
228 629 000
1999.
213 788 000
2000.
216 282 000
2001.
224 269 000
2002.
194 559 000
3. pārvaldības līgums
Gads
Summa (EUR)
2003.
175 554 000
2004.
247 606 000
2005.
254 825 000
4. pārvaldības līgums
Gads
Summa (EUR)
2006.
299 729 000
2007.
306 396 000
2008.
315 683 000
2009.
321 244 000
2010.
325 735 000
2.2.2.3. Kapitāla palielināšana
(39)
Kapitāla palielināšana 1997. gadā: DPLP labā veica divas kapitāla iemaksas, kapitālu kopumā palielinot par EUR 62 miljoniem, bet par veiktajām iemaksām nepaziņoja. Tomēr vēlāk Beļģijas iestādes norādīja, ka veiktās iemaksas faktiski bija kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kas DPLP netika izmaksātas paredzētajā laikā, bet tika atliktas uz vēlāku laiku.
(40)
Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes DPLP kapitālu palielināja par EUR 297,5 miljoniem. Beļģijas iestādes apgalvo, ka šo kapitāla iemaksu veica apstākļos, kas ir pieņemami privātam ieguldītājam, kas darbojas parastos tirgus ekonomikas apstākļos, un ka saskaņā ar tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principu šāda iemaksa nav valsts atbalsts.
(41)
Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes vēlreiz palielināja DPLP kapitālu, veicot iemaksu EUR 40 miljonu apmērā. Beļģijas iestādes apgalvo, ka kapitāla iemaksa atbilda tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam, jo šo iemaksu veica saskaņā ar nosacījumiem, kas ir identiski (pari passu) tiem, ko piemēro privātiem ieguldītājiem.
2.2.2.4. Atbrīvojumi no nodokļiem:
(42)
Līdz 2005. gada 31. decembrimDPLP bija atbrīvots no uzņēmuma ienākuma nodokļa.
(43)
Laika posmā, uz kuru attiecas izmeklēšana, DPLP bija atbrīvots no zemes nodokļa par ēkām, ko tas izmantoja sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai, tādējādi ik gadu uzņēmums ietaupīja EUR […] (23) līdz EUR […]. Ja uzņēmums šo nodoklis būtu maksājis, to produktu (sabiedriskie pakalpojumi un komercprodukti) izmaksas, kurus nodrošina, izmantojot šīs ēkas, būtu bijušas proporcionāli augstākas.
(44)
DPLP ir atbrīvots arī no citiem netiešiem un vietējiem nodokļiem. Beļģijas iestādes šā atbrīvojuma radīto priekšrocību nevar precīzi noteikt, taču norāda, ka šis pasākums ietilpst de minimis noteikumu piemērošanas jomā.
(45)
Nodokļu atbrīvojumus piemēroja jau pirms 1958. gada, kad stājās spēkā EK līgums, un to nosacījumi nav būtiski mainīti. Lai gan 2005. gada 31. decembrī atcēla atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa, abi pārējie nodokļu atbrīvojumi joprojām ir spēkā.
2.2.2.5. Ēku nodošana
(46)
Beļģijas valsts 1992. gadā DPLP nodeva 63 ēkas, par to nesaņemot atlīdzību (24). DPLP šīs ēkas izmantoja jau pirms tam, kaut arī tad tās vēl juridiski piederēja valstij. Šo īpašumu kopējā vērtība bija EUR 112,2 miljoni (25). Šīs ēkas nebija iekļautas sākotnējos pamatlīdzekļos, kuriem tās pievienoja vēlāk un kurus 1971. gadā, La Poste, kļūstot par neatkarīgu valsts struktūrvienību (“Régie des postes”), nodalīja no valstij piederošajiem līdzekļiem. Régie des postes jau likumīgi piederēja aktīvi, kas bija iekļauti tās bilancē. Šīs papildu ēkas, ko nodeva 1992. gadā, bija paredzētas, lai kompensētu pensiju izmaksas, par kurām Régie des postes, kļūstot par neatkarīgu publisku uzņēmumu, kļuva atbildīgs DPLP.
(47)
Beļģijas iestādes uzsver, ka šo ēku nodošana bija saistīta tikai un vienīgi ar valsts līdzekļu iekšēju pārstrukturēšanu un nedeva nekādas priekšrocības. Tās apgalvo, ka Beļģijas La Poste (un līdz ar to arī Régie des postes) šīs ēkas izmantoja, jau pirms tas kļuva par DPLP 1992. gadā.
2.2.2.6. Valsts garantija
(48)
DPLP bija iespēja saņemt valsts garantiju aizņēmumiem, par to maksājot garantijas prēmiju ar 0,25 % likmi.
(49)
Laikposmā, uz kuru attiecas izmeklēšana, DPLP šo valsts garantiju izmantoja tikai vienu reizi - Eiropas Investīciju bankas (EIB) piešķirtajam aizdevumam EUR 100 miljonu apmērā. Saskaņā ar nolīgumu, ko 2004. gada 22. decembrī parakstīja DPLP un EIB, DPLP varēja izmantot EIB piešķirto kredītlīniju līdz 2008. gada 10. jūnijam. DPLP to izmantoja un 2007. gada 8. novembrī pieprasīja EUR 100 miljonu aizdevumu, ko faktiski saņēma 2007. gada 5. decembrī. DPLP apņēmās aizdevumu atmaksāt 11 vienādos ikgadējos maksājumos, ik gadu veicot maksājumu aptuveni EUR 9,09 miljonu apmērā. Pirmais maksājums ir jāveic 2012. gada 5. decembrī un pēdējais - 2022. gada 5. decembrī. Procentu maksājumi ir jāveic reizi ceturksnī (5. decembrī, 5. martā, 5. jūnijā un 5. septembrī). Procentu likmi nosaka saskaņā ar trīs mēnešu termiņa EURIBOR likmi, no kuras atņem 37 bāzes punktus.
3. TO IEMESLU APRAKSTS, KĀ REZULTĀTĀ 2009. GADĀ TIKA UZSĀKTA IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRA
(50)
Pamatojoties uz spriedumu Altmark lietā (26), Komisija uzskatīja, ka iepriekšminētās kompensācijas, kas kopš 1992. gada izmaksātas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, kā arī atbrīvojumus no nodokļiem, kapitāla iemaksas, valsts garantiju un ēku nodošanu var uzskatīt par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(51)
Valsts atbalstu, kas izpaužas kā tādu izmaksu kompensēšana, kas attiecas uz vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, var atzīt par saderīgu LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, ja šāds atbalsts ir nepieciešams šo pakalpojumu sniegšanai un neietekmē tirdzniecības attīstību tiktāl, lai kaitētu Eiropas Savienības interesēm.
(52)
Komisija 2009. gada lēmumā par procedūras uzsākšanu apsvēra, cik nepieciešami un samērīgi ir DPLP piešķirtie atbalsta pasākumi sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu īstenošanai.
(53)
Attiecībā uz kompensācijas pārmaksas aprēķinu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu Komisija uzskatīja, ka, pārbaudot, vai sabiedrisko pakalpojumu uzdevumi netiek pārmērīgi kompensēti, visas izmaksas un ieņēmumi, kas ir saistīti ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, tika ņemti vērā. Attiecībā uz šo aprēķinu jāpārbauda, cik stabila ir uzskaites sistēma, ko pielieto, nosakot izmaksas, kas attiecināmas uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem, kā arī jāņem vērā visas sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas un sniegtais papildu atbalsts neatkarīgi no tā veida.
(54)
Attiecībā uz ierēdņu pensiju finansēšanu par valsts līdzekļiem Komisija izskatīja, cik lielā mērā situācija, kādā DPLP nonāca, valstij uzņemoties tā pensiju saistības, ir pielīdzināma konkurentu situācijai attiecībā uz sociālās apdrošināšanas iemaksām.
(55)
Saskaņā ar Komisijas pieeju, pieņemot lēmumu par Francijas La Poste strādājošo ierēdņu pensiju izmaksu finansēšanu par valsts līdzekļiem (27), bija jāpārbauda, vai šis pasākums ir saderīgs LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, un tādējādi jānosaka, cik lielā mērā DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas, ko uzņēmums maksāja pēc tam, kad valsts uzņēmās tā pensiju saistības, ir pielīdzināmas DPLP konkurentu sociālās apdrošināšanas izmaksām.
4. IEINTERESĒTO OPERSONU PIEZĪMES
4.1. VFP UN PRODIPRESSE PIEZĪMES
(56)
VFP un Prodipresse savas piezīmes par DPLP īstenoto preses izdevumu piegādes shēmu iesniedza 2009. gada 28. augustā.
(57)
Saskaņā ar savu iepriekš iesniegto sūdzību VFP un Prodipresse uzsvēra konkurences izkropļojumus, ko ir izraisījuši zemie tarifi, ko DPLP piemēro par preses izdevumu piegādi, tādējādi neļaujot pārējiem tirgus dalībniekiem nekādi konkurēt.
(58)
Tās norādīja, ka DPLP piemērotās cenas noteica trīspusējās sarunās starp DPLP, izdevējiem un valsti. Tās apgalvo, ka, izmaksājot kompensācijas par VTNP, valsts kompensē zaudējumus, kas DPLP rodas, sniedzot pakalpojumus par cenu, kas ir zem tirgus cenas. DPLP ir šī atbalsta tiešais labuma guvējs, bet arī dienas laikrakstu izdevēji no tā gūst netiešu labumu.
(59)
VFP un Prodipresse uzskata, ka valsts, iespējams, pārmērīgi kompensē DPLP īstenoto preses izdevumu piegādes shēmu, tādējādi ļaujot DPLP liekos līdzekļus novirzīt pārējo darbību finansēšanai.
4.2. BEĻĢIJAS DIENAS LAIKRAKSTU IZDEVĒJU ASOCIĀCIJAS PIEZĪMES
(60)
Beļģijas dienas laikrakstu izdevēju asociācija piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. Tā uzsvēra, cik nozīmīga demokrātijas un vienlīdzības ziņā ir efektīva sistēma, ar ko visā Beļģijas teritorijā piegādāt dienas laikrakstus par vienādām un pieņemamām cenām tā, lai abonenti tos saņemtu jau agri no rīta.
4.3. DEUTSCHE POST AG UN DHL INTERNATIONAL PIEZĪMES
(61)
Deutsche Post AG un DHL International savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. Tie uzsvēra, ka ir jāizskata to pensiju saistību uzņemšanās, par kurām ir atbildīgs DPLP, un jo īpaši jāpārliecinās par šā pasākuma saderību ar iepriekšējo praksi, jāpārbauda kapitāla iemaksu saderība ar tirgu, jāpārbauda izmaksu sadales saderība ar Chronopost lietu un, visbeidzot, jāpārbauda ēku nodošana.
4.4. BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA PIEZĪMES
(62)
Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (“BD”), kas pieder TNT grupai, savas piezīmes iesniedza 2009. gada 28. augustā. BD un DPLP, jo īpaši Deltamedia, DPLP meitassabiedrība, kas ir atbildīga par preses izdevumu piegādi, konkurē periodikas izdevumu un dienas laikrakstu piegādes tirgū. Saskaņā ar savu iepriekš iesniegto sūdzību BD uzsvēra, ka DPLP dienas laikrakstus izplata par cenām, kas ir zemākas par BD cenām. BD apgalvo, ka DPLP zaudējumus finansē ar valsts subsīdijām. DPLP zemās cenas apgrūtina jebkādas iespējas konkurēt ar šo uzņēmumu.
(63)
BD apgalvo, ka DPLP ir pārkāpis Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (28), kā arī Direktīvas 97/67/EK 7. pantu. BD arī izvērtēja, vai pastāv atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un to, vai VTNP izmaksu kompensācija ir saderīga LESD 106. panta 2. punkta izpratnē.
(64)
BD apskatīja to, vai dienas laikrakstu piegādi var uzskatīt par VTNP, ņemot vērā, ka vairākumā dalībvalstu šī ir konkurencei atvērta darbība, kuras īstenošanā pasta operators neiesaistās.
(65)
BD apsvēra arī to, vai piemērotākais līdzeklis, ar ko atbalstīt dienas laikrakstu piegādi, būtu subsīdija, kas paredzēta tikai pasta operatoram, vai atbalsts izdevējiem, kas līdz ar to piegādes pakalpojumus varētu saņemt brīva tirgus apstākļos, tādējādi ļaujot savstarpēji konkurēt dažādiem šo pakalpojumu sniedzējiem.
(66)
BD apskatīja to, cik pamatotas ir izmaksas un cik svarīgi būtu apstiprināt DPLP uzticēto dienas laikrakstu piegādes uzdevumu. BD uzskata, ka DPLP izmaksas ir daudz augstākas par pārējo operatoru izmaksām un ka tādēļ DPLP ir nepieciešamas lielāka subsīdijas. Tādā gadījumā subsīdijas nav ne samērīgas, ne pamatotas.
(67)
Visbeidzot, BD uzskata, ka DPLP izmaksas, kuras uzņēmās valsts, varētu ietvert ieguldījumu izmaksas, kas nav nepieciešamas VTNP sniegšanai, ņemot vērā to, ka DPLP varēja izmantot citiem pakalpojumiem paredzētās infrastruktūras. Iespējams, ka arī komercproduktu reklāmas kampaņas finansēja, izmantojot valsts subsīdiju.
5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES
5.1. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR PENSIJU IZMAKSU UZŅEMŠANOS
(68)
Beļģijas iestādes uzsver, ka saskaņā ar pieeju Combus lietā (29) pensiju saistību uzņemšanās nav valsts atbalsts, jo tādējādi Beļģijas La Poste atbrīvo no pārmērīgām izmaksām un nevis samazina izmaksas, ko parasti sedz no uzņēmuma budžeta.
(69)
Šādu pārmērīgu izmaksu pamatā ir augstākas algu izmaksas štata darbinieku dēļ un nepietiekama rīcības brīvība, kas neļauj DPLP pēc saviem ieskatiem samazināt nodarbināto ierēdņu skaitu.
(70)
Beļģijas iestādes nosaka trīs cēloņus, kuru dēļ darbība nav pietiekami elastīga:
1)
ierēdņiem ir nodrošināts darbs;
2)
nav iekšējas mobilitātes;
3)
nav iespējams darbiniekus īslaicīgi atlaist no darba.
(71)
Ierēdņiem ir nodrošināts darbs: DPLP uzsver, ka tā štata darbinieki faktiski ir pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku. DPLP nevar izbeigt ar štata darbiniekiem noslēgto līgumu darbību, ja vien tam nav būtiska iemesla vai darbinieku sniegums pastāvīgi nav slikts. Pat, ja tā būtu, atlaišana ir jāveic saskaņā ar ļoti stingriem nosacījumiem.
(72)
Turklāt Conseil d’État (Beļģijas administratīvā tiesa, kuras kompetencē ir štata darbinieki, savukārt līgumdarbinieki ir darba lietu tiesu kompetencē) atbalstīja štata darbiniekus, nosakot stingrus noteikumus attiecībā uz “pamatota atlaišanas iemesla” noteikšanu. Līdz ar to DPLP nevar atlaist savus štata darbiniekus ne saskaņā ar individuālās, ne kolektīvās atlaišanas principiem, kā arī ne ekonomisku, ne tehnisku iemeslu dēļ.
(73)
Tādējādi darba līgumu laušana nav pārvaldības instruments, ar ko pārstrukturēt personāla sastāvu darbības optimizēšanas nolūkos. Arī tas, ka darbiniekus nevar atlaist ekonomisku iemeslu dēļ, ievērojami ierobežo DPLP rīcībā esošos līdzekļus tādu problēmu risināšanai kā nepietiekama mobilitāte vai štata darbinieku algas un pabalsti, kas pārsniedz tirgū esošo algu un pabalstu apmēru. Turklāt štata darbiniekiem nav tiesību pieprasīt, lai tos automātiski pārceltu strādāt valsts pārvaldes iestādēs, un arī DPLP to nevar uzspiest.
(74)
Tādējādi štata darbinieku skaits pamatā var samazināties tikai tad, ja kāds no darba aiziet brīvprātīgi, kas notiek reti, vai citu dabisku iemeslu dēļ.
(75)
Nav iekšējas mobilitātes: papildus tam, ka DPLP nevar samazināt darbinieku skaitu jomās, kurās pieprasījums pēc pakalpojumiem ir krities, arī DPLP iespējas uzņēmuma vajadzībām štata darbiniekus pārcelt uz citām amata vietām uzņēmuma iekšienē ir ļoti ierobežotas.
(76)
Tādu apstākļu dēļ kā darbinieku valoda, kvalifikācija, darba stāžs un funkcionālā klasifikācija DPLP praktiski nespēj savus darbiniekus, kas strādā jomās, kur vajadzība pēc darbaspēka samazinās, piemēram, tradicionālo pasta sūtījumu skaita samazināšanās dēļ, pārcelt strādāt tādās jomās, kur nav pietiekami darbinieku, jo īpaši pensionēšanās vai pieaugoša pieprasījuma dēļ.
(77)
Tas nozīmē, ka, ņemot vērā “statusa” neelastību, DPLP praktiski nespēj savus štata darbiniekus pārcelt uz citām amata vietām atkarībā no uzņēmuma vajadzībām vai izlīdzināt darbinieku skaitu starp jomām, kur to ir par daudz vai par maz. Interesanti, ka, lai apmierinātu vajadzību pēc darbiniekiem jomās, kur to ir par maz, DPLP jāpieņem darbā pagaidu darbinieki vai līgumdarbinieki, nesamazinot pārlieku lielo štata darbinieku skaitu jomās, kur darbinieku ir par daudz.
(78)
Nav iespējams darbiniekus īslaicīgi atlaist no darba: papildus minētajam, ja trūkst darba, DPLP savus štata darbiniekus nevar īslaicīgi atlaist (“ekonomiskais bezdarbs”) kā to var darīt privātie uzņēmēji.
(79)
Augstākas algu izmaksas: 1992. gadā, kad Régie des postes kļuva par neatkarīgu publisku uzņēmumu un to pārdēvēja par DPLP, štata darbinieki saņēma izteikti lielākas algas un pabalstus nekā privātajā sektorā strādājošie līgumdarbinieki. Ņemot vērā to, ka kopš 1992. gada algas automātiski ir palielinātas atkarībā no darba stāža un arodbiedrībām ir ievērojama ietekme, štata darbinieku algas un pabalsti joprojām ir salīdzinoši augstāki.
(80)
Papildus tam, ka štata darbiniekiem ir lielākas algas un pabalsti nekā līgumdarbiniekiem, štata darbiniekiem ir arī par četrām līdz vienpadsmit apmaksātām atvaļinājuma dienām vairāk (30), kas palielina DPLP izmaksas. Šie apstākļi, kas raksturo situāciju attiecībā uz štata darbiniekiem, apgrūtināja DPLP spēju pārvaldīt štata darbinieku izmaksas, kas ir ievērojami augstākas par privātajā sektorā strādājošo līgumdarbinieku izmaksām.
(81)
Kopš 1992. gada, kad DPLP pārņēma Régie des postes štata darbiniekus, DPLP vadītāji atzīst, ka šie darbinieki, kuriem ir jāmaksā lielākas algas un ar kuriem nevar brīvi rīkoties darbības uzlabošanas nolūkos, rada strukturāli neizdevīgu stāvokli, ko, pasta pakalpojumu tirgum liberalizējoties, ir arvien grūtāk pārvarēt. Līdz ar to 1998. gadā DPLP pārtrauca pieņemt štatā jaunus darbiniekus. Darbiniekiem aizejot no darba dabisku iemeslu dēļ, galvenokārt aizejot pensijā, to skaits samazinājās līdz 23 538 darbiniekiem 2008. gadā.
(82)
Kā norādīts zemāk esošajā tabulā štata darbinieku skaita samazināšanās, kas, ņemot vērā šā brīža darbinieku vecumu, galvenokārt ir atkarīga no tā, cik darbinieku no darba aiziet dabisku iemeslu dēļ, ir noritējusi lēni un, visai iespējams, tā turpināsies līdz pat 2030. gadam, kas ir krietni pēc pasta pakalpojumu tirgus pilnīgas liberalizācijas.
2. attēls
DPLP štata darbinieku skaita dinamika
(83)
Līdz ar to Beļģijas iestādes uzskata, ka DPLP štata darbinieki ir nopietns traucēklis gan uzņēmuma darbībai, gan izmaksu ziņā attiecībā uz privātuzņēmējiem un ka valsts DPLP ir atbrīvojusi no pārmērīgām izmaksām, kādu nav tā konkurentiem.
(84)
Beļģijas iestādes uzskata, ka šis pasākums nav atbalsts un ka līdz ar to DPLP gadījumā nav nepieciešams ievērot rīcības modeli, ko Komisija, pamatojoties uz iepriekšējo praksi attiecībā uz pensiju shēmām [EDF (31), Francijas La Poste (32), Royal Mail (33)], ievēroja lēmumā par procedūras sākšanu.
(85)
Tomēr Beļģijas iestādes norāda, ka, ja DPLP gadījumā šādu rīcības modeli īstenotu, tad jāsecina, ka DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksu daļa, to izsakot kā procentu no algu izmaksām, ir tāda pati kā konkurentiem.
5.2. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR SABIEDRISKO PAKALPOJUMU IZMAKSU IKGADĒJO KOMPENSĀCIJU
(86)
Beļģijas iestādes nosūtīja DPLP grāmatvedības datus (34) un izklāstīja DPLP izmaksu uzskaites principus.
(87)
Pirmkārt, tās norāda, ka ikgadējā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu nav atbalsts, ciktāl tas ir saskaņā ar spriedumu Altmark lietā.
(88)
Otrkārt, tās uzsver, ka, ja kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu ir atbalsts, tad tā ir saderīga, jo DPLP tīrās izmaksas, kas uzņēmumam rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, netiek pārmērīgi kompensētas. Saskaņā ar Beļģijas iestāžu iesniegtajiem aprēķiniem DPLP izmaksas netiek pietiekami kompensētas.
(89)
Visbeidzot, Beļģijas iestādes norāda, ka daži pasākumi ir pastāvošs atbalsts. Tādējādi tas attiecas uz sadaļu par pastāvošajiem atbalstiem (224. un turpmākie apsvērumi).
5.3. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR KAPITĀLA PALIELINĀŠANU
5.3.1. Kapitāla palielināšana 1997. gadā
(90)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta vēstulē Komisijai norāda, ka 1997. gadā veiktās kapitāla iemaksas EUR 62 miljonu apmērā būtu jāuzskata par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju, kuras izmaksa bija atlikta uz vēlāku laiku.
5.3.2. Kapitāla palielināšana 2003. un 2006. gadā
(91)
Beļģijas iestādes apgalvo, ka 2003. un 2006. gadā veikto kapitāla iemaksu pamatā bija stratēģisks plāns (35), kā galīgais mērķis bija uzlabot uzņēmuma konkurētspēju un rentabilitāti, pasta pakalpojumu tirgum pakāpeniski liberalizējoties.
(92)
Šim stratēģiskajam plānam bija divi galvenie mērķi:
1)
palielināt ražīgumu, lai nodrošinātu konkurētspēju un rentabilitāti liberalizētākā tirgū;
2)
tuvināt DPLP tirgus principiem, padarot tā kapitālu pieejamu privātajiem ieguldītājiem, proti, panākt un saglabāt tādu ienesīguma līmeni, kas ir vajadzīgs, lai piesaistītu privātos ieguldītājus un apgūtu uzņēmuma potenciālu rentabilitātes ziņā.
(93)
Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes uzskata, ka 2003. gadā veiktās kapitāla palielināšanas mērķis bija stiprināt DPLP pašu kapitālu, ņemot vērā ievērojamās finansiālās saistības, ko DPLP uzņēmās, lai uzceltu četrus jaunus šķirošanas centrus, modernizētu esošu centru, optimizētu pasta sūtījumu piegādes braucienus un automatizētu darbību.
(94)
Turklāt Beļģijas iestādes uzsvēra, ka ieguldītais finansējums nosedza arī personāla izmaksas, kas radās, samazinot darbinieku skaitu priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas ietvaros, saīsinot darba laiku un palielinot jauno darbinieku algas.
(95)
Šie pasākumi pienācīgi nodrošināja rentabilitātes līmeni, ko sasniedza laika posmā no 2003. gada līdz 2007. gadam un kas atbilst privāto ieguldītāju prasībām. Līdz ar to 2003. gadā, pieņemot lēmumu par kapitāla palielināšanu, Beļģijas valsts kā vienīgais DPLP akcionārs vadījās no peļņas izredzēm, pilnībā ievērojot principu par privātu ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.
(96)
Turklāt 2009. gada 5. augustā Beļģijas iestādes uzsvēra, ka peļņas prognozes norāda uz to, ka kapitāla palielināšana tika veikta saskaņā ar principu par ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, jo sagaidāmais ienesīgums bija lielāks par to, ko būtu pieprasījis privātais ieguldītājs. Šīs prognozes bija reālistiskas, jo faktiskā peļņa laika posmā no 2003. gada līdz 2008. gadam bija izteikti lielāka par prognozēto peļņu.
(97)
Beļģijas iestādes precizēja, ka kapitāla palielināšana 2003. gadā un valsts parādsaistību pret DPLP norakstīšana 2005. gadā nekādi nebija saistītas. Šī parādsaistību norakstīšana, kas norisinājās citā brīdī, bija parasta grāmatvedības darbība, jo valsts bija nepārprotami norādījusi, ka šos parādus DPLP nenomaksās. Galīgās summas, ko norakstīja, pārskatot 2005. gada bilanci, atšķīrās no 2003. gadā veiktajām kapitāla iemaksām un 2002. gada beigās uzkrātajiem zaudējumiem.
(98)
Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes uzsver, ka šī kapitāla palielināšana atbilda tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam, jo to veica apstākļos, kas ir līdzvērtīgi (pari passu) tiem, kas attiecas uz privātu ieguldītāju, proti, Post Invest Europe SA, kas ieguldīja EUR 300 miljonus. Valsts un privātais ieguldītājs parakstījās uz jaunām akcijām, tādējādi jaunais ieguldītājs ieguva 50 % “mīnus” vienu akciju, bet valsts paturēja 50 % “plus” vienu akciju (36).
(99)
Lai noteiktu jaunemitēto akciju cenu, investīciju banka, pie kuras vērsās Beļģijas iestādes, noteica, ka DPLP kopējā vērtība ir EUR […] līdz […]. Visbeidzot, valsts atzina, ka uzņēmuma kopējā vērtība pirms kapitāla palielināšanas bija EUR […]. Beļģijas iestādes atzīst, ka turpmākie DPLP rezultāti pārspēja novērtējuma brīdī izteiktos pieņēmumus.
(100)
Beļģijas iestādes uzskata, ka, īstenojot stratēģisko plānu, DPLP kļuva vienu no efektīvākajiem pasta operatoriem Eiropā. DPLP ir panācis ievērojamus uzlabojumus rentabilitātes, efektivitātes (37) un kvalitātes ziņā, vienlaicīgi saglabājot pieņemamas cenas patērētājiem.
5.4. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR ATBRĪVOJUMIEM NO NODOKĻIEM
(101)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā atzīst, ka līdz 2005. gada 27. decembrimDPLP bija atbrīvots no uzņēmuma ienākuma nodokļa, bet tam bija jāmaksā peļņas nodoklis (proti, juridisko personu ienākuma nodoklis). Tomēr tās uzsver, ka laika posmā no 2003. gada līdz 2005. gadam DPLP no šā atbrīvojuma labumu neguva: būtībā, ja DPLP būtu bijis jāmaksā uzņēmuma ienākuma nodoklis, tas pārnestu iepriekšējo periodu zaudējumus, un līdz ar to šajā periodā uzņēmuma ienākuma nodoklis nebūtu jāmaksā.
(102)
Turklāt Beļģijas iestādes norāda, ka laika posmā no 2003. gada līdz 2005. gadam DPLP bija jāmaksā peļņas nodoklis EUR 2 miljonu apmērā.
(103)
Sākot no 2006. finanšu gada, DPLP bija jāmaksā uzņēmuma ienākuma nodoklis, un tas nevarēja pārnest iepriekšējo periodu zaudējumus. Beļģijas iestādes lēš, ka neizmantotā uzņēmuma ienākuma nodokļa atlaide ir EUR 51,87 miljoni.
(104)
Līdz ar to tās secina, ka, nemaksājot uzņēmuma ienākuma nodokli pirms 2006. gada, DPLP neto peļņu neguva.
(105)
Beļģijas iestādes precizē, ka DPLP nav jāmaksā zemes nodoklis par ienākumiem, ko tas gūst no nekustamā īpašuma, ko izmanto, sniedzot pakalpojumus sabiedrības interesēs.
(106)
Tās novērtēja tīro peļņu, ko tādējādi iegūst DPLP, un uzskata, ka tā sedz tikai mazu daļu papildu izmaksu, kas uzņēmumam rodas, pildot saistības, kuras tam paredz uzturēt teritoriāli blīvu pasta iestāžu tīklu un par kurām nepiešķir papildu kompensācijas.
(107)
Beļģijas iestādes paskaidro, ka DPLP ir atbrīvots no dažiem netiešiem un vietējiem nodokļiem. Tās uzsver, ka šāda atbrīvojuma tīrā ietekme ir niecīga.
5.5. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR ĒKU NODOŠANU
(108)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā apstiprināja, ka, DPLP kļūstot par neatkarīgu publisku uzņēmumu, tam tika nodots noteikts skaits ēku. DPLP šīs ēkas izmantoja jau kopš 1971. gada, lai sniegtu pasta pakalpojumus.
(109)
Beļģijas iestādes uzsver, ka, saņemot ēkas, DPLP neguva nekādas priekšrocības, jo uzņēmums tās izmantoja jau iepriekš, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Līdz ar to Beļģijas iestādes uzskata, ka tā bija tikai valsts līdzekļu pārstrukturēšana.
5.6. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR VALSTS GARANTIJU AIZŅĒMUMIEM
(110)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. augusta deklarācijā uzsver, ka DPLP valsts garantiju aizņēmumiem nesaņem automātiski. Ja DPLP vēlētos saņemt šādu garantiju, tam būtu jāsaņem Beļģijas iestāžu galvojums un Valsts kasei jāmaksā ikgadēja garantijas prēmija ar 0,25 % likmi.
(111)
Apskatītajā laika posmā DPLP valsts garantiju izmantoja tikai vienu reizi.
(112)
Beļģijas iestādes uzskata, ka garantijas prēmija ar 0,25 % likmi ir piemērota, ņemot vērā DPLP finansiālo situāciju un niecīgo iespēju, ka DPLP neatmaksās aizņēmumu. Turklāt tās uzskata, ka tirgus likmes līdzīgam aizdevumam bez valsts garantijas būtu līdz pat par 40 bāzes punktiem augstākas.
5.7. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMĒM
(113)
Beļģijas iestādes 2009. gada 12. oktobra deklarācijā uzsver, ka tikai BD un VFP/Prodipresse apgalvojumos ir ietverti noteicoši elementi. Šie elementi jo īpaši attiecas uz dienas laikrakstu un periodikas izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumiem.
(114)
Beļģijas iestādes norāda, ka pretēji BD apgalvotajam nerezervēto pasta pakalpojumu (piemēram, preses izdevumu piegāde) sniegšanas tiesību piešķiršana neietilpst Savienības tiesiskā regulējuma par valsts iepirkumu (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (38)) piemērošanas jomā.
(115)
Turklāt tās uzsver, ka dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegāde, kas ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, nav pretrunā ar ES noteikumiem par pasta pakalpojumu tirgus liberalizāciju.
(116)
Beļģijas iestādes arī norāda, ka šīs tiesības nav piešķirtas patvaļīgi. Tās uzskata, ka DPLP ir vienīgais uzņēmums, kas atbilst minētajiem noteikumiem un var pildīt saistības, kas noteiktas šādu pakalpojumu sniedzējam.
(117)
Beļģijas iestādes uzsver, ka pretēji tam, ko apgalvo BD, laika posmā no 2002. gada līdz 2008. gadam DPLP izmaksas, kas ir saistītas ar dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegādes pakalpojuma sniegšanu, netika pārmērīgi kompensētas.
(118)
Tās nepiekrīt VFP/Prodipresse viedoklim, saskaņā ar kuru DPLP no 82 % uz 100 % ir palielinājis savus ieguldījumus un papildu izmaksas, kas ir saistītas ar progresīvās piegādes pakalpojumu pārklājuma palielināšanu valstī. Šī 18 % lielā pieauguma pamatā galvenokārt ir attālie reģioni, tāpēc DPLP personāla izmaksas palielinājās neproporcionāli, un lielo attālumu pārvarēšanai uzņēmumam bija jāiegādājas transportlīdzekļi, kuru amortizācijas izmaksas ir augstas.
(119)
Visbeidzot, Beļģijas iestādes uzsver, ka, aprēķinot valsts kompensāciju par preses izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumu sniegšanu, reklāmas kampaņas izmaksas netika ņemtas vērā.
(120)
BD norāda, ka DPLP izmaksu efektivitāte ir acīmredzami zema. Beļģijas iestādes šo argumentu apstrīd, uzsverot, ka BD pilnībā neņem vērā augstās papildu izmaksas, kas ir saistītas ar preses izdevumu progresīvās piegādes pakalpojumu sniegšanu, un nepievērš pietiekamu uzmanību DPLP ievērojamajiem centieniem samazināt izmaksas un palielināt ražīgumu.
(121)
BD apgalvo, ka Deltamedia izmaksas ir zemākas par DPLP izmaksām. Beļģijas iestādes uzskata, ka šo situāciju var izskaidrot šādi:
a)
Deltamedia nesniedz pakalpojumus valsts mērogā;
b)
Deltamedia strādā ar neatkarīgiem piegādātājiem;
c)
Deltamedia sniegtie pakalpojumi ir vienkāršoti, jo tā strādā tikai ar noteiktu skaitu izdevēju, kas ir piesaistīti vienai preses grupai;
d)
izdevēji dienas laikrakstus pa tiešo nogādā piegādes punktos.
5.8. BEĻĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES PAR PASTĀVOŠO ATBALSTU
(122)
Beļģijas iestādes 2010. gada 21. decembra deklarācijā norāda, ka daži no izmeklēšanā apskatītajiem pasākumiem ir pastāvošs atbalsts.
(123)
Pirmkārt, Beļģijas iestādes uzsver, ka nodokļu atbrīvojumus DPLP piemēroja jau pirms Beļģija parakstīja EK līgumu un tādējādi tie ir pastāvošs atbalsts.
(124)
Otrkārt, Beļģijas iestādes norāda, ka ikgadējo kompensāciju DPLP labā sāka izmaksāt pirms 1999. gada, proti, pirms pasta pakalpojumu tirgus liberalizācijas, un tādējādi tā ir pastāvošs atbalsts. Savukārt pirms 1999. gada veiktās kapitāla iemaksas nevajadzētu uzskatīt par pastāvošu atbalstu, ja tās bija valsts atbalsts.
(125)
Treškārt, ņemot vērā desmit gadu noilguma termiņu, Beļģijas iestādes apgalvo, ka visi pasākumi, kas pieņemti pirms 1999. gada 13. jūlija (kas ir desmit gadi pirms attiecīgās formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas) ir pastāvošs atbalsts, jo Vispārējās tiesas iepriekš pieņemtais spriedums, ar ko atceļ Komisijas lēmumu necelt iebildumus, atceļ arī visas Komisijas iepriekšējās izmeklēšanas darbības. Tās norāda, ka, ņemot vērā to, ka pirmo izmeklēšanas darbību Komisija veica 2002. gada decembrī, izmeklēšanā nebūtu jāiekļauj pasākumi, kas īstenoti pirms 1992. gada decembra. Tas attiecas uz ēku nodošanu un pirmo ikgadējo kompensāciju 1992. gadā.
6. NOVĒRTĒJUMS
6.1. IEPRIEKŠĒJAS PIEZĪMES PAR DPLP IZMAKSU UZSKAITES SISTĒMU
(126)
14. pants Direktīvā 97/67/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 20. februāra Direktīvu 2008/6/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus pilnīgu izveidi (39) (Trešā pasta pakalpojumu direktīva), pieprasa, lai pasta operatori veiktu izmaksu uzskaiti, skaidri nošķirot pakalpojumus un produktus, kas ir daļa no vispārējā pakalpojuma, un tos, kas nav. Šajā uzskaitē tiešās izmaksas ir tieši jāattiecina uz produktiem, kā arī tieši vai netieši jāattiecina kopējās izmaksas, jo īpaši atbilstīgi jāiedala kopējās izmaksas, kas ir vajadzīgas gan vispārējā pakalpojuma, gan citu pakalpojumu sniegšanai. DPLP izmaksu uzskaite izpaužas kā darbību izmaksu uzskaites metode, kas saskaņā ar pilnīgas izmaksu attiecināšanas metodi (FDC) kopējās darbības izmaksas iedala pa produktiem līdz pat uzņēmuma darbības rezultātam pirms procentiem un nodokļiem (EBIT). Izmaksu uzskaite attiecas uz visām DPLP darbības izmaksām un organizatoriskajām struktūrvienībām. 2009. gadā DPLP apgrozījumā komercproduktu daļa bija […] %, bet to pakalpojumu daļa, kas saistīti ar sabiedriskajiem pakalpojumiem, - […] %.
(127)
Izmaksu uzskaites sistēmai ir trīs līmeņi: resursi, darbības un produkti. Tās mērķis ir noteikt izmaksu daļu, kas attiecas uz katru produktu.
(128)
Izmaksas ir sadalītas 398 dažādos izmaksu veidos un 3 954 atbildības centros. Uzskaites nolūkos tie ir sagrupēti 34 resursu pūlos un 108 kodu grupās. Ir 986 dažādas darbības.
(129)
Resursu izmaksas attiecina uz darbībām atkarībā no to veida: “tiešos resursus” tieši attiecina uz konkrētu darbību, bet “netiešie resursi” attiecas uz vairākām darbībām un tos iedala, izmantojot sadalījuma koeficientus, kas attēlo attiecīgā resursa izmantošanas pakāpi katrā darbībā. Visbeidzot, kopējais ieguldījums darbībā ietver vispārējās izmaksas, ko nevar attiecināt uz konkrētām darbībām, līdz ar to šīs izmaksas līdzvērtīgi attiecina uz visiem produktiem, pamatojoties uz to izmaksām plus vērtību (saskaņā ar tā saucamo “cost plus” (“izmaksas plus”) metodi).
(130)
Dažādās 986 darbības ir daļa no katra produkta vērtības ķēdes. Daļu izmaksu, kas ir saistītas ar konkrētu darbību, attiecina uz produktiem atkarībā no attiecīgās darbības izmantošanas pakāpes katrā produktā. Neoperatīvo darbību izmaksas sākotnēji attiecina uz saimnieciskajām darbībām, kas tieši attiecas uz produktiem.
(131)
Procesa pēdējā posmā darbību izmaksas attiecina uz katru produktu saskaņā ar sadalījuma koeficientu, kas parasti ir atkarīgs no apjoma. Tas nozīmē, ka visus produktus, kas izmanto darbību, iekļauj šīs darbības izmaksās kā izmaksu daļu, kas ir proporcionāla pakāpei, kādā šie produkti minēto darbību izmantojuši.
(132)
Komisija uzskata, ka DPLP pielietotā izmaksu uzskaites metode ir apmierinoša, ņemot vērā, ka tā pareizi un pietiekami precīzi attiecina visas izmaksas. Tomēr Komisija konstatē, ka DPLP šo metodi ir ieviesis pakāpeniski, tāpēc var uzskatīt, ka, lai gan uzskaites dati izmeklēšanā apskatītā laika posma sākumā kopumā ir droši, tie nav tikpat detalizēti kā esošās uzskaites sistēmas dati.
(133)
Beļģijas iestādes 2011. gada martā Komisiju iepazīstināja ar tādu DPLP izmaksu uzskaites metodes maiņu ar atpakaļejošu spēku, kas paredz citādāk pārdalīt konkrētas komercdarbību un sabiedrisko pakalpojumu darbību izmaksas. Beļģijas iestāžu plānotās izmaiņas attiecas uz izmaksu attiecināšanas pēdējo posmu, kad produktus iekļauj attiecīgās darbības izmaksās proporcionāli pakāpei, kādā šie produkti minēto darbību izmantojuši.
(134)
Veicot šīs izmaiņas, paredz mainīt DPLP līdzšinējo metodi, ko tas pielietoja darbības izmaksu attiecināšanai uz produktiem. Izmaiņu rezultātā konkrētas izmaksas, kas ir saistītas ar komercproduktiem, novirzītu uz sabiedrisko pakalpojumu jomu, tādējādi palielinot sabiedrisko pakalpojumu izmaksu bāzi. Līdz ar to sabiedrisko pakalpojumu izmaksas gadā vidēji pieaugtu par EUR […], ko šobrīd attiecina uz komercproduktiem. Pārējās izmaksu uzskaites metodes pozīcijas paliktu bez izmaiņām.
(135)
Beļģijas iestādes norāda, ka dažu darbību izmaksām pēc būtības ir noteikts apjoms, ko nosaka sabiedrisko pakalpojumu vajadzības. Tas nozīmē, ka šo sabiedrisko pakalpojumu vajadzībām izmantoto darbību izmaksas nemainītos pat tad, ja neviens komercprodukts tās neizmantotu. Ja komercprodukts nav pamatā attiecīgajai darbībai, tad tam nebūtu jāsedz ar šo darbību saistītās darbības izmaksas pat tad, ja tas šo darbību izmanto.
(136)
Lai gan Beļģijas iestādes uzsver, ka pārskatītā metode ir saderīga ar Direktīvu 97/67/EK, Chronopost lietu (40) un Kopienas nostādnēm valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (41) (turpmāk tekstā - “VTNP nostādnes”), jo šī metode uz produktiem attiecina tiešās izmaksas un daļu kopējo izmaksu, kā arī labāk atspoguļo reālās izmaksas, kas ir saistītas ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, Komisija uzskata, ka šiem argumentiem nevar piekrist formālu, ekonomisku un juridisku iemeslu dēļ.
(137)
No formālā viedokļa raugoties piedāvātā metode netiek izmantota DPLP iekšējā uzskaitē, bet tā vairāk izpaužas kā iepriekšējo periodu datu izmainīšana ex-post. Regulēšanas iestāde neatzina, ka pārskatītā metode varētu būt tarifikācijas pamatā, kā arī valsts to neizmanto, aprēķinot VTNP kompensāciju. Līdz ar to šķiet, ka pārskatītā metode ir teorētisks izklāsts, kas izveidots šai valsts atbalsta procedūrai. No ekonomiskā viedokļa raugoties, attiecībā uz iekšējās cenas noteikšanu, ko veic uzņēmuma iekšienē, nevar pieņemt, ka uz komercproduktiem nevajadzētu attiecināt daļu to resursu izmaksu, ko šie komercprodukti izmanto (piemēram, saskaņā ar šo metodi komercprodukti neietekmē to pasta sūtījumu piegādes braucienu izmaksas, ko veic pastnieki, lai gan šajos braucienos pastnieki piegādā arī komercproduktus). Visbeidzot, no juridiskā viedokļa raugoties, šādas izmaiņas nešķiet saderīgas ar Direktīvas 97/67/EK 14. panta 3. punkta b) apakšpunkta iv) daļu, Chronopost lietu (42) un 2005. gada VTNP nostādnēm (43), jo šajos tiesību kopumos pieprasa, lai kopējās izmaksas uz komercdarbībām attiecinātu atbilstīgi.
(138)
Līdz ar to Komisija savu novērtējumu attiecina nevis uz pārskatīto uzskaiti, bet gan uz izmaksu uzskaites datiem, kurus saskaņā ar Direktīvu 97/67/EK ir apstiprinājis Beļģijas Pasta pakalpojumu un telekomunikāciju institūts (IBPT - Beļģijas pasta nozares regulēšanas iestāde (44)), kuri tika iepriekš iesniegti un ir balstīti izmaksu uzskaites sistēmā, ko oficiāli piemēro DPLP.
6.2. NOVĒRTĒJUMS PAR PENSIJU IZMAKSU UZŅEMŠANOS
6.2.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
(139)
LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts, ka, “ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(140)
Konkrēts pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja ir izpildīti šie visi četri nosacījumi:
i)
pasākums rada priekšrocības saņēmējam;
ii)
pasākums rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem;
iii)
pasākums ietver valsts iejaukšanos vai to jāīsteno, izmantojot valsts līdzekļus;
iv)
pasākums var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.
6.2.1.1. Priekšrocība un selektivitāte
(141)
Pamatojoties uz pieeju Combus lietā (45), Beļģijas iestādes uzsver, ka pensiju saistības ietvēra pārmērīgas izmaksas, kādu nebija konkurentiem, un ka līdz ar to, valstij uzņemoties šīs saistības, nav atbalsta.
(142)
Tās būtībā apgalvo, ka, ņemot vērā ierobežoto rīcības brīvību štata darbinieku statusa dēļ, DPLP nevarēja samazināt šīs darbinieku kategorijas izmaksu daļu, lai arī tā ir daudz apgrūtinošāka par tādu hipotētisku darbinieku izmaksām, kam būtu ne tik labvēlīgi darba līgumi.
(143)
Vispirms ir jāatgādina, ka spriedumu Combus lietā Tiesa neapstiprināja. Tieši otrādi, Tiesas judikatūra ir pretrunā pieņēmumam, ka neizdevīga strukturālā stāvokļa kompensēšana izslēdz atbalsta esamību. Saskaņā ar Tiesas iedibināto judikatūru, atbalsta esība ir jāvērtē, ņemot vērā valsts iejaukšanās sekas, nevis tās iemeslus vai mērķus (46). Tiesa arī nosprieda, ka valsts atbalsta jēdziens ietver valsts iestāžu piešķirtās priekšrocības, ar kurām dažādā veidā tiek mazinātas izmaksas, kas uzņēmumam parasti jāsedz no sava budžeta (47).
(144)
Turklāt Tiesa norādīja, ka ar darbinieku atalgojumu saistītās izmaksas pēc to definīcijas ir sedzamas no uzņēmuma budžeta neatkarīgi no tā, vai šīs izmaksas izriet vai neizriet no tiesiskām saistībām vai koplīgumiem (48). Šajā sakarā Tiesa atzina, ka fakts, ka valsts pasākumu mērķis ir kompensēt papildu izmaksas, nenozīmē, ka šos pasākumus nevarētu kvalificēt kā atbalstu (49).
(145)
Turklāt jāatzīmē, ka Combus un DPLP gadījumā konkurences apstākļi bija atšķirīgi. Combus sava transporta darbība bija jāpārvalda, ievērojot komerciālos nosacījumus, un jādarbojas tirgū līdzīgos konkurences apstākļos kā privātām autobusu sabiedrībām. Šajā kontekstā valsts transporta pārvaldības sabiedrības rīko iepirkuma konkursus, kuru rezultātā autobusu transporta pakalpojumu piedāvāšanu uztic privātiem un valsts uzņēmumiem. Saskaņā ar iepirkuma konkursu noteikumiem konkursā uzvar “ekonomiski izdevīgākais piedāvājums”, neņemot vērā to, vai pretendents ir privāts vai valsts uzņēmums. Novērtēšanas laikā DPLP darbojās izteikta monopola apstākļos, kuros ekonomiskie ierobežojumi izpaudās pavisam citādāk. Turklāt pretēji Combus lietai Beļģija šajā gadījumā nav pieņēmusi nevienu tiesību normu, kas paredzētu atcelt vai grozīt DPLP ierēdņu īpašo nodarbināšanas režīmu vai pensiju tiesību iegūšanas veidu.
(146)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka Combus lietas un šīs konkrētās lietas faktu atšķirības ir pietiekami lielas, lai būtu pamatoti šajā lietā pieņemt atšķirīgu lēmumu.
(147)
Lai novērtētu to, vai attiecīgie pasākumi ietver valsts atbalstu, jānosaka, vai ar šiem pasākumiem DPLP tiek sniegta ekonomiska priekšrocība tādā ziņā, ka pasākumi uzņēmumam ļauj izvairīties no tādu izmaksu segšanas, kuras parasti būtu jāsedz no paša uzņēmuma finanšu līdzekļiem, un ka tādējādi šie pasākumi ir lieguši tirgus spēkiem radīt to parasto iedarbību. Atbalsts tiek sniegts tad, ja tiek mazinātas no uzņēmuma budžeta parasti sedzamās izmaksas, ņemot vērā attiecīgo izmaksu sistēmas veidu un ekonomisko struktūru. Attiecīgi pēc pretēja principa iespējams definēt “īpašas izmaksas”, kuras ir papildus parastajām izmaksām. Šādu īpašu izmaksu atcelšana ar tiesību normu nerada saņēmējam nekādas priekšrocības un tādējādi nav uzskatāma par valsts atbalstu.
(148)
Tiesas judikatūra selektivitātes analīzes jomā norāda, ka, lai noteiktu, vai konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai piemērotā atšķirīgā attieksme atbilst vai neatbilst “sistēmas veidam un ekonomiskajai struktūrai”, jāveic salīdzinājums ar atskaites sistēmu no strukturālā viedokļa parastā tirgus situācijā, tāpēc, lai noskaidrotu, vai izmaksas ir “parastas” vai “īpašas”, jādefinē atskaites sistēma vai salīdzināmais lielums, lai tādējādi noteiktu uzņēmumus, kuri, ņemot vērā attiecīgo pasākumu mērķi, ir līdzīgā juridiskā vai faktiskā situācijā.
(149)
Tomēr, šķiet, nav iespējams noteikt ārējo salīdzināmo lielumu, kas dotu iespēju definēt “parastas” iemaksas, kādas veic uzņēmumi, kuri, ņemot vērā attiecīgo pasākumu mērķi, atrodas DPLP līdzīgā juridiskā un faktiskā situācijā. DPLP konkurenti ir uzņēmumi, kurus reglamentē privātās tiesības un kuri darbojas konkurējošos tirgos, bet DPLP novērtējumā apskatītajā laika posmā pirms pasta nozares pilnīgas liberalizācijas, kas notika 2011. gadā, darbojās likumīga monopola apstākļos.
(150)
Lai noteiktu, vai pastāv atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, Komisijai ir jāizpēta DPLP situācija un jāsalīdzina sociālās iemaksas, kas veiktas pirms un pēc tam, kad valsts uzņēmās pensiju izmaksas.
(151)
Laika posmā no 1971. gada 6. jūlija likuma pieņemšanas līdz 1997. gada pensiju reformai DPLP uz saviem ierēdņiem attiecināmos pensiju izdevumus un sociālās iemaksas sedza pilnā apmērā. Ņemot vērā minēto, Komisija uzskata, ka šie izdevumi ir daļa parasto izdevumu, ko DPLP bija jāfinansē no saviem līdzekļiem, ņemot vērā tā juridisko un faktisko pozīciju Beļģijas pasta pakalpojumu tirgū.
(152)
Ņemot vērā, ka līdz ar 1997. gadā īstenoto pensiju izmaksu uzņemšanos, ko apskata izmeklēšanā, DPLP vairs nebija jāsedz izmaksas, kuras parasti tam būtu bijis jāfinansē no saviem līdzekļiem, šie pasākumi pasta operatoram piešķir priekšrocību Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē.
(153)
Attiecīgā priekšrocība ir selektīva, jo tā attiecas tikai uz DPLP.
6.2.1.2. Valsts līdzekļi
(154)
Pensiju izmaksu uzņemšanos finansēja valsts, kas pārņēma DPLP pilnvaras attiecībā uz pensijām.
(155)
Ņemot vērā to, ka valsts no saviem budžeta līdzekļiem tiešā veidā izmaksā pensijas DPLP pensionētajiem darbiniekiem, acīmredzami tiek izmantoti valsts līdzekļi.
6.2.1.3. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(156)
Iepriekš izklāstītie pasākumi var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, jo DPLP darbojas tādos konkurencei atvērtos tirgos, piemēram, pasta paku piegādes pakalpojumu jomā, kuriem ir raksturīgi nozīmīgi pārrobežu darījumi. Pasta paku pakalpojumu tirgū uzņēmumam ir konkurenti, kas darbojas citās dalībvalstīs, piemēram, UPS, FedEx vai TNT Express. DPLP darbojas arī preses izdevumu piegādes tirgū, kurā darbojas vai var darboties citu dalībvalstu uzņēmumi. Pasta paku piegādes pakalpojumi nekad nav bijuši tikai DPLP kompetencē, un jau 20. gadsimta deviņdesmito gadu sākumā citi uzņēmumi piedāvāja atsevišķus pasta paku piegādes pakalpojumus (50) vai citus īpašus pasta pakalpojumu (51). DPLP darbojas arī finanšu pakalpojumu tirgū (pasta norēķinu konti, krājkonti un maksājumu pakalpojumi), kur tas konkurē ar uzņēmumiem, kas piedāvā finanšu produktus, piemēram, bankām un citiem finanšu pakalpojumu sniedzējiem. Pasta norēķinu konti un krājkonti, ko izmanto gan maksājumiem, gan uzkrājumiem, konkurē ar banku norēķinu kontiem un krājkontiem. Banku nozare bija atvērta konkurencei jau pirms 1992. gada, un šajā nozarē starp dalībvalstīm norisinājās plaša mēroga tirdzniecība. Dažādu dalībvalstu bankas pirms 1992. gada nodibināja pārstāvniecības Beļģijā, proti, 1992. gadā Beļģijas teritorijā bija vairāk nekā 70 ārzemju finanšu iestāžu (52).
(157)
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir acīmredzams, ka jebkāds valsts pasākums, kas DPLP piešķir ekonomisku priekšrocību, var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(158)
Pamatojoties uz iemesliem, kas izklāstīti no 141. apsvēruma līdz 157. apsvērumam, Komisija uzskata, ka pensiju izmaksu uzņemšanās ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
6.2.2. Novērtējums attiecībā uz pensiju izmaksu uzņemšanās saderību ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē
(159)
1997. gada pensiju reformas ietvaros DPLP pensiju ikgadējās tīrās iemaksas, ko tas maksāja valstij, tika aizstātas ar no saistībām atbrīvojošām iemaksām, tādējādi DPLP pensiju izmaksas pielīdzinot konkurentu izmaksām. Ja šādas reformas nebūtu bijis, pensiju izmaksu apjoms nākamo gadu laikā būtu turpinājis ievērojami palielināties, kas skaidrojams galvenokārt ar to, ka pēc DPLP lēmuma vairs nepieņemt darbā ierēdņus, pasliktinātos aktīvo (iemaksas veicošo) un neaktīvo (maksājumus saņemošo) ierēdņu attiecība.
(160)
Ņemot vērā, ka ir pilnīgi skaidrs, ka LESD 107. panta 2. punktā un 3. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētās atkāpēs nav piemērojamas, un ka Beļģija neatsaucās uz LESD 106. panta 2. punktu, lai pamatotu DPLP labā veikto pensiju izmaksu uzņemšanās saderību, Komisija izskatīs, vai šādu uzņemšanos var atzīt par saderīgu ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kas paredz, ka atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.
(161)
Vispirms Komisija izskatīs to, cik lielā mērā ar pensijām saistīto izmaksu kopsummas uzņemšanās atbilst prasībai par kopīgām interesēm un ir šīm interesēm vajadzīga, bet pēc tam novērtēs šā pasākuma samērīgumu un izanalizēs atbalsta pozitīvo un negatīvo ietekmi.
6.2.2.1. Pasta nozares liberalizācija ir kopīgas intereses mērķis.
(162)
Kopš 1992. gada Savienības tiesību akti arvien vairāk ir veicinājuši pasta nozares liberalizāciju, jo tika pieņemta Zaļā grāmata, kuras ietekmē savukārt tika pieņemtas trīs direktīvas, proti, i) Direktīva 97/67/EK, ii) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/39/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu turpmāku atvēršanu konkurencei (53), un iii) Direktīva 2008/6/EK. Tāpat arī atzīts, ka pasta tirgus liberalizācijai ES līmenī ir svarīga loma Lisabonas stratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai.
(163)
Līdz ar to ir svarīgi ne tikai nodrošināt pasta pamatpakalpojumus vispārējo pasta pakalpojumu sniegšanas pienākuma jēdziena izpratnē, bet arī izveidot vienlīdzīgus konkurences apstākļus vēsturiskajam operatoram (operatoram, kas sniedza pakalpojumus pirms tirgus liberalizācijas), tirgū jau esošajiem konkurentiem un jaunajiem tirgus dalībniekiem.
(164)
Lēmumā par Francijas La Poste Komisija atzina, ka vienlīdzīgu nosacījumu izveidošana attiecībā uz vēsturiskā operatora un tā konkurentu sociālajām iemaksām ir pamatnosacījums taisnīgai konkurencei pasta nozarē. Tā uzskatīja, ka, ņemot vērā, ka valsts subsīdijas gan Francijas La Poste, gan tā konkurentiem nodrošina vienlīdzīgas sociālo iemaksu likmes, Francijas La Poste ierēdņu pensiju finansēšanas saistību uzņemšanās ir saderīga ar iekšējo tirgu. DPLP gadījumā Komisija plāno ievērot iepriekš minētā lēmuma 6.3. nodaļā pielietoto loģiku, ko DPLP gadījumā jāuzskata par piemērotu, ciktāl tā attiecas uz DPLP lietu.
6.2.2.2. Pensiju izmaksu uzņemšanās nepieciešamība
(165)
Komisija uzskata, ka DPLP juridiskā statusa mainīšana 1992. gadā bija vajadzīga, lai veicinātu konkurenci pasta pakalpojumu tirgū. Tādējādi tā DPLP un tā konkurentus būtībā nostādīja līdztiesīgās pozīcijās juridiskās formas ziņā (un līdz ar to atcēla neierobežotās garantijas, ko DPLP izmantoja kā valsts iestāde).
(166)
Tomēr ne Beļģijas valsts, ne Régie des postes nebija uzkrājušas rezerves, kas atbilstu nenosegtajām pensiju saistībām. 1992. gadā, kad tika izveidots DPLP, tas turpināja pildīt saistības attiecībā uz pensijām, taču uzņēmums šo saistību segšanai nenovirzīja atbilstīgus aktīvus.
(167)
Ņemot vērā, ka daudziem ierēdņiem tuvojās pensionēšanās vecums, šīs izmaksas DPLP pakāpeniski būtu radījušas pārmērīgu slogu. Lai gan esošās situācijas uzlabošanai tika veikti vairāki pasākumi (ražīguma palielināšana, pakāpeniski darbinieku skaita samazināšana, darbiniekiem aizejot pensijā dabisku iemeslu dēļ, algu indeksācija), ar tiem nepietiktu, lai panāktu ilgtspējīgu līdzsvaru attiecībā uz DPLP finansiālo stāvokli (sk. 3. attēlu turpmāk tekstā).
(168)
Viens no iemesliem ir tāds, ka kļūstot par privāttiesību uzņēmumu DPLP vairs nevarētu nepieņemt darbā ierēdņus, bet tikai līgumdarbiniekus (uz kuriem attiecas standarta darba līgums un darba tiesību normas). Līdz ar to pēc 1997. gada DPLP no saviem līdzekļiem būtu bijis jāfinansē gan pensijā aizgājušo ierēdņu pensiju izmaksas, gan sociālās iemaksas strādājošo līgumdarbinieku pensiju apdrošināšanai.
(169)
DPLP skaidrās naudas plūsmu negatīvā tendence gadu gaitā pieņemtos spēkā, jo pieaugušās pensiju izmaksas pārsniegtu darbības rezultātā gūtos ieņēmumus (sk. 3. tabulu).
3. attēls
DPLP naudas plūsmu simulācija, ko 1996. gadā izstrādāja Beļģijas iestādes
(170)
Nevar noliegt, ka DPLP izmaksas būtu ievērojami palielinājušās, ja tam pēc 1997. gada visu savu pensijā aizgājušo ierēdņu pensijas būtu bijis jāfinansē no saviem līdzekļiem. Ir acīmredzams, ka bez valsts atbalsta uzņēmums varēja izvēlēties nemainīt savu juridisko formu no valsts iestādes uz privātu uzņēmumu.
(171)
Turklāt pensiju izmaksu pilnīga refinansēšana, šim nolūkam attiecīgi palielinot ieņēmumus no standarta pasta sūtījumu pakalpojumiem, būtu novedusi pie ļoti augstiem pasta sūtījumu tarifiem un, iespējams, ievērojama sūtīto vēstuļu skaita samazinājuma, tādējādi apdraudot vispārējā pasta pakalpojuma piedāvājumu.
(172)
Komisija turklāt uzskata, ka attiecīgie pasākumi ir piemēroti to izmantošanai Kopienas interesēs, ko ar tiem paredzēts sasniegt. Ne ar vienu citu instrumentu šo jautājumu nebūtu bijis iespējams atrisināt efektīvāk. Nozarēs, kurās ir noteikti VTNP, protams, varētu piešķirt sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas, taču šāda pieeja ilgtermiņā nav ilgtspējīga, ņemot vērā problēmas īpašo raksturu.
(173)
Ņemot vērā pasta tirgus liberalizācijas mērķus, kas jo īpaši paredz nodrošināt kvalitatīvu vispārējā pasta pakalpojuma piedāvājumu par pieņemamām cenām, un mērķi, kas paredz veicināt godīgu konkurenci, pensiju izmaksu uzņemšanās bija nepieciešams pasākums.
6.2.2.3. Pensiju izmaksu uzņemšanās samērīgums
(174)
Lēmumā par Francijas La Poste Komisija sniedz novērtējumu par to, cik samērīgi ir atbalsta pasākumi, kas paredz to vēsturisko pasta operatoru pensiju izmaksu uzņemšanos, kas ierēdņus joprojām nodarbina saskaņā ar nosacījumiem, par kuriem vienojās, kad šie operatori bija monopola situācijā. Samērīgums jānovērtē, ņemot vērā taisnīgu nosacījumu īstenošanu konkurencei atvērtos tirgos (piemēram, korespondences, pasta paku un finanšu pakalpojumu tirgos). Vēsturiskajam operatoram ir jāveic sociālās apdrošināšanas iemaksas, kas ir līdzvērtīgas tā konkurentu veiktajām iemaksām.
(175)
Tā kā DPLP līgumdarbinieki juridiskā ziņā ir pielīdzināmi jebkura privāta uzņēmuma darbiniekiem, bet štata darbinieki - ierēdņiem, salīdzinot sociālās iemaksas, ko DPLP veic par katru no šīm darbinieku kategorijām, var pārbaudīt, vai kopš brīža, kad valsts uzņēmās DPLP pensiju izmaksas, DPLP ievēro nosacījumu par sociālo iemaksu veikšanu tādā apmērā, kas ir līdzvērtīgs tam, ko maksā konkurenti.
(176)
Zemāk esošā kopsavilkuma tabula detalizēti atspoguļo DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas par tā štata darbiniekiem un līgumdarbiniekiem:
DPLP sociālās apdrošināšanas izmaksas
Štata darbinieki
Līgumdarbinieki
DPLP iemaksa sociālās apdrošināšanas sistēmā; no tām 8,86 % novirza pensijās
[…] %
[…] %
DPLP tiešās izmaksas
[…] %
[…] %
Slimības un invaliditātes pabalsti
[…] %
[…] %
Ģimenes pabalsti
[…] %
-
Iemaksa kompensāciju izmaksai (54)
[…] %
Strukturālā samazināšana (55)
[…] %
DARBA DEVĒJA IEMAKSAS kopā
[…] %
[…] %
DARBA ŅĒMĒJU IEMAKSAS
[…] %
[…] %
Darba ņēmēja iemaksa sociālās apdrošināšanas sistēmā
[…] %
[…] %
(177)
Kā norādīts augstāk esošajā tabulā, DPLP iemaksu apjoms Beļģijas sociālās apdrošināšanas sistēmā (nominālā procentu likme no algu izmaksām) ir ievērojami zemāks nekā privātuzņēmēju iemaksu līmenis (attiecīgi […] % un […] %).
(178)
Tomēr, ja, salīdzinot sociālo iemaksu faktiskās likmes, ņem vērā darba devēja tiešās izmaksas, abos gadījumos procenti ir gandrīz identiski, pat nedaudz augstāki DPLP štata darbinieku gadījumā ([…] % un […] %).
(179)
Var konstatēt arī to, ka darba ņēmēju veiktās iemaksas abos gadījumos ir gandrīz vienādas ([…] % un […] %).
(180)
Sociālās apdrošināšanas iemaksu nominālā likme, ko DPLP maksā par saviem štata darbiniekiem, ir zemāka, jo DPLP nav jāveic atsevišķas sociālās apdrošināšanas iemaksas, kas neattiecas uz darbiniekiem, kam ir ierēdņa statuss (piemēram, iemaksas pabalstiem par arodslimībām, bezdarbu, nelaimes gadījumiem). Tomēr DPLP štata darbinieku īpašā statusa dēļ DPLP tiešās izmaksas ietver iemaksas, kam ir noteikts atbrīvojums. Līdz ar to DPLP tiešās izmaksas ir augstas.
(181)
Darba ņēmēju iemaksas, kas arī būtu jāņem vērā, jo darba ņēmējiem šīs iemaksas ir jāveic saskaņā ar darba devēja izmaksāto algu (līdz ar to arī šī iemaksa ir izdevums darba devējam), ir nedaudz augstākas štata darbinieku gadījumā (salīdzinājumā ar līgumdarbiniekiem).
(182)
Beļģijas iestādes un DPLP ir sniegušas informāciju, kas parāda, ka tiešās iemaksas laika gaitā kopumā nav mainījušās.
(183)
Lai gan DPLP tiešās izmaksas ([…] %) šī jēdziena tiešā izpratnē neatbilst sociālām iemaksām, jāņem vērā, ka tās nav brīvprātīgas, bet gan tiešā veidā izriet no štata darbinieku īpašā statusa un līdz ar to DPLP ir obligātas. Līdz ar to izcelsmes un mērķa ziņā būtu loģiski tās pielīdzināt citām sociālās apdrošināšanas izmaksām.
(184)
Tāpēc šīs tiešās izmaksas ir jāņem vērā, aprēķinot DPLP faktiskās sociālās iemaksas. Tādējādi DPLP štata darbiniekiem paredzēto sociālo iemaksu kopējais apjoms būtu nedaudz augstāks kā privātā sektora uzņēmumu darbiniekiem (attiecīgi […] % un […] %).
6.2.2.4. Pensiju izmaksas uzņemšanās līdzsvara tests
(185)
DPLP piemērojamā pensiju režīma reforma bija būtisks posms ceļā uz uzņēmuma pielāgošanu pakāpeniskajai liberalizācijai un Beļģijas pasta tirgus pilnīgu liberalizāciju, kam ir svarīga loma Lisabonas stratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai.
(186)
Lēmumā par Francijas La Poste Komisija norādīja, ka pasta nozares liberalizācija varētu būt apgrūtināta, ja netiktu apstiprināti pensiju reformu projekti, kas būtu pielīdzināmi tam, ko īstenoja Beļģijā.
(187)
Komisija uzskata arī, ka lai gan attiecīgie pasākumi pensionāriem veicamo maksājumu ziņā neattiecas uz īpašu režīmu, tie ļauj padarīt ilgtspējīgu tādu finansēšanas mehānismu, kuru vēsturiskā attīstība padarīja neizmantojamu. Komisija uzskata, ka šie pasākumi līdz ar to iekļaujas daudz plašākajā dalībvalstu pensiju sistēmu reformas kontekstā, un šo reformu atbalsta gan Padome, gan Komisija.
(188)
Pasākuma negatīvā ietekme, šķiet, nav liela, jo, ņemot vērā DPLP pagātni un darbību, ir skaidrs, ka liela daļa uzņēmuma pensiju saistību attiecas uz darbībām rezervētajā nozarē, kur konkurences kropļojumi pēc būtības nav lieli.
(189)
Attiecīgais pasākums teorētiski varētu dot iespēju DPLP palikt vadošā pozīcijā. Tomēr Komisija uzskata, ka šis risks ir zems, jo attiecīgie pasākumi aprobežojas ar DPLP veikto iemaksu pielīdzināšanu konkurentu iemaksām.
(190)
No iepriekšminētā izriet, ka salīdzinājumā ar DPLP labā veikto atbalsta pasākumu pozitīvo ietekmi to negatīvā ietekme nav liela.
(191)
Tā kā pasākumi aprobežojas ar to, kas ir stingri nepieciešams, lai izveidotu vienlīdzīgus nosacījumus attiecībā uz sociālajām iemaksām, un likvidē konkurences kropļojumu, kas DPLP nostādīja neizdevīgā stāvoklī, šiem pasākumiem nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.
(192)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka 1997. gadā īstenoto pensiju izmaksas uzņemšanos LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē var uzskatīt par atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu, jo, ņemot vērā DPLP štata darbinieku sociālās apdrošināšanas izmaksas, DPLP nav labākā situācijā par citiem pakalpojumu sniedzējiem.
6.3. SABIEDRISKO PAKALPOJUMU KOMPENSĀCIJAS UN CITU PASĀKUMU NOVĒRTĒJUMS
6.3.1. Atbalsta esība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē
6.3.1.1. Priekšrocība un selektivitāte
(193)
Attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu izmaksu kompensāciju Altmark lieta (56) nosaka kritērijus, kurus valsts atbalstam ir jāizpilda, lai to varētu uzskatīt par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju un nekvalificētu kā valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(194)
Šajā gadījumā minētie kritēriji, jo īpaši ceturtais, nav izpildīti, proti, DPLP netika izvēlēts sabiedrisko iepirkumu procedūras rezultātā. Turklāt Beļģijas iestādes neuzrādīja, ka kompensācijas apjoms tika noteikts, pamatojoties uz tādu izmaksu analīzi, kas vidējam uzņēmumam, ko vada un nodrošina ar pienācīgiem līdzekļiem, būtu radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, un Komisijai nav nekādas norādes vai informācija, kas liecinātu, ka ceturtais kritērijs ir izpildīts.
(195)
Ņemot vērā, ka ikgadējās kompensācijas sniedza labumu tikai vienam uzņēmumam un tam nodrošināja papildu līdzekļus, šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.
(196)
Kapitāla palielināšana 1997. gadā: Beļģijas iestādes atzina, ka 1997. gadā veiktā kapitāla palielināšana EUR 62 miljonu apmērā faktiski bija uz vēlāku laiku atlikta VTNP kompensācija, ko bija paredzēts izmaksāt 1996. gadā. Līdz ar to šīs kapitāla iemaksas jāvērtē saskaņā ar tiem pašiem kritērijiem, kas attiecas uz ikgadējām kompensācijām. Ņemot vērā, ka Altmark lietā paredzētie nosacījumi netika izpildīti, pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.
(197)
Kapitāla palielināšana 2003. gadā: Beļģijas iestādes norādīja, ka 2003. gadā veiktā kapitāla palielināšana (EUR 297,5 miljoni) atbilda tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, un līdz ar to nebija valsts atbalsts. Tās apgalvo, ka kapitāla palielināšanas mērķis bija stiprināt DPLP pašu kapitālu, lai tas varētu uzcelt un modernizēt šķirošanas centrus, optimizēt pasta sūtījumu piegādes braucienus un automatizēt darbību. Ieguldītie līdzekļi bija paredzēti arī, lai nosegtu personāla izmaksas, kas radās, samazinot darbinieku skaitu priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas ietvaros, saīsinot darba laiku un palielinot jauno darbinieku algas.
(198)
Lai pierādītu, ka veiktā kapitāla palielināšana atbilst tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, Beļģijas iestādes savā stratēģiskajā plānā izteica peļņas prognozes, kas norādīja uz tādu rentabilitātes pakāpi, kas ir augstāka par kapitāla izmaksām un ko pieprasītu privāts ieguldītājs.
(199)
Beļģijas iestāžu izteiktās prognozes un veiktais peļņas aprēķins bija vērsti uz nākotni, ļoti detalizēti un atbilda metodei, ko izmantotu privāts ieguldītājs:
1.
Rentabilitāti aprēķināja, pielietojot diskontēto naudas plūsmu metodi, kurā ņem vērā plānoto uzņēmuma izaugsmi un investīciju spēju uzņēmuma akcionāriem radīt peļņu un naudas plūsmas.
2.
Paredzēja trīs alternatīvus scenārijus: optimistisku scenāriju, pesimistisku scenāriju un visticamāko scenāriju, ko izmantoja, izvērtējot prognožu precizitāti.
3.
Saskaņā ar prognozēm 2007. gadā paredzēja peļņas normas pieaugumu līdz […] % (sk. 4. tabulu) un laika posmā no 2003. gada līdz 2012. gadam tādu sagaidāmā iekšējā ienesīguma likmi […] % apmērā (sk. 5. tabulu), kas ir augstāka par […] % likmi, ko neatkarīgais eksperts (Banque Degroof) atzina par peļņas normu, ko pasta nozares privātie ieguldītāji uzskatītu par pienācīgu.
4. attēls
Beļģijas iestāžu sākotnējās (ex ante) peļņas prognozes par laika posmu no 2003. gada līdz 2007. gadam
[…]
Avots: Beļģijas iestādes
5. attēls
Sagaidāmā (ex ante) iekšējā ienesīguma likmes aprēķins, ko Beļģijas iestādes veica saskaņā ar visticamāko scenāriju
[…]
Avots: Beļģijas iestādes
(200)
Turpinot var atzīmēt to, ka to, cik prognozes bija pamatotas, kopumā apstiprināja turpmāko gadu finanšu rezultāti (sk. 6. tabulu). Ņemot vērā šo rentabilitātes pieaugumu, DPLP no 2007. gada sāka izmaksāt dividendes.
6. attēls:
Gūtā (ex post) peļņa laika posmā no 2003. gada līdz 2007. gadam
[…]
Avots: Beļģijas iestādes
(201)
Desmit gadu laikā sasniegtie rezultāti arī atbilst 2003. gada prognozēm, ņemot vērā to, ka ex post iekšējā ienesīguma likmei būtu jābūt […] %, proti augstākai par […] % likmi, ko prognozēja 2003. gadā.
(202)
Lai gan Beļģijas valsts kapitālieguldījuma radītā peļņa šķiet pietiekama, lai atzītu, ka šis ieguldījums atbilst principam par privātu ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, jāatzīmē, ka prognozētie ienākumi, kas bija šīs rentabilitātes novērtējuma pamatā, ietvēra valsts atbalstu un jo īpaši ikgadējās kompensācijas, ko izmaksāja DPLP labā.
(203)
Tomēr šiem valsts atbalsta pasākumiem acīmredzami ir atšķirīgi nolūki un tiem nav nekāda kopsakara laikā ar 2003. gadā veikto kapitāla palielināšanu.
(204)
Turklāt šaubas, kas privātam ieguldītājam varētu rasties sakarā ar nepaziņoto atbalstu DPLP labā, kliedēja tas, ka Komisija 2003. gada lēmumā oficiāli atļāva veikt kapitāla palielināšanu. Līdz ar Komisijas labvēlīgo lēmumu un par spīti tam, ka šis lēmums vēl nebija galīgs, ikviens privātais ieguldītājs, kas saskata iespēju labi nopelnīt, pieņemot lēmumu par ieguldīšanu, visdrīzāk būtu izvēlējies riskēt un veicis minēto ieguldījumu. Lai pieņemtu šādu lēmumu, privātais ieguldītājs nebūtu gaidījis vairākus gadus, proti, līdz Vispārējās tiesas un Tiesas sprieduma pasludināšanai. Līdz ar to, veicot ieguldījumu, nevarēja paredzēt, ka lēmumu vēlāk atcels, taču tas bija maz ticams, ņemot vērā, ka Komisijas lēmumus uzskata par likumīgiem, kamēr vien tiek ir spēkā.
(205)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka 2003. gadā veikto kapitāla palielināšanu var uzskatīt par atbilstīgu tirgus ekonomikas privātā ieguldītāja principam un ka tā nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(206)
Kapitāla palielināšana 2006. gadā: Beļģijas iestādes norādīja, ka 2006. gadā veiktā kapitāla palielināšana (EUR 40 miljoni) atbilda tirgus ekonomikas iegulditāja principam, un līdz ar to nebija valsts atbalsts.
(207)
Šo kapitāla palielināšanu veica saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, ko piemēro privātam ieguldītājam, proti, uz DPLP kapitāla daļām parakstījās valsts (EUR 40 miljonu iemaksa) un Post Invest Europe (EUR 300 miljonu iemaksa), par vienu akciju maksājot vienādu summu (pari passu). Toreiz Post Invest Europe bija ārējs investors, kam nebija nekāda sakara ar DPLP vai Beļģijas valsti.
(208)
Turklāt akciju emisijas cena bija pienācīgi noteikta. Lai noteiktu jaunemitēto akciju cenu, investīciju banka, pie kuras vērsās Beļģijas iestādes, noteica, ka DPLP kopējā vērtība ir EUR […] līdz […]. Visbeidzot, valsts atzina, ka uzņēmuma kopējā vērtība pirms kapitāla palielināšanas ir EUR […]. Pieņēmumi par uzņēmējdarbības plānā paredzēto peļņas un riska līmeni balstījās apsvērumos par peļņas optimizēšanu ilgtermiņā. Rādītāji, ko DPLP sasniedza pēc 2006. gadā veiktās kapitāla palielināšanas (skatīt turpmāk tekstā), arī apliecina to, cik pamatoti bija pieņēmumi un parametri, ko ņēma vērā, pieņemot lēmumu par investīcijām.
7. attēls
DPLP rādītāji no 2006. gada līdz 2010. gadam
[…]
Avots: Beļģijas iestādes
(209)
Komisija uzskata, ka 2006. gadā veiktā kapitāla palielināšana EUR 40 miljonu apmērā acīmredzami atbilst principam par ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, un līdz ar to nav valsts atbalsts.
(210)
Iespējams, ka atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa DPLP nodrošināja zināmu priekšrocību tādā ziņā, ka summa, ko pretējā gadījumā DPLP būtu bijis jāmaksā nodokļos, bija attiecīgi zemāka, tomēr konkrētas priekšrocības šis nodokļu atbrīvojums nedeva. No 1992. gada līdz 2005. gadam, kad šo nodokļu atbrīvojumu atcēla, DPLP darbības rezultāts pēc nodokļu nomaksas bija negatīvs. Lai gan dažus gadus DPLP tīrā peļņa bija pozitīva, uzņēmuma ienākuma nodokļa atlaidi pārnesot no viena gada uz nākamo, DPLP šis nodoklis nebūtu jāmaksā pat tad, ja uzņēmuma ienākuma nodoklis tam būtu saistošs. Līdz ar to šajā lēmumā minēto nodokļu atbrīvojumu tālāk neizskata.
(211)
Turpretim atbrīvojums no zemes nodokļa un vietējā nodokļa DPLP nostāda izdevīgākā pozīcijā nekā citus uzņēmumus, jo tas DPLP atbrīvo saistībām, kas tam citādi būtu saistošas. Tādējādi šis atbrīvojums DPLP sniedz selektīvu priekšrocību.
(212)
Beļģijas iestādes uzsvēra, ka ēku nodošana bija saistīta ar valsts līdzekļu iekšēju pārstrukturēšanu, jo tajā laikā DPLP pilnībā piederēja valstij. Tomēr līdz ar ēku nodošanu DPLP rīcībā nonāca jauni aktīvi, kas iepriekš bija valsts īpašumā. DPLP šīs ēkas izmantoja jau iepriekš, kad tās vēl piederēja valstij, taču nebija to likumīgais īpašnieks. Īpašumtiesību nodošanas rezultātā DPLP, no valsts nodalīts uzņēmums, ieguva īpašumtiesības uz ēkām. Tādējādi, salīdzinot ar situāciju, kādā DPLP bija pirms ēku nodošanas, tā rīcībā nonāca papildu līdzekļi. Līdz ar to šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību.
(213)
Bez valsts garantijas DPLP nebūtu varējis saņemt aizņēmumu ar tādiem pašiem nosacījumiem. Beļģijas iestādes novērtēja, ka tirgus likmes būtu bijušas līdz pat par 40 bāzes punktiem augstākas, savukārt valstij bija jāmaksā garantijas prēmija 25 bāzes punktu apmērā.
(214)
Saskaņā ar Komisijas paziņojumu par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju veidā (57) [3.2. punkta d) apakšpunkts] “riska uzņemšanos parasti vajadzētu atlīdzināt, maksājot atbilstīgu prēmiju par garantēto vai pretgarantēto summu. Ja cena, ko maksā par garantiju, ir vismaz tikpat augsta kā atbilstošais garantijas prēmijas standarts, ko var konstatēt finanšu tirgos, garantija neietver atbalstu. Ja finanšu tirgos nevar konstatēt atbilstīgu garantijas prēmijas standartu, garantētā aizdevuma kopējās finanšu izmaksas, tostarp aizdevuma procenti un garantijas prēmija, jāsalīdzina ar līdzīga negarantēta aizdevuma tirgus cenu.” Ņemot vērā, ka garantijas prēmija nešķiet atbilstīga tirgus likmēm, valsts piešķirtā garantija DPLP ļāva piesaistīt finansējumu par cenu, kas bija zemāka par to, ko tam principā būtu bijis jāmaksā.
(215)
Līdz ar to šis pasākums DPLP sniedza selektīvu priekšrocību, kas atbilst starpībai starp procentu likmi, ko DPLP būtu bijis jāmaksā, ja nebūtu valsts garantijas, un faktisko procentu likmi, kam pieskaita garantijas prēmiju. Katru gadu iegūtā priekšrocība bija 15 bāzes punkti no neatmaksātās pamatsummas. Līdz ar to visā aizņēmuma laikā gūtā priekšrocība varētu būt EUR 1,5 miljoni.
6.3.1.2. Valsts līdzekļu esība
(216)
VTNP ikgadējo kompensāciju finansēja no Beļģijas valsts budžeta saskaņā ar secīgajiem pārvaldības līgumiem, kas bija noslēgti starp DPLP un Beļģijas valsti. Saskaņā ar Beļģijas valsts sniegto informāciju 1997. gadā veiktās kapitāla iemaksas faktiski bija VTNP kompensācija, un līdz ar to tās ir iekļautas šajā lēmuma daļā.
(217)
Nodokļu atbrīvojumi samazināja valsts nodokļu ieņēmumus, jo samazinājās to nodokļu summa, ko valsts iekasētu, ja minēto nodokļu atbrīvojumu nebūtu. Līdz ar to nodokļu atbrīvojumi ir valsts līdzekļu pārvietošana, tādējādi Beļģijas valstij radot nodokļu ieņēmumu zaudējumus.
(218)
DPLP nodotās ēkas pirms tam bija valsts īpašumā. Valsts šos īpašumus nodeva DPLP, tādējādi samazinot savus aktīvus un palielinot DPLP aktīvus. Tādējādi šis pasākums ir valsts līdzekļu pārvietošana.
(219)
Garantiju aizdevumam sniedza valsts, kas bez atlīdzības uzņēmās ar to saistītos riskus, riskējot ar valsts budžetu. Tādējādi šāda garantija ir valsts līdzekļu izmantošana, valstij no to negūstot ienākumus.
(220)
Ienākumi, ko gūst, sniedzot pasta sūtījumu piegādes pakalpojumus, saskaņā ar Preussen Elektra lietu (58) nav valsts ienākumi, jo pakalpojuma saņēmēji par pakalpojumu maksā ar saviem līdzekļiem, ko valsts nevar kontrolēt.
(221)
Tomēr, lai novērtētu saderību, šos ienākumus tiešā veidā sasaista ar vispārējas nozīmes pakalpojuma sniegšanu pasta nozarē, un tādējādi saskaņā ar VTNP nostādņu 17. punktu un Direktīvas 97/67/EK 7. pantu tie ir jāņem vērā, lai novērtētu kompensācijas nepieciešamību un samērīgumu.
6.3.1.3. Konkurences izkropļošana un ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(222)
Atbalsta pasākumi varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm to pašu iemeslu dēļ, kas jau ir minēti 156. apsvērumā.
6.3.1.4. Kopsavilkums par atbalsta pasākumiem
(223)
Pamatojoties uz iemesliem, kas izklāstīti no 193. līdz 222. apsvērumam, turpmāk minētie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē:
a)
VTNP ikgadējā kompensācija (1992.-2010. g.);
b)
1997. gadā veiktā kapitāla palielināšana;
c)
Atbrīvojums no zemes nodokļa (1992.-2005. g.);
d)
Ēku nodošana 1992. gadā;
e)
Valsts sniegtā garantija 2004. gadā.
6.3.2. Pastāvošs atbalsts LESD 108. panta 1. punkta izpratnē
(224)
Dažus no šajā gadījumā apskatītajiem pasākumiem varētu uzskatīt par pastāvošu atbalstu LESD 108. panta 1. punkta izpratnē.
6.3.2.1. Atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa un zemes nodokļa
(225)
Atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa un zemes nodokļa DPLP piemēroja jau tad, kad tas vēl bija valsts pārvaldes iestāde, proti, jau pirms 1971. gada un pirms Beļģija parakstīja EK līgumu. Kopš tā laika nodokļu atbrīvojumu nosacījumi nav mainīti. Līdz ar to šie pasākumi ir pastāvošs atbalsts.
(226)
Atbrīvojumu no uzņēmuma ienākuma nodokļa atcēla 2005. gadā, bet atbrīvojums no zemes nodokļa joprojām ir spēkā.
6.3.2.2. Pasta pakalpojumu tirgus liberalizācija
(227)
Beļģijas iestādes apgalvo, ka visi pasākumi, kas īstenoti pirms pasta pakalpojumu tirgus liberalizācijas 1999. gadā, būtu jāuzskata par pastāvošu atbalstu. Tomēr minētie pasākumi veicināja DPLP darbību kopumā, un uzņēmums konkurences tirgos (piemēram, pasta paku un finanšu pakalpojumu tirgos) darbojās jau krietni pirms 1999. gada, kad stājās spēkā Direktīva 97/67/EK. Līdz ar to saskaņā ar Alzetta lietu (59) šādu atbalstu nevar kvalificēt kā pastāvošu atbalstu iekšējā tirgus attīstības dēļ. To var uzskatīt par pastāvošu atbalstu konkrētam atbalsta saņēmējam, ja atbalsta piešķiršanas brīdī tas darbību veica tikai tādos tirgos, kas nebija atvērti konkurencei.
(228)
Līdz ar to Komisija šim apgalvojumam nevar piekrist.
6.3.2.3. Desmit gadu noilguma termiņš
(229)
Nevar piekrist arī tam, ka desmit gadu noilguma termiņš būtu jāsāk skaitīt no 2009. gada, kad uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru. Tiesas 2009. gada spriedums neatcēla visas iepriekšējās izmeklēšanas darbības. Spriedumā tikai norādīja uz to, ka minētajām darbībām būtu vajadzējis Komisiju mudināt uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru (60).
(230)
Turpretim, ņemot vērā to, ka pirmo izmeklēšanas darbību Komisija veica 2002. gada 23. decembrī, kad tā Beļģijas iestādēm pirmo reizi pieprasīja sniegt informāciju, pasākumus, ko īstenoja pirms 1992. gada 23. decembra, ir jāuzskata par pastāvošu atbalstu.
6.3.3. VTNP kompensācijas saderība LESD 106. panta 2. punkta izpratnē
(231)
VTNP kompensācijas saderību vērtē saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un VTNP nostādnēm. VTNP nostādnes ir piemērojamas no to spēkā stāšanās dienas, 2005. gada 29. novembra. Ņemot vērā, ka VTNP nostādnes galvenokārt veido pārņemti tiesību akti, kas pastāvēja jau pirms tās stājās spēkā, uz VTNP nostādnēm atsaucas arī, vērtējot pasākumus, ko īstenoja pirms tās stājās spēkā.
6.3.3.1. Novērtēšanas joma, ko nosaka, pamatojoties uz pārvaldības līgumos piešķirtajiem pilnvarojumiem
(232)
Beļģijas iestādes un DPLP savās piezīmēs stingri iebilda pret to, ka Komisija, pamatojoties uz pieeju, kas iepriekš izmantota, lai novērtētu citas lietas par prettiesiski izmaksātiem atbalstiem, veic visaptverošu analīzi par visiem atbalsta pasākumiem, kas DPLP labā ir veikti attiecīgajā laika periodā, tādējādi liekot noprast, ka šie atbalsta pasākumi vienādā apmērā ir finansējuši visus uzņēmumam uzticētos sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Beļģijas iestādes un DPLP uzsvēra, ka pretēji tam, ko var novērot citos gadījumos, šajā gadījumā savstarpēji noslēgtie pārvaldības līgumi stingri nosaka gan DPLP darbības, par kurām jāsaņem atbalsts, gan atbalstu summu, ko par minētajām darbībām var pieprasīt (61).
(233)
Komisija uzskata, ka minētie pārvaldības līgumi precīzi definē valsts un atbalsta saņēmēja attiecīgās tiesības un pienākumus, nosakot parametrus, ar ko aprēķina kompensāciju, ko atbalsta saņēmējs var pieprasīt par pārvaldības līgumos uzskaitītajām īpašajām darbībām un uz tajos noteiktajiem periodiem. Līdz ar to Komisija kā pamatu novērtējumam izmanto pārvaldības līgumos paredzētos nosacījumus.
(234)
VTNP, par kuriem piešķirtā atbalsta saderība ir jāpārbauda, ir noteikti dalībvalsts izstrādātajos darba uzdevumos. Sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, kas DPLP ir jāpilda, tam uztic saskaņā ar secīgiem administratīviem aktiem, ar ko apstiprina pārvaldības līgumus, ko DPLP un valsts noslēdz aptuveni reizi piecos gados. Šie līgumi pilnveido un papildina valsts pasta likumā paredzētos noteikumus.
(235)
Katrs nākamais pārvaldības līgums ir atsevišķs pilnvarojuma akts, kas izklāsta sabiedrisko pakalpojumu izdevumus, kas ir jāpilda DPLP, nosaka pilnvarojuma termiņu un paredz parametrus, ar kuriem aprēķināt valsts izmaksājamās kompensācijas apmēru. Pārvaldības līgumi nosaka darbības, ko ņem vērā, aprēķinot valsts izmaksājamās kompensācijas apmēru.
(236)
Atbalsta pasākumu saderību jāvērtē saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu, jo kompensāciju piešķīra, lai segtu izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus. Kompensācija ir saderīga, ja tā pārmērīgi nekompensē papildu izmaksas, kas DPLP rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, kas tam ir uzticēti saskaņā ar pārvaldības līgumiem (tostarp tā var radīt arī saprātīgu peļņu). Visa kompensācijas pārmaksa ir jāatmaksā.
(237)
Kompensācijas pārmaksas novērtēšanas jomā ir VTNP, par kuriem pienākas kompensācija saskaņā ar secīgo pārvaldības līgumu noteikumiem.
(238)
Ir svarīgi norādīt, ka secīgo pārvaldības līgumu noteikumos ir zināmas atšķirības. Līdz ar to kompensācijas pārmaksa jāaprēķina, pamatojoties uz katrā līgumā noteiktajiem īpašajiem parametriem.
(239)
Pirmajā pārvaldības līgumā (1992.-1996. gads) VTNP kompensācija attiecas uz visiem sabiedriskajiem pakalpojumiem. Pirmā pārvaldības līguma nosacījumi kompensāciju par dažādajiem sabiedriskajiem pakalpojumiem neiedala atkarībā no tā, vai par šiem pakalpojumiem saskaņā ar minēto līgumu var vai nevar pieprasīt kompensāciju.
(240)
Līdz ar to ir jāuzskata, ka šajā līgumā paredzētā kompensācija sedz papildu izmaksas, kas rodas, veicot sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus kopumā, neatkarīgi no to veida. Tāpēc, aprēķinot iespējamo kompensācijas pārmaksu šajā periodā, ņem vērā visus minētajā periodā īstenotos sabiedrisko pakalpojumu pasākumus: vispārējo pasta pakalpojumu (vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākums (VPSP)), preses izdevumu piegādi un citus uzdevumus, kas ir uzticēti DPLP.
(241)
Pretēji pirmajam pārvaldības līgumam otrajā, trešajā un ceturtajā pārvaldības līgumā ir noteikti atsevišķi VTNP, kam paredz atbalstu. VTNP, par kuriem var pieprasīt kompensāciju, ir šādi: dienas laikrakstu un periodikas izdevumu piegāde, kā arī pārējie sabiedriskie pakalpojumi, kas uzskaitīti 33. apsvērumā. Noteikumi, ar ko pārvaldības līgumos paredz pakalpojumus, kam piešķir atbalstu, ir šādi: otrā pārvaldības līguma 7. pants, trešā pārvaldības līguma 15. pants un ceturtā pārvaldības līguma 12. un 13. pants.
(242)
Turpretim vispārējam pasta pakalpojumam atbalstu paredz tikai pirmajā pārvaldības līgumā.
(243)
Līdz ar to izmaksas un ienākumus, kas attiecas uz vispārējo pasta pakalpojumu, kompensācijas pārmaksas aprēķinā neņem vērā, ja vien pārmērīgie ienākumi nav radušies rezervētajā nozarē (62).
6.3.3.2. Kompensācijas pārmaksas aprēķins
(244)
Ņemot vērā sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu atšķirības, kas ir minētas no 239. apsvēruma līdz 243. apsvērumam, iespējamo kompensācijas pārmaksu pirmajā pārvaldības līgumā aprēķina citādāk nekā turpmākajos trijos pārvaldības līgumos.
(245)
Papildus tam, ka VTNP nostādnes paredz segt izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, tās paredz arī saprātīgas peļņas normas kompensāciju (63).
(246)
VTNP nostādņu 18. pants paredz, ka ar saprātīgu peļņu “saprot pašu kapitāla peļņas normu, kurā ņem vērā risku vai tā neesamību, kādu uzņēmumam var radīt dalībvalsts intervence, jo īpaši, ja tā piešķir ekskluzīvas vai īpašas tiesības. Šī norma parasti nedrīkst pārsniegt attiecīgās nozares vidējo normu pēdējo gadu laikā. Nozarēs, kurās nav uzņēmumu, ko salīdzināt ar uzņēmumu, kam uzticēts sniegt pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, salīdzinājumu var veikt ar uzņēmumiem, kas atrodas citās dalībvalstīs, vai, ja vajadzīgs, darbojas citās nozarēs, ar noteikumu, ka tiek ņemta vērā katras nozares īpašā specifika. Nosakot, kas ir saprātīga peļņa, dalībvalstis var ieviest veicināšanas kritērijus, kas citstarp saistīti ar sniegtā pakalpojuma kvalitāti un ieguvumiem attiecībā uz ražošanas efektivitāti.”
(247)
Līdz ar to, nosakot piemērotu saprātīgas peļņas normu, jāņem vērā dažādi parametri, proti, attiecīgās nozares vidējā norma, ar uzņēmuma darbību saistītais risks un, ja vajadzīgs, veicināšanas kritēriji, kas attiecas uz konkrēto uzņēmumu.
(248)
Nosakot saprātīgas peļņas normu, Komisija balstījās vairākos ekspertu pētījumos, kas sīkāk izklāstīti turpmāk tekstā. Ņemot vērā pētījumus un katra pārvaldības līguma riska līmeni, Komisija attiecībā uz katru no četriem DPLP pārvaldības līgumiem noteica vairākas saprātīgas peļņas normas, kas, no vienas puses, attiecās uz pasta sūtījumu piegādi, un, no otras puses,- uz preses izdevumu piegādi. Pētījumus vieno tas, ka tajos mēģina noteikt tādu uzņēmumu grupas, kas darbības un riska profila ziņā būtu pietiekami līdzīgi attiecīgajam vēsturiskajam pasta operatoram, un tas, ka tajos minētajam operatoram mēģina noteikt peļņas robežlīmeni, pamatojoties uz šajos līdzīgajos uzņēmumos novēroto peļņas līmeni.
(249)
Attiecībā uz risku Komisija vēlas uzsvērt, ka pārbaudē apskatītajā laika posmā vairums DPLP īstenoto darbību saskārās ar niecīgu konkurenci vai ar konkurenci nesaskārās vispār, jo uzņēmums darbojās juridiski aizsargāta monopola apstākļos (tas attiecas uz vairumu pasta sūtījumu piegādes pakalpojumu) un atradās dominējošā stāvoklī, proti, tam piederēja ļoti lielas tirgus daļas, kā arī pastāvēja šķēršļi konkurentu iekļūšanai tirgū, jo tika subsidētas cenas, kas nesedz izmaksas (piemēram, attiecībā uz preses izdevumu piegādi). Komisija uzskata, ka šis aspekts ir jāņem vērā visos salīdzinošajos pētījumos, kuros apskata uzņēmumus, kam, sniedzot DPLP pakalpojumiem līdzīgus pakalpojumus, tomēr bija jādarbojas konkurences apstākļos.
(250)
Turklāt vēsturiskā pasta operatora darbības riska līmenis galvenokārt ir atkarīgs no valsts iestāžu ieviestā regulēšanas mehānisma parametriem.
(251)
Komisija uzskata, ka attiecībā uz pasta sūtījumu piegādi, kas ir nozare, kurā DPLP vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu galvenokārt finansē ar pastmarku cenām (64), risks ievērojami atšķiras atkarībā no tā, vai regulētājiestāde pastmarku cenas salīdzinoši bieži (piemēram, katra gada sākumā vai tad, kad tas ir nepieciešams) pielāgo tā, lai pastāvīgi nosegtu vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākuma tīrās izmaksas, vai pastmarku cenas (65) saskaņā ar ilgtermiņa līgumu (66) nosaka uz ilgāku laika posmu (piemēram, četriem vai pieciem gadiem). Pirmā cenu regulēšanas veida riska līmenis attiecīgajam uzņēmumam ir diezgan zems, jo saskaņā ar to pastmarku cenas samērā bieži pielāgo tā, lai ieņēmumi un izmaksas būtu pastāvīgā līdzsvarā. Šis regulēšanas veids uzņēmuma peļņas normu aizsargā pret turpmākās situācijas nenoteiktību. Otrais cenu regulēšanas veids ir riskantāks, jo tādā gadījumā operators ilgā laika posmā ir atkarīgs no izmaksu un ieņēmumu svārstību sekām.
(252)
Tas pats attiecas uz preses izdevumu piegādi (vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu sedz ar finansiālām kompensācijām), proti, riska pakāpe atšķiras atkarībā no tā, vai kompensācija attiecas uz faktiskajām tīrajām izmaksām (reālās tīrās izmaksas) vai tīrajām izmaksām, ko prognozē ilgākā laika posmā. Tādējādi kompensācija, ko izmaksā kā standarta summu, lai segtu ilgākā laika posmā paredzamās tīrās izmaksas, operatoru pakļauj visām izmaksu un ieņēmumu svārstībām. Šādā gadījumā operatoram ir lielāks risks nekā tad, ja tam izmaksā kompensāciju pilnā apmērā saskaņā ar izmaksām un ieņēmumiem, ko nosaka a posteriori.
(253)
Ja nolīgums starp operatoru un valsts iestādēm paredz, ka sabiedriskais pakalpojums ietver zināmu risku, piemēram, tādēļ, kas tas vēsturisko operatoru pakļauj ievērojamām ieņēmumu un izmaksu svārstībām, saprātīgajai peļņai, uz ko vēsturiskajam operatoram ir tiesības, jābūt proporcionālai riska līmenim. Turpretim, ja nolīgums starp vēsturisko operatoru un valsts iestādēm paredz, ka sabiedriskais pakalpojums ievērojamu risku neietver, arī atļautajai saprātīgajai peļņai jābūt pieticīgai.
(254)
Komisija turklāt atzīmē, ka uzņēmuma riska līmenis un to kompensāciju apjoms, ko tam ir tiesības saņemt ražīguma palielināšanas nolūkos, ir cieši saistīti. Līdz ar to valsts iestādes var savlaicīgi noteikt konkrētu kompensācijas apjomu, kas ir pielāgots un atbilstīgs ražīguma pieaugumam, ko uzņēmumam normālos apstākļos vajadzētu sasniegt visā pilnvarojuma periodā. Tas, ka saskaņā ar līgumu uzņēmumu pakļauj visām izmaksu un ieņēmumu svārstībām, šo uzņēmumu stimulē kļūt ražīgākam un rentablākam. Līdztekus tas tiek pakļauts lielākam riskam. Tādējādi risks un stimuls kļūt ražīgākam zināmā mērā nav nošķirami. Tāpat tas, ka maksimālo cenu a priori nosaka uz ilgāku laika periodu, attiecīgo uzņēmumu parasti vairāk stimulē uzlabot ražīgumu, taču tas šim uzņēmumam ir arī riskantāk.
(255)
Izskatot jautājumu par DPLP saprātīgas peļņas normu, Komisija pamatojas uz vairākiem ekspertu pētījumiem:
(256)
WIK pētījums: lietā C 36/07, kas ir valsts atbalsta procedūra par labu Vācijas pasta operatoram Deutsche Post AG (turpmāk tekstā - “DP”), Komisija lūdza WIK Consult veikt pētījumu par vēsturiskajiem pasta operatoriem piemērojamo saprātīgas peļņas normu (67) (turpmāk tekstā - “WIK pētījums”). WIK pētījuma būtiskos aspektus Beļģijai nosūtīja 2010. gada 25. martā un 2011. gada 7. februārī. Komisija Beļģijas piezīmes par WIK pētījumu saņēma 2010. gada 23. aprīlī un 2011. gada 1. martā.
(257)
Deloitte pētījums: 2010. gada 23. aprīlī Komisija saņēma konsultāciju sabiedrības Deloitte pētījumu (68) (turpmāk tekstā - “Deloitte pētījums”), kurā tā sniedz vērtējumu par saprātīgas peļņas normu, kas jāpiemēro DP vispārējiem pakalpojumiem. Šo pētījumu Beļģijai nosūtīja 2011. gada 9. decembrī. Komisija Beļģijas piezīmes par Deloitte pētījumu saņēma 2011. gada 26. decembrī.
(258)
CRA pētījums: 2011. gada 1. martā Beļģija iesniedza Charles River Associates pētījumu (69), ar ko apstrīd WIK pētījumu (turpmāk tekstā - “CRA”).
(259)
Šajā pētījumā WIK nosaka DP saprātīgās peļņas normu. Faktiski WIK analizē DP uzdevumus un riska līmeni un secina, ka DP pamatā veic standarta uzdevumus un tā uzņēmējdarbības riska līmenis ir zems (70). Pamatojoties uz veikto analīzi, WIK izvēlas uzņēmumus, ko izmantot salīdzināšanai, proti, WIK nosaka uzņēmumus, kas veido atsauces grupas, ar ko noteikt saprātīgas peļņas normu. Vispārīgi raugoties, WIK uzsver, ka pielietotā novērtēšanas procedūra ir balstīta tās standarta metodes principos, ko izmanto attiecībā uz iekšējo cenu rentabilitātes atsauces vērtībām (71). Šādu metodi piemēro ne vien valstu normatīvajos un administratīvajos aktos par iekšējo cenu noteikšanu, bet arī ESAO pamatnostādnēs par iekšējo cenu noteikšanu (turpmāk tekstā - “ESAO pamatnostādnes”) (72).
(260)
WIK izmanto vairākus rādītājus rentabilitātes noteikšanai un nošķir iekšējās atdeves koeficientu (IAK), kura pamatā ir naudas plūsmas un kuru uzskata par teorētiski precīzu rādītāju darbības rentabilitātes noteikšanai, no citiem rādītājiem, ko iegūst no uzskaites datiem (attiecībā uz peļņas normu), piemēram, ieguldītā kapitāla rentabilitātes koeficientu (IKRK), pašu kapitāla atdevi (PKA), aktīvu atdevi (AA) un apgrozījuma rentabilitāti (AR) (73). Kā paskaidrots pētījuma 5. nodaļā, WIK attiecīgajā gadījumā kā rentabilitātes rādītāju piedāvā izmantot AR. Viena no šā rādītāja priekšrocībām ir tas, ka tas ir atkarīgs tikai no uzskaites datiem, kas attiecas uz peļņu vai zaudējumiem (EBIT (74)) un tirdzniecību - divām pozīcijām, ko uzņēmuma uzskaitē ir viegli novērot. Turklāt, izmantojot AR, aktīvi nav jāvērtē atsevišķi pa pakalpojumiem un jāattiecina uz konkrētiem pakalpojumiem, kas būtu jādara attiecībā uz atsauces rādītājiem, kā pamatā ir kapitāls, piemēram, PKA un IKRK, un kas parasti ir sarežģīti. WIK arī norāda, ka atsauces rādītājs, kā pamatā ir AR, ir ieteicams tad, ja uzņēmumi, ko izmanto salīdzināšanai, un uzņēmums, par kuru veic salīdzinošo pētījumu, pieder pie vienas un tās pašas rūpniecības nozares, tādējādi nodrošinot EBIT un tirdzniecības struktūras viendabīgumu.
(261)
Attiecībā uz atsauces grupu sastāvu WIK secina, ka ir jārod kompromiss starp izlases uzņēmumu salīdzināmības pakāpi un to skaitu. WIK iebilst pret to, ka izlasē iekļauj Eiropas vēsturiskos pasta operatorus, jo to cenas noteica tirgū, kas visā apskatītajā laika posmā vairumā valstu nebija pieejams konkurencei. Šā iemesla dēļ ir maz tādu uzņēmumu, kas tiešā veidā konkurē ar vēsturiskajiem pasta operatoriem. Galvenokārt tie ir nelielie uzņēmumi. Lai salīdzināmo uzņēmumu grupas būtu sabalansētas, WIK tajās iekļauj gan tiešos konkurentus, kas darbojas valstu līmenī, gan lielos uzņēmumus, kas darbojas starptautiskā līmenī, piemēram, starptautiskos ekspressūtījumu uzņēmumus (UPS, FedEx, DHL), kuru darbība, salīdzinot ar vēsturisku pasta operatoru, kas darbojas aizsargātā valsts tirgū, ir riskantāka un kapitālietilpīgāka.
(262)
Attiecībā uz jautājumu par kompromisu starp izlases uzņēmumu salīdzināmības pakāpi un to skaitu WIK paredz trīs atsauces grupas: i) 1. atsauces grupu vai pasta paku standarta nozari, kas ietver uzņēmumus, kas pamatā sniedz pasta paku pakalpojumus (10 uzņēmumi, kuru salīdzināmības pakāpe attiecībā pret vispārējā pasta pakalpojuma sniedzējiem ir atzīta kā augsta); ii) 2. atsauces grupu vai pasta paku paplašināto nozari, kas ietver uzņēmumus, kuru darbības pamatā varētu būt citi pakalpojumi, piemēram, korespondences pakalpojumi (26 uzņēmumi, kuru salīdzināmības pakāpe ir nedaudz zemāka) un iii) 3. atsauces grupu, kas ietver arī uzņēmumus, kas darbojas sauszemes pārvadājumu nozarē (1 163 uzņēmumi, kuru salīdzināmības pakāpe ir zemāka) (75). WIK uzskata, ka šāda pieeja palielina salīdzinošajā pētījumā iegūto statistikas datu kvalitāti.
(263)
Viens no izvēles kritērijiem, ko pielietoja visu atsauces grupu gadījumā, attiecas uz uzņēmuma lielumu, proti, vērā ņem tikai tos uzņēmumus, kuru ieņēmumi pārsniedz EUR 3 miljonus (76). Attiecībā uz kopējo laika posmu, ko aptver iegūtie dati, - ticamus datus varēja iegūt tikai par laika posmu no 1998. gada līdz 2007. gadam, bet attiecībā uz datiem, kas aptver laika posmu no 1990. gada līdz 1997. gadam, pielietoja interpolācijas metodi (77).
(264)
Turklāt, pamatojoties uz starpkvartiļu intervāla principu (78), WIK izmanto iekšējo cenu noteikšanā veikto analīzi, lai tādējādi mazinātu galējo vērtību ietekmi un noteiktu saprātīgas peļņas normu.
(265)
WIK iegūtie rezultāti par laika posmu no 1998. gada līdz 2007. gadam ir šādi:
a)
1. atsauces grupa: 25. procentile ir - 0,42 %, 75. procentile ir 6,72 %, un mediāna (50. procentile) ir 3,86 %;
b)
2. atsauces grupa: 25. procentile ir 0,45 %, 75. procentile ir 6,77 %, un mediāna (50. procentile) ir 3,48 %;
c)
3. atsauces grupa: 25. procentile ir 0,64 %, 75. procentile ir 5,57 %, un mediāna (50. procentile) ir 2,59 %.
(266)
WIK secina, ka pasta paku paplašinātā nozare jeb 2. atsauces grupa ir vispiemērotākā atsauces grupa, jo tajā iegūtie rezultāti, salīdzinot ar 1. atsauces grupu (pasta paku standarta nozare), ir samērā stabili laikā un tā, salīdzinot ar 3. atsauces grupu (sauszemes pārvadājumu nozare), funkcionālajā ziņā ir tuvāka pasta sūtījumu un pasta paku jomā veiktajām darbībām.
(267)
Vēl vienu pielāgojumu veic, lai noteiktu DP saprātīgās peļņas augstāko pieļaujamo robežu, kas ir balstīta tā uzņēmējdarbības riska analīzē, kas attiecīgajam uzņēmumam ir salīdzinājumā ar atskaites grupas uzņēmumiem. Saskaņā ar šo analīzi WIK kā DP saprātīgās peļņas augstāko pieļaujamo robežu piedāvā 3,48 % vērtību, kas atbilst 2. atsauces grupas AR mediānai. Kā saprātīgās peļņas augstāko pieļaujamo robežu izvēloties mediānu nevis 75. procentili, WIK vēlas parādīt to, ka izlases uzņēmumiem ir augstāks riska līmenis nekā vēsturiskajiem pasta operatoriem, jo šiem uzņēmumiem nav nekādu īpašu tiesību.
(268)
Beļģijas iestādes uzskatīja, ka WIK ziņojumā izmantotā metode nav pareiza, un 2010. gada 23. aprīlī, 2011. gada 1. martā, 2011. gada 14. jūnijā, 2011. gada 5. augustā, 2011. gada 10. augustā, 2011. gada 14. decembrī un 2011. gada 19. decembrī iesniedza vairākus dokumentus (vēstules, nostājas un ziņojumus), ar ko atspēkoja WIK ziņojumā pausto pieeju un piedāvāja savu metodi saprātīgas peļņas normas novērtēšanai.
(269)
Beļģijas iestādes nostājā, ko nosūtīja 2011. gada 5. augustā, būtībā norādīja, ka WIK pētījumā izmantotā izlase neatspoguļo uzņēmuma darbību, ienākumu lielumu, riska profilu un atsauces periodu. Tādējādi Beļģija apgalvo, ka šo izlasi ir ļoti grūti likumīgi atzīt saskaņā ar VTNP nostādņu 18. punktā izklāstītajiem kritērijiem.
(270)
Šajā pašā nostājā Beļģija uzsver arī to, ka darbībām, kuru riska profils ievērojami atšķiras, būtu loģiski paredzēt dažādas peļņas normas: ja preses izdevumu un pasta sūtījumu piegāde ir darbības ar atšķirīgu riska profilu, tad, kā norāda Beļģijas iestādes, būtu jāparedz dažādas saprātīgās peļņas normas.
(271)
Turklāt Beļģijas iestādes apgalvo, ka DPLP darbību ražīgums pieaug un Komisijai to vajadzētu ņemt vērā, nosakot saprātīgas peļņas normu saskaņā ar VTNP nostādņu 18. punktu. Beļģijas iestādes uzsver, ka pēc vairākām reformām un ilga laika posma, kurā DPLP darbība nesa zaudējumus, uzņēmums ir kļuvis rentabls. DPLP izmaksas tika samazinātas, slēdzot pasta nodaļas. Privātie ieguldītāji, kam uzņēmumā kopš 2006. gada pieder 50 % daļa, radīja jaunu pieeju, kas ir balstīta darbības efektivitātē. Beļģijas iestādes uzskata, ka šādu ražīguma pieaugumu vajadzētu ņemt vērā, nosakot saprātīgās peļņas normu, ko piemērot DPLP.
(272)
2011. gada 1. martā Beļģijas iestādes nosūtīja Komisijai Charles River Associates (CRA) sagatavoto ziņojumu, kurā kritiski vērtē WIK pētījumu un piedāvā citu metodi DPLP saprātīgās peļņas normas novērtēšanai.
(273)
Attiecībā uz atsauces grupu sastāvu CRA uzsver, ka visās trīs WIK atsauces grupās ir daudz nelielu uzņēmumu, kuru riska profils nav pielīdzināms liela pasta operatora riska profilam. Tādējādi CRA apstrīd WIK secinājumus par to, ka vēstuļu sūtīšanas pakalpojumu sniegšanai, ko nodrošina attiecīgais vēsturiskais pasta operators, ir zems riska profils un atsauces grupās iekļautie uzņēmumi ļauj veikt pilnvērtīgu salīdzinājumu.
(274)
CRA jo īpaši vērš uzmanību uz saistību starp uzņēmuma izmaksu struktūru (nemainīgo un mainīgo izmaksu ziņā) un komercrisku. CRA uzsver, ka pasta operatoram, kas pilda vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, ir lielākas nemainīgās izmaksas un tādējādi, salīdzinot ar uzņēmumu, kura nemainīgās izmaksas ir mazākas, šādu operatoru pieprasījuma samazināšanās apdraud vairāk. Turklāt CRA uzsver atšķirību starp WIK atsauces grupu mazo un lielo uzņēmumu AR (79), kas, kā norāda CRA, nozīmē to, ka starp mazajiem pasta paku sūtījumu uzņēmumiem un tādiem lielajiem uzņēmumiem kā, piemēram, UPS un FedEx pastāv sistemātiskas atšķirības, ko varētu skaidrot ar atšķirīgu izmaksu struktūru.
(275)
CRA arī detalizētāk izvērtē atsevišķu WIK 1. atsauces grupā iekļauto pasta paku sūtījumu mazo uzņēmumu raksturlielumus un secina, ka to riska profilu nevar salīdzināt ar liela pasta operatora riska profilu. CRA arī uzskata, ka šo grūti salīdzināmo izlases uzņēmumu klāstu nav vērts papildināt, tam pievienojot uzņēmumus, kuru salīdzināmības pakāpe ir vēl zemāka.
(276)
CRA noraida WIK argumentu par to, ka izlasē nevajadzētu iekļaut Eiropas vēsturiskos pasta operatorus, jo to peļņu noteikusi nevis konkurence, bet gan cenu regulēšana, un līdz ar to, pateicoties šai cenu regulēšanai, minētie vēsturiskie pasta operatori varētu būt guvuši pārmērīgu peļņu. CRA uzsver, ka salīdzinājumā neiekļaujot citus vēsturiskos pasta operatorus, WIK balstās teorētiskajā pieņēmumā, ka šie vēsturiskie operatori varētu būt piemērojuši pārmērīgas cenas, taču nesniedz empīriskus pierādījumus šā apgalvojuma pamatošanai. Šajā sakarā CRA uzsver, ka, pamatojoties uz vairumā dalībvalstu izmantotajiem cenu regulēšanas mehānismiem, piemēram, cenu griestu noteikšanu (80), novērotās lielās peļņas pamatā drīzāk ir ražīguma pieaugums nevis augstas cenas.
(277)
CRA uzsver, ka DPLP sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma saprātīgās peļņas normas parastajai aprēķina metodei jābalstās datos, kas ir pieejami attiecībā uz peļņas normu, ko piemēro citu Rietumeiropas pasta operatoru īstenotajām pasta sūtījumu darbībām. Šāda aprēķina metode vēl jo vairāk ir piemērota tāpēc, ka attiecīgie sabiedriskie pakalpojumi galvenokārt ir vēstuļu pakalpojumi un dati par peļņas normu, ko piemēro citu Rietumeiropas pasta operatoru īstenotām pasta sūtījumu darbībām, ir tieši pieejami un neliecina par nekādu pārlieki mērenu cenu regulēšanu.
(278)
CRA jo īpaši uzsver, ka analīzei būtu jābalstās to Rietumeiropas pasta operatoru īstenoto pasta sūtījumu darbību EBIT rentabilitātē (AR), kuri sniedz informāciju par īstenoto pasta sūtījumu darbību EBIT rentabilitāti sadalījumā pa nozarēm vai (ja informācija par EBIT rentabilitāti sadalījumā pa nozarēm netiek sniegta) to Rietumeiropas pasta operatoru kopējo EBIT rentabilitāti, kas vairāk nekā 75 % ienākumu gūst no pasta sūtījumu pakalpojumiem. CRA no izlases izslēdz Austrumeiropas operatorus, ņemot vērā to relatīvo neefektivitāti salīdzinājumā ar Rietumeiropas operatoriem.
(279)
Līdz ar to CRA analīze balstās izlasē, kurā ir 11 Rietumeiropas pasta operatori un kura attiecas uz laika posmu no 2002. gada līdz 2009. gadam (kopā 73. novērojumi). Šīs izlases AR vidējais aritmētiskais ir […] %, mediāna ir […] %, un 75. procentile ir […] % (81). CRA aprēķina arī izlīdzināto vidējo ([…] %) un vidējo vērtību saskaņā ar Vinzora (Winsor) metodi ([…] %). Šajos rādītājos tāpat kā mediānas gadījumā neņem vērā galējās vērtības (82).
(280)
Attiecībā uz saprātīgas peļņas normas atsauces vērtības noteikšanu CRA uzsver, ka, izmantojot vidējās vērtības rādītājus, rodas metodoloģiskas problēmas. CRA paskaidro, ka izlasē novēroto dažādo peļņas normu dēļ, kritiskajai robežvērtībai, kurā peļņu uzskata par pārmērīgu, būtu jābūt augstākai par vidējo aritmētisko vai jebkādu citu vidējo vērtību (piem., modu, mediānu), un tā varētu būt, piemēram, vienāda ar 75. procentili. CRA uzskata, ka šāda pieeja ir saskaņā ar metodi, kuru izmanto iekšējo cenu apsekojumos un kuras pamatā ir intervāls (piemēram, starpkvartiļu intervāls vai intervāls starp citām procentilēm).
(281)
2011. gada 14. decembrī Beļģijas iestādes iesniedza Komisijai dokumentu, kurā atspoguļo DPLP nostāju attiecībā uz risku, kāds ir pasta operatoriem, un piedāvā metodi, ar ko izstrādāt rīku, lai noteiktu riska prēmiju, kam pievienojot bezriska apgrozījuma rentabilitāti, iegūtu saprātīgu AR līmeni.
(282)
Dokumentā nepaskaidro, kā bezriska apgrozījuma rentabilitāti (AR izteiksmē) varētu noteikt šajā gadījumā, un skaidri neizklāsta to, kādam konkrēti jābūt saprātīgam AR līmenim saskaņā ar piedāvāto metodi. Analīzē liek uzsvaru drīzāk uz dažādu risku novērtēšanu un tādas riska prēmijas aprēķināšanu, kas ietver jebkādu risku.
(283)
Beļģijas iestādes dod priekšroku trīs lielām risku kategorijām - nozares riskam, ar pakalpojumu sniegšanu saistītajam riskam un līgumisko saistību riskam - un katrai risku kategorijai raksturīgajiem parastajiem riska veidiem, kas apdraud pasta operatorus. Riska prēmijas noteikšanas metode paredz: i) noteikt “augstāko pieļaujamo riska prēmiju” (83); ii) sadalīt apskatāmo laika posmu atbilstīgi līgumu cikliem, lai nodalītu ar katru līgumu saistītos riskus; iii) izmantot vienkāršu vērtējuma skalu, lai izvērtētu katru risku katra līguma ciklā (zems, vidējs vai augsts riska līmenis); iv) riskiem piešķirtos atsevišķos vērtējumus apvienot kopējā vērtējumā attiecībā uz katru no lielajām risku kategorijām un v) kopējos vērtējumus izteikt kā riska prēmijas, kuru summu dod kopējo riska prēmiju.
(284)
Turklāt tiek sniegti piemēri, lai pierādītu, ka DPLP darbības riska līmenis ir lielāks par vidējo. Beļģijas iestādes apgalvo, ka DPLP ir augstāks risks attiecībā uz realizācijas apjomu, tā kā DPLP ienākumu daļa, ko tas gūst no darbībām pasta sūtījumu jomā, ir lielāka un tā izmaksas ir neelastīgākas, jo uzņēmuma nemainīgo izmaksu daļa ir lielāka par vidējo. Arī drošības risku DPLP gadījumā atzīst par augstāku. Saskaņā ar analīzi iemesls ir tas, ka DPLP ir viens no retajiem Eiropas pasta operatoriem, kas pensiju pabalstus skaidrā naudā piegādā uz mājām.
(285)
Izvērtējot dažādos riskus, Beļģijas iestādes secina, ka 4. pārvaldības līgumā visu trīs risku kategoriju riska līmenis ir augsts, bet 1., 2. un 3. pārvaldības līgumā šis riska līmenis ir vidējs (izņemot nozares riska līmeni, kas 1. pārvaldības līgumā atzīts kā zems). Beļģijas iestādes sniedz citus piemērus, kā augstāk minēto dažādo risku novērtējumu izteikt kā riska prēmiju, pamatojoties uz dažādām “augstākās pieļaujamās riska prēmijas” vērtībām.
(286)
257. apsvērumā minētais Deloitte pētījums vairākos punktos saskan ar WIK pētījumu:
1)
abos pētījumos izmanto vienu un to pašu metodi, ar ko finanšu datu bāzēs atlasīt funkciju un riska ziņā salīdzināmus uzņēmumus;
2)
abos pētījumos kā vispiemērotāko atsauces rādītāju peļņas robežlīmeņa noteikšanai atzīst AR (ņemot vērā, ka trūkst datu, kā arī dažādajos uzņēmumos ir atšķirības grāmatvedības darbību ziņā);
3)
visbeidzot, abos pētījumos no salīdzināmo uzņēmumu grupas izslēdz vispārējā pasta pakalpojuma sniedzējus, jo tie galvenokārt darbojas regulētos tirgos un tiem ir īpašas tiesības.
(287)
Salīdzināmo uzņēmumu grupas kontekstā galvenā atšķirība starp WIK un Deloitte pētījumu attiecas uz šo uzņēmumu lielumu. Deloitte pētījumā izlasē iekļauj tikai tādus uzņēmumus, kuru gada ieņēmumi pārsniedz EUR 100 miljonus (84). Šo ierobežojumu var izskaidrot ar Deloitte veikto analīzi attiecībā uz to darbību īpatnībām, kas ir saistītas ar vispārējā pakalpojuma sniegšanu un ar to saistītajiem komercriskiem un tirgus riskiem (85).
(288)
Deloitte jo īpaši uzskata, ka pasta sūtījumu un paku sūtījumu nozares uzņēmumus, kas apsaimnieko plašus un kompleksus savākšanas un piegādes tīklus, var pamatoti salīdzināt ar DP. Ņemot vērā apjoma, mēroga un diversifikācijas radītos ietaupījumus, kas dominē pasta iestāžu tīklos, ražošanas izmaksu lielo īpatsvaru salīdzinājumā ar kapitāla izmaksu daļu un saistītos riskus (piemēram, risku attiecībā uz realizācijas apjomu, risku, ka dažus esošos pakalpojumus varētu aizstāt elektroniskais pasts), pasta sūtījumu un paku sūtījumu nozares lielie uzņēmumi, kas ražo dažādas preces, salīdzināšanai ir piemērotāki nekā mazie pasta sūtījumu uzņēmumi. Lai gan mazākā mērā, tomēr arī kravas pārvadājumu un loģistikas uzņēmumus varētu izmantot salīdzināšanai, jo tās lieto tos pašus aktīvus.
(289)
Lai atspoguļotu to, cik nozīmīgs ir uzņēmumu lielums, Deloitte savu izlasi salīdzina ar WIK 2. atsauces grupas uzņēmumiem. Deloitte uzsver, ka WIK izlases AR vidējais aritmētiskais ļoti atšķiras starp dažāda lieluma (ko nosaka atkarībā no darbinieku skaita) uzņēmumu grupām (86). Deloitte atzīmē, ka tās izlasē, ko veido lielāki uzņēmumi, turpretim nav nekādas ciešas saistības starp uzņēmuma lielumu un AR.
(290)
Pēc izlasē iekļaujamo uzņēmumu atlases Deloitte veic analīzi, ko balsta uz 7 pasta un paku sūtījumu uzņēmumiem, 18 loģistikas uzņēmumiem un 19 kravu pārvadājumu uzņēmumiem. Attiecībā uz pasta sūtījumu un pasta paku nozari mazajā septiņu salīdzināmo uzņēmumu grupā ir tādi lieli starptautiskie ekspressūtījumu uzņēmumi kā UPS, FedEx un TNT Express, kā arī daži citi pasta operatori, kas galvenokārt ir no Amerikas Savienotajām Valstīm un Apvienotās Karalistes (87). Būtībā dati aptver laika posmu no 1990. gada līdz 2007. gadam, taču datu par pirmajiem gadiem nav daudz, un Deloitte uzskata, ka līdz ar to uz šo gadu rādītājiem nevar tik ļoti paļauties (88).
(291)
Papildus tam, Deloitte izvērtē vairāku citu rentabilitātes noteikšanas rādītāju priekšrocības un trūkumus. Tā šajā gadījumā neizmanto IAK, jo ir praktiskas grūtības attiecībā uz atbilstīgu datu iegūšanu par naudas plūsmām. Tā neizmanto arī IKRK un PKA, piemēram, tādēļ, ka starp uzņēmumiem ir atšķirības attiecībā uz izmaksu uzskaiti un kapitāla struktūru (kapitāla struktūra ir ļoti nozīmīga attiecībā uz PKA). Arī AA tiek atzīts par nepiemērotu, jo tas ir vērts uz aktīvu kopējo vērtību. Līdz ar to Deloitte iesaka izvēlēties AR, taču uzsver, ka, ņemot vērā to, ka šis rādītājs tiešā veidā nenosaka kapitāla atdevi, to var izmantot salīdzinošam pētījumam, ja salīdzināmajiem uzņēmumiem ir līdzīga kapitālietilpība.
(292)
Tomēr Deloitte aprēķina IKRK (kā arī IKRK tirgus vērtību un AA) nelielai apakšizlasei, kurā ir seši uzņēmumi, bet secina, ka IKRK amplitūda un svārstības varētu atspoguļot dažādus faktorus, tādēļ iegūtie rezultāti ir jāizvērtē piesardzīgi un ir grūtāk tos izmantot kā atsauces rādītājus. Deloitte uzsver, cik nozīmīga šo faktoru kontekstā ir kapitālietilpība. Deloitte norāda, ka kapitālietilpības ziņā DP vispārējais pakalpojums ir daudz tuvāks, piemēram, UPS un FedEx vispārējam pakalpojumam kā tādu kravu pārvadājumu uzņēmumu vispārējam pakalpojumam kā Kuehne&Nagel vai Wincanton.
(293)
Deloitte uzsver arī uzņēmumu rentabilitātes ievērojamās atšķirības gan dažādos periodos, gan dažādos sektoros, gan starp šiem sektoriem. Deloitte uzskata, ka šīs atšķirības attiecībā uz saprātīgu peļņu varētu attaisnot saprātīgas peļņas intervālu nevis vienas vidējās vērtības izmantošanu. Šāda pieeja arī būtu vēlama, jo nevajag nelabvēlīgi ietekmēt tos rādītājus, kas ir virs vidējās vērtības un kuru pamatā ir ražīguma pieaugums.
(294)
Deloitte iegūtie rezultāti par katru nozari atsevišķi un visām nozarēm kopā ir apkopoti Deloitte pētījuma 22. tabulā. Rezultāti ir šādi:
a)
attiecībā uz pasta sūtījumu un pasta paku nozari laika posmā no 1998. gada līdz 2007. gadam ikgadējo AR vidējo aritmētisko vidējais aritmētiskais ir 8,1 %, ikgadējo AR mediānu vidējais aritmētiskais ir 7,4 %, ikgadējo 25. procentiļu vidējais aritmētiskais ir 4,8 %, un ikgadējo 75. procentiļu vidējais aritmētiskais ir 12 %;
b)
attiecībā uz visām nozarēm kopā laika posmā no 1990. gada līdz 2007. gadam ikgadējo AR vidējo aritmētisko vidējais aritmētiskais ir 6 %, ikgadējo AR mediānu vidējais aritmētiskais 5,4 %, ikgadējo 25. procentiļu vidējais aritmētiskais ir 3,6 % un ikgadējo 75. procentiļu vidējais aritmētiskais ir 8,1 % (89).
(295)
Kā atsauces rādītāju Deloitte piedāvā vērtību, kas balstās ikgadējo AR vidējo aritmētisko vidējā aritmētiskajā un ir 7,9 % (90), bet, lai atspoguļotu novērotās AR atšķirības, Deloitte nosaka arī saprātīgās AR intervālu, kā pamatā ir ikgadējie starpkvartiļu intervāli (91).
(296)
Izveidot piemērotu izlasi, ko veido uzņēmumi, kas ir salīdzināmi ar vēsturiskajiem pasta operatoriem, ir sarežģīti. Nav īpaši jāuzsver, ka vislielākā uzmanība ir jāvelta tam, lai izvēlētos tādu uzņēmumu grupu, ko var izmantot kā mērauklu attiecībā uz komercdarbībām un risku.
(297)
WIK un Deloitte pētījumus vieno tas, ka abos apskata komercuzņēmumus, kuru darbība ir pielīdzināma DPLP darbībai, un no salīdzināmo uzņēmumu izlases izslēdz vēsturiskos pasta operatorus. Turpretim CRA salīdzināšanai izmanto izlasi, ko veido tikai citi Eiropas vēsturiskie pasta operatori.
(298)
Komisija ir vienisprātis ar WIK un Deloitte, ka vēsturisko pasta operatoru (kurus CRA izmanto savā salīdzinošajā pētījumā) peļņas pamatā nav parasti tirgus apstākļi, bet gan lielākoties citu dalībvalstu izvēle regulēšanas jomā. Līdz ar to šāda peļņa varētu nepareizi atspoguļot atsauces peļņu. Tomēr, ņemot vērā, ka CRA izlasē ir citu Eiropas valstu vēsturiskie pasta operatori, tā šķiet vistuvākā DPLP. Līdz ar to Komisija uzskata, ka CRA izlase ir pilnībā jāņem vērā, jo īpaši, lai savstarpēji salīdzinātu un pārbaudītu saprātīgās peļņas (AR) atsauces līmeņus, ko nosaka, pamatojoties uz WIK un Deloitte pētījumiem.
(299)
Gan WIK, gan Deloitte pētījumā atzīst, ka ir vajadzīga pietiekami liela izlase, lai salīdzinošajā pētījumā varētu izdarīt jēgpilnus secinājumus. Šim nolūkam abas konsultāciju sabiedrības pamatojas uz (salīdzinoši) nelielu izlasi, kurā ir pasta sūtījumu un pasta paku nozares uzņēmumi, un lielākām izlasēm, kurās ir loģistikas un kravu pārvadājumu nozares uzņēmumi. Komisija atzīst, ka statistikas vajadzībām ir svarīgi, lai būtu pietiekami liela izlase. Attiecībā uz CRA nostāju šajā ziņā (CRA apstrīd to, ka ir lietderīgi palielināt izlasi, tai pievienojot mazāk salīdzināmus uzņēmumus) Komisija uzskata, ka izmēra ziņā lielākās izlases, ko WIK un jo īpaši Deloitte izveidoja saskaņā ar atzītām atlases izveides metodēm, ir pietiekami salīdzināmas, lai tās izmantotu kā pilnvērtīgas atsauces grupas DPLP peļņas novērtēšanai.
(300)
WIK pētījumā mēģina noteikt atsauces AR, pamatojoties uz trīs grupām, ko izveidoja salīdzināšanas vajadzībām. Tomēr arī Komisija uzskata, ka WIK pētījumu var apšaubīt attiecībā uz diviem atsevišķiem un tomēr saistītiem jautājumiem (92): i) attiecībā uz to, ka WIK izmanto izlases, kurās ir arī daudz mazāku uzņēmumu (93), ko acīmredzami nevar salīdzināt ar tādiem vēsturiskajiem pasta operatoriem kā DPLP; un ii) attiecībā uz WIK pieņēmumiem par riska līmeni, ar ko saskaras izmeklēšanā apskatītais pasta operators.
(301)
Komisija uzskata, ka tādu vēsturisko pasta operatoru kā DPLP darbības mērogs, kā arī izmaksu struktūra (apvienojumā ar pastāvošo regulēšanas mehānismu) ir būtiski elementi, ar ko novērtēt salīdzinošo pētījumu par peļņas normām.
(302)
Pirmkārt, ja nemainīgās izmaksas ir augstas (un attiecas, piemēram, uz kapitāla izmaksām vai citām nemainīgajām izmaksām, kas ir saistītas ar pakalpojumu tīklu), lielākajiem uzņēmumiem ir lielāki apjoma un mēroga radītie ietaupījumi kā mazajiem uzņēmumiem. Salīdzinot WIK izlasē iekļauto lielo un mazo uzņēmumu AR vidējo aritmētisko, Deloitte-II pētījumā ir izdevies pierādīt, ka, jo lielāks ir uzņēmums (darbinieku skaita ziņā), jo lielāks ir AR vidējais aritmētiskais (94). Faktiski pirmās kvartiles (Q1) vidējais aritmētiskais ir ļoti zems visās trīs WIK atsauces grupās (piemēram, laika posmā no 1988. gada līdz 2007. gadam WIK 2. atsauces grupā tas bija tikai 0,75 %) (95), ko varētu izskaidrot ar to, ka izlasē ir pārāk daudz (mazāku) uzņēmumu, kas darbojas ar zaudējumiem un cīnās par palikšanu tirgū. Savās izlasēs (tostarp galvenajā izlasē - 2. atsauces grupā) iekļaujot tik daudz mazu uzņēmumu, WIK, iespējams, pienācīgi novērtēja atsauces AR, kas vairāk attiecas uz lielākiem un stabilākiem uzņēmumiem kā DP vai DPLP.
(303)
Otrkārt, lai gan WIK pamatoti uzrāda zemo riska līmeni, kāds operatoram ir tā darbību monopolistiskā rakstura dēļ, šķiet, ka WIK nav pietiekami ņēmis vērā ne augstās nemainīgās izmaksas (attiecībā pret mainīgajām izmaksām), kas radušās, pildot vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, ne riska profila izmaiņas, kā pamatā varētu būt bijušas regulatīvā režīma izmaiņas, ar ko operators ir saskāries laika gaitā, jo īpaši periodos, uz kuriem attiecas atsevišķi regulatīvie noteikumi (piemēram, DPLP gadījumā - dažādie pārvaldības līgumi).
(304)
Nemainīgo izmaksu daļa var būt augsta ne tikai tāpēc, ka uzņēmumam ir augsta kapitālietilpība (viens no ierastajiem augstu nemainīgo izmaksu skaidrojumiem), bet arī tāpēc, ka šis uzņēmums nespēj samērot savas kopējās izmaksas, ņemot vērā tā pienākumu (saistībā ar vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu) uzturēt plašu piegādes tīklu, un nevar samazināt darbaspēka izmaksas spēkā esošo darba līgumu dēļ. Nemainīgo izmaksu augstais īpatsvars (96) vēl nedaudz vairāk liek apšaubīt to, ka izlasē vajadzētu iekļaut mazos uzņēmumus, kuru izmaksu struktūra (attiecība starp nemainīgajām un mainīgajām izmaksām), šķiet, ievērojami atšķiras (97).
(305)
Kā norādīts ievadā Komisija uzskata arī, ka vēsturiskā pasta operatora darbības riska līmenis lielā mērā ir atkarīgs no tā regulēšanas mehānisma parametriem, ko valsts iestādes ir ieviesušas vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākuma finansēšanai. Pārejot uz sistēmu, kuras ietvaros pastmarkām uz ilgāku laika posmu nosaka cenu griestus (kā DPLP gadījumā 2006. gadā), ievērojami palielinās risks attiecībā uz realizācijas apjomu. Šāda riska esamība iedragā WIK pieņēmumu par DPLP darbību zemo riska līmeni vismaz attiecībā uz cenu griestus noteicošās sistēmas darbības laiku.
(306)
Ņemot vērā no 286. apsvēruma līdz 295. apsvērumam izklāstītos argumentus, Komisija uzskata, ka Deloitte izlases ir piemērotākas DPLP peļņas novērtēšanai kā WIK izlases, jo Deloitte izlasēs ir tikai tādi uzņēmumi, kuriem ir lielāki minimālie ienākumi (ikgadējais apgrozījums pārsniedz EUR 100 miljonus).
(307)
Līdztekus tam tomēr ir jāpiezīmē, ka vairākos aspektos Deloitte pieejai ir iespējami trūkumi un Deloitte secinājumi jāinterpretē piesardzīgi.
(308)
Deloitte izlasēs, šķiet, ir iekļauti daudzi uzņēmumi, kuru kapitālietilpība ir augstāka par pasta operatoru kapitālietilpību (98). No metodoloģiskā viedokļa raugoties, lai AR varētu izmantot peļņas novērtēšanai, ir vajadzīga tādu salīdzināmu uzņēmumu izlase, kurai ir līdzīga kapitālietilpība (ko šajā gadījumā izsaka kā attiecību starp kapitālu un realizētās produkcijas apjomu). Uzņēmējdarbībā ir pieņēmums, ka uzņēmumiem ar vienādu AR ieguldītā kapitāla rentabilitātes koeficients (IKRK (99)) ir apgriezti proporcionāls šo uzņēmumu attiecībai starp kapitālu un realizētās produkcijas apjomu. Turpretim, lai kā rentabilitātes atsauces rādītāju izmantotu AR, ir vajadzīgs, lai atsauces grupā esošajiem uzņēmumiem būtu vienāda kapitālietilpība. Lai gan ir grūti pilnvērtīgi novērtēt kapitālietilpību (100), šķiet, ka pasta sūtījumu un preses izdevumu piegādes darbībām ir zemāka kapitālietilpība nekā ekspressūtījumu darbībām, ko veic tādi starptautiskie uzņēmumi kā UPS, TNT, FedEx un DHL (101). Līdz ar to ir iespējams, ka saprātīgās peļņas rādītājs, ko nosaka, pamatojoties uz Deloitte izlasēm, pārvērtē atsauces peļņu, ko būtu jāpiemēro uzņēmumiem, kam ir tāda pati kapitāla struktūra kā DPLP (102).
(309)
Ņemot vērā ar šo novērtēšanu saistītās neskaidrības, Komisija uzskata, ka ir pamatoti noteikt saprātīgas AR intervālu, pamatojoties uz Deloitte novērtējumiem par AR mediānu visas nozares apvienojošajā izlasē (5,4 %), kā arī AR mediānu pasta sūtījumu un pasta paku nozares uzņēmumu izlasē (7,4 %) (103). Komisija uzskata, ka tādējādi iegūtais [5,4 %-7,4 %] intervāls ir saprātīgas peļņas “standartintervāls” vismaz attiecībā uz periodiem, kuros DPLP ir saskāries ar ievērojamu riska līmeni, ņemot vērā spēkā esošo kompensācijas nolīgumu, un liela apjoma stimuliem ražīguma palielināšanai (104).
(310)
Komisija uzskata, ka [5,4 %-7,4 %] intervāls kā standartintervāls ir piemērots darbībām, ko DPLP īsteno gan attiecībā uz pasta sūtījumu, gan preses izdevumu piegādi, jo tās ir darbības, kas ir cieši saistītas un kam ir ļoti līdzīgas komerciālās īpašības.
(311)
Attiecīgajās darbības jomās (vēstuļu un preses izdevumu piegāde) DPLP tiešām saskārās ar niecīgu konkurenci vai ar konkurenci nesaskārās vispār. Līdz ar to ir jautājums par to, vai DPLP peļņa būtu jānovērtē, pamatojoties uz tādu uzņēmumu izlašu peļņas mediānu, kas reāli saskaras ar konkurenci, un vai attiecībā uz uzņēmumu, kas atrodas DPLP situācijā, nepietiktu ar ierobežojošāku (proti, zemāku) atsauces vērtību, piemēram, 1. kvartili (25. procentili). Tomēr Komisija uzskata, ka, izmantojot šādu pieeju, netiktu pietiekami ievērota peļņas normu lielā amplitūda gan starp uzņēmumiem, gan laikā. Turklāt, AR, ko uzņēmums gūst a posteriori, piemērojot tik stingru augstāko pieļaujamo robežu, nevajadzētu nepamatoti atcelt iespējamos ražīguma uzlabojumus.
(312)
Šajā konkrētajā lietā Komisija arī uzskata, ka ir neatbilstīgi balstīties tādos rādītājos, kas pārsniedz mediānu, piemēram, 3. kvartilē (105). Ņemot vērā, ka izvēlētā pieeja jau nosaka intervālu starp rādītājiem, kas iegūti par dažādām izlasēm, šķiet, ka pievienotā vērtība, kas rodas, statistikas nolūkos izlasēs ņemot vērā intervālus abpus mediānai (starpkvartiļu intervāls, ko parasti izmanto iekšējo cenu noteikšanai), ir kaut kā ierobežota (106). Līdz ar to Komisija ņem vērā mediānas izmaiņas dažādajās atsauces grupās nevis izmaiņas ap mediānu konkrētā izlasē (107).
(313)
Tomēr, ņemot vērā, ka DPLP“pasta sūtījumu” nozarei ir zemāka kapitālietilpība kā ekspressūtījumu uzņēmumu “pasta sūtījumu” nozarei (108), šķiet, ka, izmantojot ekspressūtījumu uzņēmumu izlases mediānu, automātiski rodas zināma rīcības brīvība, lai noteiktu peļņas normu izmaiņas ap mediānu attiecībā uz tādiem uzņēmumiem, kam ir zemāka kapitālietilpība, piemēram, DPLP, un, ja vajadzīgs, pietiekami atlīdzināt ražīguma pieaugumu.
(314)
309. apsvērumā minēto standartintervālu salīdzinot ar citiem pieejamajiem saprātīgas peļņas aprēķiniem, var veikt vairākas savstarpējās atbilstības pārbaudes. Kā norādīts šīs apakšiedaļas sākumā, ir lietderīgi veikt savstarpējās atbilstības pārbaudi attiecībā uz CRA pētījumā noteikto AR mediānu, kas ir […] % (109). Ja AR mediānu aprēķina, pamatojoties uz WIK 2. atsauces grupu un ņemot vērā tikai tādus uzņēmumus, kuru apgrozījums tajā pārsniedz 100 miljonus, iegūtā AR ir 7,1 %. Komisija secina, ka šie rezultāti iekļaujas [5,4 %-7,4 %] intervālā, tādējādi vēl vairāk apliecinot apgalvojumu, ka šo intervālu var atzīt par saprātīgu.
(315)
Vispārīgi raugoties, Komisija līdz ar to secina, ka standartnorma, kas atrodas [5,4 %-7,4 %] robežās, šķiet, ir atbilstīga peļņas atsauces norma vismaz attiecībā uz periodiem, kuros DPLP saskārās ar ievērojamu riska līmeni un liela apjoma stimuliem ražīguma palielināšanai.
(316)
Vispārīgi raugoties, Komisija uzskata, ka, ja nolīgums starp vēsturisko operatoru un valsts iestādēm paredz, ka sabiedriskais pakalpojums ietver ievērojamu risku, tad vēsturiskā operatora saņemtajai saprātīgajai peļņai jābūt proporcionālai šā riska līmenim. Turpretim, ja nolīgums ietver tikai nelielu risku, arī saprātīgās peļņas normai jābūt zemai.
(317)
Iepriekšējā sadaļā Komisija izskaidroja procesu, ko tā pielieto, nosakot tādu saprātīgas peļņas standartintervālu [5,4 %-7,4 %] robežās, ko uzskata par piemērotu augsta riska profila nolīgumiem. Zema riska profila gadījumā ir grūti aprēķināt atbilstīgu atsauces vērtību, to izsakot kā saprātīgas AR intervālu, taču ir acīmredzams, ka šādam AR intervālam sadalījumā būtu jāatrodas pa kreisi no izlasē novērotajām peļņas normām. Komisija uzskata, ka šajā kontekstā ir pamatoti pieņemt saprātīgas peļņas intervālu, kā pamatā ir 1. kvartile (25. procentile) nevis mediāna.
(318)
Izmantojot 25. procentili kā atsauces vērtību zema riska profila nolīgumiem un pamatojoties uz Deloitte dažādajām izlasēm, iegūst saprātīgas AR intervālu [3,6 %-4,8 %] robežās.
(319)
Arī salīdzinājums ar CRA rezultātiem attiecībā uz vēsturiskajiem pasta operatoriem var būt vēl viena lietderīga atbilstības pārbaude. Komisijas aprēķinātais ikgadējās 25. procentiles vidējais aritmētiskais ir […] %. Komisija secina, ka šie rezultāti iekļaujas [3,6 %-4,8 %] intervālā, tādējādi vēl vairāk apliecinot apgalvojumu, ka šo intervālu var uzskatīt par saprātīgu.
(320)
Vispārīgi raugoties, Komisija līdz ar to secina, ka standartnorma, kas atrodas [3,6 %-4,8 %] robežās, šķiet, ir atbilstīga peļņas atsauces norma attiecībā uz periodiem, kuros DPLP saskārās ar zemu riska līmeni.
(321)
Kā paskaidrots šīs sadaļas ievadā, DPLP darbības risks ir atkarīgs no Beļģijas piemērotā kompensācijas mehānisma. Šo mehānismu paredz pārvaldības līgumos, ko noslēdz starp DPLP un Beļģijas valsti, un tas mainās laika gaitā. Līdz ar to ir pamatoti ņemt vērā dažādos “saprātīgas AR” intervālus atkarībā no spēkā esošā kompensācijas mehānisma, kas nosaka DPLP darbības riska līmeni un to, kādā mērā DPLP tiek stimulēts uzlabot ražīgumu.
(322)
Šajā sakarā Komisija vēlas uzsvērt, ka riska raksturojums līgumos nav atkarīgs no tā, ka DPLP pārvaldības līgumos risks, pat neapšaubāms risks vienkārši pastāv, bet drīzāk no tā, kādā mērā šis risks ir augstāks vai zemāks par risku, ar ko saskaras uzņēmumi tajās pašās izlases grupās. Tas pats attiecas uz DPLP ražīguma pieaugumu stimulējošo pasākumu intensitāti. Ņemot vērā, ka šīs izlases grupas sastāv no uzņēmumiem, kas darbojas konkurences apstākļos, tajās parasti ir augsts riska līmenis un ievērojami stimuli ražīguma uzlabošanai.
(323)
Komisija uzskata, ka 4. pārvaldības līgums (2006-2010) skaidri paredz mehānismus, kas ietver ilgtermiņa saistības attiecībā uz cenām un finansējumu, kā pamatā ir sākotnēji (ex ante) noteikti parametri. Tas attiecas uz DPLP darbībām gan pasta sūtījumu, gan preses izdevumu piegādes jomā.
(324)
Konkrēti, attiecībā uz preses izdevumu piegādi 4. pārvaldības līguma 9. pants nosaka, ka līguma darbības laikā (standarta termiņš ir 5 gadi) vidējais svērtais tarifs par to pakalpojumu sniegšanu, kas pieder pie “mazo lietotāju groza”, nepieaug ātrāk par to, kā to paredz cenu griestus noteicošs mehānisms, kā pamatā ir veselības indekss (īpašs patēriņa cenu indekss) un kvalitātes bonuss, kas atspoguļo laikus piegādāto individuālo vēstuļu procentu. Komisija uzskata, ka, šādi nosakot tarifus uz visu līguma darbības laiku, pastāv visas stimulējošam līgumam raksturīgās pazīmes, un tādējādi uzņēmums tiek pakļauts būtiskam riskam.
(325)
Attiecībā uz preses izdevumu piegādi 4. pārvaldības līguma 2. pants precizē, ka līguma darbības laikā preses izdevumu piegādes tarifi nevar pieaugt ātrāk par veselības indeksu. Lai nosegtu preses izdevumu piegādes tīrās izmaksas, ņemot vērā plānoto ražīgumu, 13. panta 2. punkts nosaka, ka ikgadējā kompensācija, ko DPLP var saņemt, ir EUR 290 613 000 (summa ir koriģēta, ņemot vērā inflāciju) (110). Līguma 13. panta 5. punkts nosaka, ka, VTNP saturam vai apstākļiem mainoties vai arī izmaksām būtiski mainoties tā, ka DPLP šīs izmaiņas nevar kontrolēt, puses izskata, vai kompensācijas apjoms ir jākoriģē, lai pielāgotos minētajām izmaksu izmaiņām. Lēmumu par šādu pielāgošanos pieņem Ministru padome. Komisija atzīst, ka pēdējo minēto klauzulu var interpretēt kā izņēmuma klauzulu, ar ko līgumā ex post (pēc līguma parakstīšanas) iekļauj atsevišķus papildu elementus (kas DPLP pasargā no riska). Komisija tomēr uzskata, ka valsts iestāžu lietotie termini ir diezgan izvairīgi un līdz ar to DPLP nevar rēķināties ar šādas izņēmuma klauzulas izmantošanu. Vispārīgi raugoties, Komisija uzskata, ka nosacījumi, kas pieņemti attiecībā uz tām DPLP darbībām, kas ir saistītas ar preses izdevumu piegādi, paredz ilgtermiņa saistības attiecībā uz kompensācijas apjomu.
(326)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka 4. pārvaldības līgumu (2006-2010) nevar uzskatīt par tādu, kas rada zemu risku, bet gan drīzāk tādu, kas rada augstu risku. Vispārīgi raugoties, [5,4 %-7,4 %] standartintervāls, šķiet, ir piemērots abiem 4. pārvaldības līgumā paredzēto darbību veidiem.
(327)
Turpretim iepriekšējie pārvaldības līgumi (līdz 2005. gadam), šķiet, lielākoties balstījās cenu un izmaksu mehānismos, kas DPLP darbībai radīja zemu risku.
(328)
Attiecībā uz pastmarku cenu noteikšanu Komisija novēro, ka pirmajos trijos pārvaldības līgumos nepiemēro šo cenu griestus noteicošu mehānismu, ko izmanto 4. pārvaldības līgumā (kurā paredz ilgtermiņa saistības attiecībā uz cenām). Šajos līgumos diezgan vispārīgi atsaucas drīzāk uz tarifiem, kas balstās reālajās izmaksās, ko nosaka, pamatojoties uz atbilstīgiem grāmatvedības principiem (111).
(329)
Tāpat attiecībā uz preses izdevumu piegādi Komisija norāda ka pirmajos trijos pārvaldības līgumos uz šo līgumu darbības laiku neparedz fiksētu budžetu kā tas ir 4. pārvaldības līgumā (112). Tajos drīzāk atsaucas uz kompensācijām, kā pamatā ir reālās izmaksas (113). Komisija konstatē, ka 2. pārvaldības līgumā bija noteikti vispārēji kompensācijas griesti, bet faktiskās kompensācijas, ko izmaksāja šā līguma darbības laikā, šķiet, liek apšaubīt šādu griestu juridiski saistošo raksturu (114). 1. pārvaldības līgumā paredzēja arī ikgadēju dotāciju (kompensāciju), taču Komisija novēro, ka tai pat laikā līgumā nenoteica ilgtermiņā piemērojamus preses izdevumu piegādes tarifu griestus.
(330)
Līdz ar to Komisija uzskata, ka [3,6 %-4,8 %] intervālu, ko atzina par saprātīgu, ja saistībā ar līgumu nepastāv augsts risks, jāpiemēro gan attiecībā uz preses izdevumu, gan pasta sūtījumu piegādi laika posmā, kas aptver pirmos trīs pārvaldības līgumus.
(331)
Komisija konstatē, ka dokumentā, ko Beļģijas iestādes iesniedza 2011. gada 14. decembrī, tās arī piedāvā līgumos balstītu pieeju. Lai gan piedāvātā metode rada vairākus jautājumus par riska faktoriem un veidu, kādā nosaka šo risku riska pakāpi (115), analīze, ko veic par katra līguma ciklu un kas DPLP darbības risku būtībā klasificē trīs pakāpju vērtējuma skalā (zema, vidēja, augsta riska pakāpe), kopumā saskan ar Komisijas pieeju. Kopumā DPLP piedāvātā līgumu klasifikācija atkarībā no riska pakāpes šķiet atbilstīga Komisijas analīzei, jo arī Beļģijas iestādes uzskata, ka 4. pārvaldības līgumam kopumā ir augstākā riska pakāpe kā pirmajiem trim.
(332)
Komisija secināja, ka apgrozījuma rentabilitātes (AR) standartintervāls, kas atrodas [5,4 %-7,4 %] robežās, ir atbilstīgs atsauces intervāls, lai noteiktu saprātīgu peļņu attiecībā uz periodiem, kuros DPLP darbība bija pakļauta ievērojamam riskam un ievērojamiem stimuliem ražīguma uzlabošanai.
(333)
Komisija secina arī to, ka AR intervāls, kas atrodas [3,6 %-4,8 %] robežās, ir atbilstīgs atsauces intervāls, lai noteiktu saprātīgu peļņu attiecībā uz periodiem, kuros DPLP darbība nebija pakļauta ievērojamam riskam.
(334)
Lai ņemtu vērā centienus, ko, kā atzīst Beļģijas iestādes, DPLP veltīja ražīguma palielināšanai, Komisija nolēma izrādīt piesardzību un, nosakot saprātīgo peļņu, ko ietvert sabiedrisko pakalpojumu izmaksās, izmantoja šo divu intervālu augšējās robežas. Šādu pieeju uzsver arī Deloitte pētījumā [skatīt 293. apsvērumu], kurā pauž viedokli, ka būtu vēlams izmantot intervālus, jo nevajag nelabvēlīgi ietekmēt tos rādītājus, kuri ir virs vidējās vērtības un kuru pamatā ir ražīguma pieaugums.
(335)
Komisija uzskata, ka pirmie trīs pārvaldības līgumi (1992.-1996. g., 1997.-2002. g. un 2003.-2005. g.) ietver zemu riska līmeni un gan pasta sūtījumu, gan preses izdevumu piegādes pakalpojumiem var noteikt saprātīgas peļņas normu, kas atbilst 4,8 % AR. Komisija uzskata, ka turpretim 4. pārvaldības līgums (2006.-2010. g.) ietver nepārprotami augstāku riska līmeni, tādēļ gan pasta sūtījumu, gan preses izdevumu piegādes pakalpojumiem var noteikt saprātīgas peļņas normu, kas atbilst 7,4 % AR
(336)
1. pārvaldības līgumā precizē, ka valsts ikgadējā kompensācija ir paredzēta sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem kopumā.
(337)
Iespējamā kompensācijas pārmaksa ir jāaprēķina, saskaitot visu sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu kopējās izmaksas un ieņēmumus.
(338)
Valsts ikgadējā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem ir jāiekļauj ieņēmumos. To ikgadējo kompensāciju kopsumma, ko DPLP saņēma 1. pārvaldības līguma ietvaros, ir EUR 1,5 miljardi.
(339)
Turklāt ir jāņem vērā tālāk minētie atbalsta pasākumi:
Ēku nodošana
(340)
1. pārvaldības līgumā paredzēja arī valsts īpašumā esošās ēkas nodot DPLP. EUR 112,2 miljonus vērtā nekustamā īpašuma īpašumtiesību nodošana, par ko valsts nesaņēma nekādu atlīdzību, ir jāiekļauj DPLP ieņēmumos, lai aprēķinātu 1. pārvaldības līguma ietvaros pārmaksāto kompensāciju. DPLP valstij neizmaksāja nekādu atlīdzību par laiku, kurā tas ēkas izmantoja pirms to nodošanas.
(341)
1997. gadā valsts DPLP izmaksāja EUR 62 miljonus, ko DPLP savā grāmatvedības uzskaitē atspoguļoja kā kapitāla iemaksu. Beļģijas iestādes pēc tam norādīja, ka izmaksātā summa faktiski bija uz vēlāku laiku atlikta ikgadējā kompensācija, ko saskaņā ar 1. pārvaldības līgumu bija paredzēts izmaksāt 1996. gadā.
(342)
Attiecīgo summu DPLP neizmaksāja paredzētajā laikā - 1996. gadā, līdz ar to valsts kompensācija bija zemāka par iemaksu, ko attiecīgajā gadā bija jāveic saskaņā ar pārvaldības līgumu.
(343)
Lai varētu kontrolēt kompensācijas pārmaksas esamību, EUR 62 miljonu iemaksa ir iekļauta VTNP kompensācijā par periodu, uz kuru attiecas 1. pārvaldības līguma.
(344)
Kompensācijas pārmaksu attiecībā uz 1. pārvaldības līgumu kopumā var aprēķināt šādi:
-
visu sabiedrisko uzdevumu, tostarp vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākuma (VPSP) tīrās izmaksas (izmaksas “mīnus” ieņēmumi)
-
saprātīgā peļņa, ko pieļauj attiecībā uz VTNP
+
VTNP ikgadējās kompensācijas
+
ēku nodošana
+
kapitāla iemaksas 1997. gadā
=
kompensācijas pārmaksa
(345)
Aprēķinot kompensācijas pārmaksu attiecībā uz trīs turpmākajiem pārvaldības līgumiem, ņem vērā tikai VTNP izmaksas un ieņēmumus, par ko saskaņā ar minētajiem līgumiem varēja saņemt kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu. Izmaksas un ieņēmumus, kas attiecas uz pārējiem VTNP, par ko saskaņā ar pārvaldības līgumiem atbalstu saņemt nevarēja, neņem vērā. Ņemot vērā, ka vispārējais pasta pakalpojums nav to darbību vidū, par kurām saņem atbalstu, tā iespējamās tīrās izmaksas neņem vērā, un DPLP tās ir pilnībā jāfinansē no saviem līdzekļiem saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja pilnvarām, ko paredz pārvaldības līgumos. Darbības, par kurām saskaņā ar pārvaldības līgumiem saņem kompensāciju, kuras apmērs ir noteikts šajos līgumos, aptver preses izdevumu (dienas laikraksti un periodikas izdevumi) piegādi un pārējos sabiedriskos pakalpojumus, kas ir uzskaitīti 33. apsvērumā.
(346)
Preses izdevumu piegādes zemo tarifu dēļ VTNP, par kuriem saņem atbalstu, kopumā rada zaudējumus.
(347)
Ņemot vērā, ka iespējamo kompensācijas pārmaksu par konkrētu pakalpojumu var izmantot, lai finansētu citu nepietiekami kompensētu sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu tīrās izmaksas, visas izmaksas un ieņēmumus, kas attiecas uz VTNP, par kuriem saskaņā ar pārvaldības līgumiem var pieprasīt kompensāciju, ņem vērā aprēķinā.
(348)
To ikgadējo kompensāciju kopsumma, ko DPLP saņēma šo pirmo trīs pārvaldības līgumu ietvaros, ir EUR 3,5 miljardi.
(349)
Papildus pārvaldības līgumos paredzētajām kompensācijām, izmeklēšanā apskatītajā laika posmā DPLP bija arī īpašas tiesības, ko valsts tam bija piešķīrusi attiecībā uz rezervēto pasta pakalpojumu sniegšanu. Lai gan iespējamā tīrā peļņa, ko gūst šajā rezervētajā nozarē, nav valsts līdzekļi valsts atbalsta pārbaudes izpratnē un tādējādi šo peļņu nevar pieprasīt atmaksāt kompensācijas pārmaksas gadījumā, saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu to var ņemt un ir jāņem vērā, novērtējot, vai jebkāds cits valsts atbalsts, ko minētajam operatoram piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, ir nepieciešams un samērīgs. Tādējādi, novērtējot, vai kompensācija, ko DPLP piešķir saskaņā ar dažādajiem pārvaldības līgumiem, ir saderīga LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, virspeļņu, ko Beļģijas pasta operators gūst šajā rezervētajā nozarē, atņem no VTNP izmaksām, par kurām saskaņā ar minētajiem līgumiem var pieprasīt kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu.
(350)
Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka šis princips ir ietverts VTNP nostādnēs, kas nosaka, ka, “ja attiecīgajam uzņēmumam ir īpašas vai ekskluzīvas tiesības, kas saistītas ar kādu pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kas rada peļņu, kas ir lielāka nekā saprātīga peļņa, vai ja tas saņem kādas citas priekšrocības, ko piešķir valsts, tās jāņem vērā neatkarīgi no to klasifikācijas EK līguma 87. panta izpratnē un jāpieskaita uzņēmuma ieņēmumiem (116). Šis princips izsaka vajadzības un samērīguma nosacījumu, ko paredz LESD 106. panta 2. punkts. Būtībā atbalsts, ko konkrētam VTNP piešķir papildus virspeļņai, kura rodas operatoram piešķirto ekskluzīvo vai īpašo tiesību rezultātā un ar kuru pietiek, lai segtu cita VTNP izmaksas, nav nepieciešams konkrētā VTNP sniegšanai. Operators, kas gūst minēto virspeļņu, jau saņem valsts atbalstu, kas tam ļauj sniegt VTNP ekonomiskā līdzsvara apstākļos, un līdz ar to papildu kompensācija nav nepieciešama.
(351)
Tāpēc virspeļņa, kas rezervētajā nozarē rodas piešķirto īpašo tiesību rezultātā, ir jāņem vērā, lai novērtētu, vai attiecīgo VTNP pakalpojumu kompensācijas, ko piešķir DPLP, ir nepieciešamas.
(352)
Tādējādi peļņu, kas rodas rezervētajā nozarē (VPSP R) un pārsniedz saprātīgās peļņas normu, ņem vērā, aprēķinot VTNP kompensācijas pārmaksu.
(353)
Tomēr, ņemot vērā, ka rezervētā nozare galvenokārt ir paredzēta vispārējā pakalpojuma finansēšanai, zaudējumi, kas rodas citās vispārējā pakalpojuma jomās, samazina rezervētās nozares ieguldījumu saistīto VTNP izmaksu finansēšanā.
(354)
Lai noteiktu faktisko virspeļņu, kas rodas rezervētajā nozarē, jāņem vērā izmaksas, kuras rodas, pildot vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu, bet kuras nosedz ar darbībām, kas neietilpst vispārējā pakalpojumā. Saskaņā ar Chronopost judikatūru privāto klientu apkalpošanas tīkla izmaksas DPLP izmaksu uzskaitē sadala starp darbībām, kurām nepieciešams šo tīklu izmantot un kuras ietver gan vispārējā pakalpojuma, gan citus produktus. Jo īpaši jāpiemin, ka DPLP pienākums uzturēt pietiekami plašu un blīvu privāto klientu apkalpošanas tīklu, lai sniegtu vispārējo pasta pakalpojumu, kuram nepieciešamās kvalitātes līmeni nosaka Beļģijas iestādes, rada zaudējumus komercdarbībām, uz kurām neattiecas vispārējais pakalpojums, jo saskaņā ar Chronopost judikatūru daļa privāto klientu apkalpošanas tīkla izmaksu attiecina uz komercproduktiem, kas izmanto šo tīklu.
(355)
Pārvaldības līgumos noteiktie ierobežojumi attiecībā uz pasta iestāžu tīklu: valsts noteiktie ierobežojumi attiecībā uz to pasta pakalpojumu sniegšanas punktu (pasta nodaļas un/vai pasta punkti) blīvumu un veidu, kas veido privāto klientu apkalpošanas tīklu. Ierobežojumus nosaka secīgajos pārvaldības līgumos. Ceturtajā pārvaldības līgumā (2005.-2010. g.) paredzēts:
a)
vispārējs pienākums uzturēt tādu pasta iestāžu tīklu, kas ļauj sniegt vispārējo pakalpojumu un pārējos sabiedriskos pakalpojumus, kas ir uzticēti DPLP (117);
b)
pienākums uzturēt vismaz 1 300 pasta pakalpojumu sniegšanas punktus (pasta nodaļas un pasta punkti (118));
c)
pienākums uzturēt vismaz 589 pasta nodaļas;
d)
turklāt maksimālais ceļa attālums starp katru pasta pakalpojumu sniegšanas punktu, kurā piedāvā pamatpakalpojumus, un pasta nodaļu, kurā piedāvā pilnu pakalpojumu klāstu, nedrīkst pārsniegt 10 km.
(356)
Beļģijas iestādes uzskata, ka īpašās prasības, ko piemēro attiecībā uz to pasta pakalpojumu sniegšanas punktu skaitu un veidu, kas veido DPLP privāto klientu apkalpošanas tīklu, ir atsevišķs valsts noteikts teritoriālās pārstāvības pienākums, kas ir plašāks par prasībām, kas ir saistītas ar vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu (VPSP). Pamatojoties uz iepriekš minēto, Beļģija uzskata, ka valstij būtu jākompensē visas tīrās izmaksas, kas attiecas uz šo īpašo teritoriālās pārstāvības pienākumu.
(357)
Pasta iestāžu tīkla ierobežojumu apjoma noteikšana: lai noteiktu DPLP tīrās izmaksas, ko tam rada pienākums uzturēt privāto klientu apkalpošanas tīklu, kurā ir vismaz 1 300 pasta pakalpojumu sniegšanas punkti, no kuriem vismaz 589 pasta pakalpojumu sniegšanas punkti ir pasta nodaļas, Beļģijas iestādes salīdzināja faktisko privāto klientu apkalpošanas tīklu, kura pasta pakalpojumu sniegšanas punktu blīvumu un veidu nosaka valsts, ar hipotētisku privāto klientu apkalpošanas tīklu, ko DPLP apsaimniekotu, ja tam nebūtu jāņem vērā šie īpašie ierobežojumi. Tas nozīmē, ka, ja valsts nenoteiktu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumus, ko DPLP ir jāizpilda, DPLP, pamatojoties uz komerciāliem apsvērumiem, izvēlētos apsaimniekot hipotētisko privāto klientu apkalpošanas tīklu.
(358)
Beļģijas iestādes uzskata, ka šajā hipotētiskajā tīklā pastāvētu tikai pasta punkti. Pasta nodaļas izzustu. Tomēr, lai iepriekšējo klientūru varētu apkalpot pilnā apmērā, DPLP būtu ievērojami jāpalielina pasta punktu skaits.
Salīdzinājums starp DPLP faktisko privāto klientu apkalpošanas tīklu un hipotētisku tīklu, ko neierobežo valsts noteikti pienākumi
Pasta pakalpojumu sniegšanas punktu kopējais skaits
Pasta nodaļas (a) + pasta punkti (b)
a)
pasta nodaļu skaits
(pasta pakalpojumu sniegšanas punkti, ko apsaimnieko DPLP)
b)
pasta punktu skaits
(pakalpojumu sniegšanas punkti trešajām personām piederošās telpās)
DPLP faktiskais privāto klientu apkalpošanas tīkls (2009. gada beigas)
1 401 =
713 +
688
Hipotētiskais privāto klientu apkalpošanas tīkls, ko neierobežo valsts noteikti pienākumi (saskaņā ar Beļģijas iestāžu sniegtajiem datiem)
[…] =
[…] +
[…]
Valsts noteiktie pienākumi attiecībā uz privāto klientu apkalpošanas tīklu
Vismaz 1 300
Vismaz 589
Nav pienākumu
(359)
No augstāk atspoguļotās tabulas izriet, ka DPLP faktiskais privāto klientu apkalpošanas tīkls atbilst valsts prasībām: gan pasta pakalpojumu sniegšanas punktu, gan pasta nodaļu kopējais skaits ir lielāks par prasīto. Turpretim hipotētiskais tīkls, ko DPLP apsaimniekotu, ja tas privāto klientu apkalpošanas tīklu varētu izvēlēties, pamatojoties tikai uz komerciāliem apsvērumiem, ļoti atšķirtos: pasta punktu kopējais skaits palielinātos, savukārt DPLP pasta nodaļas izzustu.
(360)
Faktiskā situācija attiecībā uz pasta iestāžu tīkla ierobežojumiem: jāprecizē, ka ierobežojumi, ko valsts nosaka DPLP, nav skaidri noteikti.
(361)
Pirmkārt, DPLP apsaimniekotais tīkls ir lielāks par valsts prasīto. Gan pasta pakalpojumu sniegšanas punktu, gan pasta nodaļu kopējais skaits pārsniedz valsts noteikto minimumu, tādējādi varētu domāt, ka šie noteiktie pienākumi DPLP neiespaido, jo tas pēc savas iniciatīvas apsaimnieko plašāku tīklu.
(362)
Beļģijas iestādes pasta nodaļu pārmērīgo skaitu skaidro ar nosacījumu par 10 km attālumu, ar to, ka ir nepieciešama drošības rezerve, ja pasta punktus negaidīti slēdz, un ar to, ka nākamajā pārvaldības līgumā minimālo nepieciešamo pasta nodaļu skaitu paredz palielināt līdz 650. Būtu bezjēdzīgi slēgt pasta nodaļas, lai tādējādi pielāgotos šī brīža noteiktajam pasta nodaļu skaitam, un pēc kāda laika tās atkal atvērt. Beļģijas iestādes uzsver, ka šo iemeslu dēļ DPLP nevarēja vēl vairāk samazināt pasta nodaļu skaitu, lai pietuvotos nepieciešamajam minimumam - 589 pasta nodaļām. Tās uzskata, ka, lai gan pasta pakalpojumu sniegšanas punktu ir vairāk nekā prasīts, pašreizējo tīkla struktūru, kas ietver 713 pasta nodaļas, faktiski nosaka valsts prasības.
(363)
Otrkārt, Beļģijas iestāžu izmantotā metode balstās privāto klientu apkalpošanas tīkla izmaksu pārrēķināšanā, kuras ietvaros datus par periodu no 1992. gada līdz 2009. gadam, iegūst retropolējot 2009. gada datus. Šāda retropolācija neizbēgami rada šaubas par izmantotajām metodēm. Pasta punktu uzņēmējdarbības modelis 1992. gadā vēl varēja nebūt pieejams. Turklāt iepriekš DPLP personālu galvenokārt veidoja štata darbinieki, kuru algu izmaksu sistēma bija ļoti neelastīga. Ņemot vērā, ka pasta punktus neapsaimniekoja DPLP darbinieki, DPLP būtu jāturpina maksāt algas tiem štata darbiniekiem, kuri vairs nebūtu piesaistīti pasta nodaļām. Tādēļ ir maz ticams, ka, pasta nodaļas slēdzot izmeklēšanā apskatītā laika posma sākumā, algu izmaksas būtu tiešā veidā samazinājušās. Turpretim, šādi rīkojoties, zināmā mērā varēja ietaupīt 2009. gadā, kad DPLP bija vairāk līgumdarbinieku. Ņemot vērā pakāpenisko pāreju uz personālu, kura statuss ir elastīgāks, un izmaksu uzskaites sistēmas secīgos uzlabojumus, var uzskatīt, ka uzskaites dati par pēdējiem finanšu gadiem neietver šādu kropļojumu. Tomēr, ņemot vērā, ka bpost joprojām strādā vairāk kā 20 000 ierēdņu, kurus nevar ne nodarbināt pasta punktos, ne atlaist, visas pasta nodaļas aizstāt ar pasta punktiem joprojām var tikai teorētiski, un tas nav reāli iespējams.
(364)
Beļģijas iestādes tomēr uzsver, ka agrāk atlaišanas iespējamās izmaksas kompensētu, ietaupot uz darbības izmaksām un pārdodot ēkas, kas kļuvušas nederīgas. Attiecībā uz to datu drošumu, kas attiecas uz laika posmu no 1992. gada līdz 2002. gadam, Beļģijas iestādes apgalvo, ka faktiski ir iespējams, ka privāto klientu apkalpošanas tīkla izmaksas netika pietiekami novērtētas, jo atsevišķus elementus, ko varēja uzskatīt kā tīkla izmaksas, iekļāva citos izmaksu centros. Tāpēc retropolācijas metodes nepilnības mazina ar citiem piesardzīgiem pieņēmumiem, ko Beļģijas iestādes izmanto, aprēķinot iepriekšējo finanšu gadu izmaksas.
(365)
Īpašā teritoriālās pārstāvības pienākuma esamība: pat atzīstot to, ka pastāv tīkla ierobežojumi, Beļģijas iestāžu apgalvojums, ka šie ierobežojumi paredz atsevišķu pienākumu attiecībā uz teritoriālo pārstāvību, nešķiet pamatots. Ir redzams, ka pārvaldības līgumi neparedz īpašus noteikumus, ar ko nosaka tādu reālu pienākumu attiecībā uz teritoriālo pārstāvniecību, kas būtu nošķirts no vai plašāks par prasībām, kas ir saistītas ar vispārējā pakalpojuma vai pārējo sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu. Tieši pretēji, pārvaldības līgumos, kas noslēgti starp DPLP un Beļģijas valsti, precizē, ka tīkla ierobežojumu vienīgais nolūks ir nodrošināt vispārējo pakalpojumu un pārējos VTNP (dienas laikrakstu un žurnālu piegāde, pasta norēķinu konti un naudas pārvedumi utt.), un tam nepieciešamās tīkla izmaksas jau a priori iekļauj šo dažādo pakalpojumu izmaksu uzskaitē (119). Turklāt pārvaldības līgumos nav paredzēts neviens mehānisms, kā mērķis būtu kompensēt izmaksas, ko rada teritoriālās pārstāvības pienākums. Komisija uzsver, ka pienākums par kompensācijas aprēķināšanas parametru iepriekšēju noteikšanu tika iekļauts 2005. gada VTNP nostādnēs un ka DPLP sniegto VTNP izmaksu kompensācijas pārmaksa tika konstatēta par laika posmu pēc 2005. gada (skatīt 386. apsvērumu).
(366)
Ir jāatzīmē, ka saskaņā ar Direktīvas 97/67/EK 3. pantu dalībvalstīm to vēsturiskajiem pasta operatoriem ir jānosaka pienākums sniegt atbilstīgas kvalitātes vispārējo pakalpojumu, jo īpaši attiecībā uz ģeogrāfisko pārklājumu. Tomēr teritoriālais pārklājums, ko apskata šajā lietā attiecībā uz Beļģiju, ir tikai viens no daudzajiem aspektiem, kas attiecas uz vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu. Pārvaldības līgumos, ar ko DPLP uztic veikt universālā pakalpojuma sniegšanas uzdevumu, Komisija nav konstatējusi norādes par papildu uzdevumu, kas vēsturiskajam pasta operatoram liktu uzturēt lielāku tīklu, kurā būtu vairāk pasta nodaļu nekā to prasa teritoriālais pārklājums, kas ir vajadzīgs sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma pildīšanai un saistīto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai, un kurš atbilstu kohēzijas vai teritoriālās attīstības prasībām. Nav šaubu par to, ka katra pasta nodaļa, ko DPLP apsaimnieko, lai sniegtu vispārējo pakalpojumu, veicina teritoriālo kohēziju (120), taču, raugoties no juridiskā viedokļa, pienākums uzturēt šādu pasta nodaļu ir saistīts ar vajadzību pietiekamā kvalitātē nodrošināt vispārējo pasta pakalpojumu un citus saistītos pakalpojumus. Saskaņā ar piemērojamo judikatūru, lai varētu atsaukties uz papildu teritoriālo uzdevumu, DPLP būtu jābūt uzticētam atsevišķam un skaidri definētam uzdevumam, kas paredz uzturēt pasta nodaļas papildus pasta iestāžu tīklam, kura lielums ir noteikts vispārējā pakalpojuma sniegšanai. Šādam pilnvarojuma aktam būtu jāprecizē papildu teritoriālā uzdevuma pienākumi, ar tiem saistītās izmaksas, kā arī tīro izmaksu finansēšanas sistēma.
(367)
Komisija pārvaldības līgumos, kas noslēgti starp valsti un DPLP, neatrod nevienu no minētajiem elementiem. Beļģijas iestādes un DPLP faktiski mēģina a posteriori un mākslīgi pamatot atsevišķā teritoriālā uzdevuma esamību, uzsverot, ka pārvaldības līgumos noteiktais teritoriālais pārklājums pastāv divu iemeslu dēļ: tā pamatā ir gan vispārējā pakalpojuma uzdevums, gan tā sauktais teritoriālais uzdevums, kas ir plašāks par vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu. Tomēr attiecīgajos līgumos nav neviena noteikuma, kas minētu tā saukto atsevišķo teritoriālo uzdevumu, kas paredz, ka DPLP ir jāuztur tīkls, kas ir lielāks par vispārējā pakalpojuma sniegšanai paredzēto tīklu.
(368)
Ir jāatzīmē, ka Beļģijas iestāžu un DPLP apgalvojumu samākslotība izriet arī no viņu pašu argumentiem. Lai samazinātu iespējamas kompensācijas pārmaksas apjomu, Beļģijas iestādes vēlas, lai Komisija uzskata, ka starpība starp reāli pastāvošas pasta nodaļas faktiskajām izmaksām un tāda hipotētiska pasta punkta izmaksām, kas šo pasta nodaļu aizstātu, ir izmaksas, ko rada papildu teritoriālais uzdevums, kas ir plašāks par vispārējā pakalpojuma sniegšanas pienākumu. Šis arguments nav balstīts hipotētiskā lielākā tīklā, ko DPLP uzturētu teritoriālu mērķu sasniegšanai. Tas tikai akcentē papildu izmaksas, kas rodas vispārējā pakalpojuma pārklājuma dēļ, taču saskaņā ar pārvaldības līgumiem par vispārējo pakalpojumu nevar saņemt nekādu atbalstu. Šo teritoriālā mērķa neesamību apliecina arī tas, ka, lai sniegtu vispārējo pakalpojumu, Beļģijas iestādēm būtu ievērojami jāpalielina pasta punktu skaits, jo ar esošo pasta punktu skaitu to nav iespējams nodrošināt.
(369)
Lai gan nevar piekrist Beļģijas iestāžu apgalvojumam par reālu un atsevišķu pienākumu attiecībā uz teritoriālo pārstāvību, tomēr var novērot, ka Beļģijas valsts noteiktie tīkla ierobežojumi, kas pieprasa uzturēt tādu tīklu, kurš ļauj nodrošināt vispārējo pakalpojumu un pārējos sabiedriskos pakalpojumus, neattiecas tikai uz šiem pakalpojumiem, bet rada papildu izmaksas arī attiecībā uz komercpakalpojumiem.
(370)
Saskaņā ar darbību izmaksu uzskaiti un Chronopost judikatūru visas darbības, kas izmanto privāto klientu apkalpošanas tīklu, veido tā kopējās izmaksas, kā paskaidrots 354. apsvērumā. Līdz ar to visi produkti, tostarp komercprodukti veido tīkla izmaksas. Izmaksas, ko rada valsts noteiktais pienākums uzturēt pasta nodaļas, gulstas uz komercproduktiem, kas, šķiet, konstanti rada zaudējumus, lai gan tos pārdod par tirgus cenu. DPLP savus komercproduktus piedāvā, izmantojot tīklu, jo tie finansē daļu šā tīkla nemainīgo izmaksu un līdz ar to netieši veicina vispārējo pakalpojumu.
(371)
No ekonomiskā viedokļa šķistu loģiski, ka, novērtējot DPLP izmaksātās kompensācijas pārmaksu, ņem vērā komercproduktu radītos zaudējumus, ko izraisa vispārējā pakalpojuma un citu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums. Ja DPLP ekonomiskajās interesēs ir izmantot privāto klientu apkalpošanas tīklu, lai pārdotu komercproduktus, tad līdz ar to saskaņā ar izmaksu uzskaites principiem daļu tīkla izmaksu, ko citādi attiecinātu uz sabiedriskajiem pakalpojumiem, attiecina uz komercproduktiem, kas tādēļ, šķiet, rada zaudējumus.
(372)
Līdz ar to šajā gadījumā kompensācijas pārmaksu kopumā var aprēķināt šādi:
-
VTNP tīrās izmaksas (izmaksas “mīnus” ieņēmumi)
-
saprātīgā peļņa, ko pieļauj attiecībā uz VTNP
+
VTNP ikgadējās kompensācijas
+
vispārējā pakalpojuma rezervētās nozares radītā virspeļņa (pēc vispārējā pakalpojuma un to tīkla papildu izmaksu finansēšanas, ko vispārējais pakalpojums rada komercpakalpojumiem)
=
kompensācijas pārmaksa
(373)
1997. gada kapitāla iemaksu saderība ir jānovērtē, pamatojoties uz VTNP ikgadējo kompensāciju saderības novērtējumu, jo šajā gadījumā nav runas par neatkarīgu rekapitalizāciju, bet gan maksājumu, kas ir saistīts ar kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu veikšanu laika posmā no 1992. gada līdz 1996. gadam.
(374)
2003. gada kapitāla iemaksa nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tāpēc uz to neattiecas jautājums par atbalsta saderību.
(375)
2006. gada kapitāla iemaksa nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tāpēc uz to neattiecas jautājums par atbalsta saderību.
(376)
Ir jāatzīmē, ka pārvaldības līgumā valsts garantiju neatspoguļo kā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju, līdz ar to tās saderību nevar novērtēt saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu. Ņemot vērā, ka Beļģijas iestādes nav norādījušas nevienu citu avotu, uz kā pamata novērtēt valsts garantijas saderību, un Komisija šādu avotu nav atradusi, valsts garantija ir tāds darbības atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, un tādēļ ir jāatmaksā.
(377)
Kā iepriekš norādīts, atbrīvojums no uzņēmuma ienākuma nodokļa DPLP nesniedza nekādas priekšrocības un līdz ar to nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(378)
Atbrīvojums no zemes nodokļa un vietējiem nodokļiem ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, taču tas ir jāuzskata par pastāvošu atbalstu, jo stājās spēkā pirms EK līguma. Turklāt ir jāatzīmē, ka šos nodokļu pasākumus pārvaldības līgumos neatspoguļo kā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma kompensāciju.
(379)
Līdz ar to nodokļu atbrīvojumi neietekmē kompensācijas pārmaksas aprēķinu, kurš ir balstīts DPLP faktiskajās izmaksās (kas jau ietver šo nodokļu atbrīvojumu ietekmi).
(380)
Tāpēc nodokļu atbrīvojumus saskaņā ar 17., 18. un 19. pantu Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (121), apskata atsevišķā procedūrā, kas attiecas uz pastāvošajiem atbalstiem.
6.3.3.3. Kompensācijas pārmaksas aprēķins
(381)
Kompensācijas pārmaksu var aprēķināt, pamatojoties uz novērtējumu, kas ir izklāstīts 6.3.3.2. apakšiedaļā. Saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu finansēšanas mehānismu, ko Beļģijas iestādes ir noteikušas pārvaldības līgumos, kompensācijas pārmaksu aprēķina atsevišķi par katru pilnvarojuma termiņu.
1. pārvaldības līgums: 1992.-1996. g.
(tūkstošos EUR)
-
sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas
:
-
[…]
-
radītās tīkla izmaksas
:
-
[…]
-
atļautā saprātīgā peļņa
:
-
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
+
valsts izmaksātās kompensācijas
:
+
[…]
+
kapitāla iemaksas (1997. gads)
:
+
62 000
(atliktā VTNP kompensācija)
+
ēku nodošana
:
+
112 209
=
kompensācijas pārmaksa
=
[…]
2. pārvaldības līgums: 1997.-2002. g.
Vispārējā pakalpojuma rezervētās nozares (VPSP R) radītās virspeļņas aprēķins
(tūkstošos EUR)
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
(VPSP R peļņa, kas pārsniedz 4,8 % apgrozījuma rentabilitāti)
VPSP radītās tīkla izmaksas
:
[…]
VPSP NR tīrās izmaksas
:
[…]
(VPSP NR, kas rada zaudējumus)
VPSP NR saprātīgā peļņa
:
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
=
vispārējā pakalpojuma izmaksas, kas jāfinansē no rezervētās nozares
=
[…]
Virspeļņa, kuru rada rezervētā nozare un kura samazina VTNP tīrās izmaksas
=
[…]
Kompensācijas pārmaksas aprēķins:
(tūkstošos EUR)
-
sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas
:
-
[…]
-
atļautā saprātīgā peļņa
:
-
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
+
valsts izmaksātās kompensācijas
:
+
1 286 461
+
VPSP R virspeļņa:
+
[…]
=
kompensācijas pārmaksa
=
[…]
3. pārvaldības līgums: 2003.-2005. g.
Vispārējā pakalpojuma rezervētās nozares (VPSP R) radītās virspeļņas aprēķins
(tūkstošos EUR)
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
(VPSP R peļņa, kas pārsniedz 4,8 % apgrozījuma rentabilitāti)
VPSP radītās tīkla izmaksas
:
[…]
VPSP NR tīrās izmaksas
:
-
[…]
(VPSP NR, kas rada peļņu)
VPSP saprātīgā peļņa
:
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
=
VPSP izmaksas, kas jāfinansē no rezervētās nozares
=
[…]
(nav finansējamu zaudējumu)
Virspeļņa, kuru rada rezervētā nozare un kura samazina VTNP tīrās izmaksas
=
[…]
Kompensācijas pārmaksas aprēķins:
(tūkstošos EUR)
-
sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas
:
-
[…]
-
atļautā saprātīgā peļņa
:
-
[…]
(4,8 % apgrozījuma rentabilitāte)
+
valsts izmaksātās kompensācijas
:
+
677 985
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
=
kompensācijas pārmaksa
=
[…]
4. pārvaldības līgums: 2006.-2010. g.
Vispārējā pakalpojuma rezervētās nozares (VPSP R) radītās virspeļņas aprēķins
(tūkstošos EUR)
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
(VPSP R peļņa, kas pārsniedz 7,4 % apgrozījuma rentabilitāti)
VPSP radītās tīkla izmaksas
:
[…]
VPSP NR tīrās izmaksas
:
[…]
(VPSP NR, kas rada peļņu)
VPSP saprātīgā peļņa
:
[…]
(7,4 % apgrozījuma rentabilitāte)
=
VPSP izmaksas, kas jāfinansē no rezervētās nozares
=
[…]
(nav finansējamu zaudējumu)
Virspeļņa, kuru rada rezervētā nozare un kura samazina VTNP tīrās izmaksas
=
[…]
Kompensācijas pārmaksas aprēķins:
(tūkstošos EUR)
-
sabiedrisko pakalpojumu tīrās izmaksas
:
-
[…]
-
atļautā saprātīgā peļņa
:
-
[…]
(7,4 % apgrozījuma rentabilitāte)
+
valsts izmaksātās kompensācijas
:
+
1 568 787
+
VPSP R virspeļņa
:
+
[…]
=
kompensācijas pārmaksa
=
[…]
Citi pasākumi
Valsts garantija
(tūkstošos EUR)
Valsts sniegtā garantija 2004. gadā:
1 500
=
1 500
(382)
Saskaņā ar vienošanos, kas panākta ar Beļģijas iestādēm (122), šajā gadījumā “visobjektīvākā un vissabalansētākā” metode, lai noteiktu laika posmu, ko ņemt vērā, aprēķinot kopējo kompensācijas pārmaksu, ir metode, kuras ietvaros aprēķinu veic par katru līgumu atsevišķi. Komisija neredz iemeslus nepiekrist Beļģijas iestāžu izvēlētajai metodei. Būtībā šāda metode iesaistītajām pusēm ir tiesiski paredzamāka un noteiktāka un līdz ar to mazina kompensācijas pārmaksas risku. Tādējādi katru periodu apskata atsevišķi, un kompensācijas pārmaksu/trūkstošo summu nepārnes no viena perioda uz nākamo.
(383)
Beļģijas iestādes tomēr uzsver, ka pirms stājās spēkā 2005. gada VTNP nostādnes Komisija pastāvīgi pielietoja visaptverošu kompensācijas pārmaksas/trūkstošās summas aprēķināšanas metodi. Līdz ar to, lai veiktu kompensācijas pārmaksas/trūkstošās summas visaptverošu aprēķinu, Beļģijas iestādes atsevišķi pieprasīja apvienot datus par gadiem pirms 2005. gada (123).
(384)
Komisija norāda, ka, ņemot vērā to, ka katrā no trim pārvaldības līgumiem, ko piemēroja pirms 2005. gada, uzrāda nepietiekamu kompensāciju, visu gadu apvienošana nekādi neietekmētu atmaksājamo kompensācijas pārmaksas apjomu.
(385)
Turklāt Komisija norāda, ka līdz ar 2005. gada VTNP nostādņu pieņemšanu “kompensācijas aprēķināšanas, kontroles un pārskatīšanas parametri” iepriekš jānosaka dokumentā vai dokumentus, ar ko piešķir pilnvaras (124). Ņemot vērā, ka 4. pārvaldības līgumā neparedz kompensēt nekādas izmaksas, kas radušās ārpus šā līguma darbības laika (2006.-2010. g.), tās nepietiekamās kompensācijas pilnīgai kompensēšanai, ko konstatē periodos, uz kuriem minētais līgums neattiecas, nevar izmantot DPLP izmaksātas kompensācijas pārmaksu.
(386)
Komisija secina, ka 4. pārvaldības līguma darbības laikā DPLP ir saņēmis kompensācijas pārmaksu EUR 415 miljonu apmērā par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma pildīšanu. Tā kā kompensācijas pārmaksa ir nesaderīgs atbalsts, tā ir jāatmaksā.
7. SECINĀJUMI
(387)
Pensiju izmaksu uzņemšanās, ikgadējie valsts maksājumi, ēku nodošana, kapitāla palielināšana 1997. gadā, nodokļu atbrīvojumi un valsts garantija ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo tas DPLP atbrīvoja no izmaksām, ko parasti sedz no uzņēmuma budžeta.
(388)
2003. un 2006. gadā veiktās kapitāla iemaksas nav atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo valsts rīkojās saskaņā ar principu par ieguldītāju, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.
(389)
Komisija konstatē, ka, izņemot kapitāla palielināšanu 2003. gadā, par ko tai pienācīgi tika paziņots pirms šā pasākuma īstenošanas, un nodokļu atbrīvojumus, kas ir pastāvošs atbalsts, pārējos pasākumus Beļģija īstenoja prettiesiski, pārkāpjot LESD 108. panta 2. punktu.
(390)
Valstij uzņemoties pensiju izmaksas, sociālās apdrošināšanas iemaksu ziņā DPLP nenonāca labākā situācijā kā tā konkurenti. Līdz ar to šo pasākumu var atzīt par saderīgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē.
(391)
Ikgadējās kompensācijas, ko piešķīra saskaņā ar 4. pārvaldības līgumu, ir nesaderīgs atbalsts LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, jo tādējādi DPLP saņēma pārmērīgu kompensāciju.
(392)
Valsts piešķirtā garantija ir nesaderīgs atbalsts.
(393)
Atbrīvojums no zemes nodokļa un atbrīvojums no vietējiem nodokļiem ir pastāvošs atbalsts un saskaņā ar 17., 18. un 19. pantu Regulā (EK) Nr. 659/1999 tos apskata atsevišķā procedūrā, kas attiecas uz pastāvošu atbalstu.
(394)
Saskaņā ar VTNP nostādņu 5. punktu šis lēmums neskar spēkā esošos ES noteikumus publiskā iepirkuma un konkurences jomā.
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, ko Beļģija kā pensiju izmaksu uzņemšanos piešķīra un īstenoja De Post-La Poste (DPLP, esošais nosaukums - bpost) labā, ir saderīgs ar iekšējo tirgu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē.
2. pants
Valsts atbalsts, ko Beļģija kā sabiedrisko pakalpojumu izmaksu kompensāciju piešķīra un, pārkāpjot 108. panta 3. punktu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, prettiesiski īstenoja De Post-La Poste (DPLP, esošais nosaukums - bpost) labā, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
3. pants
Kapitāla iemaksas, ko Beļģija 2003. un 2006. gadā veica De Post-La Poste (DPLP, esošais nosaukums - bpost) labā, nav atbalsts Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē.
4. pants
Valsts atbalsts, ko Beļģija kā valsts garantiju piešķīra un, pārkāpjot 108. panta 3. punktu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, prettiesiski īstenoja De Post-La Poste (DPLP, esošais nosaukums - bpost) labā, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
5. pants
1. Beļģijai ir jāatgūst nesaderīgais atbalsts, kas piešķirts saskaņā ar 2. un 4. pantā minētajiem pasākumiem.
2. Atgūstamo summu apliek ar procentiem, sākot no dienas, kad to izsniedza saņēmējam, līdz dienai, kad tā ir faktiski atgūta.
3. Procentus piemēro gan parāda pamatsummai, gan procentiem saskaņā ar V nodaļu Komisijas Regulā (EK) Nr. 794/2004 (125) un Regulu (EK) Nr. 271/2008, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 794/2004.
4. Beļģija no šā lēmuma pieņemšanas dienas atceļ visus neizmaksātos atbalsta maksājumus, kas piešķirti saskaņā ar 2. un 4. pantā minētajiem pasākumiem.
6. pants
1. Atbalsts, kas piešķirts saskaņā ar 2. un 4. pantā minētajiem pasākumiem, jāatgūst nekavējoties un efektīvi.
2. Beļģijai jānodrošina šā lēmuma īstenošana četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas.
7. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Beļģija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
kopējo summu (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no saņēmēja;
b)
detalizētu aprakstu par pasākumiem, kas jau ir veikti un tiek plānoti, lai nodrošinātu atbilstību šim lēmumam;
c)
pamatojuma dokumentus, kuros norādīts, ka saņēmējam likts atmaksāt atbalstu.
2. Beļģija informē Komisiju par valsts veikto pasākumu norisi, īstenojot šo lēmumu, līdz atbalsts, ko izsniedza saskaņā 2. un 4. pantā minētajiem pasākumiem, ir pilnībā atmaksāts. Pēc vienkārša Komisijas pieprasījuma saņemšanas tā nekavējoties iesniedz pilnīgu informāciju par jau veiktajiem pasākumiem, kas tiek plānoti, lai nodrošinātu atbilstību šim lēmumam. Tā arī sniedz detalizētu informāciju par atbalsta summām un procentiem, kas jau ir atgūti no saņēmēja.
8. pants
Šis lēmumus ir adresēts Beļģijas Karalistei.
Briselē, 2012. gada 25. janvārī