РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 април 2012 година
относно държавна помощ SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10), предоставена от Германия в полза на Zweckverband Tierkörperbeseitigung в Рейнланд-Пфалц, Заарланд, област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург
(нотифицирано под номер C(2012) 2557)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/485/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочения по-горе член (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С жалба, подадена от Saria Bio-Industries AG & Co KG (наричано по-нататък „жалбоподателят“) на 23 февруари 2008 г., Комисията беше уведомена, че Германия предоставя годишни вноски на асоциацията със специална цел за унищожаване на животински трупове „Zweckverband Tierkörperbeseitigung“ (наричана по-нататък „ZT“) в Рейнланд-Пфалц, Заарланд, област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург.
(2)
С писмо от 20 юли 2010 г. Комисията уведоми Германия за решението си да открие предвидената в член 108, параграф 2 от ДФЕС процедура по отношение на мярката (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“). В решението за откриване на процедура, публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 26 октомври 2010 г., Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно мярката (3).
(3)
Комисията получи мнението на жалбоподателя на 25 ноември 2010 г. В съответствие с одобрените искания за удължаване на срока от 20 август 2010 г. и 18 ноември 2010 г. Германия представя мнението си относно решението за откриване на процедурата и относно мнението на жалбоподателя в няколко части на 3 март 2011 г., 1 април 2011 г., 4 април 2011 г., 16 май 2011 г., 15 юли 2011 г. и 9 ноември 2011 г.
(4)
ZT изпрати писмено мнение до Комисията на 4 април 2011 г. Макар че съгласно член 20, параграф 1 във връзка с член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (4) заинтересованите страни следва да представят мненията си не по-късно от един месец след датата на публикуване в Официален вестник, ZT представи своето мнение четири месеца по-късно. Комисията може да взема предвид мнения, представени от страните със закъснение, само в отделни обосновани случаи (5). Комисията не намери такава обосновка в писмото на ZT, а в останалите обстоятелства по случая също липсва обяснение за това, поради което с писмо от 18 април 2011 г. Комисията уведоми ZT, че ако мнението на ZT бъде взето предвид в официалната процедура по разследване, това би било в противоречие с процесуалните норми и би довело до неоправдано неравно третиране на страните в производството. Въпреки това тя използва цялата съдържаща се в мнението информация за настоящото решение.
(5)
Успоредно с официалната процедура по разследване на Комисията жалбоподателят е участвал в национално съдебно производство в Германия, като е предявил иск срещу ZT пред Административен съд - Трир (Verwaltungsgericht Trier). На 2 декември 2008 г. съдът постановява, че годишните вноски представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Що се отнася до възстановяването на неправомерната помощ, съдът решава, че не се налага ZT да върне сумата, получена между 2005 г. и 2008 г., предвид наличието на специални обстоятелства, поради които възстановяването изглежда несъразмерна санкция.
(6)
Жалбоподателят и ZT обжалваха решението на Административен съд - Трир пред Висш административен съд - Кобленц (Oberverwaltungsgericht Koblenz). На 24 ноември 2009 г. Висш административен съд - Кобленц потвърди решението на Административен съд - Трир.
(7)
Жалбоподателят и ZT обжалваха решението на Висш административен съд - Кобленц пред Федералния административен съд (Bundesverwaltungsgericht) (наричан по-нататък „BverwG“). С решение от 16 декември 2010 г. (6) Федералният административен съд отхвърли жалбата на жалбоподателя, измени решението на Висш административен съд - Кобленц и отхвърли исканията в тяхната цялост, като прие, че жалбата е недопустима по отношение на периода от 2005 г. до 2009 г. и че годишната вноска за 2010 г. не представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
2.1. Правна уредба
2.1.1. Европейско законодателство
(8)
Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. за установяване на здравни правила относно странични животински продукти и производни продукти, непредназначени за консумация от човека, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1774/2002 (Регламент за страничните животински продукти) (7) урежда събирането, транспортирането, съхранението, обработката, преработката и употребата или унищожаването на странични животински продукти, така че те да не представляват риск за човешкото здраве и здравето на животните. Сред целите на законодателния акт е да се предотвратява възникването на огнища на трансмисивна спонгиформна енцефалопатия (ТСЕ) и други трнасмисивни болести по животните като класическа чума по свинете (КЧС) и шап.
(9)
Раздел 4 от Регламент (ЕО) № 1069/2009 разграничава три различни категории странични животински продукти според специфичните рискове за здравето на животните и човешкото здраве:
а)
Материалът от категория 1 крие значителни рискове, свързани по-конкретно с ТСЕ и наличието на определени забранени вещества и замърсители на околната среда. Материалът от тази категория включва, наред с други неща, части от тялото на животни, за които съществува съмнение, че са заразени с ТСЕ, или при които е потвърдено наличието на ТСЕ, както и смеси от материал от категория 1 с материал от категория 2 или 3. Тези материали трябва да се унищожават чрез изгаряне или преработка и да не се включват в състава на фуражи за селскостопански животни или на технически продукти.
б)
Материалът от категория 2 също крие значителни рискове, тъй като се състои от мъртви животни и други материали, съдържащи определени забранени вещества или замърсители. Материалът от тази категория трябва да се унищожава чрез изгаряне или преработка и да не се включва в състава на фуражи за селскостопански животни. В някои случаи обаче той може да се използва като тор или за технически цели.
в)
Материалът от категория 3 включва, наред с други неща, части от заклани животни, които макар да са отхвърлени като негодни за консумация от човека не са засегнати от признаци на болести, предаващи се на хората или животните, а също така и материали, произхождащи от животни, които са годни за консумация от човека, но поради икономически съображения се използват за други цели, например като храна за селскостопански животни.
(10)
Регламент (ЕО) № 1069/2009 по същество е еднозначен с предшественика си, Регламент (ЕО) № 1774/2002 на Европейския парламент и на Съвета (8), и включва разпоредби, забраняващи вноса и износа на материал от категории 1 и 2 и изискващи съоръженията за унищожаване да бъдат одобрени от компетентните органи, натоварени с прилагането на разпоредбите на регламента. По-нататък Регламент (ЕО) № 1069/2009 съдържа конкретни разпоредби за контрол на унищожаването на материал от категории 1 и 2. Освен посоченото по-горе обаче регламентът не поставя изисквания относно начина, по който от икономическа гледна точка да се организира унищожаването на материал от категории 1 и 2. Следователно Регламент (ЕО) № 1069/2009 не изисква унищожаването в определен район да се извършва от едно-единствено предприятие, както е в Германия.
2.1.2. Национално законодателство
(11)
Съгласно член 3 от германския закон за транспониране на общностните разпоредби относно преработката и унищожаването на странични животински продукти, непредназначени за консумация от човека (9) (Gesetz zur Durchführung gemeinschaftsrechtlicher Vorschriften über die Verarbeitung und Beseitigung von nicht für den menschlichen Verzehr bestimmten tierischen Nebenprodukten, наричан по-нататък „TierNebG“) областите (Landkreise) и градовете със статут на общини (kreisfreie Städte) са задължени да извършват унищожаването и преработката на материал от категории 1 и 2, наричани „контролирани стоки“. Тази задача могат да осъществяват сами или чрез договори с трети лица.
(12)
Унищожаването на материал от категория 3, наричан „неконтролирани стоки“,може да се извършва от всяко преработвателно предприятие при спазване на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1069/2009.
2.2. Zweckverband Tierkörperbeseititgung
(13)
ZT е публичноправен субект, основан през 1979 г. съгласно членове 1 и 2 от Закона на провинция Рейнланд-Пфалц за прилагане на Закона за страничните животински продукти („TierNebGAG RP“ - Landesgesetz zur Ausführung des TierNebG на Рейнланд-Пфалц (10)). Междувременно всички административни области и по-големите градове със статут на общини в Рейнланд-Пфалц и Заарланд, както и две области в провинция Хесен - област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург - са членове на ZT (вж. член 1 от устава на ZT).
(14)
Съгласно член 2 от своя устав ZT е упълномощена от членовете си да поеме всички права и задължения на областите и градовете със статут на общини, чиято отговорност е унищожаването по член 3 от TierNebG в съответствие със законите на отделните провинции.
(15)
Според германското право асоциация със специална цел не може да бъде обект на производство по несъстоятелност поради правния си статут на публичноправен субект. Тя обаче може да бъде закрита по решение на своите членове.
2.3. Унищожаване на мъртви животни и отпадъци от кланици
2.3.1. Дейността на ZT
(16)
ZT извършва не само възложената от устава ѝ задача, а именно унищожаване на материал от категории 1 и 2 на територията, на която извършва дейността си (наричан по-нататък „вътрешен материал“), а унищожава също така материал от категории 1 и 2, произхождащ от съседните провинции Баден-Вюртемберг и Хесен (вж. подробното описание в съображение 20 и следващите), както и материал от категория 3 (наричани заедно по-нататък „външен материал“).
(17)
Както показва таблицата по-долу, в миналото ZT е преработвала големи количества външен материал. През последните години средно почти половината от преработваните количества се състои от външен материал.
Таблица 1
Обработвани от ZT количества през 1998-2009 г.
Вътрешен материал
Външен материал
Баден-Вюртемберг
Северен и Централен Хесен
Контролирани стоки от категории 1 и 2
Неконтролирани стоки от категория 3
Контролирани стоки от категории 1 и 2
Контролирани стоки от категории 1 и 2
Общо
1998 г.
Тонове
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999 г.
Тонове
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000 г.
Тонове
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001 г.
Тонове
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002 г.
Тонове
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003 г.
Тонове
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004 г.
Тонове
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005 г.
Тонове
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006 г.
Тонове
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007 г.
Тонове
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008 г.
Тонове
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009 г.
Тонове
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Средно
Тонове
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
1998-2009 г.
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Вътрешният материал се състои от мъртви животни и отпадъци от кланици. ZT извършва както събиране, така и преработка (заедно наричани по-нататък „унищожаване“). За да покрие свързаните с дейността разходи, ZT събира такси. За мъртвите животни и отпадъците от кланици се прилагат различни тарифи.
(19)
Тъй като материалът от категория 3 се търгува на свободния пазар, ZT договаря таксите за унищожаване в съответствие с частното право. Докато повечето частни съоръжения за унищожаване унищожават материала от категория 3 отделно с цел постигане на по-високи приходи от продажби чрез преработката му - например в храна за домашни любимци - ZT преработва материала от категория 3 заедно с контролираните стоки, тъй като не разполага с отделно съоръжение. Следователно от преработените контролирани стоки могат да се получат само крайни продукти с ниска стойност, например мазнини и масла, които носят ниски приходи.
(20)
От 2000 г. насам ZT преработва също отпадъци от категории 1 и 2 от Баден-Вюртемберг. За тази цел е сключено специално споразумение между ZT и асоциацията със специална цел Zweckverband Neckar-Franken в съответствие с публичното право. Съгласно споразумението събирането се извършва на местно равнище от Zweckverband Neckar-Franken, след което материалът се доставя до ZT за преработка.
(21)
През 2007 г. ZT участва и в търг за унищожаване на контролирани стоки в областите на Северен и Централен Хесен, който печели. Преди ZT да поеме дейността по унищожаването от 1 април 2009 г. тя се извършва от дружество, което принадлежи към групата на жалбоподателя.
(22)
По този начин ZT цели максимално оползотворяване капацитета на съоръженията си не само чрез преработка на вътрешен материал от категории 1 и 2, но и чрез интензивна дейност извън официалната си задача, като преработва свободно търгуващ се материал от категория 3 и материал от категории 1 и 2 с произход извън територията на дейност на асоциацията. Между 2002 г. и 2008 г. само 54-58 % от обработваните от ZT количества са вътрешен материал от категории 1 и 2. През 2009 г. - отчасти поради включването на материал от Северен и Централен Хесен - този дял намалява значително до едва 39 %, т.е. по-малко от половината от общите количества, преработвани от ZT.
2.3.2. Капацитет на съоръженията на ZT
(23)
ZT разполага с две съоръжения за унищожаване - в Rivenich и Sandersmühle. При нормална експлоатация и двете работят средно пет дни в седмицата на две смени (5-дневна експлоатация на две смени). За толкова време могат да се преработват най-много 2 160 тона седмично. Този нормален работен капацитет в общия случай е бил достатъчен за преработка на възникващите в последните години 88 000 тона материал годишно, т.е. 1 700 тона седмично.
(24)
Подобно на други предприятия за унищожаване ZT разполага със свободен работен капацитет под формата на неизползвани смени в хода на нормалната експлоатация през седмицата и в почивните дни. Този свободен работен капацитет може да се използва за преработка на допълнителни животински трупове в случай на епидемия.
2.3.2.1. Краткосрочен свободен работен капацитет
(25)
Според предоставената от ZT информация съоръженията могат да работят на три смени във всички дни от седмицата (7-дневна експлоатация на 3 смени) за кратък период от 6 до 12 седмици. Това означава, че за кратки периоди разполагаемият седмичен капацитет достига 4 536 тона. Седемдневната експлоатация на три смени обаче не може да се поддържа за по-продължителен период от време поради износване, както и преумора на персонала.
(26)
Следователно в краткосрочен план - за период до 12 седмици, ZT има свободен работен капацитет от 2 376 тона седмично над обичайната стойност, който може да се използва за преработка в случай на епидемия (вж. също таблица 3 в раздел 9.3.1).
2.3.2.2. Дългосрочен свободен работен капацитет
(27)
В дългосрочен план максималното възможно натоварване на съоръженията с цел преработване на допълнителен материал, възникнал при епидемия, е пет дни в седмицата на три смени (5-дневна експлоатация на 3 смени), тъй като почивните дни биха били необходими за поддръжка в случай на продължително по-интензивно натоварване. В този случай биха могли да се преработват до 3 240 тона седмично.
(28)
Следователно в по-дългосрочен план, т.е. за период, по-дълъг от 12 седмици, ZT разполага със свободен работен капацитет от 1 080 тона седмично над обичайната стойност, позволяващ преработка в случай на епидемия (вж. също таблица 3 в раздел 9.3.1).
2.4. Годишни вноски и обществена задача
(29)
Правното основание за годишните вноски, които ZT получава от членовете си (области и градове със статут на общини), се съдържа в устава на ZT. Предназначението на годишните вноски е да се компенсират разходите, непокрити от приходите (вж. член 9, параграф 1 от устава).
(30)
Размерът на годишната вноска се определя въз основа на годишния бюджет, който първо се одобрява от общото събрание на членовете. След приемането на бюджета ZT има право да изиска плащане на годишната вноска чрез административен акт.
(31)
През февруари 2010 г. уставът на ZT е изменен с обратно действие от 1 януари 2009 г. До този момент уставът не е съдържал други правила относно използването и изчисляването на годишни вноски освен разпоредбите на член 9, параграф 1, но през февруари 2010 г. са въведени следните нови разпоредби.
(32)
Съгласно член 9, параграф 2 от устава годишната вноска вече трябва да бъде предварително определена. Правилата гласят също, че годишната вноска може да се събира единствено като компенсация за разходи, произтичащи от възложената на ZT задача да унищожава материал от категории 1 и 2 и да поддържа резервен капацитет за справяне с епидемии.
(33)
Съгласно член 10, параграф 2 от устава резервният капацитет за епидемии от 2009 г. насам, е бил по 7 110 тона годишно, които да бъдат преработвани в шестседмичен срок (т.е. шест пъти по 1 185 тона седмично). При определянето на размера на резерва за епидемии е отчетено, че освен собствения капацитет на ZT в случай на епидемия може да се ползва допълнителен, алтернативен капацитет за унищожаване от 5 000 тона годишно. Разходите по резерва за епидемии трябва да се определят предварително в съответния стопански план за дейността, като за разходи за резерва за епидемии се считат само съответният дял от постоянните разходи (амортизация, данъци, застраховка, лихви по заеми), разходите по договори за външна поддръжка, както и делът от разходите за персонал, необходими за поддържане на постоянна работна готовност. Разходите по резерва за епидемии трябва да се записват в специални сметки, отделно от другите разходи на предприятието, като се разпределят според съответния дял от капацитета.
(34)
От основаването си през 1979 г. до 2011 г. ZT е получила годишни вноски в общ размер от 66 493 680 EUR. Стойностите по години от 1998 г. насам са, както следва:
1998 г.
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DM)
1999 г.
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DM)
2000 г. и 2001 г.
:
2 249 684 EUR (4 400 000 DM) годишно
2002-2008 г.
:
2 250 000 EUR годишно
2009 г.
:
1 961 515 EUR
2010 г.
:
2 212 392 EUR
2011 г.
:
1 962 515 EUR
(35)
Годишните вноски от 1998 г. до 2011 г. възлизат на общо 30 932 198 EUR.
(36)
Според представените отчети за приходите и разходите в периода 1998-2009 г. след прибавяне на годишните вноски ZT бележи обща загуба от 4 562 795 EUR. Ако се изключат вноските, чиято обща стойност е 26 757 292 EUR, сумарната загуба за периода от 1998 г. до 2009 г. възлиза на 31 320 678 EUR. Следователно годишните вноски не са били достатъчни, за да компенсират напълно общите загуби.
2.5. Одобрена държавна помощ във връзка с тестове за ТСЕ, мъртви животни и отпадъци от кланици
(37)
Принципът „замърсителят плаща“ съгласно член 191, параграф 2 от ДФЕС важи като цяло за унищожаването на странични животински продукти. Ето защо на първо място фермерите и кланиците носят отговорността да се погрижат за унищожаването на мъртви животни и отпадъци от кланици и да понесат съответните разходи (12).
(38)
Поради кризата с ТСЕ обаче възниква необходимост да се осигури съответната обработка на мъртви животни и отпадъци от кланици, състоящи се от материали от категории 1 и 2, и да се подкрепят фермерите посредством държавна помощ. Европейската комисия установява съответния ред с Насоките на Общността за държавна помощ за тестове за ТСЕ, мъртви животни и отпадъци от кланици от 24 декември 2002 г. (13) (наричани по-нататък „Насоките за ТСЕ“). Този ред е включен и направен по-строг в раздел V.Б.4 от Основните насоки на Общността за държавните помощи за земеделския и горския сектор за периода 2007-2013 г. (14) (наричани „Насоките за земеделски помощи за 2007-2013 г.“).
(39)
Съгласно Насоките за ТСЕ и Насоките за земеделски помощи за 2007-2013 г. по принцип замърсителят трябва да понася разходите за унищожаване на странични животински продукти (15). При някои строго ограничени обстоятелства обаче се допуска помощ за тестове за ТСЕ и унищожаване на мъртви животни (16). За унищожаване на отпадъци от кланици помощ не може да се отпуска (17). Освен това помощта е съвместима с вътрешния пазар само ако може да се докаже, че тя достига само до фермерите, а не до предприятия производители надолу по веригата (например кланици или съоръжения за унищожаване на животински трупове) (18).
2.5.1. Решение на Комисията от 29 януари 2004 г. по дело за държавна помощ NN 33/03
(40)
През 2004 г. Комисията одобри мерки за държавна помощ с цел противодействие на заплахата от ТСЕ в Рейнланд-Пфалц, за които Германия изпрати уведомление съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, Насоките на Общността за ТСЕ и Насоките на Общността за държавна помощ за земеделския сектор от 12 август 2000 г. (19) Мерките имат за цел да се предотврати разпространението на ТСЕ, наред с другото чрез възстановяване на допълнителните разходи, понесени от фермерите за подходящото унищожаване на рисков материал след въвеждането на забраната за хранене на добитък с месно и костно брашно.
(41)
Наред с други мерки Комисията одобри еднократна помощ в размер 100 % от разходите за унищожаване на определени рискови отпадъци от кланици, натрупани от октомври 2000 г. до септември 2001 г. в резултат на забраната за хранене с животинско брашно на територията на дейност на асоциацията. За получатели на помощта се смятат обаче кланиците, а не ZT.
2.5.2. Решение на Комисията от 6 юли 2004 г. по дело за държавна помощ N 15/04
(42)
Съгласно втората схема за помощ, също одобрена през 2004 г., фермерите в Рейнланд-Пфалц биват компенсирани за разходите за събиране и преработка на мъртви животни, за които са плащали вноски в Касата за болести по животните (Tierseuchenkasse) (20) Прилаганите от ZT такси за събиране и преработка на вътрешни мъртви животни се понасят поравно от провинциите (Рейнланд-Пфалц, Хесен, Заарланд), членовете на асоциацията и касата за болести по животните на съответните провинции. По отношение на разходите за преработка обаче собствениците на селскостопански животни следва сами да покрият 25 %.
(43)
Помощта, заплащана директно на ZT, е одобрена за периода от 1 януари 1999 г. до 31 декември 2013 г. Тя се отпуска при условие да се ползва изключително от фермерите и да няма кумулиране с друга помощ.
(44)
Тъй като помощта компенсира пропорционален дял от предварително определените такси (100 % за събиране и 75 % за преработка), Комисията прави заключението, че тя е в полза изключително на фермерите и не създава икономическо предимство за ZT.
2.5.3. Връзка между одобрените схеми за помощ NN 33/03 и N 15/04 и годишните вноски
(45)
Двете схеми за помощ (наричани по-нататък „земеделските помощи“) се отчитат като приходи в счетоводните книги на ZT. Следователно в посочените в съображение 36 загуби вече е отчетено, че ZT е получавала в приход земеделски помощи.
(46)
Следователно ZT е получавала годишните вноски в допълнение към земеделските помощи, за да финансира непокритите си загуби.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(47)
Жалбоподателят твърди, че от икономическа гледна точка ZT не би могла да оцелее, ако членовете ѝ не покриват годишните загуби, произтичащи от унищожаването на вътрешен и външен материал, като заплащат годишни вноски. ZT, която има монопол върху унищожаването на вътрешен материал и следователно не е изложена на конкуренция, предлага по-ниски от пазарните цени на отворените пазари за външен материал. Ценовата политика на ZT е ориентирана единствено към максимално оползотворяване на съоръженията, които разполагат с голям свободен капацитет.
(48)
Според жалбоподателя от заплащането на годишни вноски произтичат много видове нарушаване на конкуренцията. По-специално той критикува ценообразуването на ZT на свободния материал от категория 3 и на офертата в търга за унищожаване в Северен и Централен Хесен:
а)
ZT предлага да унищожава отпадъци от кланици не по цени, зависещи от преработваното количество, а срещу твърда цена на животно. Това я прави атрактивна за по-малките кланици, при които разделянето на материала от категория 3 от материала от категория 1 и 2 е свързано с по-високи разходи, отколкото при по-големите и добре оборудвани кланици, тъй като те могат да си спестят разделянето и да предават на ZT материал от категория 3 заедно с отпадъци от категории 1 и 2. Така ZT предлага унищожаване на отпадъци от кланици на цени, които не покриват нейните разходи, тъй като не включва в таксите си допълнителните разходи, произтичащи от същевременната преработка на материал от категория 3.
б)
В търга за унищожаване на материал от категория 1 и 2 в Северен и Централен Хесен ZT успява да спечели единствено защото постоянните ѝ разходи за поддържане на резервен капацитет вече са покрити от годишните вноски, което ѝ позволява да предложи по-ниски тарифи.
(49)
Германия от друга страна настоява, че годишните вноски са необходими за покриване разходите на ZT, произтичащи от задължението ѝ да поддържа резервен капацитет за справяне с епидемии. В подкрепа на позицията си Германия представя експертно становище на института Fraunhofer от март 2007 г. (21) (наричано по-нататък „становището на Fraunhofer“), с което показва, че разходите по резерва за епидемии възлизат на около 50 % от общите разходи за капацитет. Освен това се твърди, че годишните вноски са необходими за покриване на разходите за рехабилитация на замърсени индустриални обекти.
(50)
При предварителното разглеждане Комисията първоначално установява, че годишните вноски предоставят на ZT икономическо предимство, тъй като намаляват нейните текущи разходи, както и че останалите критерии за наличие на държавна помощ са изпълнени.
(51)
Комисията изтъкна, че подобна помощ за предприятия в общия случай е забранена. Освен това тя изрази своите съмнения за това до каква степен годишните вноски биха могли да се оправдаят като компенсация за поддържане на резерв за епидемии. Анализът на Комисията беше основан на разглеждане на четирите критерия, изложени в решението по делото Altmark (22):
а)
предприятието бенефициер трябва да бъде действително натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени;
б)
параметрите, въз основа на които се изчислява компенсацията, трябва да бъдат установени предварително по обективен и прозрачен начин;
в)
компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо за покриване изцяло или частично на разходите, възникнали при изпълнение на задълженията, свързани с предоставяне на обществената услуга, като се отчитат съответните приходи и разумна печалба от изпълнението на тези задължения;
г)
ако предприятието носител на задължения за обществени услуги не е определено чрез процедура по възлагане на обществени поръчки, която създава условия за избор на кандидата, който е в състояние да предостави тези услуги при най-ниската цена за съответната общност, равнището на необходимата компенсация трябва да се определи въз основа на анализ на разходите, които би направило едно типично, добре управлявано предприятие при изпълнението на тези задължения.
(52)
По въпроса за наличието на услуга от общ икономически интерес Комисията изрази съмнение дали съществува обществен интерес в осигуряването на резерв за епидемии, тъй като съгласно принципа „замърсителят плаща“ фермерите са задължени да унищожават мъртвите животни и отпадъците от кланици и се ползват с гореспоменатите помощи, одобрени от Комисията. Под въпрос е също дали годишните вноски са необходими, тъй като практиката на други германски провинции показва, че съоръженията на частните оператори разполагат с достатъчен свободен капацитет, за да се справят с епидемии сред животните, без да получават допълнителни компенсационни плащания за поддържането на такъв капацитет.
(53)
Комисията се съмнява също дали уставът на ZT отговаря на изискванията за прозрачен акт за възлагане, тъй като преди 2010 г. поддържането на резерв за епидемии не е било определено като задължение от обществен интерес, което да се изпълнява от ZT, не са определени и необходимите параметри за изчисляване на разходите.
(54)
По отношение на необходимостта от заплащане на компенсация Комисията повдигна въпроса дали годишните вноски всъщност не финансират загубите, произлизащи от непечелившия свободен капацитет. Под въпрос е дали са необходими допълнителни годишни вноски, щом в други германски провинции всички разходи се покриват от таксите, заплащани от замърсителите.
(55)
Тъй като ZT не е избрана чрез публична покана за участие в търг, е под съмнение дали ZT е типично, добре управлявано предприятие.
(56)
Поради това Комисията стига до предварителното заключение, че е необходимо подробно разглеждане, за да се установи дали заплащаните на ZT годишни вноски действително са необходими за поддържане на резерв за епидемии или дали самият пазар не би осигурил достатъчен свободен капацитет в случай на епидемия.
(57)
На последно място се подлага на съмнение доводът на Германия, че годишните вноски биха могли да се оправдаят като компенсация за разходите за рехабилитация на замърсени индустриални обекти. Съгласно точка 132 от Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда от 1 април 2008 г. (23) (наричани по-нататък „Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда“) такава помощ може да се смята за съвместима с вътрешния пазар, само ако получателят не може да бъде подведен под отговорност съгласно националното право, което в настоящия случай очевидно не е така.
4. ПРОИЗВОДСТВА ПРЕД НАЦИОНАЛНИ СЪДИЛИЩА
(58)
В решението си от 16 декември 2010 г. BVerwG определя, че вноските за 2010 г. не представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като са изпълнени критериите от решението по делото Altmark. BVerwG не се произнесе относно по-ранните вноски, тъй като приема жалбата за недопустима в частта за вноските, заплащани преди 2010 г.
4.1. Първи критерий от решението по делото Altmark
(59)
BVerwG определя, че унищожаването на странични животински продукти съгласно регламента за страничните животински продукти и съгласно член 3, параграф 1 от TierNebG представлява услуга от общ икономически интерес, която включва поддържането на резервен капацитет за епидемии.
(60)
BVerwG разграничава капацитета, използван при нормална експлоатация, включително свободния работен капацитет, и незаетия капацитет, който в общия случай остава неизползван. Ако годишните вноски покриват разходите за нормалния капацитет, включително за основния работен свободен капацитет, BVerwG би приел, че годишните вноски представляват държавна помощ на основание на принципа „замърсителят плаща“.
(61)
Ако обаче годишните вноски покриват само разходите за свободния капацитет, поддържан единствено за случай на избухване на епидемия, то тогава те не биха представлявали държавна помощ. При това не е от значение, че свободният капацитет може да бъде по-висок, отколкото налагат експлоатационните нужди, тъй като по своето естество той обикновено не се използва. Единствено ако има данни, че свободният капацитет е бил използван и за нормална експлоатация (напр. за унищожаване на материал от категория 3), заключението би било различно. Тъй като обаче това очевидно не е така, годишните вноски компенсират единствено разходите, произлизащи от задължението за предоставяне на обществена услуга под формата на поддържане на резерв за епидемии.
4.2. Втори критерий от решението по делото Altmark
(62)
Що се отнася до изискването за прозрачност, BVerwG обръща внимание, че уставът е бил изменен на 2 февруари 2010 г., непосредствено преди определянето на вноските за 2010 г. BVerwG заключава, че от член 9 от приетия през 2010 г. устав става ясно, че годишните вноски компенсират единствено разходите по поддържането на резервен капацитет в случай на епидемия.
4.3. Трети критерий от решението по делото Altmark
(63)
Измененият член 9 от устава гарантира, че годишните вноски компенсират единствено разходите по поддържането на резерва за епидемии.
(64)
Освен това BVerwG обръща внимание на това, че решението за размера на резерва не е стопанско решение, което трябва да се вземе въз основа на икономическата рентабилност. По своята същност поддържането на резервен капацитет за епидемии е икономически нерентабилно, тъй като разходите за подобен резерв по никакъв начин не са пропорционални на вероятността за възникване на мащабни епидемии.
4.4. Четвърти критерий от решението по делото Altmark
(65)
Според BVerwG в случая не е възможно да се приложи четвъртият критерий от решението по делото Altmark, тъй като унищожаването на материал от категории 1 и 2 се извършва отделно от унищожаването на материал от категория 3. Няма припокриване между обществените и търговските услуги, предоставяни от ZT, докато в делото Altmark на частна фирма за автобусни превози са били възложени множество задължения във връзка с предоставянето на обществени услуги (напр. по отношение на броя спирки и разписанието), които съществено са променили начина на извършване на основната транспортна услуга. Следователно заплащаните на ZT годишни вноски имат за цел да я компенсират за разходите по предоставяне на обществена услуга, която се предлага извън пазара.
(66)
Освен това BVerwG е на мнение, че публичните органи имат право да осъществяват задачите си от обществен интерес сами, без да бъдат задължавани да прибягват до частни доставчици на услуги. По отношение на определението на съда, свързано с обществените поръчки, BVerwG изтъква, че публичните органи могат свободно да решават дали да извършват услуга със собствени ресурси или да си я набавят на пазара (24).
5. МНЕНИЕ НА ЖАЛБОПОДАТЕЛЯ
5.1. Първи критерий от решението по делото Altmark
(67)
Жалбоподателят твърди, че на основание на принципа „замърсителят плаща“ поддържането на резерв за епидемии не е услуга от общ икономически интерес (УОИИ) по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(68)
За замърсители лесно могат да бъдат определени фермерите и кланиците -фермерите имат полза от ефективното справяне с епидемии сред животните, тъй като те могат да застрашат стадата и следователно активите им. Бързото и ефективно справяне с епидемии позволява на кланиците да продължат дейността си нормално.
(69)
Принципът „замърсителят плаща“ е приет и в съответното германско законодателство, в което фермерите и кланиците често се споменават като замърсители, които трябва да понасят разходите за унищожаване (25).
5.2. Втори критерий от решението по делото Altmark
(70)
Според жалбоподателя ZT е започнала да твърди, че винаги е била натоварена със задачата да поддържа резервен капацитет, едва след началото на националното разследване и разследването на Комисията. Преди изменението на устава през 2010 г. осигуряването на резервен капацитет не е било изрично възложено на ZT и параметрите за изчисляването на компенсацията не са били предварително определени.
5.3. Трети критерий от решението по делото Altmark
(71)
Жалбоподателят изтъква, че изискването за поддържане на резерв за епидемии не е свързано с нетни разходи за съоръженията за унищожаване на животински трупове.
5.3.1. Резервът за епидемии се осигурява от работния свободен капацитет
(72)
Съоръженията за унищожаване на животински трупове в Германия в общия случай работят на две смени, пет или шест дни в седмицата, с колебания от ± 5 % по отношение на часовете на експлоатация. Сезонните колебания в търсенето се поемат чрез работа на три смени в периоди на повишено търсене и връщане към петдневна експлоатация на две смени при слабо търсене. Експертното становище на Böckenhoff (26) потвърждава, че при използване на третата смяна през седмицата и допълнителните смени в почивните дни може да бъде осигурен достатъчен резерв за епидемии, който да позволи справяне с увеличените количества материал в случай на епидемия.
(73)
Следователно необходимият резерв за епидемии може да се осигури от работния свободен капацитет, който е на разположение при нормалната експлоатация на съоръженията за унищожаване. Жалбоподателят подчертава, че никога не му се е налагало да прави допълнителни инвестиции, за да поддържа достатъчен резерв в случай на епидемии.
(74)
Жалбоподателят изтъква също така, че при планиране на капацитета на едно съоръжение за унищожаване трябва да се вземат предвид капацитетите на съседните провинции. В случай на голямо огнище на болест за справяне с краткосрочното увеличение в търсенето на капацитет могат да се използват капацитетите на останалите провинции. Няма правни разпоредби, забраняващи транспортирането на материали от категории 1 и 2. Напротив, съответното германско законодателство (27) приема прибягването до капацитетите на съседни региони като очевиден начин за справяне с претоварване на преработвателния капацитет в случай на епидемия.
5.3.2. Общите разходи трябва да бъдат финансирани от обичайните приходи от такси
(75)
Според жалбоподателя в обичайния случай всички разходи за капацитет се покриват от приходите, които предприятието, натоварено със задачата да унищожава материал от категории 1 и 2, получава чрез събиране на такси за своята обичайна дейност. Тъй като разходите за работен свободен капацитет са неделима част от разходите на съоръжението, те могат да бъдат включени при изчисляването на таксите. Наред с други неща, жалбоподателят цитира решение на BVerwG (28), от което става ясно, че разходите за обективно оправдания резервен капацитет могат да се включват в изчисляването на таксите.
(76)
В 10 от 16-те провинции с унищожаването на материали от категории 1 и 2 са натоварени само частни предприятия (Берлин, Бранденбург, Бремен, Хамбург, Мекленбург-Предна Померания, Долна Саксония, Северен Рейн-Вестфалия, Саксония-Анхалт, Шлезвиг-Холщайн и Тюрингия). В някои от тези провинции има региони с особено голяма численост на добитъка, например в Долна Саксония, Северен Рейн-Вестфалия и Шлезвиг-Холщайн. В Бавария и Хесен унищожаването на животински трупове частично се осигурява от частни предприятия.
(77)
В провинциите, в които жалбоподателят или свързани с него предприятия са натоварени с унищожаването на странични животински продукти, включително в Мекленбург-Предна Померания, Саксония-Анхалт и Тюрингия, държавният орган и натовареното с тази задача предприятие договарят максималния годишен капацитет, който трябва да поддържа съоръжението за унищожаване. Тези капацитети се смятат за достатъчни за справяне с увеличеното търсене в случай на епидемия. Според информацията, с която разполага жалбоподателят, при някои процедури по възлагане на обществени поръчки в Северен Рейн-Вестфалия равнището на резервния капацитет за епидемии се определя предварително. Цитираният пример е регион Щайнфурт, където като резерв са заложени 5 % от числеността на добитъка през предходната година. Таксите за унищожаване се изчисляват така, че всички постоянни разходи на съоръженията за унищожаване се рефинансират напълно от таксите за унищожаване, събирани от фермерите и кланиците.
(78)
Следователно практиката в другите провинции показва, че общите разходи за едно съоръжение за унищожаване - включително тези за резерв за епидемии - могат напълно да се финансират с приходите от такси и че не е необходима допълнителна компенсация с публични средства.
5.3.3. Действителното използване на годишните вноски от страна на ZT
(79)
Жалбоподателят изтъква, че ZT използва годишните вноски, не само за да финансира загуби от нормална експлоатация, но и от поддържане на свръхкапацитет, който след това да се използва за външни цели.
5.3.3.1. Използване на предполагаемия резерв за епидемии за целите на обществената задача, възложена на ZT в Северен и Централен Хесен
(80)
Сравнението между количеството свободен капацитет, което ZT посочва в офертата си в процедурата за възлагане на обществена поръчка в Северен Хесен през 2009 г., и количеството свободен капацитет, описано в експертното становище на Fraunhofer (29), сочи съществен спад в свободния капацитет на ZT с времето. Докато през 2005 г. свободният капацитет и съответно предполагаемо необходимият резерв за епидемии все още е около 50 % от общия капацитет, според експертното становище на Fraunhofer към 2009 г. той е намалял до едва 35 %, както показва офертата на ZT в процедурата за възлагане на обществена поръчка в Северен и Централен Хесен.
(81)
Ако се приеме, че ZT действително е била натоварена със задачата да поддържа резерв за епидемии и че 50 % от средния капацитет на ZT е подходящ резерв за епидемии (както се заключава в експертното становище на Fraunhofer), ZT не би могла да участва в процедурата за възлагане на обществена поръчка в Северен Хесен, нито да поеме допълнителни задължения за унищожаване на материал в Баден-Вюртемберг.
(82)
Тъй като обаче ZT всъщност печели договора по процедурата за възлагане на обществена поръчка в Северен Хесен и поема предоставянето на допълнителни услуги по унищожаване на материал, тя непременно трябва да е използвала за нормална експлоатация част от резерва, за който се твърди, че е необходим в случай на епидемии. Така става очевидно, че с годишните вноски са финансирани разходите за свободен капацитет, който не е необходим като резерв за епидемии.
5.3.3.2. Финансиране на излишен свободен капацитет
(83)
Жалбоподателят съпоставя равнището на наличния свободен капацитет на ZT с разполагаемия свободен капацитет в други провинции и стига до заключението, че свободният капацитет на ZT е четири-пет пъти по-голям от свободния капацитет, с който разполагат другите провинции като резерв за епидемии, като се отчетат разликите в числеността на добитъка. Следователно с годишните вноски е бил финансиран свободният капацитет, който значително надвишава необходимия резерв за епидемии в сравнение с други провинции. Впоследствие излишният свободен капацитет на ZT е бил на разположение за ползване за външни цели, включително за участие в тръжната процедура в Северен и Централен Хесен.
5.4. Четвърти критерий от решението по делото Altmark
(84)
Жалбоподателят посочва, че ZT не е спечелила договора чрез процедура за възлагане на обществена поръчка, докато в повечето други провинции се провежда публичен търг с цел избор на най-ефективен доставчик. Освен това не е направен анализ на разходите, в който да се съпоставят разходите на ZT с тези на тези на типично, добре управлявано предприятие.
(85)
Според жалбоподателя не е имало правни пречки за провеждане на публичен търг в Рейнланд-Пфалц.
5.5. Нарушаване на конкуренцията на външните пазари
5.5.1. Оферта на ZT за цени, по-ниски от разходите, в публичния търг в Северен и Централен Хесен
(86)
Жалбоподателят твърди, че нарушаващото въздействие на заплащаните годишни вноски върху конкуренцията може да се покаже нагледно с начина, по който е протекъл публичният търг в Северен Хесен.
(87)
Преди тръжната процедура унищожаването на материали от категории 1 и 2 е било възложено на свързаното с жалбоподателя дружество Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH (наричано по-нататък „TBA Schäfer“). То обаче не успява да се наложи в конкуренцията със ZT в търга през 2009 г. Докато офертата на TBA Schäfer е трябвало да се основава на пълните разходи, ZT е можела да предложи такси, по-ниски от разходите, тъй като част от нейните разходи за капацитета вече са финансирани от годишните вноски.
(88)
Друго доказателство, че в търга за Северен Хесен ZT е предложила цени, по-ниски от разходите, е съпоставката с таксите, събирани от ZT на собствената ѝ територия. Там таксата е 328 EUR на тон, докато офертата на ZT в търга за Северен Хесен е за едва 208 EUR на тон. Тъй като няма съществени разлики между разходите за събиране в двата региона, е непонятно как ZT би заложила в офертата си за Северен Хесен такси, по-ниски с около една трета от тези, които събира на собствената си територия, за абсолютно същата услуга.
(89)
Разходната база на TBA Schäfer е обществено достояние от предишни търгове, което улеснява ZT да подаде оферта за 208 EUR на тон, т.е. с едва 4 EUR по-малко от офертата на TBA за 212 EUR на тон, и така да спечели търга.
5.5.2. Събирани от ZT такси за унищожаване на материал от категория 3, по-ниски от разходите
(90)
Жалбоподателят подчертава, че поради недиференцираната ценова политика на ZT в Рейнланд-Пфалц е нарушен стимулът за кланиците да разделят материала от категория 3 от материала от категории 1 и 2. В резултат на това заедно с лошия материал от категории 1 и 2 се унищожават значителни количества материал от категория 3, който иначе би могъл да се преработи в храна за домашни любимци (30).
(91)
Освен това количеството материал от категория 3, изтеглено от пазара поради ценовата политика на ZT, е по-голямо, отколкото предполага Комисията в своята предварителна оценка на пазара. В точка 33 от решението за откриване на процедурата се посочва, че материалите от категория 3 се отделят при 72 % от всички заклани животни в Рейнланд-Пфалц. Тази стойност обаче се основава единствено на броя заклани животни. Ако се отчете, че при клането на телета се получава много по-голямо количество материал от категория 3, отколкото при клането на прасета, резултатът би бил, че се отделят едва 45 % от материала от категория 3. Следователно нарушаването на пазара поради ценовата политика на ZT е много по-голямо, отколкото се е допускало преди.
6. МНЕНИЕ НА ZT
(92)
В съществените точки мнението на ZT съвпада с това на Германия, описано в следващия раздел. Ето защо с цел избягване на излишно повторение мнението на ZT не е изложено отделно.
7. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
(93)
Германия оспорва, че годишните вноски, събирани съгласно устава на ZT, представляват неправомерна помощ, тъй като са изпълнени критериите от решението по делото Altmark. Освен това Германия твърди, че помощта е съвместима с вътрешния пазар, тъй като годишните вноски не надвишават разходите за поддържане на резерва за епидемии и разходите за рехабилитация на стари индустриални обекти.
7.1. Първи критерий от решението по делото Altmark
(94)
На първо място Германия твърди, че поддържането на резерв за епидемии е услуга от общ икономически интерес. Това свое твърдение тя основава на факта, че унищожаването на материал от категории 1 и 2 е законоустановено задължение на местните власти.
(95)
Местните власти са натоварили ZT, в качеството ѝ на правоспособен публичноправен субект, с изпълнението на това законоустановено задължение. Общият икономически интерес се състои в това, че унищожаването на материал от категории 1 и 2 има за цел опазването на човешкото здраве. Това важи преди всичко в случай на епидемия.
(96)
При това трябва да се има предвид, че фактът, че финансиране е било възможно съгласно Насоките за ТСЕ и Насоките за земеделски помощи за 2007-2013 г., не може да се привежда в ущърб на ZT, Насоките регламентират само финансирането на разходи за унищожаване на животински трупове (мъртви животни) без да се занимават конкретно с разходите за поддържане на резерв за епидемии. Следователно няма кумулиране на годишните вноски с одобрената помощ за ТСЕ.
(97)
Освен това що се отнася до унищожаването на мъртви животни, за замърсители могат да се посочат фермерите, но що се касае за разходите по резерва за епидемии, е трудно да бъдат определени замърсителите.
7.2. Втори критерий от решението по делото Altmark
(98)
По силата на TierNebGAG RP от 1979 г. ZT е била натоварена със задачата да унищожава странични животински продукти.
(99)
Размерът на необходимия резерв за епидемии и параметрите за изчисляване на нетните разходи са определени в изменения устав на ZT от 1 февруари 2010 г. Те се основават на експертното становище на Fraunhofer.
(100)
Германия подчертава, че още преди изменението на устава през 2010 г. годишните вноски, които ZT събира от членовете си, са определяни обективно и прозрачно. По-специално планът за дейността за всяка година се приема от общото събрание на ZT в рамките на публична процедура, одобрена от надзорния орган, и се публикува в официалните вестници на Рейнланд-Пфалц, Хесен и Заарланд.
7.3. Трети критерий от решението по делото Altmark
(101)
Германия твърди, че поддържаният за справяне с епидемии резерв е необходим за опазване на човешкото здраве в случай на епидемии.
7.3.1. Експертно становище относно размера на резерва за епидемии
(102)
Според Германия размерът на резерва за епидемии, определен в изменения устав от 2 февруари 2010 г., се основава на експертното проучване на Fraunhofer. След откриването на процедурата Германия възлага на Института за структурни изследвания и планиране в районите на интензивно земеделие (Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten (ISPA) да изготви допълнително експертно становище (31) (наричано по-нататък „експертното становище на ISPA-RP“).
(103)
В своето експертното становище Fraunhofer прави оценка на очакваните количества материал при различни сценарии, като отчита доколко вероятни са те. Експертното становище на ISPA-RP следва методически подробен подход за моделиране на различните сценарии на епидемии при възникване на огнище на шап или класическа чума по свинете (КЧС).
(104)
И двете експертни становища стигат заключението, че наред с обичайните количества вътрешен и външен материал, чието количество е приблизително 1 700 тона седмично, общият капацитет, с който разполага ZT, е достатъчен за преработка на количества, произтичащи от краткотрайни и продължителни епидемии.
7.3.1.1. Краткотрайни епидемии
(105)
Експертното становище на ISPA показва, че в случай на краткотрайни епидемии, ако се допусне, че те водят до около 200 тона допълнителен материал дневно в продължение на 2-5 дни, този материал може лесно да се преработи заедно с обичайните количества, като се използва разполагаемият седмичен свободен капацитет до 1 523 тона при 5-дневна експлоатация на три смени, без да се прибягва до допълнителните смени в почивните дни.
(106)
Дори ако значителна част от територията на дейност на асоциацията бъде засегната от епидемии, така че в продължение на 8 седмици да възникват допълнителни количества от 1 300-1 800 тона, те могат да се преработват чрез смени в почивните дни, които позволяват ползване на краткосрочния свободен капацитет от 2 819 тона седмично (вж. също таблица 3 в раздел 9.3.1).
7.3.1.2. Продължителни епидемии
(107)
Този сценарий допуска възникване на огнище на шап на цялата територия на дейност на асоциацията при умъртвяване на 10 % от всички животни, какъвто беше случаят във Великобритания през 2001 г. При този сценарий прогнозното количество материал би било приблизително 1 300 тона седмично за период от 18 седмици. Експертното становище на ISPA-RP показва, че при 5-дневна експлоатация на три смени съоръженията на ZT могат да преработват дори тези количества наред с обичайните количества (вж. таблица 3 в раздел 9.3.1).
7.3.1.3. Заключения от представените проучвания
(108)
Според Германия представените експертни становища показват, че общият разполагаем капацитет при 5-дневна експлоатация на 3 смени е достатъчен, за да се преработват, наред с обичайните количества, допълнителните количества, произтичащи от краткотрайни и дори по-продължителни епидемии. При повечето сценарии дори не би се наложило да се прибегне до допълнителните смени в почивни дни, които могат да бъдат използвани при работа с пълен капацитет в продължение на 6-12 седмици.
(109)
В експертните становища се стига до заключението, че ZT разполага с достатъчен общ капацитет при 5-дневна експлоатация на три смени, за да преработва обичайните количества заедно с материала, очакван при по-продължителни епидемии. Ето защо наличният понастоящем общ капацитет не се смята за прекалено висок, а за подходящ предвид нуждите.
7.3.2. Разходи по резерва за епидемии
(110)
Представените от Германия изчисления на разходите по резерва за епидемии следват подхода в експертното становище на Fraunhofer. Разбивката на разходите за капацитет между нормалната експлоатация и резерва за епидемии е направена въз основа на средното оползотворяване на общия капацитет, разполагаем при 5-дневна експлоатация на 3 смени. Резултатът е, че при нормална експлоатация ZT използва средно около 50 % от общия капацитет, с който разполага при 5-дневна експлоатация на три смени.
(111)
Въз основа на тази степен на оползотворяване между нормалната експлоатация и резерва за епидемии се разпределят по приблизително 50 % от разходите за капацитет - както за събиране, така и за преработка (32). Получените разходи за поддържането на резерва за епидемии са както следва:
Таблица 2
Разходи по резерва за епидемии според Германия за периода 2000-2009 г.
(в евро)
Разходи по резерва за епидемии
2000 г.
2 250 106
2001 г.
2 608 383
2002 г.
3 163 429
2003 г.
3 121 934
2004 г.
3 133 539
2005 г.
2 986 695
2006 г.
2 793 466
2007 г.
2 606 508
2008 г.
2 507 167
2009 г.
1 961 515
Средно
2 784 282
(112)
Следва да се отбележи, че през 2000 г. и 2001 г. за резерва за епидемии са разпределени само около 45 % от разходите за капацитет, а през 2009 г. със спечелването на обществената поръчка в Северен и Централен Хесен резервът за епидемии намалява с приблизително една пета. За 1998 г. и 1999 г. изчисление на разходите по резерва за епидемии липсва.
7.3.3. Финансиране на разходите по резерва за епидемии чрез годишните вноски
(113)
В представените години с изключение на 2009 г. заплащаните от членовете на ZT годишни вноски са били по-ниски от показаните в таблица 2 разходи по резерва за епидемии. През 2009 г. окончателната сума на годишните вноски е равна на разходите по резерва.
(114)
Германия посочва, че разходите по резерва за епидемии не са включени в изчисляването на таксата за ползване, тъй като това не е възможно от правна гледна точка. Макар че местните власти могат да събират такси за ползване на обществени обекти и съоръжения с цел покриване на разходите по член 7 от Закона за местните такси на Рейнланд-Пфалц (Kommunalabgabengesetz, наричан по-нататък „KAG RP“), не може да има очевидно несъответствие между производителността на обекта или съоръжението и таксата. Съгласно член 8 от KAG RP разходите, на които се основават таксите за ползване, трябва да се определят по търговските принципи на счетоводното отчитане на себестойността. Според Германия обаче основата на таксите се формира само от унищожаването на материал от категории 1 и 2, а не от поддържането на капацитет за епидемии. Последното не се предоставя като услуга за отделни данъкоплатци, а като средство за противодействие на бъдещи опасности за обществеността като цяло.
7.3.4. Финансиране в други германски провинции
(115)
По искане на Комисията Германия проведе национално проучване на практиките, прилагани при определянето и финансирането на резерва за епидемии.
(116)
Във всички германски провинции, с изключение на района на действие на ZT, резервът за епидемии се осигурява от работния свободен капацитет, който е на разположение през седмицата и в почивните дни. Въз основа на експертното становище на Böckenhoff относно борбата с епидемии, в общия случай няма допълнителни инвестиции в капацитет. Наличният свободен капацитет под формата на трета смяна през седмицата и смени през почивните дни е достатъчен като резерв за епидемии. Междувременно на базата на експертни становища като това на ISPA за Долна Саксония (33) (наричано по-нататък „експертното становище на ISPA-NS“) или по договаряне със заинтересованите групи се прилагат алтернативни методи на изчисляване. Налага се обаче основното заключение от експертното становище на Böckenhoff, а именно, че не са необходими допълнителни инвестиции в свободен капацитет.
(117)
Разходите по работния свободен капацитет се финансират чрез налози или такси (в зависимост от правната форма на оператора). Съществуват различни системи според начина на разпределяне на разходите за работен свободен капацитет между унищожаването на мъртви животни и отпадъци от кланици.
(118)
Що се отнася до помощта, отпускана на фермерите за унищожаване на мъртви животни съгласно Насоките за земеделски помощи, в повечето от останалите провинции тя възлиза на 67 %-75 % от таксите за унищожаване на мъртви животни:
а)
Баден-Вюртемберг и Северен Рейн-Вестфалия: собствениците на животни заплащат 25 % от разходите за преработка, а с публични средства (от области и провинции) се финансират 100 % от разходите за събиране и останалите 75 % от разходите за преработка;
б)
Саксония-Анхалт, Тюрингия и Бранденбург: собствениците на животни заплащат 25 % от разходите за събиране и 33 % от разходите за преработка. Останалите разходи за събиране и за преработка (съответно 75 % и 67 %) се покриват с публични средства;
в)
Бавария, Рейнланд-Пфалц и Заарланд: по една трета от разходите за събиране се заплащат от областните управление, касите за болести при животните и провинцията, 66 % от разходите за преработка се финансират с публични средства, 25 % - от собствениците на животни, а 8 % - от Касата за болести при животните;
г)
В Саксония 25 % от разходите за събиране и за преработка се финансират от собствениците на животни, 8 % - от Касата за болести при животните, а 66 % - с публични средства;
д)
В Долна Саксония 60 % от разходите за събиране и за преработка се финансират от Касата за болести при животните, а 40 % - с публични средства. В последствие Касата за болести при животните събира от собствениците на животни 25 % от разходите за преработка;
е)
В Шлезвиг-Холщайн 100 % от разходите за събиране и за преработка се покриват от Касата за болести при животните;
ж)
В Мекленбург-Предна Померания 100 % от разходите за събиране и за преработка се покриват от собствениците на животни.
(119)
Според Германия този преглед показва, че е относително маловажно дали разходите по резерва за епидемии се включват в изчисляването на налозите и таксите или се финансират чрез годишни вноски, както е в Рейнланд-Пфалц. От значение е кой всъщност заплаща разходите. В крайна сметка голяма част от резерва за епидемии се финансира с публични средства чрез помощи съгласно Насоките за ТСЕ или Насоките за земеделски помощи за 2007-2013 г.
7.4. Четвърти критерий от решението по делото Altmark
(120)
Германия поддържа мнението, че в европейското право няма изискване за отваряне на пазар за унищожаването на материал от категории 1 и 2 чрез процедури за възлагане на обществени поръчки. Това е потвърдено и от Съда на Европейския съюз (34).
7.5. Липса на нарушаване на конкуренцията на външните пазари
(121)
Германия смята, че в случая няма нарушаване на конкуренцията на външните пазари.
7.5.1. Унищожаване на неконтролирани стоки от ZT без кръстосано субсидиране
(122)
Германия твърди, че събираните от ZT годишни вноски не са довели до нарушаване на конкуренцията при материала от категория 3, тъй като няма кръстосано субсидиране:
а)
годишните отчети на ZT показват ясно, че асоциацията е постигала значителни маржове през годините чрез преработката на отделен материал от категория 3, което изключва твърдението за кръстосано субсидиране;
б)
ако материалът от категория 3 се доставя заедно с материала от категория 1 и 2, смесите (по тегло) вече биха били включени в изчислените такси за унищожаване. Това означава, че размерът на таксите в тарифата вече включва количествата смесен материал от тази категория, които са предварително изчислени.
(123)
Германия счита за неоснователно твърдението на жалбоподателя, че поради ценовата политика на ZT се отделят едва 45 % от материала от категория 3. ZT никога не е преработвало такива големи количества материал от категория 3, което се потвърждава от съответните статистически данни. Процентът на отделяне за 2009 г., цитиран от Комисията в решението за откриване на процедурата, а именно 72 %, може да бъде потвърден.
(124)
Следва да се посочи също, че на територията на дейност на асоциацията 85 % от кланетата се извършват в 6 предприятия, в които се прави разделяне в най-общ смисъл. Жалбоподателят осъществява дейност в тези предприятия и получава от тях отделен материал от категория 3. Затова жалбоподателят има достъп до пазарите на материал от категория 3 и притежава много значителен дял от тези пазари.
7.5.2. Търгът в Северен и Централен Хесен
(125)
Фактът, че в Северен и Централен Хесен ZT събира различни такси от тези на територията на дейност на асоциацията, не доказва наличието на нарушаване на конкуренцията. Разликите във финансирането се дължат на различните правни изисквания по отношение на изчисляването. Съгласно раздел 3(1) от TierNebG унищожаването на странични животински продукти от категории 1 и 2 в Германия е отговорност на регионалните и местните власти, които са компетентните органи съгласно правото на съответните провинции. Следователно финансирането може да е регламентирано по различен начин в зависимост от съответните разпоредби на провинциално и местно равнище.
(126)
Ако унищожаването на странични животински продукти не се извършва от самите учреждения, отговарящи за него, а задачата е възложена на трети лица - както в Северен и Централен Хесен, правилата за изчисляване не се уреждат от съответния закон за местните такси, който е в сила, а от Насоките за ценообразуване на база себестойността (Leitsätze für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten (наричани по-нататък „LSP“) (35).
(127)
Има големи разлики между KAG RP и LSP, особено по отношение на размера на разходите за лихви, които могат да се включват в таксите, и тези разлики имат значение за ZT, тъй като тя в съществена степен е финансирала инвестициите си чрез кредити и ежегодно заплаща лихви в голям размер по тези кредити.
(128)
Докато съгласно член 8 от KAG RP ZT може да включи тези разходи за лихви в изчисляването на таксите, LSP позволява таксите в Северен и Централен Хесен да включват само изчислените лихви, съотнесени към средния необходим оперативен капитал. Ето защо е невъзможно да се прехвърлят всички разходи по реалните лихвени плащания.
(129)
Според Германия твърдението на жалбоподателя, че TBA Schäfer не е успяла да спечели в тръжната процедура в Северен и Централен Хесен поради кръстосаното субсидиране чрез годишните вноски, също е неоснователно. По-високата цена в офертата на TBA Schäfer се дължи на това, че прогнозираните от TBA Schäfer приходи от производство са твърде ниски, като в същото време то трябва да заплаща по-високи административни разходи и вноски в рамките на своята група. От друга страна ZT е изчислило приходите си от производство правилно и понеже не е част от група, не му се налага да заплаща вътрешногрупови вноски.
7.6. Рехабилитация на замърсени индустриални обекти
(130)
Германия твърди, че част от годишните вноски, събирани от ZT, имат за цел финансирането на разходите за рехабилитация на два замърсени индустриални обекта - в Зоршид и в Шпрендлинген-Гензинген.
(131)
В двата замърсени обекта в следствие на използването на въглеводороди от предишни собственици или оператори се е натрупало замърсяване на почвата и подпочвените води. И двата имота стават собственост на ZT при основаването му през 1979 г.
(132)
Решенията за рехабилитация, приети от областната управа на Кобленц на 21 април 1997 г. и 31 март 1998 г., задължават ZT да отстрани замърсяването. В допълнително решение от 13 юли 2001 г. са поставени още условия относно рехабилитацията на обекта в Шпрендлинген-Гензинген. Разходите за рехабилитация за съответния период от 1998 г. до 2010 г. възлизат на общо 2 413 049,36 EUR за двата обекта.
7.6.1. Обектът в Шпрендлинген-Гензинген
(133)
Германия признава, че съгласно решението за почистване от 31 март 1998 г. ZT е задължена да поеме разходите за рехабилитация на обекта в Шпрендлинген-Гензинген. Тя е на мнение обаче, че от гледна точка на правото в областта на държавните помощи не е справедливо ZT да носи пълната отговорност за разходите за рехабилитация, тъй като неограничената отговорност би довела до неравнопоставеност в сравнение с частните предприятия съгласно по-новата съдебна практика в Германия.
(134)
Според решението на Федералния конституционен съд (Bundesverfassungsgericht) от 16 декември 2000 г. (36) съгласно националното право частно предприятие би носило отговорност само в разумни граници. Според Федералния конституционен съд този праг може да бъде достигнат, ако отговорността надвишава стойността на имуществото. Отговорността над тази граница вече не може да се смята за пропорционална материалноправна и ограничаваща норма за целите на защитата на имуществото, гарантирана от член 14, параграф 2, второ изречение от германския Основен закон (Grundgesetz). Тъй като обаче в качеството си на публичноправно юридическо лице ZT не може да се позовава на правата, дадени на частни лица от германския Основен закон, това ограничение на отговорността не важи за ZT.
(135)
Според Германия обектът в Шпрендлинген-Гензинген има отрицателна пазарна стойност, тъй като балансовата му стойност към 31 декември 2009 г. възлиза на 128 500,00 EUR, а разходите за рехабилитирането му към момента възлизат на общо 1 542 315,85 EUR. Това надхвърля описаната по-горе граница на отговорността.
(136)
Финансирането на разходите за рехабилитация над границата на отговорността чрез годишните вноски следва да се разглежда като съвместима помощ по точка 132 от Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда, тъй като частните лица трябва да понасят разходи за рехабилитация само до пазарната стойност на имуществото.
7.6.2. Обектът в Зоршид
(137)
Въпреки че съгласно решението за почистване от 21 април 1997 г. ZT носи отговорност като замърсител, Германия се съмнява дали в съответствие с германското право ZT действително би била задължена да понесе разходите за рехабилитация във връзка с щетите, нанесени от предишните собственици или оператори. Тъй като обаче това са обстоятелства от преди повече от 30 години, въпросът за отговорността вече не може да се изясни категорично.
(138)
Германия е на мнение, че доколкото годишните вноски се ползват за покриване на разходите за рехабилитацията на обекта в Зоршид, те представляват съвместима помощ по смисъла на Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда, тъй като не е следвало ZT да се задължава да извърши рехабилитацията.
(139)
Освен това Германия твърди, че пазарната стойност на обекта в Зоршид също е отрицателна и че границата за отговорността е надхвърлена и в този случай.
8. ОЦЕНКА НА ОБЩИТЕ КРИТЕРИИ ЗА НАЛИЧИЕТО НА ПОМОЩ ПО ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС (БЕЗ ОГЛЕД НА КРИТЕРИИТЕ ОТ РЕШЕНИЕТО ПО ДЕЛОТО ALTMARK)
(140)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
8.1. Годишни вноски, финансирани с държавни средства
(141)
Германия не оспорва, че годишните вноски от членовете на Zweckverband са държавни средства. Членовете на ZT са области и градове със статут на общини в Рейнланд-Пфалц, Заарланд и Хесен. Тъй като ZT е събирало годишни вноски от членовете си по силата на административни актове от 1979 г. насам, мярката включва пряк трансфер на държавни средства. Тъй като става въпрос за административни актове, годишните вноски могат да бъдат приписани на държавата.
8.2. Икономическо предимство за ZT
(142)
На първо място, получателят трябва да бъде предприятие. Смисълът на понятието „предприятие“ включва всеки субект, който извършва стопанска дейност, независимо от правния му статут и начина на финансирането му. Това важи не само за частните, но и за публичните предприятия (37). Всяка дейност, при която се предлагат стоки или услуги на определен пазар, обикновено срещу заплащане, е стопанска дейност (38). Тъй като ZT предлага услуги по унищожаване на определени странични животински продукти срещу възнаграждение, то тя е предприятие.
(143)
По същество годишните вноски дават на ZT икономическо предимство, тъй като намаляват текущите ѝ разходи и не се предоставят в замяна изпълнение на съответстваща им дейност. Германия твърди обаче, че вноските компенсират ZT единствено за разходите, които трябва да понася поради задължението да поддържа резерв за епидемии, и следователно ZT не печели икономическо предимство.
(144)
В решението си по делото Altmark Съдът на ЕС определя, че компенсацията за изпълнението на задължение за предоставяне на обществена услуга не е държавна помощ, т.е. не дава предимство на получателя, при условие че са изпълнени едновременно определени критерии (39).
(145)
Поради същественото значение на решението по делото Altmark за настоящия случай твърдението от страна на Германия, че критериите по делото Altmark са изпълнени, ще бъде разгледано отделно и по-подробно в раздел 9.
8.3. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(146)
Германия е на мнение, че пазарът за унищожаване на материал от категории 1 и 2 от района на дейност на асоциацията е не е отворен за конкуренция и следователно могат да се изключат както нарушаването на конкуренцията, така и въздействието върху търговията между държавите членки.
(147)
На първо място Комисията отбелязва, че са налице регионални монополи върху унищожаването на материал от категории 1 и 2. Повечето компетентни регионални и местни власти обаче предоставят тези монополи чрез процедури за възлагане на обществени поръчки. Следователно съществува конкуренция на пазара. В настоящия случай това се потвърждава от процедурата за възлагане на обществена поръчка за Северен и Централен Хесен.
(148)
В съответствие с решението си от 23 февруари 2011 г. относно държавна помощ C 58/06 (ex NN 98/05) в полза на предприятията Bahnen der Stadt Monheim (BSM) и Rheinische Bahngesellschaft (RBM) im Verkehrsverband Rhein-Ruhr (40) Комисията е на мнение, че пазарът за унищожаването на материал от категории 1 и 2 е отворен за конкуренция. Както правото на Съюза, така и националното право оставят на регионалните и местните власти, натоварени с унищожаването на материал от категории 1 и 2, свободата да изберат дали да намерят доставчик от пазара и да му възложат задачата чрез процедура за възлагане на обществена поръчка, или сами да извършват унищожаването, като намерят „вътрешно решение“ (41). Въпреки твърдението на Германия, че ZT отговаря на критериите за вътрешно възлагане (42), годишните вноски поставят ZT в по-добро финансово положение спрямо останалите потенциални доставчици. Тъй като в процедурите за възлагане на обществени поръчки могат да участват доставчици от всички държави членки, вноските могат да засегнат и търговията между държавите членки.
(149)
Икономическите предимства от годишните вноски могат също да затвърдят позицията на ZT на пазари, на които тя пряко се конкурира с други доставчици (унищожаване на материал от категория 3, процедура по възлагане на обществена поръчка за унищожаването на материал от категории 1 и 2 в Северен и Централен Хесен).
8.4. Предварително заключение относно наличието на помощ
(150)
Годишните вноски отговарят на условията за наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. В следващия раздел е разгледано подробно твърдението на Германия, че четирите условия от решението по делото Altmark са изпълнени.
9. ОЦЕНКА НА КРИТЕРИИТЕ ОТ РЕШЕНИЕТО ПО ДЕЛОТО ALTMARK В КОНТЕКСТА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
9.1. Първи критерий от решението по делото Altmark
(151)
Съгласно първия критерий от решението по делото Altmark предприятието бенефициер трябва да бъде действително натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени.
(152)
На първо място следва да се отбележи, че трябва да се направи разграничение между периода от 1979 г. до 2008 г. и този от 2009 г. до 2011 г.
(153)
Преди изменението на устава от 2 февруари 2010 г. с обратно действие от 1 януари 2009 г. ZT е била натоварена като цяло само с унищожаването на материал от категории 1 и 2. В стария устав не е заложено задължение за поддържане на резерв за епидемии. Следователно не е имало ясно определено задължение за поддържане на резерв за епидемии по смисъла на първия критерий от решението по делото Altmark.
(154)
С изменения устав освен задължението за унищожаване на материал от категории 1 и 2 ZT вече има и изричното задължение за поддържане на резерв за епидемии.
(155)
В следващите параграфи Комисията показва, че нито задължението на ZT за унищожаване на материал от категории 1 и 2, нито задължението за поддържане на резерв за епидемии могат да оправдаят годишните вноски като държавни компенсационни плащания по смисъла на първия критерий от решението по делото Altmark.
9.1.1. Задължение за унищожаване на материал от категории 1 и 2
9.1.1.1. Липса на услуга от общ икономически интерес
(156)
BVerwG определя, че съгласно Регламент (ЕО) № 1069/2009 и член 3, параграф 1 от TierNebG унищожаването на материал от категории 1 и 2 е задължение за предоставяне на обществена услуга и следователно услуга от общ икономически интерес. BVerwG отдава особено значение на обстоятелството, че съгласно германското право унищожаването на материала е обществено задължение, и изхожда от допускането, че ZT изпълнява публични правомощия. BVerwG счита, че задължението за предоставяне на обществена услуга включва и поддържането на резерв за епидемии (43).
(157)
Германия споделя това гледище, като твърди също, че унищожаването на материал от категории 1 и 2 и поддържането на резерва за епидемии имат за цел опазването на човешкото здраве.
(158)
Понеже унищожаването на материал от категории 1 и 2 е задължение за предоставяне на обществена услуга, BVerwG и Германия смятат годишните вноски за оправдани, тъй като представляват държавна компенсация за разходите, които ZT понася в резултат на това задължение.
(159)
Както се обяснява в точка 13 от Рамката на Европейския съюз за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (44) (наричана по-нататък „Рамката на ЕС за УОИИ“), съгласно постоянната практика на Съда държавите членки разполагат с голяма свобода на действие по отношение на естеството на услугите, които могат да се класифицират като услуги от общ икономически интерес, освен в секторите, в които има конкретни правила на Съюза в това отношение.
(160)
В решението си Съдът подчертава, че определена дейност е от общ икономически интерес само ако проявява специални характеристики в сравнение с общия икономически интерес от други стопански дейности (45).
(161)
Така в делото GEMO Съдът трябваше да реши въпроса дали фермерите и кланиците следва да понасят пълните разходи за унищожаването на мъртви животни и отпадъци от кланици или тези разходи могат да се покриват отчасти от държавата на основанието, че това е услуга от общ икономически интерес. В решението си Съдът определя, че фермерите и кланиците трябва да понасят всички разходи (46).
(162)
Съдът приема, че финансовата тежест, свързана с унищожаването на мъртви животни и отпадъци от кланици, е разходно перо, неизбежно свързано със стопанската дейност на фермерите и кланиците. От дейността им произтичат продукти и остатъци, които са непотребни и преди всичко вредни за околната среда, така че унищожаването е задължение на замърсителите.
(163)
Следователно намесата на държавните органи с цел освобождаване на фермерите и кланиците от тази тежест създава икономическо предимство, което може да наруши конкуренцията. Дори ако с поемането на отговорността за разходите за унищожаване държавата преследва цел от здравната си политика, не се променя обстоятелството, че е налице икономическо предимство за фермерите и кланиците, тъй като съгласно установената съдебна практика член 107, параграф 1 от ДФЕС не прави разграничения според причините за държавните мерки и целите им, а ги определя по последиците им (47).
(164)
В точки 27 и 37 от Насоките на Общността за държавна помощ за тестове за ТСЕ, мъртви животни и отпадъци от кланици (2002/C324/02) (до 2006 г.) и раздел V.Б.4 от Основните насоки на Общността за държавните помощи за земеделския и горския сектор за периода 2007-2013 г. (2006/C319/01) също се потвърждава, че отговорни за законосъобразното унищожаване са собствениците или производителите на странични животински продукти, поради което именно те трябва да понасят разходите в съответствие с принципа „замърсителят плаща“. Съгласно тези разпоредби изключение от това правило се прави единствено при държавна помощ, която е допустима само в специални случаи (особено при мъртвите животни).
(165)
Приложимостта на принципа „замърсителят плаща“ в общия случай се потвърждава и от правото на Рейнланд-Пфалц. Член 4, параграф 1 от TierNebGAG гласи, че с разходите за унищожаване и свързаните процеси могат да се задължават собствениците.
(166)
По отношение на разглеждания случай от практиката на Съда Регламент (ЕО) № 1069/2009, Насоките за ТСЕ и Насоките за земеделски помощи за 2007-2013 г. следват представените по-долу заключения.
(167)
На първо място, за да има услуга от общ икономически интерес, решаващият фактор не е дали държавата членка определя въпросната услуга като обществено задължение. Определянето на услуга като обществено задължение е равнозначно на предоставяне на изключително право. Ако BVerwG беше прав в този си възглед, държава членка би могла да обяви всяка услуга за обществено задължение, с което да я превърне в услуга от общ икономически интерес. Това тълкувание обаче би лишило член 106 от ДФЕС от цялото му действие: неговата цел е именно да се гарантира, че компенсационни плащания могат да се предоставят само ако са обосновани с услуга от общ икономически интерес.
(168)
Комисията е на мнение, че трябва да се направи разграничение между предоставянето на изключително право и класифицирането на една услуга като услуга от общ икономически интерес.
(169)
Предоставянето на изключително право за унищожаването на материал от категории 1 и 2 може да представлява ограничаване на свободното предоставяне на услуги, заложено в член 56 от ДФЕС. Съгласно член 52 във връзка с член 62 от ДФЕС това може да се оправдае само със съображения за опазване на общественото здраве. Когато Германия и Рейнланд-Пфалц определят, че само едно предприятие отговаря за унищожаването на материал от категории 1 и 2 в даден регион, целта им е да гарантират, че предприятието е обект на много интензивен надзор, с което да се осигури опазването на общественото здраве.
(170)
Мярка, целяща опазване на общественото здраве, не представлява обаче непременно услуга от общ обществен интерес, противно на мнението на Германия и BVerwG.
(171)
Следователно Комисията не оспорва, че унищожаването на материал от категории 1 и 2 означава унищожаване на отпадъци, които поради естеството си представляват особена заплаха за здравето. По тази причина Регламент (ЕО) № 1069/2009 предвижда строга система за контрол на учрежденията, унищожаващи такива отпадъци. Тези разпоредби със сигурност означават допълнителни разходи за предприятията за унищожаване, но тези разходи трябва да се включват в таксите.
(172)
В това отношение унищожаването на материал от категории 1 и 2 не се различава от унищожаването на други отпадъци, които поради естеството си представляват особена заплаха за здравето. Разходите за унищожаване на такива отпадъци в обичайния случай трябва да се покриват от този, който ги е причинил, а не от обществото.
(173)
В настоящия случай услугата се състои в унищожаването на материал от категории 1 и 2. Затова Комисията трябва да проучи дали тази услуга се различава съществено по своето естество от останалите стопански дейности, така че да бъде от общ интерес, а не само от интерес за печелещия от нея стопански субект.
(174)
Според Комисията унищожаването на материал от категории 1 и 2 по принцип не се различава по съдържание от другите стопански дейности. По тази причина то не може да се класифицира като услуга от общ икономически интерес.
(175)
Обратно на мнението на BVerwG строгият контрол, предвиден от Регламент (ЕО) № 1069/2009, не означава, че унищожаването на материал от категории 1 и 2 трябва да се смята за услуга от общ икономически интерес.
(176)
Освен това въпросният сектор се регламентира от разпоредбите на правото на Съюза. По-специално, тези разпоредби изискват замърсителят да понесе разходите за унищожаването на материал от категории 1 и 2. Следователно няма основания за покриване на част от разходите с публични средства, както определя Съдът в решението си по делото GEMO (48). Поради тези конкретни разпоредби от правото на Съюза вече няма място за национални разпоредби, които противно на правото на Съюза целят да класифицират унищожаването на материал от категории 1 и 2 като услуга от общ икономически интерес. Ето защо класифицирането му като такава се изключва.
(177)
На последно място, по отношение на твърдението на Германия, че унищожаването на материал от категории 1 и 2 има за цел опазването на човешкото здраве, Комисията се позовава отново на решението по делото GEMO, в което Съдът определя, че член 107, параграф 1 от ДФЕС не разграничава държавните мерки според техните причини или цели, а ги определя в зависимост от последиците им.
(178)
Следователно стопанският субект по принцип трябва да понася разходите, които произтичат от регулаторните разпоредби, уреждащи извършването на неговата дейност, каквито в настоящия случай са строгите правила за унищожаването на материал от категории 1 и 2. Целта да се опазва човешкото здраве е взета предвид за оправдаване предоставянето на изключително право по отношение на свободата да се извършват услуги и на равнището на съвместимостта на помощта за фермерите с вътрешния пазар.
(179)
По тези причини Комисията смята, че Германия не може да определи унищожаването на материал от категории 1 и 2 като услуга от общ икономически интерес.
9.1.1.2. Помощни съображения: компенсационните плащания в никакъв случай не са изискване
(180)
Като помощно съображение Комисията би изтъква, че първият критерий от решението по делото Altmark предполага също да се прецени дали компенсационните плащания са необходими за услуга от общ икономически интерес. Дори ако унищожаването на материал от категории 1 и 2 представляваше услуга от общ икономически интерес, трябва да се провери необходимостта от компенсационни плащания.
(181)
Доводите на Германия и BVerwG пропускат обстоятелството, че в решението си по делото GEMO Съдът определя, че задълженията, които са приели предприятията, натоварени с унищожаването на материал от категории 1 и 2, не оправдават получаването на компенсация от държавата за разходите, произтичащи от тези задължения. Всички разходи за унищожаването на материал от категории 1 и 2 трябва да се понасят от отговорните за възникването им субекти, тъй като това са разходи, присъщи на стопанската дейност на фермерите и кланиците.
(182)
Съдът определя, че държавната компенсация за разходите, произлизащи от това задължение, не е оправдана, тъй като разходите трябва да се понасят от отговорните субекти.
(183)
Обратно на мнението на BVerwG строгият контрол, предвиден в Регламент (ЕО) № 1069/2009, не означава, че разходите за унищожаването на материал от категории 1 и 2 може да се обезпечава с компенсационни плащания от държавата.
(184)
С други думи самото съществуване на задължение за предоставяне на обществена услуга не означава непременно, че е оправдано получаването на компенсация от държавата за разходите, произтичащи от това задължение.
(185)
Според Комисията Германия не може да оправдае годишните вноски като предоставяна от държавата компенсация за разходите на ZT, произлизащи от задължението за унищожаване на материал от категории 1 и 2, тъй като съгласно принципа „замърсителят плаща“ пълният размер на разходите трябва да се покрива от таксите, които ZT събира от отговорните за възникването на материала субекти.
9.1.2. Поддържане на резерв за епидемии
(186)
Що се отнася до въпроса дали резервният капацитет сам по себе си може да се разглежда като услуга от общ икономически интерес, трябва да се отбележи следното. Съгласно германското право предприятие, притежаващо регионален монопол върху унищожаването на материал от категории 1 и 2, трябва да гарантира възможността си да се справя и с увеличени количества материал при възникване на епидемии. Както показва съпоставката на 16-те провинции, представена от германското правителство, навсякъде освен в района на ZT предприятията постигат това като експлоатират съоръженията си на три смени, и евентуално и в почивните дни, а ако е необходимо - и чрез прехвърляне на материал към други провинции. Иначе казано, задължението за поддържане на резерв за епидемии не поражда допълнителни разходи, тъй като резервът за епидемии може да се обезпечи с оперативно разполагаемия свободен капацитет.
(187)
Дори ако възникнат допълнителни разходи, те би следвало да се прехвърлят на фермерите и кланиците. Справянето с увеличените количества материал при епидемии е част от разходите, присъщи на дейността на съоръжение за унищожаване на материал от категории 1 и 2.
(188)
Обстоятелството, че собствениците, т.е. регионалните и местните власти, задължават притежаваните от тях предприятия да поддържат резерв за епидемии по силата на официален акт, е без значение. Поддържането на резерва за епидемии не може да се смята за услуга от общ икономически интерес по две причини:
(189)
Ако свободният капацитет, който е оперативно разполагаем без допълнителни разходи, не е достатъчен, за да се обезпечи предвиденият резерв за епидемии, поради което задължението за поддържане на резерва за епидемии поражда допълнителни инвестиционни разходи, принципът „замърсителят плаща“ изисква тези разходи да се покриват от събираните такси. Тук няма разлика с предишните аргументи относно унищожаването на други отпадъци (вж. съображения 156-185 по-горе за подробности).
(190)
Ако поддържаният свободен капацитет е по-голям, отколкото се изисква за случаи на епидемии, няма обществен интерес в поддържането на този излишен свободен капацитет.
(191)
В тази връзка BVerwG определя, че за класифицирането на поддържането на резервен капацитет е без значение дали ZT поддържа твърде голям капацитет, от който няма нужда, както и че единствено регионалните и местните власти трябва да решават дали да финансират свръхкапацитета или да настояват за намаляването му. Това е въпрос на политическа отговорност на регионалните и местните власти, а не на правото в областта на държавните помощи (49). Този довод е неприемлив, тъй като не може да се очаква напълно излишният капацитет да е в обществен интерес.
(192)
Както е разгледано по-обстойно в раздел 9.3, в случая на ZT предвиденият резерв за епидемии може да се обезпечи с оперативно разполагаемия свободен капацитет и следователно компенсационните плащания по никакъв начин не могат да се оправдаят.
(193)
По тези причини Комисията е на мнение, че и задължението за поддържане на резерв за епидемии не може да се смята за услуга от общ икономически интерес. Като помощно съображение Комисията изтъква, че в никакъв случай то не дава основания за наличието на годишни вноски като компенсация от държавата.
9.1.3. Унищожаване на материал от категория 3
(194)
На ZT не е възложено унищожаването на материал от категория 3, което само по себе си изключва възможността то да се определи като услуга от общ икономически интерес. Във всеки случай това не е възможно и поради причините, изложени в раздел 9.1.1.
9.1.4. Обобщение
(195)
Може да се заключи, че първият критерий от решението по делото Altmark в настоящия случай не е изпълнен.
(196)
Поради това съображенията по-долу относно втория, третия и четвъртия критерии от решението по делото Altmark са представени единствено като помощни съображения.
9.2. Втори критерий от решението по делото Altmark
(197)
Вторият критерий от решението по делото Altmark изисква параметрите, въз основа на които се изчислява компенсацията, да са предварително определени по обективен и прозрачен начин. Тоест ако държава членка компенсира предприятие за загуби, без параметрите за това да са определени предварително, това представлява предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(198)
В настоящия случай трябва да се направи разграничение между периода от 1979 г. до 2008 г. и периода от 2009 г. до 2012 г.
9.2.1. Период от 1979 г. до 2008 г.
(199)
Приетият на 28 октомври 1994 г. устав позволява на ZT да покрива всички загуби, понесени през финансовата година, с годишните вноски. Както обаче посочва Германия, годишните вноски са били предназначени да финансират разходите, които ZT понася по поддържането на резерва за епидемии.
(200)
Уставът от 1994 г. обаче не съдържа указания относно размера на резерва за епидемии, който ZT трябва да поддържа, или относно параметрите за изчисляване на разходите по резерва. Понесената загуба не е обективен показател за разходите по резерва за епидемии, тъй като размерът на загубата зависи от редица фактори, които нямат нищо общо с разходите по резерва за епидемии.
(201)
Следователно не е бил налице определен предварително обективен и прозрачен метод, който да е направил възможно изчислението на разходите по резерва за епидемии. Следователно вторият критерий от решението по делото Altmark не е изпълнен за периода от 1979 г. до 2008 г.
9.2.2. Период от 2009 г. до 2012 г.
(202)
Уставът е изменен на 2 февруари 2010 г. с обратно действие от 1 януари 2009 г. В член 10, параграф 2 изрично се определя размерът на резерва за епидемии, който трябва да се поддържа. Според член 9, параграф 2 и член 10, параграф 4 разходите по резерва за епидемии и съответно размерът на годишната вноска трябва да бъдат определени преди началото на финансовата година чрез бюджета.
(203)
С член 10, параграф 5 от новия устав се въвеждат правила за изчисляването на разходите по резерва за епидемии. В съответствие с експертното становище на Fraunhofer за предвидения резерв за епидемии се разпределя пропорционален дял от общите разходи за капацитет. В устава и годишния бюджет са определени параметрите, необходими за изчисляване на разходите. Комисията се увери, че параметрите са обективни и основателни и методът за изчисляване е определен недвусмислено и прозрачно. Ето защо от 2010 г. насам годишните вноски са предварително определени въз основа на обективни и прозрачни параметри.
(204)
Следователно изискванията за прозрачност от втория критерий от решението по делото Altmark са изпълнени за периода 2010-2012 г. Същевременно обаче трябва да се отбележи, че макар Комисията да приема, че изчисленията са направени предварително и прозрачно, тя смята, че използваната за изчисляването формула не е подходяща, за да предотврати свръхкомпенсация по смисъла на третия критерий от решението по делото Altmark.
(205)
От друга страна за 2009 г. правилата за изчисляване на разходите, бюджетът и размерът на годишната вноска са определени със задна дата, а не предварително. Следователно вторият критерий от решението по делото Altmark не е изпълнен за 2009 г.
9.3. Трети критерий от решението по делото Altmark
(206)
Третият критерий от решението по делото Altmark изисква компенсацията да не надвишава необходимото за покриване изцяло или частично на разходите, възникнали при изпълнение на задълженията, свързани с предоставяне на обществена услуга, като се отчитат съответните приходи и разумна печалба от изпълнението на тези задължения.
(207)
При изчисляването на разходите по изпълнение на задължението за предоставяне на обществена услуга Комисията прилага метода на нетните избегнати разходи (50). Нетните разходи, които са необходими или би следвало да са необходими за изпълнение на задължението за извършване на обществени услуги, се изчисляват като разликата между нетните разходи на доставчика на услугата, произлизащи от изпълнението на задължението за предоставяне на обществена услуга, и нетните му разходи без това задължение. Особено трябва да се внимава за правилната оценка на разходите или приходите, които доставчикът на услугата не би понесъл или спечелил, ако нямаше задължение за предоставяне на обществена услуга. При изчисляването на нетните разходи трябва да се разгледат предимствата за доставчика на услугата от общ икономически интерес, включително, ако е възможно, и нематериалните предимства (51).
(208)
Съгласно член 10, параграф 2 от устава от 2 февруари 2010 г. размерът на резерва за епидемии, който трябва да се поддържа от 2009 г., е определен на 7 110 тона, които да бъдат преработвани за период от шест седмици. Изразено в количество на седмица това означава, ZT трябва да гарантира, че в случай на епидемия могат да се преработват допълнително по 1 185 тона седмично над обичайните количества в продължение на шест седмици (52).
(209)
Германия изтъква, че годишните вноски компенсират нетните разходи, които ZT понася, като поддържа резерва за епидемии. Въпреки че уставът съдържа изрично задължение за поддържане на резерв за епидемии едва откакто е изменен на 2 февруари 2010 г., ZT е поддържала резерв за епидемии още преди това и е трябвало да понася свързаните с него разходи. По-специално съгласно правилата за таксите в Рейнланд-Пфалц ZT не е можела да включва тези разходи в таксите за унищожаване на материал от категории 1 и 2.
(210)
Като се основава на експертното становище на Fraunhofer, Германия изчислява разходите по резерва за епидемии като приблизително половината от всички разходи на съоръженията за периода 2002-2009 г., тъй като през седмицата (при 5-дневна експлоатация на 3 смени)се оползотворяват по-малко от 50 % от технически възможния им капацитет.
(211)
В следващите параграфи Комисията ще покаже, че противно на изчисленията на Германия ZT не е понесла нетни разходи в резултат на поддържането на резерв за епидемии в предвидения размер. Посочените от Германия разходи се състоят от разходите за оперативно разполагаемия свободен капацитет, които трябва да се покриват от таксите, и разходите за свободен капацитет вследствие на недостатъчното оползотворяване на съоръженията.
9.3.1. Обезпечаване на предвидения резерв за епидемии с неизползвания работен капацитет на ZT
(212)
В експертното становище на Böckenhoff от 1991 г. за първи път се изследва дали е необходимо изграждане на по-голямо съоръжение за унищожаване, за да се осигури достатъчен капацитет в случай на епидемия. Стига се до обратното заключение, тъй като при нормална експлоатация съоръжението за унищожаване работи 5 дни седмично на 2 смени и работният свободен капацитет на третата смяна е сметнат за достатъчен резерв за епидемии.
(213)
С течение на времето много предприятия за унищожаване са преминали към частично използване на третата смяна дори при нормална експлоатация, или работа на една или две смени в събота в особено натоварени периоди. Това означава, че има по-добро оползотворяване на капацитета при нормална експлоатация и в случай на епидемия ще се наложи засилено натоварване на разполагаемия свободен капацитет в почивните дни.
(214)
Подробните изчисления за различни сценарии в по-новата техническа литература (53) обаче потвърждават основната констатация от експертното становище на Böckenhoff, че не са необходими допълнителни инвестиции в свободен капацитет за борба с епидемии, тъй като разполагаемият свободен капацитет под формата на третата смяна през седмицата и смените в почивните дни е достатъчен за унищожаването на допълнителните животински трупове вследствие на епидемия. Тук се отчита по-голямото оползотворяване на капацитета при нормална експлоатация. Разглежданите случаи на епидемии са най-вече ограничени на местна територия, краткотрайни огнища на класическа чума по свинете (КЧС) или шап.
(215)
Предвиденият в устава от 2 февруари 2010 г. резерв за епидемии в размер на 1 185 тона седмично, който ZT трябва да осигури за период от шест седмици в случай на епидемия, е предназначен за ограничени на местна територия огнища на КЧС и шап. Размерът на резерва за епидемии се основава на експертното становище на ISPA-RP, което показва, че допълнителните количества животински трупове, които могат да се очакват в случай на краткотрайни епидемии в района на действие на асоциацията, са в този порядък.
(216)
Както се вижда от таблицата по-долу, и при ZT, както и в останалите провинции, задължението за осигуряване на резерв при епидемии може бъде изпълнено в краткосрочен план от наличния работен свободен капацитет през нощта и през почивните дни. Работният свободен капацитет от 2 376 тона седмично, който осигурява 7-дневната експлоатация на 3 смени в продължение на 6 седмици, е приблизително два пъти по-голям от предвидения резерв за епидемии от 1 185 тона седмично.
(217)
Дори да се приеме, че капацитетът на съоръженията не се оползотворява напълно при 7-дневна експлоатация на 3 смени или не се използва в продължение на 7 дни без прекъсване, все още има достатъчно работен свободен капацитет, за да се осигури необходимият резерв за епидемии. Както показва съпоставката между предвидения резерв за епидемии от 1 185 тона седмично и свободния капацитет на разположение в съоръженията на ZT според експертното становище на ISPA-RP (54), ZT разполага с достатъчен работен свободен капацитет нощем и в почивните дни:
Таблица 3
Разполагаем свободен капацитет на ZT, съпоставен с предвидения резерв за епидемии (въз основа на средното оползотворяване на капацитета от 1998 г. до 2009 г.)
Тип експлоатация
Общ капацитет
Разполагаем свободен капацитет
Резерв за епидемии съгласно устава
Свободен капацитет след изваждане на резерва за епидемии
Поради степента на оползотворяване
Поради експлоатационни фактори
Общо
Общо
Максимален капацитет при 5 дни на 2 смени
2 160
443
443
Максимален капацитет при 5 дни на 3 смени
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
Нормален капацитет при 7 дни на 3 смени
3 864
443
1 704
2 147
962
Максимален капацитет при 7 дни на 3 смени
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Следователно както предприятията в останалите провинции ZT има достатъчен работен свободен капацитет за осигуряване на резерва за епидемии. Следователно на ZT никога не ѝ се е налагало да изгражда допълнителен капацитет, за да осигури резерв за епидемии. Така че ZT не е понесла никакви нетни разходи вследствие на това задължение.
(219)
Германия обаче твърди, че по закон ZT не може да включва в таксите за унищожаване разходите за свободен капацитет, който се използва единствено в случай на епидемии, тъй като този резерв за епидемии би бил в обществена полза.
(220)
Резултатите от експертното становище сред провинциите и представените договори на жалбоподателя показват обаче, че независимо от правната форма на предприятието за унищожаване или прилаганите правила за изчисляване всички разходи за капацитет без изключение се финансират от приходите от оперативна дейност. Това е очевидно и от член 8 от KAG RP, който гласи, че „разходите, на които се основават таксите за ползване и периодичните вноски, трябва да се определят по търговските принципи на счетоводното отчитане на себестойността“. С други думи разходите за работния свободен капацитет трябва да се включват в таксите пропорционално, тъй като съществува причинно-следствена връзка с унищожаването на вътрешен и външен материал при нормална експлоатация.
(221)
Освен това в решението си BVerwG правилно приема, че разходите за работен свободен капацитет трябва да се финансират с приходите от унищожаването на вътрешен и външен материал (55). Следователно ако предвиденият резерв за епидемии може да се обезпечи с работния свободен капацитет, какъвто е случаят със ZT, няма нужда от годишни вноски.
(222)
Накрая, като основание за годишните вноски Германия твърди, че всички разходи за работен свободен капацитет за третата смяна през седмицата са следствие от задължението за поддържане на резерва за епидемии. Без това задължение ZT би могла напълно да оползотворява своя максимален технически капацитет при 5-дневна експлоатация на 3 смени.
(223)
Германия обаче не е представила доказателства, че ако е нямало задължение за поддържане на резерва за епидемии, не би имало работен свободен капацитет през седмицата. По-скоро излиза - например от експертното становище на ISPA-NS - че дори предприятията, които унищожават само материал от категория 3 и съответно нямат никакво задължение да поддържат резерв за епидемии, разполагат със значителен свободен капацитет и финансират всичките си разходи за капацитет чрез таксите си.
9.3.2. Разполагаемият свободен капацитет надвишава предвидения резерв за епидемии
(224)
Както показва таблица 3, ZT има много по-голям свободен капацитет, отколкото е необходим за поддържане на предвидения резерв за епидемии. Краткосрочно разполагаемият свободен капацитет е повече от два пъти по-голям от необходимия за случаи на епидемии. Фигура 2 показва, че в някои години до 25 % от нормалния капацитет остават неизползвани при 5-дневна експлоатация на 2 смени. Разходите за свободния капацитет, който изобщо не е необходим за предвидения резерв за епидемии, също не могат да се включват в нетните разходи. Следователно представените от Германия изчисления на нетните разходи трябва да се отхвърлят и поради тази причина, тъй като в тя разходите за целия свободен капацитет неправилно се разпределят за резерва за епидемии.
(225)
Експертното становище на ISPA-RP и експертното становище на Fraunhofer показват, че разполагаемият свободен капацитет на ZT е достатъчен дори за справяне с епидемия от шап в цялата провинция в продължение на 3 месеца. Въпреки това от ZT никога не се е изисквало да поддържа резерва за епидемии за период, по-дълъг от 6 седмици. С други думи членовете на асоциацията никога не са задължавали ZT да осигурява по-дългосрочен резерв за епидемии, който да може да се ползва повече от 6 седмици, за да успее ZT сама да се справи с продължителна епидемия в цялата провинция. Затова сравнението с капацитета, необходим за справяне с епидемия от шап в цялата провинция, е неуместно (56).
(226)
Обстоятелството, че капацитетът на съоръженията на ZT е значително по-голям, отколкото е изискването в устава, се потвърждава и от следното: ZT е задължена от устава да преработва вътрешен материал от категории 1 и 2 в количества от порядъка на средно 900 тона седмично (57). Ако се прибави предвиденият резерв за епидемии от 1 185 тона седмично, ZT би се нуждаела от съоръжение с капацитет 2 085 тона седмично при 7-дневна експлоатация на 3 смени, за да изпълни задълженията си съгласно устава.
(227)
Фактически обаче максималният възможен капацитет на съоръженията на ZT е 4 536 тона седмично. Това означава, че ZT експлоатира съоръжения с два пъти по-голям капацитет, отколкото е необходимо за изпълнение на задачите, заложени в устава. Тъй като ZT има много по-голям капацитет, отколкото се изисква за изпълнението на обществените ѝ задачи, тя не може да е понесла нетни разходи поради задължението за поддържане на резерва за епидемии.
9.3.3. Обобщение
(228)
В заключение може да се каже, че Германия не успява да докаже, че ZT е понесла нетни разходи вследствие на задължението за поддържане на резерва за епидемии. Анализът показва, че годишните вноски финансират разходите за свободния капацитет, който оперативно е на разположение при нормална експлоатация (и съответно следва да се финансира с таксите за тези услуги) или е наличен поради недостатъчното натоварване на съоръженията на ZT.
9.4. Четвърти критерий от решението по делото Altmark
(229)
Четвъртият критерий от решението по делото Altmark гласи, че когато предприятието, което трябва да изпълнява задължения, свързани с предоставянето на обществена услуга, в конкретен случай не е избрано вследствие на процедура за възлагане на обществена поръчка, която би позволила да бъде избран участника в търга, който е в състояние да предостави тези услуги на най-ниската цена за общността, равнището на необходимата компенсация трябва да се определи въз основа на анализ на разходите, които би направило едно типично, добре управлявано предприятие при изпълнението на съответните задължения, като се отчетат съответните постъпления и разумна печалба за изпълнението на задълженията.
(230)
Четирите критерия от решението по делото Altmark трябва да са изпълнени, за да се направи изключение от принципа, че компенсационните плащания представляват предимство. Ето защо държавата членка трябва да докаже, че тези критерии са изпълнени.
(231)
ZT не е избрана посредством процедура за възлагане на обществена поръчка, в същото време Германия не е представила доказателства, че ZT е типично, добре управлявано предприятие. Следователно Германия не е успяла да докаже, че е изпълнен четвъртият критерий от решението по делото Altmark. Високите такси за унищожаване на животински трупове в Рейнланд-Пфалц и необходимостта от финансиране чрез годишна вноска, каквато не съществува в никоя друга провинция, също свидетелстват за това, че ZT не е типично, добре управлявано предприятие.
(232)
Следователно четвъртият критерий от решението по делото Altmark не е изпълнен.
(233)
BVerwG приема, че четвъртият критерий от решението по делото Altmark не важи за ZT, тъй като годишните вноски не са предназначени да компенсират ZT за допълнителните разходи, произтичащи от поемането на задължение за предоставяне на обществена услуга в контекста на иначе търговска дейност, а да финансират служебното изпълнение на обществена задача извън пазара. Според BVerwG служебното естество на изпълнението на тази задача произтича от политическото решение на членуващите в асоциацията регионални и местни власти да възложат унищожаването на материал от категории 1 и 2 вътрешно. BVerwG основава тълкуванието си на решението на Съда по делото Stadtreinigung Hamburg (58).
(234)
Според BVerwG четвъртият критерий от решението по делото Altmark предполага, че задължението за предоставяне на обществена услуга следва да се изпълнява от частно предприятие. Тъй като това не е така в случая на вътрешното възлагане, четвъртият критерий от решението по делото Altmark не важи за предприятия, ангажирани чрез вътрешно възлагане (59).
(235)
Комисията не споделя правното тълкувание на BVerwG. На първо място, никъде в четвъртия критерий от решението по делото Altmark не е указано, че той не важи при вътрешно възлагане. Напротив, като дава две възможности (процедура за възлагане на обществена поръчка или анализ на разходите, които би направило едно типично, добре управлявано предприятие), Съдът показва, че четвъртият критерий от решението по делото Altmark е в сила, дори ако не е проведена процедура за възлагане на обществена поръчка, и по-специално в случай на вътрешно възлагане.
(236)
Решението по делото Stadtreinigung Hamburg засяга само въпроса в кои случаи съществува задължение за възлагане. От него не могат да се направят обаче никакви заключения по отношение на правото в областта на държавните помощи. Тъкмо напротив: втората възможност по четвъртия критерий от решението по делото Altmark касае точно случая, при който няма задължение за провеждане на процедура за възлагане на обществена поръчка.
(237)
Освен това BVerwG изхожда от допускането, че от регионалния монопол на ZT следва, че тя не се конкурира с останалите предприятия и че не може да има нарушаване на конкуренцията. Нарушаването на конкуренцията обаче е отделен елемент от понятието за държавна помощ, различен от елемента на икономическото предимство (контекста, в който бяха разработени четирите критерия от решението по делото Altmark). В настоящия случай е изпълнен елементът за нарушаване на конкуренцията (вж. раздел 8.3). Комисията също така изрично посочва в точка 37 от своето Съобщение за прилагането на правилата на Европейския съюз към компенсацията, предоставена за предоставянето на услуги от общ икономически интерес (наричано „Съобщението за УОИИ“) (60), че вътрешното възлагане не изключва възможността за нарушаване на конкуренцията.
(238)
Накрая, поставеният от BVerwG акцент върху служебното естество на дейността на ZT повдига въпроса дали BVerwG отхвърля приложимостта на четвъртия критерий от решението по делото Altmark, тъй като приема, че ZT не извършва стопанска дейност. Това също е неправилно: ZT предлага услуга срещу заплащане и следователно извършва стопанска дейност (вж. раздел 8.2). Комисията също изрично потвърждава това в точка 13 от Съобщението за УОИИ.
9.5. Заключение относно наличието на икономически предимства за ZT
(239)
Противно на решението на BVerwG и доводите на Германия критериите от решението по делото Altmark не са изпълнени. На първо място, годишните вноски не могат да се оправдаят по същество като компенсационни плащания от държавата за поетите от ZT задължения, тъй като всички разходи, свързани с тези задължения, трябва да се покриват от приходите от такси. Второ, беше показано, че противно на твърденията на Германия ZT не е направила никакви нетни разходи в резултат на задължението за поддържане на резерв за епидемии. Цитираните от Германия разходи са свързани или с работния свободен капацитет, който трябва да се обезпечи с приходите от такси и с печалбите, или със свободен капацитет над предвидения резерв за епидемии. Трето, до 2010 г. параметрите за изчисляване на годишните вноски не са били определени предварително и с необходимата прозрачност. На последно място, Германия не успя да докаже, че ZT е типично, добре управлявано предприятие.
(240)
Следователно годишните вноски са предоставили на ZT икономическо предимство.
(241)
Ако неправилно изчислените от Германия разходи по резерва за епидемии се разпределят според техния произход между различните предоставяни услуги - унищожаване на вътрешен материал от категории 1 и 2, унищожаване на материал от категории 1 и 2 от Баден-Вюртемберг и Хесен и унищожаване на материал от категория 3 - получените от ZT чрез годишните вноски икономически предимства на различните пазари се виждат по-ясно.
(242)
В следващите раздели 9.5.1-9.5.3 ще бъде демонстрирано, че годишните вноски всъщност компенсират загуби, дължащи се на следните фактори:
а)
преработка на материал от категория 3 с ниска стойност;
б)
недостатъчно оползотворяван капацитет;
в)
такси, по-ниски от разходите за унищожаване, в Северен и Централен Хесен;
г)
такси, по-ниски от разходите, за унищожаването на вътрешен материал.
9.5.1. Загуби от унищожаването на вътрешен и външен материал, когато неправилно изчислените разходи по резерва за епидемии са разпределени по предназначение
(243)
Въз основа на представените отчети за приходите и разходите на ZT за 2002-2009 г. всички предполагаеми разходи по резерва за епидемии са разпределени според своя произход в съответствие с експлоатацията на съоръженията 5 дни в седмицата на 2 смени.
(244)
На първо място трябва да се отбележи, че основна причина за високите разходи за свободен капацитет е недостатъчното оползотворяване на съоръженията на ZT. Затова най-напред трябва да бъдат извадени тези разходи за свободен капацитет вследствие на недостатъчното оползотворяване при нормална експлоатация.
(245)
Както показва статистиката за натоварването в Таблица 3 (колона „свободен капацитет поради степента на оползотворяване“), ZT никога не е използвала напълно разполагаемия си технически капацитет при 5-дневна експлоатация на 2 смени. Особено от 2002 г. насам степента на оползотворяване силно се е понижила в резултат на резкия спад на вътрешния материал. Критерият, използван за определяне на равнището на недостатъчно оползотворяване, е свободният капацитет при 5-дневна експлоатация на 2 смени. За сравнение при изчисляването на степента на недостатъчно оползотворяване служи най-високото ниво на оползотворяване, постигано при 5-дневна експлоатация на 2 смени, а именно 101 855 тона през 2002 г. Това прави недостатъчно оползотворяване от средно 13 %.
(246)
Както се вижда от съответната колона („свободен капацитет поради степента на оползотворяване“) в таблица 4, средните разходи в следствие на недостатъчното оползотворяване при нормална експлоатация възлизат на 434 304 EUR. ZT трябва да понесе търговската отговорност за тези разходи, тъй като те са следствие от стопанисването на съоръжение, което не се оползотворява напълно при нормална експлоатация.
(247)
Разходите за работен свободен капацитет са разделени пропорционално на използването при 5-дневна експлоатация на 2 смени. Така те са пропорционално разпределени между вътрешните и външните услуги. Същевременно в таблица 4 по-долу се разграничават разходите за работен свободен капацитет, свързани със събирането, от тези, свързани с преработката.
(248)
Средно за периода от 2002 г. до 2009 г. ZT не успява да си покрие разходите за работен свободен капацитет нито с приходите от вътрешните, нито с приходите от външните си услуги. Колоната „марж на вноските II“ показва средна годишна загуба от 1 198 257 EUR от външни услуги и 1 140 898 EUR от вътрешни услуги.
Таблица 4
Отчет за приходите и разходите
(в EUR)
Мъртви животни
Отпадъци от кланици
Вътрешен материал
Кол. 1 + 2
Материал от категория 3
БВ и Хесен
Недостатъчно оползотворяване
Външен материал
Кол. 4 + 5+6
Общо
Кол. 3 + 7
(1)
Оборот
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Разходи, представени от ZT
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Оборот
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Коригирани разходи
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Сума на покриване I
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Свободен капацитет (СК) поради степента на оползотворяване
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Работен СК за събиране
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Работен СК за преработка
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Сума на покриване II
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Неразпределени постоянни разходи
[…]
(11)
Сума на покриване III
[…]
(12)
+
Годишни вноски
[…]
(13)
Печалба или загуба
[…]
Редове 1-2: информация, представена от ZT
ZT не записва приходите от унищожаването на материал от категория 3 отделно в разходните си сметки. Вместо това, както при останалите приходи от продукти (напр. за масла и мазнини), тя ги вади от общите разходи, които след това се разпределят между вътрешните отпадъци от кланици, материала от категория 3 и материала от БВ и Хесен. Тъй като обаче по-долу е създадена отделна сметка за материала от категория 3, приходите от унищожаването на материал от категория 3 трябва да се извадят от общите разходи.
Редове 3-5: Изчисляване на сумата на покриване I
За да се получат коригираните разходи, приходите от преработката на материал от категория 3, които са извадени от разходите, са разпределени пропорционално между разходите за вътрешни отпадъци от кланици, материала от категория 3 и материала от БВ и Хесен. Така разликите в общите разходи между ред 2 и ред 4 отговарят на приходите от унищожаване на материал от категория 3 в ред 3.
Поради липса на данни Комисията не успя да провери дали ZT правилно е разпределила общите разходи в редове 2 и 3 между различните услуги. По-специално следва да се отбележи, че на унищожаването на животински трупове съответства прекомерно голям дял от разходите за капацитет. Затова е възможно „Сума на покриване I“ за вътрешни отпадъци от кланици, материал от категория 3 и материал от БВ и Хесен да са с твърде високи стойности.
Редове 6-9: Изчисляване на сумата на покриване II
Първо от разходите по резерва за епидемии се изважда недостатъчното оползотворяване при 5-дневна експлоатация на 2 смени (= свободен капацитет поради степента на оползотворяване). След това останалите разходи по резерва за епидемии се разделят пропорционално на преработените количества и изчислената степен на недостатъчно оползотворяване. Поради липсата на събиране за БВ разходите за събиране и за преработка се разглеждат поотделно. Тъй като през 2009 г. преките разходи за свободен капацитет вече са добавени за работата в Северен и Централен Хесен, не са добавени повече разходи.
9.5.2. Годишните вноски финансират загубите от унищожаването на външен материал
(249)
На външните пазари ZT се конкурира с предприятия, които трябва да финансират общите разходи за съоръженията си изцяло от собствения си оборот. Нито предприятието, конкуриращо се със ZT за материала от категория 3, нито предишният оператор в Северен и Централен Хесен не могат да разчитат на допълнително държавно рефинансиране на работния свободен капацитет или на недостатъчно оползотворяване поради нивото на търсене.
9.5.2.1. Загуби от унищожаването на материал от категория 3
(250)
Както всички други предприятия, унищожаващи материал от категория 3, без да са натоварени с обществена задача, ZT трябва сама да понася всички свързани разходи и рискове.
(251)
ZT унищожава материала от категория 3 заедно с този от категории 1 и 2 и следователно не може да постигне същите приходи от продукти както при разделното унищожаване на материал. Увеличеното търсене на чист материал от категория 3 за преработка доведе до срив на цените, които ZT може да получава от кланиците. Както обяснява жалбоподателят, предприятията за унищожаване дори заплащат премии на кланиците за някои материали от категория 3.
(252)
Тази тенденция се разпознава ясно в развитието на доходността от тон преработен материал от категория 3: ако ZT все още е получавала […] EUR на тон през 2002 г., след постоянен спад в доходността през 2009 г. тя вече е едва […] EUR. Това прави спад от почти 70 % от в приходите на тон за седем години.
Фигура 1
Суми на покриване за материал от категория 3 от 2000 г. до 2009 г. (в евро)
[…]
(253)
Следователно през последните няколко години преработката на материал от категория 3 става все по-непечеливша за ZT. Ако до 2004 г. ZT все още е могла да покрива директните си разходи, в следващите години унищожаването на материал от категория 3 вече не допринася за покриването на разходите за свободен капацитет.
(254)
Предложеното от Германия изчисление, показващо, че приходите, които ZT може да получава от унищожаването на материал от категория 3, са по-големи от преките разходи, е неправилно. Германия базира изчислението си на разходите, от които вече са извадени приходите (вж. ред 2 от таблица 4), вместо да използва реално направените разходи, което би било правилно (вж. коригираните разходи на ред 4 от таблица 4).
(255)
ZT очевидно е готова да понася постоянните загуби поради намалялото унищожаване на материал от категория 3 с цел да поддържа натоварването на съоръженията си.
9.5.2.2. Загуби от недостатъчно оползотворяване
(256)
Друга основна причина за загубите на ZT е, че през повечето години съоръженията не се оползотворяват добре. В някои години недостатъчното оползотворяване при 5-дневна експлоатация на 2 смени достига над 25 % в сравнение с най-добрата степен на оползотворяване през 2001 г. Единствено през 2001 г. и 2002 г. е постигната по-добра степен на оползотворяване благодарение на кризата с ТСЕ, макар че дори тогава не се налага прибягване до работния свободен капацитет чрез работа нощем или в почивни дни.
Фигура 2
Недостатъчно оползотворяване на нормалния капацитет на ZT при 5-дневна експлоатация на 2 смени от 1998 г. до 2009 г.
(257)
Причината за подчертано недостатъчното оползотворяване след 2002 г. е спадът в числеността на селскостопанските животни и съответно в количеството вътрешен материал, което намалява с повече от 35 % между 2002 г. и 2009 г. ZT е направила опит да оползотвори освободилия си капацитет, като поема по-големи количества външен материал. Едва със спечелването на тръжната процедура в Северен и Централен Хесен обаче тя успява да възстанови степента на оползотворяване приблизително до нивото от 2002/2003 г.
9.5.2.3. Загуби от тръжната процедура в Северен и Централен Хесен
(258)
Понеже ZT извършва унищожаване на материал в Северен и Централен Хесен едва от 2009 г. насам, наличните данни за постигнатите резултати от тази дейност са много малко. От представените разходни сметки за 2009 г. изглежда, че нововъзложената дейност е довела до положителен марж на вноските след изваждане на разходите за работен свободен капацитет, възлизащи на приблизително 200 000 EUR.
(259)
Тръжните документи обаче дават основания да се смята, че ZT е подала оферта за цени, по-ниски от реалните ѝ разходи. Както посочва самата Германия, лихвите, които ZT плаща по банковите си кредити, са по-високи от изчислената лихва, определена от ZT според правилата за изчисляване за тръжната процедура. С други думи ZT не очаква да е в състояние да покрива пълните си разходи за лихви по изтеглените кредити или да получава подходяща възвръщаемост от собствения си капитал.
(260)
Лихвите на ZT по кредити възлизат на общо 1,07 млн. евро годишно. Ако се приеме в съответствие с дела от общия капацитет, който съставляват количествата унищожаван материал от Северен и Централен Хесен, че около една четвърт от разходите по заеми трябва да се разпределят на възложената дейност в Северен и Централен Хесен, делът от разходите е 0,26 млн. евро, докато ZT залага в изчислението си на таксите за Северен и Централен Хесен 0,16 млн. евро. Освен непокритите лихви в размер 0,10 млн. евро годишно за чужд капитал, трябва да се отчетат и непокритите лихви за собствен капитал.
(261)
Никой рационално действащ търговец не би подал оферта, която не покрива неговите очаквани капиталови разходи. Затова многократното позоваване от Германия на предполагаемите изисквания за изчисляването на таксите, които не позволяват прехвърлянето на пълните разходи, по никакъв начин не променя това обстоятелство. Никой частен стопански субект не може да бъде принуждаван и не би бил готов да предлага услуги на цени, които не му позволяват да покрива разходите си и да получава разумна печалба.
(262)
Дори ако се изхожда от представените разходни сметки за 2009 г., според които има положителна сума на покриване от около 200 000 EUR, очакваните маржове на вноските за 10-годишния срок на договора не могат да компенсират загубите от недостатъчно оползотворяване, възлизащи на средно около 700 000 EUR годишно от 2002 г. насам. Едно работещо в пазарни условия предприятие не би поддържало недостатъчно оползотворяван капацитет в продължение на толкова дълъг период от време.
(263)
При външния материал освен това се вижда, че благодарение на годишните вноски ZT разполага с капацитет, който може да предлага на пазара на цени, по-ниски от нейните разходи, а от друга страна поддържа недостатъчно оползотворяван капацитет в продължение на години, бъдещите приходи от който няма да компенсират загубите от недостатъчно оползотворяване през предходните години. Оттук става ясно, че ZT е поддържала на пазара капацитет, какъвто едно рационално предприятие за унищожаване не би могло да си позволи.
9.5.3. Годишните вноски финансират загубите от унищожаването на вътрешен материал
(264)
Разходите за работен свободен капацитет, свързани с унищожаването на вътрешен материал, трябва да се покриват от приходите от такси. ZT, както и всички други предприятия, натоварени с унищожаването на контролиран материал, трябва на собствена отговорност и със съответната управленческа политика да осигурят рентабилно изпълнение на тази задача. Допълнителните компенсационни плащания биха я освободили от тази икономическа отговорност.
(265)
Следователно разходите за работен свободен капацитет трябва да се разпределят между унищожаването на мъртви животни и на отпадъци от кланици. В провинциите има различни подходи за разпределяне на разходите за работен свободен капацитет между унищожаването на отпадъци от кланици и на животински трупове. В някои провинции за мъртвите животни се разпределя по-голям дял от разходите за свободен капацитет, отколкото за отпадъците от кланици. Тъй като нито в правилата за таксите, нито в устава се определя скала за разпределение, разходите за свободен капацитет следва да се разпределят пропорционално.
9.5.3.1. Цени за унищожаване на отпадъци от кланици, които са по-ниски от себестойността
(266)
Както посочва самата Германия, ZT се конкурира с останалите предприятия в бранша за унищожаването на отпадъци от кланици. Размерът на таксите за унищожаване на вътрешни отпадъци от кланици се отразява на процента на разделяне на отпадъците в кланиците и съответно на количеството чист материал от категория 3, който могат да получават останалите предприятия за унищожаване.
(267)
Докато приходите средно едва покриват преките разходи, с течение на времето започва да се проявява същата тенденция като при сумите на покриване за материал от категория 3: до 2004 г. приходите са надвишавали преките разходи. С новата тарифа на таксите от 2005 г. обаче, довела до спад в средните приходи на тон от 160 EUR на 116 EUR, т.е. с 27,5 %, в следващите години не могат да бъдат покрити дори преките разходи и съответно не е направен принос за покриването на разходите за работен свободен капацитет. Едва през 2009 г. сумата на покриване I отново придобива положителна стойност (вж. таблица 4).
(268)
Без годишните вноски ZT очевидно не би могла да поддържа такава ценова политика. Точно както при отпадъците от кланици от категория 3, от 2005 г., за да продължи да оползотворява капацитета на съоръженията си, ZT е приела цени, които дори не са покривали преките ѝ разходи,. Като цяло за вътрешните материали има ясно изразен отрицателна сума на покриване II след изваждане на разходите за работен свободен капацитет, възлизащ на общо около 13 % от оборота (вж. таблица 4).
9.5.3.2. Затвърждаване на монополното положение в района на действие на асоциацията благодарение на преките годишни вноски
(269)
Германия е на мнение, че ZT не е получила икономическо предимство от годишните вноски, тъй като е без значение дали държавата отпуска компенсация за поддържане на резерва за епидемии директно на предприятието за унищожаване или го финансира косвено чрез помощ за ТСЕ, отпускана на произвеждащите материала лица. Във втория случай разходите по резерва за епидемии биха били включени в таксите, но същевременно субектите, отговорни за възникването на материала, биха получили облекчения чрез съответно по-висока помощ. И в двата случая голяма част от тежестта всъщност би била понесена от публичните средства, а именно това е основното, което е от значение за анализа в контекста на правото в областта на конкуренцията.
(270)
На първо място следва отново да се отбележи (вж. раздел 2.5.3), че ZT получава годишните вноски в допълнение към помощта за ТСЕ, предоставена на фермерите. Освен това благодарение на помощта за ТСЕ в Рейнланд-Пфалц ZT получава по-високо ниво на подкрепа, отколкото в Северен и Централен Хесен, тъй като цената на тон (212 EUR) - и съответно основата за помощта за ТСЕ - е значително по-ниска, отколкото цената на тон в Рейнланд-Пфалц (390 EUR). Очевидно обаче фермерите на територията на дейност на асоциацията не се възползват от по-ниски такси заради наличието на годишните вноски.
(271)
На второ място, съгласно насоките на Общността за ТСЕ изрично се изискват доказателства, че помощта не облагодетелства предприятия производители надолу по веригата (61). Както обаче показват анализът в раздели 9.5.2 и 9.5.3 ZT в действителност използва годишните вноски, за да финансира загубите вследствие на ценовата си политика, недостатъчно оползотворявания капацитет или други форми на неефективност в дейността си.
(272)
Ето защо Германия очевидно не успява да докаже, че годишните вноски облагодетелстват фермерите като компенсация за разходите за унищожаване на мъртви животни. Напротив, възниква въпросът дали фермерите не биха се възползвали от по-ниски цени, ако годишните вноски не съществуваха, тъй като в такъв случай ZT би се сблъскала с по-голям икономически натиск да приспособи капацитета си и търговските си практики към пазарните условия по-ранен етап.
9.5.4. Обобщение
(273)
Германия не успява да докаже, че заплащаните на ZT годишни вноски са оправдани като отпускана от държавата компенсация за задълженията, произлизащи от устава. Критериите от решението по делото Altmark не са изпълнени.
(274)
Напротив, при подробно разглеждане на приходните и разходните сметки на ZT се вижда, че годишните вноски дават на ZT икономически предимства по отношение на унищожаването на вътрешен и външен материал.
(275)
Следователно годишните вноски представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
10. ОЦЕНКА НА НЕПРАВОМЕРНОСТТА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(276)
Комисията не е получила уведомление съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС относно годишните вноски, които ZT е получавала от 1979 г. насам. Следователно годишните вноски представляват неправомерна държавна помощ съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(277)
В този случай не се прилага задължението за уведомяване в съответствие с Решение 2005/842/ЕО на Комисията от 28 ноември 2005 г. относно прилагането на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО за държавната помощ във вид на компенсация за обществена услуга, предоставена на определени предприятия, натоварени с извършването на услуги от общ икономически интерес (62) (наричано по-нататък „Решението за УОИИ от 2005 г.“) и Решение 2012/21/ЕС на Комисията от 20 декември 2011 г. относно прилагането на член 106, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз за държавната помощ под формата на компенсация за обществена услуга, предоставена на определени предприятия, натоварени с извършването на услуги от общ икономически интерес (63) (наричано по-нататък „Решението за УОИИ от 2011 г.“), понеже, както беше показано в раздел 9, на ZT не е възложена услуга от общ икономически интерес. Унищожаването на материала от категории 1 и 2, осигуряването на резерв за епидемии и унищожаването на материал от категория 3 не са услуги от общ икономически интерес. Освен това вторият критерий от решението по делото Altmark не е изпълнен за периода от 1979 г. до 2010 г., а третият - за целия период от 1979 г. насам. Следователно не са изпълнени условията в членове 4 и 5 от решенията за УОИИ от 2005 г. и 2011 г. и вноските не могат да бъдат освободени от задължението за уведомяване.
11. ОЦЕНКА НА СЪВМЕСТИМОСТТА ПО ЧЛЕН 106, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(278)
Съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС разпоредбите на ДФЕС важат за предприятията, които са натоварени с функции да оказват услуги от общ икономически интерес или имат характер на фискален монопол. Член 106, параграф 2 от ДФЕС обаче предвижда изключение от правилата на ДФЕС, ако прилагането на правилата на конкуренцията препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, възложени на тези предприятия. Тази разпоредба за изключение се прилага само ако развитието на търговията не е засегнато до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(279)
Съгласно точка 69 от Рамката на ЕС за УОИИ Комисията прилага принципите на тази рамка за всяка неправомерна помощ, за която вземе решение след 31 януари 2012 г., дори ако помощта е отпусната преди тази дата. Тъй като годишните вноски представляват неправомерна държавна помощ, се прилага Рамката на ЕС за УОИИ.
(280)
Както е изложено в раздел 8.1, ZT не е натоварена с услуга от общ икономически интерес, тъй като унищожаването на материал от категории 1 и 2, поддържането на резерв за епидемии и унищожаването на материал от категория 3 не представляват услуги от общ икономически интерес. Тази причина сама по себе си прави годишните вноски несъвместими съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС и Рамката на ЕС за УОИИ.
(281)
Съгласно втория и третия критерий от решението по делото Altmark помощта по Рамката на ЕС за УОИИ може да се смята за съвместима с член 106, параграф 2 от ДФЕС, само ако има акт за възлагане, определящ методите за изчисляване на компенсацията (раздел 2.3), и ако размерът на помощта не надвишава нетните разходи по задължението за предоставяне на обществена услуга (раздел 2.8).
(282)
Както е показано подробно в раздел 9.2, вторият критерий от решението по делото Altmark не е изпълнен за периода от 1979 г. до 2009 г., а третият - за целия период. Следователно раздел 2.3 от Рамката на ЕС за УОИИ (за периода 1979 г. до 2009 г.) и раздел 2.8 (за целия период) не са изпълнени.
(283)
Това означава, че годишните вноски не могат да бъдат оправдани съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС и Рамката на ЕС за УОИИ като помощ за поддържане на резерва за епидемии на територията на дейност на асоциацията.
12. ОЦЕНКА НА СЪВМЕСТИМОСТТА КАТО ПОМОЩ ЗА ФИНАНСИРАНЕ НА РАЗХОДИТЕ ЗА УНИЩОЖАВАНЕ НА ЖИВОТИНСКИ ТРУПОВЕ И ОТПАДЪЦИ ОТ КЛАНИЦИ ПО ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 3, БУКВА в) ОТ ДФЕС
(284)
Годишните вноски представляват оперативна помощ, каквато по принцип е забранена (64). Следователно тежестта на доказване на съвместимостта на тази помощ е за държавата членка.
(285)
Съгласно Насоките за ТСЕ и Насоките за земеделски помощи за 2007-2013 г. са забранени помощи за разходите за унищожаване на отпадъци от кланици и са позволени помощи за разходите за унищожаване на мъртви животни, при условие че те облагодетелстват само фермерите. Предприятията надолу по веригата, като кланици и предприятия за унищожаване, не могат да се облагодетелстват с помощ при никакви обстоятелства (65).
(286)
Макар че с цел административно опростяване помощите за разходите за унищожаване на мъртви животни могат да се заплащат директно на предприятията за унищожаване, трябва да се докаже, че цялата помощ е в полза на фермерите (66).
(287)
Както показа анализът в раздел 9 обаче, годишните вноски дават икономически предимства на ZT и не облагодетелстват именно фермерите на територията на дейност на асоциацията, тъй като те дори трябва да заплащат по-високи такси за унищожаването на мъртви животни, отколкото например фермерите в Северен и Централен Хесен. Следователно Германия не успява да докаже, че годишните вноски се прехвърлят на фермерите в пълен размер.
(288)
Освен това в Решение № 15/04 на Комисията от 6 юли 2004 г., с което беше одобрена схемата за помощ, която да компенсира фермерите на територията на дейността на ZT за разходите за унищожаване на мъртви животни за периода от 1998 г. до 2013 г., се посочва, че одобрените земеделски помощи не могат да бъдат кумулирани с друга помощ.
(289)
Раздел VI от Насоките за ТСЕ предвижда изключения за неправомерна помощ, отпусната преди 1 януари 2003 г.:
а)
помощите за разходите за унищожаване на мъртви животни могат да бъдат разрешени до 100 %., дори ако са отпуснати на равнището на производството, преработката и маркетинга,
б)
освен това, в специални случаи по изключение помощта за унищожаването на отпадъци от кланици може да бъде съвместима с вътрешния пазар предвид кратката продължителност и необходимостта да се осигури дългосрочно спазване на принципа „замърсителят плаща“.
(290)
Тези изключения не са приложими. Годишните вноски не се ограничават до разходите за унищожаване на мъртви животни, които така или иначе в по-голямата си част са финансирани по схемите за земеделски помощи, нито пък представляват краткосрочна мярка с ограничена продължителност по отношение на отпадъците от кланици.
(291)
На последно място следва да се подчертае, че самата Германия не е представила доводи в потвърждение на съвместимостта на годишните вноски съгласно Насоките за ТСЕ и Насоките за земеделски помощи за 2007-2013 г.
(292)
Тъй като годишните вноски облагодетелстват ZT, те не могат да се смятат за помощ, съвместима с вътрешния пазар по смисъла на Насоките на Общността за ТСЕ и Насоките за земеделски помощи за 2007-2013 г. съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
13. ОЦЕНКА НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ГОДИШНИТЕ ВНОСКИ КАТО ПОМОЩ ЗА ОПАЗВАНЕ НА ОКОЛНАТА СРЕДА СЪГЛАСНО ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 3, БУКВА в) ОТ ДФЕС
(293)
Годишните вноски представляват оперативна помощ, която по принцип е забранена (67). Следователно тежестта на доказване на съвместимостта на тези помощи е върху държавата членка. Германия твърди, че годишните вноски са помощ за опазване на околната среда.
(294)
Съгласно точка 132 от Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда инвестиционни помощи за предприятия, които поправят нанесени върху околната среда щети чрез рехабилитация на замърсени индустриални обекти, ще се смятат за съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС при условие че водят до подобряване на опазването на околната среда. Трябва обаче да се спазва принципът „замърсителят плаща“, заложен в член 191, параграф 2 от ДФЕС и в Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда. Съгласно точка 132 от Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда замърсителят трябва да финансира рехабилитацията без държавна помощ. Лицето, виновно за замърсяването, се разпознава спрямо това кой носи отговорността съгласно националното право.
(295)
Съответният момент за оценка на положението съгласно националното право относно отговорността зависи от правното положение към датата на издаване на официалното решение.
(296)
Германия не оспорва, че съгласно заповедите за рехабилитация от 21 април 1997 г. за индустриалния обект в Зоршид и от 31 март 1998 г. за обекта в Шпрендлинген-Гензинген пълната отговорност за рехабилитацията на двата обекта съгласно приложимото към момента национално право е вменена на ZT като замърсител. Следователно съгласно германското право ZT като замърсител е задължена да поеме разходите за отстраняване на почвеното замърсяване на двата обекта. Германия твърди, че съгласно решението на Федералния конституционен съд от 16 февруари 2000 г. (68) финансирането на разходите за рехабилитация над прага на отговорността чрез годишните вноски трябва да се смята за съвместима помощ, тъй като с това решение отговорността на частниците се ограничава до пазарната стойност на земята.
(297)
Доводите на Германия обаче пропускат същността. На първо място, решението на Федералния конституционен съд важи само между страните в производството. Преди всичко обаче промяна в практиката на най-висшия съд не променя правното положение и съответно не е основание за преразглеждане по смисъла на член 51, параграф 1, точка 1 от Административнопроцесуалния закон по отношение на влезли в сила административни актове.
(298)
Съгласно германската съдебна практика решението на Федералния конституционен съд не променя обстоятелството, че към датата на заповедта за рехабилитация всички замърсители отговарят в пълна степен за пълните разходи за рехабилитация. След решението на Федералния конституционен съд от 16 февруари 2000 г. никой от замърсителите не би могъл да избегне пълната отговорност като замърсител по отношение на по-ранна заповед, която е влязла в сила.
(299)
Следователно ZT е отговорна, дори ако се вземе под внимание решението на Федералния конституционен съд от 16 февруари 2000 г. по цитираното от Германия дело относно обектите в Шпрендлинген-Гензинген и Зоршид.
(300)
Тъй като ZT не е обжалвала заповедите за рехабилитация, те са влезли в сила и са окончателни. Отричането по същество от страна на Германия на отговорността на ZT за обекта в Зоршид впоследствие е аргумент, който не може да бъде приет. Следвало е ZT да обжалва заповедта за рехабилитация от 21 април 1997 г. и да не допуска влизането ѝ в сила. Не е задача на Комисията да преразглежда влязло в сила решение на национален орган по отношение на националното правно положение във връзка с отговорността в контекста на принципа „замърсителят плаща“.
(301)
Освен това самата Германия признава, че решението на Федералния конституционен съд от 16 февруари 2000 г. важи единствено за частни лица, а не за публичноправни юридически лица. Това е така, тъй като правното основание за ограничаването на отговорността е имущественото право, на което не могат да се позовават публичноправните юридически лица. Ето защо е неоспоримо, че съгласно националното право ZT носи пълната отговорност за замърсените обекти.
(302)
Съгласно Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда не може да се потвърди потенциалната неравнопоставеност между частноправните юридически лица и публичноправните юридически лица в правната система на държавата членка. По въпроса за отговорността за замърсените обекти Насоките се позовават изключително на националното право.
(303)
Тъй като съгласно германското право ZT е длъжна да поеме всички разходи за рехабилитацията на двата индустриални обекта, годишните вноски не могат да се смятат за съвместими с вътрешния пазар по смисъла на Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
14. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(304)
Годишните вноски, заплащани на ZT от 1979 г. насам, представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Германия е предоставила годишните вноски в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(305)
Те не могат да се обявят за съвместими с вътрешния пазар нито по член 106, параграф 2 от ДФЕС, нито по член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС.
(306)
Съгласно член 1, буква б), подточка iv) от Регламент (ЕО) № 659/1999 във връзка с член 15, параграф 3 от същия регламент помощ, за която давностният срок за възстановяване е изтекъл, се смята за съществуваща помощ. Съгласно член 15 от регламента правомощията на Комисията за възстановяване на помощ имат давностен срок от десет години. Давностният срок за възстановяване започва да тече в деня, в който неправомерната помощ е предоставена на получателя, и спира да тече с предприемането на мярка от страна на Комисията по отношение на неправомерната помощ. Срокът продължава да тече след всяко прекъсване.
(307)
Съдилищата на Съюза са постановили, че давностният срок за възстановяване може да се прекъсва не само с официална процедура, но и че искането за сведения също представлява акт, който може да прекъсне давностния срок (69).
(308)
През януари 2008 г. жалбоподателят оспори заплащаните на ZT годишни вноски и във връзка с това на 26 май 2008 г. към Германия беше отправено искане за информация. Това искане за предоставяне на информация прекъсна давностния срок за възстановяване. Следователно всички годишни вноски, получени от ZT преди 26 май 1998 г., се смятат за съществуваща помощ, а всички годишни вноски, които ZT е получила след 26 май 1998 г., представляват нова помощ.
(309)
Съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Съюза. В настоящия случай възниква въпросът дали решението на BverwG от 16 декември 2010 г. може да е създало у ZT законни очаквания, че разглежданата мярка не представлява държавна помощ.
(310)
В тази връзка Комисията най-напред отбелязва, че решението на BverwG засяга единствено извършените плащания за 2010 г. Следователно ако изобщо са създадени някакви законни очаквания, те могат да бъдат единствено за посочената година (както и следващите години, при условие че уставът е останал непроменен).
(311)
Дори за 2010 г. (и следващите години) обаче решението не е могло да създаде законни очаквания. Според съдебната практика принципът на защита на законни очаквания важи за всеки правен субект, у когото институция на Европейския съюз е породила основателни надежди, като му е предоставила конкретни уверения (70). Такива уверения, независимо под каква форма са предоставени, са конкретните, безусловните и непротиворечивите сведения (71).
(312)
В настоящия случай Комисията не е дала на ZT никакви подобни конкретни уверения, тъкмо напротив - на 20 юли 2010 г. тя е открила официална процедура по разследване.
(313)
BVerwG не е институция на Европейския съюз. Съгласно съдебната практика по отношение на контрола за изпълнение на задълженията на държавите членки съгласно членове 107 и 108 от ДФЕС националните съдилища и Комисията изпълняват допълващи се и самостоятелни роли (72). Докато преценката дали мерките за помощ са съвместими с вътрешния пазар е от изключителната компетентност на Комисията под контрола на Съда на Европейския съюз, то националните съдилища следят за спазването на правата на отделните правни субекти при изпълнение на задължението за предварително уведомяване на Комисията за държавните помощи, предвидено в член 108, параграф 3 от ДФЕС (73).
(314)
В настоящия случай BVerwG се е произнесъл по мярка, за която Комисията вече е открила официална процедура по разследване. Според практиката на Съда това решение трябва да доведе до спиране на плащанията по мярката от страна на държавата членка (74). Освен това BVerwG се е произнесъл (като обосновава решението си, наред с другото, с предполагаемата неприложимост на четвъртия критерий от решението по делото Altmark) без да отнесе делото към Съда на ЕС по процедурата за преюдициално запитване.
(315)
Като отчита тези обстоятелства Комисията смята, че решението на BVerwG не представлява конкретни, безусловни и непротиворечиви сведения.
(316)
По тези съображения възстановяването на годишните вноски не противоречи на общите принципи на правото на Съюза относно законните очаквания,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Годишните вноски, предоставени неправомерно от Германия в полза на Zweckverband Tierkörperbeseititgung в Рейнланд-Пфалц, Заарланд, област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург (наричана по-нататък „получателят“) от 1 януари 1979 г. в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представляват държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Германия изисква незабавното възстановяване от получателя на посочената в член 1 помощ, предоставена от 26 май 1998 г. насам.
2. Върху подлежащите на възстановяване суми се начислява лихва от датата на заплащане на посочените в параграф 1 помощи на получателя до фактическото им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (75).
4. Германия спира всички оставащи плащания на помощи по споменатата в параграф 1 схема, считано от датата на публикуване на настоящото решение.
Член 3
Германия гарантира възстановяването на помощта, спомената в член 2, параграф 1, в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за настоящото решение.
Член 4
1. Германия представя на Комисията в срок от два месеца от датата, на която е уведомена за настоящото решение, следната информация:
а)
общата сума (главница и лихва), която следва да бъде възстановена от получателя;
б)
подробно описание на вече предприетите или планирани мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документи, от които е видно, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Германия редовно осведомява Комисията за напредъка по прилагането на националните мерки, предприети с цел изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на помощта, спомената в член 2, параграф 1. При поискване от страна на Комисията Германия незабавно предоставя сведения за вече предприетите или планирани мерки за изпълнение на настоящото решение. Освен това тя предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 25 април 2012 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2012. gada 25. aprīlis)
par valsts atbalstu SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10), ko Vācija piešķīrusi Zweckverband Tierkörperbeseitigung Reinzemē-Pfalcā, Zārā, Reingavas-Taunusa rajonā un Limburgas-Veilburgas lauku rajonā
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 2557)
(Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2012/485/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
pēc tam, kad ieinteresētās personas tika aicinātas iesniegt piezīmes atbilstoši minētajam pantam (2), un ņemot vērā šo personu piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Sūdzībā, ko 2008. gada 23. februārī iesniedza Saria Bio-Industries AG & Co KG (turpmāk “sūdzības iesniedzējs”), Komisija tika informēta par to, ka Vācija piešķir ikgadējas iemaksas Zweckverband Tierkörperbeseitigung (speciālai dzīvnieku kautķermeņu iznīcināšanas apvienībai) Reinzemē-Pfalcā, Zārā, Reingavas-Taunusa rajonā un Limburgas-Veilburgas lauku rajonā (turpmāk “ZT”).
(2)
Komisija ar 2010. gada 20. jūlija vēstuli informēja Vāciju par to, ka ir nolēmusi attiecībā uz šo pasākumu sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru (turpmāk “lēmums par procedūras sākšanu”). Komisija 2010. gada 26. oktobrīEiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja lēmumu par procedūras sākšanu un aicināja ieinteresētās personas iesniegt piezīmes par pasākumu (3).
(3)
Komisija 2010. gada 25. novembrī saņēma sūdzības iesniedzēja piezīmes. Atbilstīgi apstiprinātajiem termiņa pagarinājuma pieprasījumiem, kas tika iesniegti 2010. gada 20. augustā un 2010. gada 18. novembrī, Vācija savas piezīmes par lēmumu par procedūras sākšanu un par sūdzības iesniedzēja piezīmēm iesniedza vairākās daļās - 2011. gada 3. martā, 2011. gada 1. aprīlī, 2011. gada 4. aprīlī, 2011. gada 16. maijā, 2011. gada 15. jūlijā un 2011. gada 18. novembrī.
(4)
ZT2011. gada 4. aprīlī nosūtīja Komisijai rakstiskas piezīmes. Lai gan saskaņā ar Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (4), 20. panta 1. punktu un 6. pantu attiecīgajām personām ir jāiesniedz piezīmes ne vēlāk kā vienu mēnesi pēc lēmuma publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī, ZT savas piezīmes iesniedza tikai pēc četriem mēnešiem. Novēlotas procedūrā iesaistīto pušu piezīmes Komisija var ņemt vērā tikai pamatotos un īpašos gadījumos (5). Komisija nesaskata šādu pamatojumu ne ZT vēstulē, ne citos apstākļos. Tāpēc Komisija 2011. gada 18. aprīļa vēstulē informēja ZT par to, ka ZT piezīmju ņemšana vērā oficiālās pārbaudes procedūrā būtu pretrunā procedūras noteikumiem un būtu uzskatāma par nepamatotu nevienlīdzīgu attieksmi pret procedūrā iesaistītajām pusēm. Tomēr, pieņemot šo lēmumu, tā ņēma vērā visu piezīmēs sniegto informāciju.
(5)
Paralēli Komisijas oficiālās pārbaudes procedūrai sūdzības iesniedzējs turpināja valsts tiesvedību Vācijā un iesniedza Verwaltungsgericht Trier (Trīres Administratīvajā tiesā) prasību pret ZT. Tiesa 2008. gada 2. decembrī nolēma, ka ikgadējās iemaksas ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Attiecībā uz nelikumīgā atbalsta atmaksu tiesa nolēma, ka ZT nav jāatmaksā laikposmā no 2005. līdz 2008. gadam saņemtā summa, jo īpašu apstākļu dēļ tas būtu nesamērīgi.
(6)
Gan sūdzības iesniedzējs, gan ZT pārsūdzēja Verwaltungsgericht Trier spriedumu Oberverwaltungsgericht Koblenz (Koblencas Augstākajā administratīvajā tiesā). Oberverwaltungsgericht2009. gada 24. novembrī apstiprināja Verwaltungsgericht Trier spriedumu.
(7)
Sūdzības iesniedzējs un ZT pārsūdzēja Oberverwaltungsgericht Koblenz lēmumu Bundesverwaltungsgericht (turpmāk “BVerwG”) (Federālajā Administratīvajā tiesā). Bundesverwaltungsgericht2010. gada 16. decembra spriedumā (6) noraidīja sūdzības iesniedzēja pārsūdzību, grozīja Oberverwaltungsgericht Koblenz lēmumu un noraidīja prasības kopumā, uzskatot, ka sūdzība par 2005.-2009. gadu ir nepieņemama un ka ikgadējā iemaksa par 2010. gadu nav atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
2. DETALIZĒTS PASĀKUMA APRAKSTS
2.1. Atbilstošās tiesību normas
2.1.1. Eiropas Savienības tiesību akti
(8)
Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regula (EK) Nr. 1069/2009, ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1774/2002 (Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula) (7), reglamentē dzīvnieku blakusproduktu savākšanu, transportēšanu, uzglabāšanu, apstrādi, pārstrādi un izmantošanu vai likvidēšanu, lai šie produkti neapdraudētu cilvēku un dzīvnieku veselību. Tiesību akta mērķis cita starpā ir nepieļaut transmisīvās sūkļveida encefalopātijas (TSE) un citu dzīvnieku transmisīvo slimību, piemēram, klasiskā cūku mēra (CSF) vai mutes un nagu sērgas (FMD), uzliesmojumus.
(9)
Regulas (EK) Nr. 1069/2009 4. iedaļā, ņemot vērā specifiskus riskus dzīvnieku un cilvēku veselībai, dzīvnieku blakusprodukti ir iedalīti trijās dažādās kategorijās:
a)
pirmās kategorijas materiāls rada būtiskus riskus, kas jo īpaši saistīti ar TSE un atsevišķu aizliegtu vielu un vides piesārņotāju esamību. Šīs kategorijas materiāls sastāv arī no tādu dzīvnieku ķermeņa daļām, par kuriem pastāv aizdomas, ka tie varētu būt inficēti ar TSE, vai kuru saslimšana ar TSE ir apstiprināta, kā arī no pirmās kategorijas materiāla maisījumiem ar otrās vai trešās kategorijas materiālu. Šādi materiāli jālikvidē, sadedzinot vai pārstrādājot, un tos nedrīkst pievienot lauksaimniecības dzīvniekiem paredzētai barībai vai tehniskiem produktiem;
b)
vērā ņemamus riskus rada arī otrās kategorijas materiāls, jo tas sastāv no mirušiem dzīvniekiem un citiem materiāliem, kuru sastāvā ir konkrētas aizliegtas vielas vai piesārņotāji. Šīs kategorijas materiāls jālikvidē, sadedzinot vai pārstrādājot, un to nedrīkst pievienot lauksaimniecības dzīvniekiem paredzētai barībai. Tomēr atsevišķos gadījumos to drīkst izmantot kā mēslojumu vai tehniskiem nolūkiem;
c)
trešās kategorijas materiāls ir arī tādu nokautu dzīvnieku daļas, kuri atzīti par nederīgiem cilvēku patēriņam, bet kuriem nav novēroti uz cilvēkiem vai dzīvniekiem pārnesamu slimību simptomi, kā arī cilvēku patēriņam derīgu dzīvnieku izcelsmes materiāls, ko saimniecisku apsvērumu dēļ izmanto citiem nolūkiem, piemēram, lauksaimniecības dzīvnieku barības produktos.
(10)
Regula (EK) Nr. 1069/2009 būtībā ir līdzvērtīga tās priekštecei, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1774/2002 (8), un tajā ir paredzēti nosacījumi, ar ko aizliedz pirmās un otrās kategorijas materiāla importu un eksportu un prasa, lai kompetentās iestādes, kurām jāpiemēro šīs regulas nosacījumi, apstiprinātu likvidēšanas rūpnīcas. Tātad Regulā (EK) Nr. 1069/2009 ir paredzēti konkrēti nosacījumi, ar kuriem kontrolē pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu. Tomēr papildus iepriekš minētajiem nosacījumiem regulā nav noteiktas prasības par veidu, kādā pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana būtu jāorganizē saimnieciski. Tādējādi Regulā (EK) Nr. 1069/2009 nav noteikts, ka konkrētā teritorijā likvidēšana būtu jāveic tikai vienam uzņēmumam, kā tas ir Vācijas gadījumā.
2.1.2. Valsts tiesību akti
(11)
Saskaņā ar 3. pantu Vācijas tiesību aktā, ar ko īsteno Kopienas nosacījumus par tādu dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu pārstrādi un likvidēšanu, kas nav paredzēti cilvēku patēriņam (9) (TierNebG), lauku rajonos (Landkreise) un pilsētu rajonos (kreisfreie Städte) noteikti ir jāveic pirmās un otrās kategorijas materiāla, t. s. “kontrolēto preču”, likvidēšana un pārstrāde. Rajoni var pildīt šo pienākumu paši vai arī nolīgt trešās personas.
(12)
Ja tiek ievēroti Regulas (EK) Nr. 1069/2009 nosacījumi, trešās kategorijas materiāla, t. s. “nekontrolēto preču”, likvidēšanu var veikt jebkurš pārstrādes uzņēmums.
2.2. Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
ZT ir uzņēmums, uz ko attiecas publiskās tiesības un kas 1979. gadā dibināts saskaņā ar 1. un 2. pantu Reinzemes-Pfalcas Landesgesetz zur Ausführung des TierNebG (10) (turpmāk “TierNebGAG RP” - Reinzemes-Pfalcas pavalsts likums, ar ko īsteno Likumu par dzīvnieku blakusproduktiem). Kopš 1979. gada visi Reinzemes-Pfalcas un Zāras lauku rajoni un lielāki pilsētu rajoni, kā arī divi Hesenes lauku rajoni - Reingavas-Taunusa rajons un Limburgas-Veilburgas lauku rajons - ir kļuvuši par ZT locekļiem (sk. ZT Verbandsordnung (statūtu) 1. pantu).
(14)
Saskaņā ar ZT Verbandsordnung 2. pantu ZT locekļi ir pilnvarojuši ZT īstenot visas lauku rajonu un pilsētu rajonu tiesības un pienākumus, ko tiem kā par likvidēšanu atbildīgām struktūrām piemēro saskaņā ar TierNebG 3. pantu un atsevišķu Vācijas pavalstu tiesību aktiem.
(15)
Saskaņā ar Vācijas tiesību aktiem speciāla apvienība nevar kļūt par maksātnespējas procedūru subjektu, jo tai ir piešķirts publisko tiesību subjekta juridiskais statuss. Taču šādas apvienības locekļi var nolemt to likvidēt.
2.3. Mirušu dzīvnieku un kautuvju atkritumu likvidēšana
2.3.1. ZT darbības
(16)
ZT īsteno ne tikai tā statūtos paredzētos pienākumus, t. i., pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu tā darbības teritorijā (“iekšējais materiāls”), bet likvidē arī pirmās un otrās kategorijas materiālu tā kaimiņpavalstīs - Bādenē-Virtembergā un Hesenē (detalizētu aprakstu sk. 20. punktā un turpmākajos punktos), kā arī nekontrolētu trešās kategorijas materiālu (turpmāk kopā “ārējais materiāls”).
(17)
Kā redzams 1. tabulā, ZT laika gaitā ir pārstrādājis lielu ārējā materiāla daudzumu. Kopumā ārējais materiāls veidoja gandrīz pusi no pēdējos gados pārstrādātā daudzuma.
1. tabula
Materiālu daudzums, ko ZT pārstrādājis 1998.-2009. gadā
Iekšējais materiāls
Ārējais materiāls
Bādene-Virtemberga
Ziemeļhesene un Centrālhesene
Pirmās un otrās kategorijas kontrolētās preces
Trešās kategorijas nekontrolētās preces
Pirmās un otrās kategorijas kontrolētās preces
Pirmās un otrās kategorijas kontrolētās preces
Kopā
1998. g.
tonnas,
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999. g.
tonnas,
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000. g.
tonnas,
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001. g.
tonnas,
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002. g.
tonnas,
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003. g.
tonnas,
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004. g.
tonnas,
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005. g.
tonnas,
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006. g.
tonnas,
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007. g.
tonnas,
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008. g.
tonnas,
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009. g.
tonnas,
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Vidējais rādītājs
tonnas,
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
1998.-2009. gadā
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Iekšējais materiāls ir miruši dzīvnieki un kautuvju atkritumi. ZT veic gan savākšanu, gan pārstrādi (turpmāk kopā “likvidēšana”). Lai segtu ar to saistītās izmaksas, ZT iekasē samaksu. Mirušu dzīvnieku un kautuvju atkritumu likvidēšanas izcenojums ir atšķirīgs.
(19)
Tā kā trešās kategorijas materiālu tirgo brīvajā tirgū, ZT vienojas par likvidēšanas cenām atbilstīgi privāttiesībām. Lai gan lielākajā daļā privāto likvidēšanas rūpnīcu trešās kategorijas materiālu likvidē atsevišķi, lai nodrošinātu lielākus ienākumus no pārdošanas, to pārstrādājot, piemēram, lolojumdzīvnieku barībā, ZT pārstrādā trešās kategorijas materiālu kopā ar kontrolētajām precēm, jo tam nav atsevišķas rūpnīcas. Tāpēc no pārstrādātajām kontrolētajām precēm var iegūt tikai galaproduktus ar zemāku vērtību, piemēram, eļļu un taukus.
(20)
ZT kopš 2000. gada pārstrādā arī pirmās un otrās kategorijas kautuvju atkritumus no Bādenes-Virtembergas. Tāpēc starp ZT un Zweckverband Neckar-Franken tika noslēgts publisko tiesību aktiem atbilstīgs īpašs nolīgums. Saskaņā ar nolīgumu Zweckverband Neckar-Franken veica materiāla savākšanu uz vietas un pēc tam nogādāja to ZT pārstrādei.
(21)
ZT 2007. gadā iesniedza piedāvājumu arī konkursā par kontrolēto preču likvidēšanu Ziemeļhesenes un Centrālhesenes lauku rajonos un ieguva līgumslēgšanas tiesības. Pirms ZT2009. gada 1. aprīlī pārņēma likvidēšanas pienākumus, tos pildīja viens no sūdzības iesniedzēja grupas uzņēmumiem.
(22)
ZT centās maksimāli izmantot tā rūpnīcu jaudu un pārstrādāja ne vien ārējo materiālu, bet papildus oficiālajiem pienākumiem arī diezgan nopietni iesaistījās gan brīvi tirgojamā trešās kategorijas materiāla pārstrādē, gan tādu teritoriju pirmās un otrās kategorijas materiāla pārstrādē, kas nav apvienības darbības teritorijas. Laikposmā no 2002. līdz 2008. gadam iekšējais materiāls veidoja tikai 54-58 % ZT pārstrādātā materiāla. Daļēji tāpēc, ka tika pievienots arī materiāls no Ziemeļhesenes un Centrālhesenes, šī procentuālā attiecība 2009. gadā ievērojami samazinājās un bija tikai 39 %, neveidojot pat pusi no kopējā ZT pārstrādātā materiāla daudzuma.
2.3.2. ZT rūpnīcu jauda
(23)
ZT ir divas likvidēšanas rūpnīcas, kas atrodas Rivenihā un Zandersmīlē. Normālas darbības apstākļos abas rūpnīcas parasti darbojas divās maiņās piecas darbadienas (piecu dienu un divu maiņu darbības režīms). Maksimālais materiāla daudzums, ko pa šo laiku var pārstrādāt nedēļā, ir 2 160 tonnas. Ar šādu normālas darbības jaudu varēja pārstrādāt vidēji 88 000 tonnas gadā (pēdējos gados apjoms ik gadu pieauga), t. i., 1 700 tonnas nedēļā.
(24)
Tāpat kā citiem likvidēšanas uzņēmumiem ZT ir rezerves darbības jauda, proti, tādas maiņas darbadienās un nedēļas nogalēs, ko normālas darbības apstākļos neizmanto. Rezerves darbības jaudu var izmantot, lai pārstrādātu papildu kautķermeņus epidēmijas gadījumā.
2.3.2.1. Īstermiņa rezerves darbības jauda
(25)
Saskaņā ar ZT sniegto informāciju īsā periodā (6-12 nedēļas) rūpnīcās visu nedēļu var strādāt trijās maiņās (septiņu dienu un trīs maiņu darbības režīms). Tas nozīmē, ka īsos periodos iespējamā nedēļas jauda var sasniegt pat 4 536 tonnas. Tomēr pastāvīgu septiņu dienu un trīs maiņu darbības režīmu nevar turpināt iekārtu nolietojuma un darbinieku noguruma dēļ.
(26)
Tāpēc īstermiņā - ne ilgāk kā 12 nedēļas - ZT papildus parastai jaudai ir pieejama arī rezerves darbības jauda 2 376 tonnas nedēļā, ko var izmantot, lai pārstrādātu materiālu epidēmijas gadījumā (sk. arī 3. tabulu 9.3.1. sadaļā).
2.3.2.2. Ilgtermiņa rezerves darbības jauda
(27)
Taču ilgākā laika posmā rūpnīcās papildu materiālu epidēmijas gadījumā var pārstrādāt ne vairāk kā trīs maiņās piecas darbdienas (piecu dienu un trīs maiņu darbības režīms), jo, ja diezgan ilgi ir bijusi liela noslodze, nedēļas nogalēs būtu jāveic apkopes darbi. Tādā gadījumā nedēļā varētu pārstrādāt ne vairāk kā 3 240 tonnas.
(28)
Tādējādi ilgākā laika posmā - ilgāk par 12 nedēļām - ZT papildus parastai jaudai ir pieejama rezerves darbības jauda 1 080 tonnas nedēļā, ko var izmantot, lai pārstrādātu materiālu epidēmijas gadījumā (sk. arī 3. tabulu 9.3.1. sadaļā).
2.4. Ikgadējās iemaksas un sabiedriskais uzdevums
(29)
ZT Verbandsordnung ir to ikgadējo iemaksu juridiskais pamats, kuras ZT saņem no saviem locekļiem (lauku un pilsētu rajoniem). Ikgadējo iemaksu mērķis ir kompensēt ar ieņēmumiem nesegtās izmaksas (sk. Verbandsordnung 9. panta 1. punktu).
(30)
Ikgadējās iemaksas summu nosaka, ņemot vērā lēmumu par gada budžetu, kas vispirms jāapstiprina apvienības locekļu kopsapulcē. Tiklīdz ir pieņemts lēmums par budžetu, ZT, izmantojot administratīvu aktu, drīkst prasīt ikgadējās iemaksas.
(31)
ZT Verbandsordnung grozījumi tika izdarīti 2010. gada februārī ar atpakaļejošu spēku no 2009. gada 1. janvāra. Līdz tam brīdim ikgadējo iemaksu izmantošana un aprēķināšana bija noteikta tikai Verbandsordnung 9. panta 1. punktā, taču 2010. gada februārī ieviesa šādus jaunus nosacījumus.
(32)
Saskaņā ar Verbandsordnung 9. panta 2. punktu ikgadējās iemaksas apmērs tagad ir jānosaka iepriekš. Noteikumos arī paredzēts, ka ikgadējo iemaksu drīkst iekasēt tikai kā kompensāciju par izmaksām, ko radījis ZT uzticētais pienākums likvidēt pirmās un otrās kategorijas materiālu un nodrošināt rezerves jaudu izmantošanai epidēmiju gadījumā.
(33)
Saskaņā ar Verbandsordnung 10. panta 2. punktu epidēmijas gadījumā izmantojamā rezerves jauda, kas bija jānodrošina 2009. un 2010. gadā, bija 7 110 tonnas, kas jāpārstrādā sešās nedēļās (t. i., sešreiz pa 1 185 tonnām nedēļā). Nosakot epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas apmēru, ņēma vērā faktu, ka papildus ZT parastajai jaudai epidēmijas gadījumā bija pieejama arī alternatīva likvidēšanas jauda 5 000 tonnas gadā. Epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas izmaksas ir jānosaka iepriekš attiecīgā uzņēmējdarbības plānā, un vienīgās izmaksas, ko drīkst ņemt vērā, ir atbilstīga pastāvīgo izmaksu (amortizācijas, nodokļu, apdrošināšanas, aizņēmumu procentu) daļa, ārējo uzturēšanas līgumu izmaksas, kā arī proporcionāla personāla izmaksu daļa saistībā ar pastāvīgas operatīvās gatavības nodrošināšanu. Epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas izmaksas ir jāreģistrē speciālos kontos atsevišķi no pārējām uzņēmuma izmaksām, un tās tiek sadalītas atbilstīgi attiecīgajai jaudas daļai.
(34)
Laikposmā no ZT dibināšanas 1979. gadā līdz 2011. gadam kopējais ZT saņemto ikgadējo iemaksu apmērs ir EUR 66 493 680. Ikgadējo iemaksu apmērs kopš 1998. gada bija šāds:
1998. g.
:
EUR 2 114 192 (DM 4 135 000);
1999. g.
:
EUR 2 432 216 (DM 4 575 000);
2000. un 2001. g.
:
EUR 2 249 684 (DM 4 400 000) gadā;
2002.-2008. g.
:
EUR 2 250 000 gadā;
2009. g.
:
EUR 1 961 515;
2010. g.
:
EUR 2 212 392;
2011. g.
:
EUR 1 962 515.
(35)
Ikgadējo iemaksu kopējais apmērs 1998.-2011. gadā bija EUR 30 932 198.
(36)
Saskaņā ar iesniegtajiem peļņas un zaudējumu aprēķiniem pēc ikgadējo iemaksu iekļaušanas ZT kopējie zaudējumi 1998.-2009. gadā bija EUR 4 562 795. Atņemot iemaksas, kuru kopējais apmērs bija EUR 26 757 292, kopējie zaudējumi 1998.-2009. gadā bija EUR 31 320 678. Tādējādi ikgadējo iemaksu summa nebija pietiekami liela, lai pilnīgi kompensētu kopējos zaudējumus.
2.5. Apstiprinātais valsts atbalsts saistībā ar TSE testiem, mirušiem dzīvniekiem un kautuvju atkritumiem
(37)
Uz dzīvnieku blakusproduktu likvidēšanu vispārēji attiecas LESD 191. panta 2. punktā paredzētais princips “piesārņotājs maksā”. Tādējādi nodrošināt mirušu dzīvnieku un kautuvju atkritumu likvidēšanu, kā arī segt ar to saistītās izmaksas galvenokārt ir ražotāja pienākums (12).
(38)
Taču TSE krīzes dēļ radās vajadzība nodrošināt mirušu dzīvnieku un tādu kautuvju atkritumu pienācīgu pārstrādi, kas sastāv no pirmās un otrās kategorijas materiāliem, kā arī atbalstīt lauksaimniekus, izmantojot valsts atbalstu. Eiropas Komisija 2002. gada 24. decembrī paredzēja attiecīgus pasākumus Kopienas pamatnostādnēs par valsts atbalstu saistībā ar TSE testiem, nobeigušos dzīvnieku aizvākšanu un kautuvju atkritumiem (13) (turpmāk “Kopienas pamatnostādnes par TSE”). Šie pasākumi bija iekļauti un nostiprināti V.B.4. sadaļā Kopienas pamatnostādnēs attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē 2007.-2013. gadā (14) (turpmāk “Pamatnostādnes par atbalstu lauksaimniecībai 2007.-2013. gadam”).
(39)
Saskaņā ar Kopienas pamatnostādnēm par TSE un Pamatnostādnēm par atbalstu lauksaimniecībai 2007.-2013. gadam dzīvnieku blakusproduktu likvidēšanas izmaksas būtībā ir jāsedz piesārņotājam (15). Taču atsevišķos, ļoti ierobežotos gadījumos ir atļauts piešķirt atbalstu TSE testu izpildei un mirušu dzīvnieku likvidēšanai (16). Nekādu atbalstu nedrīkst piešķirt kautuvju atkritumu likvidēšanai (17). Turklāt atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu tikai tad, ja var pierādīt, ka to saņem vienīgi lauksaimnieki, nevis pakārtoti ražošanas uzņēmumi (piem., kautuves vai dzīvnieku likvidēšanas rūpnīcas) (18).
2.5.1. Komisijas 2004. gada 29. janvāra lēmums lietā par valsts atbalstu NN 33/03
(40)
Komisija 2004. gadā apstiprināja valsts atbalsta shēmu, lai līdzsvarotu TSE radīto apdraudējumu Reinzemē-Pfalcā, par ko Vācija paziņoja saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, Kopienas pamatnostādnēm par TSE un Kopienas 2000. gada 12. augusta pamatnostādnēm attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības nozarē (19). Atbalsta shēmas mērķis bija novērst TSE izplatību, inter alia kompensējot lauksaimniekiem papildu izmaksas, ko tiem radīja riska materiāla pareiza likvidēšana pēc tam, kad tika aizliegts barot liellopus ar gaļas un kaulu miltiem.
(41)
Papildus citiem pasākumiem Komisija apstiprināja vienreizēju atbalstu 100 % apmērā, lai kompensētu izmaksas par specifisku riskantu kautuvju atkritumu likvidēšanu, kas bija uzkrājušās no 2000. gada oktobra līdz 2001. gada septembrim saistībā ar aizliegumu izmantot barībā gaļas un kaulu miltus. Taču par atbalsta saņēmējiem uzskatīja kautuves, nevis ZT.
2.5.2. Komisijas 2004. gada 6. jūlija lēmums lietā par valsts atbalstu N 15/04
(42)
Saskaņā ar otro atbalsta shēmu, ko arī apstiprināja 2004. gadā, Reinzemes-Pfalcas lauksaimniekiem bija jāsaņem kompensācija par izmaksām, ko radīja tādu mirušo dzīvnieku savākšana un pārstrāde, par kuriem lauksaimnieki bija samaksājuši iemaksas Tierseuchenkasse (20) (Dzīvnieku slimību fondam). ZT noteikto samaksu par iekšējo mirušo dzīvnieku savākšanu un pārstrādi vienādās daļās sedz Vācijas pavalstis (Reinzeme-Pfalca, Hesene, Zāra), apvienības locekļi un attiecīgo pavalstu Tierseuchenkasse. Taču attiecībā uz pārstrādes izmaksām lauksaimniecības dzīvnieku īpašniekiem ir jāveic iemaksa 25 % apmērā.
(43)
Atbalstu, kas tika tieši izmaksāts ZT, apstiprināja laikposmam no 1999. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim. Saskaņā ar atbalsta nosacījumiem to drīkstēja saņemt tikai lauksaimnieki un to nedrīkstēja apvienot ar citu atbalstu.
(44)
Tā kā ar atbalstu kompensē daļu iepriekš noteiktās samaksas (100 % par savākšanu un 75 % par pārstrādi), Komisija secināja, ka to saņēma tikai lauksaimnieki un tas neradīja ZT saimniecisku priekšrocību.
2.5.3. Apstiprināto atbalsta shēmu NN 33/03 un N 15/04 un ikgadējo iemaksu savstarpējā saistība
(45)
Abas atbalsta shēmas (“atbalsts lauksaimniecībai”) ZT uzskaitē ir reģistrētas kā ienākumi. Tādējādi 36. punktā minētajos zaudējumos jau ir ņemts vērā tas, ka ZT saņēma atbalstu lauksaimniecībai kā ienākumus.
(46)
Citiem vārdiem sakot, ZT saņēma ikgadējās iemaksas, kā arī atbalstu lauksaimniecībai, lai finansētu tā nekompensētos zaudējumus.
3. PROCEDŪRAS SĀKŠANAS IEMESLI
(47)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka ZT nevarētu ekonomiski izdzīvot, ja tā locekļi ar ikgadējām iemaksām nesegtu ikgadējos zaudējumus, ko radīja iekšējā un ārējā materiāla likvidēšana. ZT, kam ir monopols iekšējā materiāla likvidēšanas jomā un tādējādi nav konkurentu, ārējā materiāla likvidēšanas brīvajā tirgū piedāvā cenas, kas ir zemākas par tirgus cenām. ZT cenu noteikšanas politikas galvenais mērķis ir maksimāli palielināt noslodzi tā rūpnīcās, kurās ir liela rezerves jauda.
(48)
Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka ikgadējo iemaksu maksājumi izraisa daudzus konkurences izkropļojumus. Sūdzības iesniedzējs īpaši kritizēja ZT izcenojumu attiecībā uz brīvo trešās kategorijas materiālu un uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus konkursā par tiesībām slēgt līgumu par likvidēšanu Ziemeļhesenē un Centrālhesenē:
a)
ZT piedāvāja likvidēt kautuvju atkritumus, nosakot konkrētu cenu par dzīvnieku, nevis no pārstrādātā materiāla daudzuma atkarīgu cenu. Šādi ZT ieinteresē mazās kautuves, kurās kontrolēto un nekontrolēto preču nodalīšanas izmaksas ir augstākas nekā lielākās un labāk aprīkotās kautuvēs, atteikties no nodalīšanas un nodot trešās kategorijas materiālu ZT kopā ar pirmās un otrās kategorijas kautuvju atkritumiem. Tādējādi ZT piedāvā likvidēt kautuvju atkritumus par tādām cenām, ar ko nevar segt attiecīgās izmaksas, jo samaksā nav iekļautas papildu izmaksas, kas rodas, vienlaicīgi pārstrādājot arī trešās kategorijas materiālu;
b)
ZT varēja uzvarēt konkursā par kontrolēto preču likvidēšanu Ziemeļhesenē un Centrālhesenē un iegūt līguma slēgšanas tiesības tikai tāpēc, ka tā pastāvīgās izmaksas par rezerves jaudas uzturēšanu jau tika segtas ar ikgadējām iemaksām, tādējādi uzņēmums varēja piedāvāt zemākas cenas.
(49)
Savukārt Vācija apgalvo, ka ikgadējo iemaksu mērķis bija segt izmaksas, ko ZT radīja pienākums nodrošināt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu. Kā pierādījumu Vācija iesniedza ekspertu pētījumu, ko 2007. gada martā sagatavoja Fraunhofera institūts (21) (turpmāk “Fraunhofera pētījums”), lai apliecinātu, ka epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksas bija 50 % no kopējām jaudas izmaksām. Turklāt Vācija apgalvoja, ka ar ikgadējām iemaksām bija jāsedz arī piesārņoto teritoriju attīrīšanas izmaksas.
(50)
Provizoriskajā pārbaudē Komisija vispirms noteica, ka ikgadējās iemaksas, samazinot ZT kārtējos izdevumus, rada tam saimniecisku priekšrocību un ka ir izpildīti pārējie atbalsta esamības kritēriji.
(51)
Komisija norādīja, ka šāds atbalsts parasti ir aizliegts. Tā arī apšaubīja, vai ikgadējās iemaksas ir pamatota kompensācija par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšanu. Komisija sagatavoja slēdzienu, pārbaudot četrus spriedumā Altmark lietā (22) noteiktos kritērijus:
a)
saņēmējuzņēmumam faktiski ir jābūt uzliktām sabiedrisko pakalpojumu pildīšanas saistībām un šīm saistībām jābūt skaidri definētām;
b)
kompensāciju aprēķināšanas parametriem jābūt iepriekš objektīvi un caurredzami noteiktiem;
c)
kompensācijai nebūtu jāpārsniedz summa, kas nepieciešama, lai nosegtu visus izdevumus vai daļu izdevumu, kas radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā atbilstošos ienākumus un saprātīgu peļņu saistībā ar šo pienākumu izpildi;
d)
ja uzņēmums sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām konkrētajā gadījumā nav izvēlēts sabiedrisko iepirkumu procedūras rezultātā, kas ļautu izvēlēties pretendentu, kurš spēj šos pakalpojumus piedāvāt par sabiedrībai viszemāko cenu, kompensācijas apjoms nosakāms, pamatojoties uz tādu izdevumu analīzi, kādi, pildot šīs saistības, rastos tipiskam uzņēmumam, kas ir labi vadīts.
(52)
Attiecībā uz jautājumu par to, vai pakalpojumam ir vispārēja tautsaimnieciska nozīme, Komisija šaubījās, vai epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana atbilst sabiedrības interesēm, jo saskaņā ar principu “piesārņotājs maksā” miruši dzīvnieki un kautuvju atkritumi ir jālikvidē lauksaimniekiem, kuri arī saņem iepriekš minēto atbalstu, ko Komisija apstiprinājusi saskaņā ar Kopienas pamatnostādnēm par TSE. Pastāv šaubas arī par to, vai ikgadējās iemaksas ir vajadzīgas, jo citās Vācijas pavalstīs īstenotā prakse liecina, ka privāto uzņēmēju rūpnīcām ir pietiekama rezerves jauda, ko izmantot dzīvnieku slimību epidēmiju gadījumā, un tie nesaņem papildu kompensācijas maksājumus, lai to nodrošinātu.
(53)
Komisijai arī bija šaubas par to, vai Verbandsordnung, ar ko reglamentē ZT darbību, ir ievērotas prasības par pārredzamu pilnvarojumu, jo pirms 2010. gada epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana nebija atzīta par sabiedrības interesēs īstenojamu ZT pienākumu un tajā nebija noteikti izmaksu aprēķināšanā izmantojamie parametri.
(54)
Attiecībā uz vajadzību saņemt kompensācijas maksājumu Komisija izvirzīja jautājumu par to, vai ar ikgadējām iemaksām faktiski netiek finansēti zaudējumi, ko rada nerentabla rezerves jauda. Tā kā citās Vācijas pavalstīs visas izmaksas sedz ar samaksu, ko iekasē no piesārņotājiem, vajadzība saņemt papildu ikgadējās iemaksas ir apšaubāma.
(55)
Tā kā ZT netika izvēlēts publiskā konkursā, rodas šaubas par to, vai ZT ir tipisks efektīvs uzņēmums.
(56)
Tāpēc Komisija provizoriski secināja, ka jāveic detalizēta pārbaude, kurā jānoskaidro, vai ikgadējās iemaksas ZT budžetā patiešām ir vajadzīgas, lai nodrošinātu epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu, un vai epidēmijas gadījumā tirgus pats nenodrošinātu pietiekamu rūpnīcu brīvo jaudu.
(57)
Visbeidzot, apšaubīja Vācijas apgalvojumu, ka ikgadējās iemaksas ir pamatota kompensācija par piesārņoto teritoriju attīrīšanas izmaksām. Saskaņā ar 132. punktu Kopienas 2008. gada 1. aprīļa pamatnostādnēs par valsts atbalstu vides aizsardzībai (23) (turpmāk “Pamatnostādnes par atbalstu videi”) šāds atbalsts ir uzskatāms par saderīgu ar iekšējo tirgu tikai tad, ja atbalsta saņēmēju nevar saukt pie atbildības saskaņā ar valsts tiesību aktiem, un šajā gadījumā tā noteikti nav.
4. TIESVEDĪBA VALSTS TIESĀ
(58)
Vācijas Augstākā administratīvā tiesa, BVerwG, 2010. gada 16. decembra spriedumā nolēma, ka saskaņā ar LESD 107. panta 1. punkta noteikumiem 2010. gada iemaksas nav valsts atbalsts, jo ir izpildīti Altmark kritēriji. BVerwG nesniedza paziņojumus par iepriekšējām iemaksām, jo uzskatīja, ka pārsūdzība nebija attiecināma uz iemaksām, kas izmaksātas pirms 2010. gada.
4.1. Pirmais Altmark kritērijs
(59)
BVerwG nolēma, ka dzīvnieku blakusproduktu likvidēšana saskaņā ar Dzīvnieku blakusproduktu regulu un TierNebG 3. panta 1. punktu ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums un ietver epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšanu.
(60)
BVerwG atsevišķi nodalīja normālai darbībai izmantojamo jaudu, tostarp rezerves darbības jaudu, un dīkstāves jaudu, ko parasti neizmanto. Ja ar ikgadējām iemaksām segtu normālās darbības jaudas izmaksas, tostarp epidēmijas gadījumā izmantojamas būtiskas rezerves jaudas izmaksas, BVerwG piekristu, ka, tā kā pastāv princips “piesārņotājs maksā”, ikgadējās iemaksas ir valsts atbalsts.
(61)
Taču, ja ar ikgadējām iemaksām segtu tikai izmaksas par rezerves jaudu, ko nodrošina vienīgi izmantošanai epidēmijas uzliesmojuma gadījumā, tās nebūtu valsts atbalsts. Tam, ka rezerves jauda varētu būt lielāka, nekā noteikts operatīvajās prasībās, nav nozīmes, jo būtībā rezerves jaudu parasti neizmanto. Citu secinājumu varētu izdarīt tikai tad, ja būtu norādes par to, ka rezerves jauda ir izmantota arī normālas darbības nodrošināšanai (piem., trešās kategorijas materiāla likvidēšanai). Taču tā kā šajā gadījumā šķiet, ka tā nebija, ar ikgadējām iemaksām kompensēja tikai tās izmaksas, ko radīja sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums nodrošināt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu.
4.2. Otrais Altmark kritērijs
(62)
Attiecībā uz prasību par pārredzamību BVerwG norādīja, ka 2010. gada 2. februārī, uzreiz pēc 2010. gada iemaksu noteikšanas, tika izdarīti Verbandsordnung grozījumi. BVerwG nolēma, ka 2010. gada Verbandsordnung 9. pantā ir skaidri noteikts, ka ar ikgadējām iemaksām kompensē tikai izmaksas par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšanu.
4.3. Trešais Altmark kritērijs
(63)
Saskaņā ar grozīto Verbandsordnung 9. pantu ar ikgadējām iemaksām kompensēja tikai izmaksas par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšanu.
(64)
Turklāt BVerwG norādīja, ka lēmums par rezerves jaudas apmēru ir ar uzņēmējdarbību nesaistīts lēmums un, to pieņemot, nav jāņem vērā tā saimnieciskā rentabilitāte. Epidēmijas uzliesmojuma gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšana būtībā ir neekonomiska, jo tās radītās izmaksas ir lielākas nekā plašu dzīvnieku slimību uzliesmojumu iespējamība.
4.4. Ceturtais Altmark kritērijs
(65)
BVerwG nolēma, ka ceturto Altmark kritēriju šajā lietā nevar piemērot, jo pirmās un otrās kategorijas materiālu nelikvidē kopā ar trešās kategorijas materiālu. ZT sniegtie sabiedriskie un komerciālie pakalpojumi nepārklājas, savukārt Altmark lietā privātam autobusu pakalpojumu uzņēmumam bija jāizpilda vairāki sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumi (piem., attiecībā uz pieturu skaitu un grafiku), un tas ievērojami mainīja veidu, kādā uzņēmums sniedza transporta pamatpakalpojumus. Tādējādi ZT saņemto ikgadējo iemaksu mērķis bija kompensēt uzņēmumam izmaksas, ko radīja sabiedriska pakalpojuma sniegšana ārpus tirgus.
(66)
BVerwG arī nolēma, ka valsts struktūrai ir tiesības pašai pildīt savus sabiedriskās nozīmes uzdevumus un ka tai nav jāvēršas pie privātiem pakalpojumu sniedzējiem. Attiecībā uz Tiesas judikatūru par publisko iepirkumu BVerwG paziņoja, ka valsts struktūra drīkst izlemt, vai sniegt pakalpojumu, izmantojot pašas resursus, vai arī izsludināt attiecīgu iepirkumu tirgū (24).
5. SŪDZĪBAS IESNIEDZĒJA PIEZĪMES
5.1. Pirmais Altmark kritērijs
(67)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka, tā kā pastāv princips “piesārņotājs maksā”, epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana nav vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums (VTNP) LESD 106. panta 2. punkta nozīmē.
(68)
Lauksaimniekus un kautuves var vienkārši identificēt kā piesārņotājus. Lauksaimnieki gūst labumu no efektīvas dzīvnieku slimību epidēmiju novēršanas, jo šādas epidēmijas var apdraudēt to ganāmpulkus un līdz ar to arī aktīvus. Ātra un efektīva epidēmijas novēršana palīdz kautuvēm turpināt normālu uzņēmējdarbības gaitu.
(69)
Princips “piesārņotājs maksā” ir atzīts arī attiecīgajā Vācijas tiesību aktā, kurā uz lauksaimniekiem un kautuvēm regulāri atsaucas kā uz piesārņotājiem, kam jāsedz likvidēšanas izmaksas (25).
5.2. Otrais Altmark kritērijs
(70)
Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka ZT sāka apgalvot, ka tam vienmēr bijis uzticēts pienākums nodrošināt rezerves jaudu, tikai pēc tam, kad valsts un Komisija sāka izmeklēšanu. Pirms Verbandsordnung grozīšanas, kas notika 2010. gadā, nebija ne skaidra pilnvarojuma par to, ka ZT būtu jānodrošina rezerves jauda, nedz arī iepriekš noteiktu kompensācijas aprēķināšanas parametru.
5.3. Trešais Altmark kritērijs
(71)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka prasība par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšanu dzīvnieku likvidēšanas rūpnīcām nerada papildu neto izmaksas.
5.3.1. Epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana, izmantojot rezerves darbības jaudu
(72)
Vācijas dzīvnieku likvidēšanas rūpnīcās lielākoties strādā divās maiņās piecas vai sešas darbadienas, un to darbalaiks mainās +/- 5 % robežās. Uz pieprasījuma sezonālajām svārstībām reaģē, izmantojot trīs maiņas liela pieprasījuma gadījumā vai atgriežoties pie piecu dienu un divu maiņu darbības režīma maza pieprasījuma gadījumā. E. Bekenhofa (E. Böckenhoff) pētījumā (26) tika apstiprināts, ka trešā maiņa nedēļas laikā un papildu maiņas nedēļas nogalēs nodrošina pietiekamu epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu, ar ko epidēmijas gadījumā nodrošināt lielāka materiāla daudzuma pārstrādi.
(73)
Tādējādi vajadzīgo epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu var nodrošināt, izmantojot rezerves darbības jaudu, kas pieejama normālā likvidēšanas rūpnīcu darbības režīmā. Sūdzības iesniedzējs uzsver, ka tam nekad nav nācies ieguldīt papildu līdzekļus, lai nodrošinātu pietiekami lielu epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu.
(74)
Sūdzības iesniedzējs arī uzskata, ka, plānojot likvidēšanas rūpnīcas jaudu, būtu jāņem vērā arī federālajās kaimiņzemēs pieejamā jauda. Plaša slimības uzliesmojuma gadījumā, lai apmierinātu jaudas pieprasījuma īstermiņa pieaugumu, var izmantot citu federālo zemju pieejamo jaudu. Tiesību normās nav aizliegts transportēt pirmās un otrās kategorijas materiālus. Gluži pretēji - attiecīgajos Vācijas tiesību aktos (27) kaimiņreģionu rezerves jaudas izmantošana ir uzskatīta par pašsaprotamu veidu, kā risināt pārstrādes jaudas trūkumu epidēmijas gadījumā.
5.3.2. Kopējo izmaksu finansēšana ar parastajiem ieņēmumiem no samaksas
(75)
Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja teikto visas jaudas izmaksas parasti tiktu finansētas no ieņēmumiem, ko uzņēmums, kam uzticēts pienākums likvidēt pirmās un otrās kategorijas materiālu, gūst, iekasējot samaksu par tā parasto darbību. Tā kā rezerves darbības jaudas izmaksas ir neatņemama rūpnīcas pastāvīgo izmaksu daļa, tās var iekļaut lietotājiem piemērojamās samaksas aprēķinā. Papildus citai informācijai sūdzības iesniedzējs atsaucās uz BVerwG spriedumu (28), kurā skaidri norādīts, ka samaksas aprēķinā varētu iekļaut pamatotas rezerves jaudas izmaksas.
(76)
Desmit federālajās zemēs no 16 pirmās un otrās kategorijas materiālu likvidēšana ir uzticēta tikai privātiem uzņēmumiem (Berlīnē, Brandenburgā, Brēmenē, Hamburgā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, Lejassaksijā, Ziemeļreinā-Vestfālenē, Saksijā-Anhaltē, Šlēsvigā-Holšteinā un Tīringenē). Dažās no tām, piemēram, Lejassaksijā, Ziemeļreinā-Vestfālenē un Šlēsvigā-Holšteinā, ir reģioni ar īpaši lielu lauksaimniecības dzīvnieku skaitu. Bavārijā un Hesenē dzīvnieku likvidēšanu daļēji nodrošina privātie uzņēmumi.
(77)
Tajās federālajās zemēs, kurās sūdzības iesniedzējam vai tā apakšuzņēmumiem ir uzticēta dzīvnieku blakusproduktu likvidēšana, t. i., Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, Saksijā-Anhaltē un Tīringenē, valsts iestāde un pilnvarotais uzņēmums vienojas par maksimālo gada jaudu, kas likvidēšanas rūpnīcai jānodrošina. Attiecīgo jaudu uzskata par pietiekami lielu, lai epidēmijas gadījumā varētu apmierināt pieaugušo pieprasījumu. Sūdzības iesniedzējs zina, ka atsevišķās Ziemeļreinas-Vestfālenes publiskā iepirkuma procedūrās rezerves jaudas apmērs jau ir noteikts. Minētais piemērs ir Štainfurtes rajons, kur noteiktā rezerves jauda ir 5 % no iepriekšējā gadā nokauto lauksaimniecības dzīvnieku skaita. Samaksu par likvidēšanu aprēķina tik lielu, lai visas likvidēšanas rūpnīcu pastāvīgās izmaksas varētu pilnībā refinansēt ar nodevu, ko par likvidēšanu iekasē no lauksaimniekiem un kautuvēm.
(78)
Tādējādi citās federālajās zemēs īstenotā prakse liecina, ka likvidēšanas rūpnīcas kopējās izmaksas, tostarp visas izmaksas par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšanu, varētu pilnībā finansēt ar ieņēmumiem no samaksas un ka papildu kompensācija no valsts finansējuma nebūtu vajadzīga.
5.3.3. Kā ZT faktiski izmanto ikgadējās iemaksas
(79)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka ZT izmanto ikgadējās iemaksas, lai finansētu zaudējumus, kas rodas, ne tikai veicot parasto darbību, bet arī uzturot jaudas pārpalikumu, ko vēlāk izmantot ārējiem nolūkiem.
5.3.3.1. Iespējamās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas izmantošana, lai pildītu ZT uzticēto sabiedrisko pienākumu Ziemeļhesenē un Centrālhesenē
(80)
Salīdzinot rezerves jaudas apmēru, ko ZT 2009. gadā norādīja pieteikumā publiskā iepirkuma procedūrai Ziemeļhesenē, ar Fraunhofera pētījumā (29) minēto rezerves jaudas apmēru, ir redzams, ka ZT rezerves jauda laika gaitā ir ievērojami samazinājusies. Lai gan saskaņā ar Fraunhofera pētījumu rezerves jauda un tādējādi arī rezerves jauda, kas varētu būt vajadzīga epidēmijas gadījumā, 2005. gadā joprojām veidoja aptuveni 50 % kopējās jaudas, kā redzams ZT pieteikumā Ziemeļhesenes publiskā iepirkuma procedūrai, līdz 2009. gadam tās apmērs bija samazinājies līdz tikai 35 %.
(81)
Pieņemot, ka ZT faktiski bija uzticēts pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu un ka 50 % ZT vidējās jaudas bija pietiekami liela rezerves jauda (kā secināts Fraunhofera pētījumā), ZT nebūtu varējis piedalīties publiskā iepirkuma procedūrā Ziemeļhesenē un uzņemties papildu likvidēšanas pienākumus Bādenē-Virtembergā.
(82)
Taču, tā kā ZT Ziemeļhesenes publiskā iepirkuma procedūrā ieguva līguma slēgšanas tiesības un uzņēmās sniegt papildu likvidēšanas pakalpojumus, tas noteikti izmantoja daļu no rezerves jaudas, kas epidēmijas gadījumā varētu būt vajadzīga, lai nodrošinātu parasto darbību. Tas liecina par to, ka ar ikgadējām iemaksām finansēja izmaksas par jaudas pārpalikumu, kas nebija vajadzīgs, lai nodrošinātu epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu.
5.3.3.2. Nevajadzīgas rezerves jaudas finansēšana
(83)
Sūdzības iesniedzējs salīdzināja ZT epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas apmēru ar citu federālo zemju pieejamo rezerves jaudu un secināja, ka, ņemot vērā lauksaimniecības dzīvnieku skaita atšķirības, ZT epidēmijas gadījumā izmantojamā rezerves jauda bija četras vai piecas reizes lielāka nekā šim nolūkam pieejamā jauda citās federālajās zemēs. Līdz ar to ar ikgadējām iemaksām finansēja jaudas pārpalikumu, kas, salīdzinot ar citās federālajās zemēs īstenoto praksi, ievērojami pārsniedza vajadzīgo epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas apmēru. Savukārt šo jaudas pārpalikumu vēlāk varēja izmantot komerciāliem nolūkiem, piemēram, lai piedalītos Ziemeļhesenes un Centrālhesenes konkursa procedūrā.
5.4. Ceturtais Altmark kritērijs
(84)
Sūdzības iesniedzējs norāda, ka līguma slēgšanas tiesības ZT netika piešķirtas publiskā iepirkuma procedūrā, lai gan vairums federālo zemju izvēlas efektīvāko pakalpojumu sniedzēju, rīkojot atklātu konkursu. Turklāt netika veikta analīze, lai salīdzinātu ZT un vidēja veiksmīga uzņēmuma izmaksas.
(85)
Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka nebija juridisku šķēršļu, kuru dēļ Reinzemē-Pfalcā nevarēja rīkot atklātu konkursu.
5.5. Konkurences izkropļošana ārējos tirgos
5.5.1. ZT piedāvātās cenas Ziemeļhesenes un Centrālhesenes atklātajā konkursā ir zemākas par pašizmaksu
(86)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka ikgadējo iemaksu izkropļojošo ietekmi var ilustrēt Ziemeļhesenes atklātā konkursa gaita.
(87)
Pirms konkursa procedūras pirmās un otrās kategorijas materiālu likvidēšana bija uzticēta sūdzības iesniedzēja apakšuzņēmumam Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH (turpmāk “TBA Schäfer”). Taču TBA Schäfer 2009. gada konkursa procedūrā nevarēja veiksmīgi konkurēt ar ZT. TBA Schäfer nācās iesniegt uz pilnām izmaksām balstītu piedāvājumu, taču ZT varēja piedāvāt cenas, kas bija zemākas par pašizmaksu, jo daļu uzņēmuma pastāvīgo izmaksu jau finansēja ar ikgadējām iemaksām.
(88)
To, ka cenas, ko ZT piedāvāja Ziemeļhesenes konkursā, bija zemākas par pašizmaksu, apliecina arī šo cenu salīdzinājums ar ZT darbības teritorijā iekasēto samaksu. ZT darbības teritorijā iekasētā samaksa ir EUR 328 par tonnu, savukārt Ziemeļhesenes konkursa procedūrā iesniegtajā ZT piedāvājumā norādītā cena bija tikai EUR 208 par tonnu. Tā kā savākšanas cenas abos reģionos īpaši neatšķiras, nav saprotams, kāpēc ZT varēja piedāvāt par vienu un to pašu pakalpojumu Ziemeļhesenē prasīt aptuveni trīsreiz mazāku samaksu nekā savā darbības teritorijā.
(89)
Tā kā pēc iepriekšējiem konkursiem TBA Schäfer izmaksu bāze bija publiski pieejama, ZT varēja vienkārši norādīt piedāvājumā EUR 208 par tonnu, kas ir tikai par EUR 4 mazāk nekā TBA piedāvātā cena - EUR 212 par tonnu -, un tādā veidā iegūt līguma slēgšanas tiesības.
5.5.2. ZT iekasētā samaksa par trešās kategorijas materiāla likvidēšanu ir zemāka par pašizmaksu
(90)
Sūdzības iesniedzējs uzsver, ka ZT īstenotā kopcenas politika mazina Reinzemes-Pfalcas kautuvju motivāciju nodalīt trešās kategorijas materiālu no pirmās un otrās kategorijas materiāla. Līdz ar to ievērojams trešās kategorijas materiāla daudzums, ko citādi varētu pārstrādāt lolojumdzīvnieku barībā, tiek likvidēts kopā ar mazvērtīgo pirmās un otrās kategorijas materiālu (30).
(91)
Turklāt trešās kategorijas materiāla daudzums, kas ZT cenu politikas dēļ nenonāca tirgū, bija lielāks, nekā Komisija prognozēja sākotnējā tirgus novērtējumā. Lēmuma par procedūras sākšanu 33. punktā norādīts, ka trešās kategorijas materiālus nodalīja 72 % Reinzemes-Pfalcas kautuvju. Taču šis skaitlis ir aprēķināts, ņemot vērā tikai kautuvju skaitu. Ja ņemtu vērā arī faktu, ka, nokaujot govi, tiek radīts daudz vairāk trešās kategorijas materiāla, nekā nokaujot cūku, iegūtais rezultāts liecinātu, ka tiek nodalīti tikai 45 % trešās kategorijas materiāla. Līdz ar to ZT cenu politikas izraisītie tirgus izkropļojumi būtu daudz lielāki, nekā sākumā prognozēts.
6. ZT PIEZĪMES
(92)
Atsevišķas ZT piezīmes sakrīt ar nākamajā nodaļā aprakstītajām Vācijas izteiktajām piezīmēm. Tāpēc, lai novērstu nevajadzīgu atkārtošanos, ZT piezīmes nav izklāstītas atsevišķi.
7. VĀCIJAS PIEZĪMES
(93)
Vācija nepiekrīt, ka ZT Verbandsordnung noteiktās ikgadējās iemaksas ir nelikumīgs atbalsts, jo ir ievēroti Altmark kritēriji. Vācija arī uzskata, ka atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu, jo ikgadējās iemaksas apmērs nepārsniedz izmaksas, ko rada epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšana un iepriekšējo teritoriju attīrīšana.
7.1. Pirmais Altmark kritērijs
(94)
Pirmkārt, Vācija apgalvo, ka epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, norādot, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana ir ar likumu noteikts vietējo iestāžu pienākums.
(95)
Vietējās iestādes uzticēja šā likumā noteiktā pienākuma izpildi ZT kā publisko tiesību subjektam ar attiecīgu tiesībspēju. Pakalpojumam ir vispārēja tautsaimnieciska nozīme, jo, nodrošinot pareizu pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu, tiek aizsargāta cilvēku veselība. Tas ir īpaši svarīgi epidēmijas gadījumā.
(96)
Jāatceras, ka pret ZT nevar vērst to, ka finansējums ir pieejams arī saskaņā ar Kopienas pamatnostādnēm par TSE un Pamatnostādnēm par atbalstu lauksaimniecībai 2007.-2013. gadam. Ar pamatnostādnēm reglamentē tikai dzīvnieku kautķermeņu (mirušu dzīvnieku) likvidēšanas izmaksu finansēšanu, nevis epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšanas izmaksu finansēšanu. Tāpēc ikgadējās iemaksas nav apvienotas ar apstiprināto atbalstu attiecībā uz TSE.
(97)
Turklāt saistībā ar mirušu dzīvnieku likvidēšanu par piesārņotājiem var atzīt lauksaimniekus, savukārt attiecībā uz epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksām piesārņotājus noteikt ir sarežģīti.
7.2. Otrais Altmark kritērijs
(98)
Dzīvnieku produktu likvidēšana TierNebGAG RP ir uzticēta ZT kopš 1979. gada.
(99)
Vajadzīgās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas apmēru un neto izmaksu aprēķināšanas parametrus ar ZT Verbandsordnung grozījumiem noteica 2010. gada 1. februārī. Tos pamatoja ar Fraunhofera pētījumu.
(100)
Vācija uzsver, ka arī pirms 2010. gadā veiktās Verbandsordnung grozīšanas ikgadējās iemaksas, ko ZT iekasē no saviem locekļiem, noteica objektīvi un pārskatāmi. ZT kopsapulcē publiskā procedūrā pieņēma katra gada uzņēmējdarbības plānu, ko apstiprināja uzraudzītājiestāde un publicēja Reinzemes-Pfalcas, Hesenes un Zāras oficiālajos laikrakstos.
7.3. Trešais Altmark kritērijs
(101)
Vācija uzskata, ka rezerves jauda, ko uztur izmantošanai epidēmijas laikā, ir vajadzīga, lai aizsargātu cilvēku veselību epidēmijas gadījumā.
7.3.1. Pētījums par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas apmēru
(102)
Saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju Verbandsordnung2010. gada 2. februāra grozījumos epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas apmēru noteica, ņemot vērā Fraunhofera pētījumu. Pēc procedūras sākšanas Vācija veica papildu pētījumu (31), ko īstenoja Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten (turpmāk “ISPA-RP pētījums”).
(103)
Fraunhofera pētījumā aprēķināja prognozējamo materiāla daudzumu dažādās situācijās, ņemot vērā to iespējamību. ISPA-RP pētījumā, izmantojot metodisku un detalizētu pieeju, ir modelēti dažādi epidēmijas scenāriji mutes un nagu sērgas (FMD) vai klasiskā cūku mēra (CSF) uzliesmojuma gadījumā.
(104)
Abos pētījumos secināts, ka ZT kopējā pieejamā jauda ir pietiekami liela, lai papildus parastajam iekšējā un ārējā materiāla daudzumam, kas ir aptuveni 1 700 tonnu nedēļā, pārstrādātu papildu materiālu gan īstermiņa, gan arī ilgtermiņa epidēmijas gadījumā.
7.3.1.1. Īstermiņa epidēmija
(105)
Saskaņā ar ISPA-RP pētījumu īstermiņa epidēmijas gadījumā, pieņemot, ka no epidēmijas izrietošais papildu materiāls divas līdz piecas dienas būtu ne vairāk kā 200 tonnu dienā, šo materiālu bez sarežģījumiem var pārstrādāt kopā ar parasto materiāla daudzumu, izmantojot pieejamo nedēļas rezerves jaudu, ar kuru piecās dienās un trīs maiņās var pārstrādāt līdz 1 523 tonnām, un nav vajadzības izmantot papildu darbinieku maiņas nedēļas nogalē.
(106)
Pat tad, ja epidēmija skartu diezgan lielu apvienības darbības teritorijas daļu, astoņās nedēļās radītās papildu 1 300-1 800 tonnas būtu iespējams pārstrādāt, ja nedēļas nogalēs darbinieku maiņas izmantotu tā, lai pieejamā īstermiņa rezerves jauda būtu līdz 2 819 tonnām nedēļā (sk. 3. tabulu 9.3.1. sadaļā).
7.3.1.2. Ilgtermiņa epidēmija
(107)
Šajā scenārijā pieļāva FMD uzliesmojumu apvienības darbības teritorijā, un prognozētais nokaušanas koeficients bija 10 %, tāpat kā 2001. gadā Lielbritānijā. Šādā gadījumā prognozētais darba apjoms 18 nedēļas būtu aptuveni 1 300 tonnu nedēļā. Saskaņā ar ISPA-RP pētījumu, piecas dienas izmantojot trīs maiņas, ZT rūpnīcās šo daudzumu varētu pārstrādāt arī papildus parastajam daudzumam (sk. 3. tabulu 9.3.1. sadaļā).
7.3.1.3. No iesniegtajiem pētījumiem izrietošie secinājumi
(108)
Iesniegtie pētījumi liecina, ka kopējā pieejamā jauda, ko nodrošina piecu dienu un trīs maiņu darbības režīms, ir pietiekami liela, lai pārstrādātu gan parasto materiāla daudzumu, gan papildu materiālu, kas rodas īstermiņa un pat ilgākas epidēmijas gadījumā. Vairumā gadījumu pilnas darbības jaudas režīmā 6-12 nedēļas pat nerastos vajadzība izmantot nedēļas nogalēs pieejamās papildu maiņas.
(109)
Pētījumos secināts, ka piecu dienu un trīs maiņu darbības režīms nodrošina ZT pietiekami lielu kopējo jaudu, lai pārstrādātu gan parasto materiāla daudzumu, gan prognozējamo daudzumu ilgākas epidēmijas gadījumā. Tāpēc pašreiz pieejamā kopējā jauda drīzāk ir uzskatāma par atbilstīgu prasībām, nevis pārmērīgu.
7.3.2. Epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksas
(110)
Vācijas iesniegtie epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksu aprēķini ir sagatavoti, pamatojoties uz Fraunhofera pētījumā izmantoto pieeju. Normālas darbības jaudas un epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksu sadalījumu noteica, ņemot vērā piecu dienu un trīs maiņu darbības režīma nodrošinātās kopējās jaudas vidējo izmantojumu. Vidējie aprēķini liecina, ka ZT izmanto aptuveni 50 % kopējās jaudas, ko nodrošina piecu dienu un trīs maiņu darbības režīms.
(111)
Ņemot vērā šo izmantojumu, gan uz parasto savākšanas un pārstrādes darbības režīmu, gan uz epidēmijas gadījumā izmantojamas savākšanas un pārstrādes rezerves jaudas uzturēšanu attiecināja aptuveni 50 % jaudas izmaksu (32). Iegūtās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas izmaksas ir šādas:
2. tabula
Vācijas norādītās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas izmaksas 2000.-2009. gadā
(EUR)
Epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas izmaksas
2000. g.
2 250 106
2001. g.
2 608 383
2002. g.
3 163 429
2003. g.
3 121 934
2004. g.
3 133 539
2005. g.
2 986 695
2006. g.
2 793 466
2007. g.
2 606 508
2008. g.
2 507 167
2009. g.
1 961 515
Vidējās izmaksas
2 784 282
(112)
Būtu jānorāda, ka 2000. un 2001. gadā uz epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu attiecināja tikai 45 % jaudas izmaksu, bet 2009. gadā, noslēdzot līgumu ar Ziemeļheseni un Centrālheseni, epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas apmērs samazinājās par aptuveni piektdaļu. Epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksu aprēķins par 1998. un 1999. gadu nav pieejams.
7.3.3. Epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksu finansēšana ar ikgadējām iemaksām
(113)
Norādītajos gados, izņemot 2009. gadu, ikgadējās iemaksas, ko uzņēmumam ZT maksāja tā locekļi, bija mazākas par 2. tabulā redzamajām epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksām. Pēdējā ikgadējā iemaksa 2009. gadā bija tikpat liela kā rezerves jaudas izmaksas.
(114)
Vācija norāda, ka epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksas neņēma vērā, aprēķinot samaksu par izmantošanu, jo tas nebija juridiski iespējams. Lai gan saskaņā ar Kommunalabgabengesetz Rheinland-Pfalz (KAG RP - Reinzemes-Pfalcas Likums par samaksu par vietējo iestāžu pakalpojumiem) 7. pantu vietējās iestādes var iekasēt samaksu par valsts resursu un iekārtu izmantošanu, lai segtu izmaksas, jāievēro samērīga attiecība starp resursu vai rūpnīcas noslodzi un samaksu par to izmantošanu. Saskaņā ar KAG RP 8. pantu izmaksas, ko ņem vērā, aprēķinot samaksu par izmantošanu, ir jānosaka atbilstīgi izmaksu grāmatvedības uzņēmējdarbības principiem. Taču saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju, aprēķinot samaksu, tiek ņemta vērā tikai pirmās un otrās kategorijas materiālu likvidēšana, nevis epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana. Pēdējo minēto pakalpojumu sniedz nevis atsevišķiem nodokļu maksātājiem, bet tas paredzēts, lai novērstu turpmākus sabiedrības veselības apdraudējumus.
7.3.4. Finansējums citās Vācijas pavalstīs
(115)
Pēc Komisijas pieprasījuma Vācija veica valsts līmeņa apsekojumu par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas noteikšanas un finansēšanas praksi.
(116)
Visās Vācijas pavalstīs, izņemot ZT darbības teritoriju, epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu nodrošina ar nedēļas un nedēļas nogales laikā pieejamo rezerves darbības jaudu. Saskaņā ar E. Bekenhofa pētījumu par epidēmiju apkarošanu parasti netiek veikti papildu ieguldījumi jaudas nodrošināšanā. Pieejamā rezerves jauda, t. i., trešā maiņa nedēļā un nedēļas nogales maiņas, ir pietiekami liela, lai nodrošinātu epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu. Ņemot vērā ekspertu pētījumus, piemēram, ISPA pētījumu par Lejassaksiju (33) (turpmāk “ISPA-NS pētījums”), vai slēdzot nolīgumus ar attiecīgajām ieinteresētajām grupām, tiek piemērotas arī alternatīvas aprēķināšanas metodes. Taču E. Bekenhofa pētījuma pamatsecinājums joprojām ir atbilstīgs, proti, papildu ieguldījumi rezerves jaudas nodrošināšanā nav vajadzīgi.
(117)
Rezerves darbības jaudas nodrošināšanas izmaksas finansē no iekasētajām nodevām vai samaksas (atkarībā no uzņēmēja juridiskā statusa). Atkarībā no metodes, ar kuru rezerves darbības jaudas izmaksas attiecina uz mirušu dzīvnieku un kautuvju atkritumu likvidēšanu, īsteno dažādus pasākumus.
(118)
Attiecībā uz atbalstu, ko saskaņā ar Kopienas pamatnostādnēm par TSE un Pamatnostādnēm par atbalstu lauksaimniecībai 2007.-2013. gadam piešķir lauksaimniekiem mirušu dzīvnieku likvidēšanai, valsts piešķirtās palīdzības apmērs lielākajā daļā pārējo federālo zemju ir 67-75 % no samaksas par mirušu dzīvnieku likvidēšanu:
a)
Bādenē-Virtembergā un Ziemeļreinā-Vestfālenē: dzīvnieku īpašnieki sedz 25 % no pārstrādes izmaksām, savukārt visas savākšanas izmaksas un atlikušos 75 % no pārstrādes izmaksām apmaksā ar valsts finansējumu (lauku rajoni un federālās zemes);
b)
Saksijā-Anhaltē, Tīringenē un Brandenburgā: dzīvnieku īpašnieki sedz 25 % no savākšanas izmaksām un 33 % no pārstrādes izmaksām. Atlikušās savākšanas un pārstrādes izmaksas (attiecīgi 75 % un 67 %) apmaksā ar valsts finansējumu;
c)
Bavārijā, Reinzemē-Pfalcā un Zārā: savākšanas izmaksas pa trešdaļai sedz pavalsts, Tierseuchenkasse un attiecīgā federālā zeme, savukārt no pārstrādes izmaksām 66 % apmaksā ar valsts finansējumu, 25 % maksā dzīvnieku īpašnieki un 8 % - Tierseuchenkasse;
d)
Saksijā 25 % no savākšanas un pārstrādes izmaksām finansē dzīvnieku īpašnieki, 8 % maksā Tierseuchenkasse, bet 66 % apmaksā ar valsts finansējumu;
e)
Lejassaksijā 60 % no savākšanas un pārstrādes izmaksām finansē Tierseuchenkasse un 40 % apmaksā ar valsts finansējumu. Tierseuchenkasse pēc tam no dzīvnieku īpašniekiem iekasē 25 % no pārstrādes izmaksām;
f)
Šlēsvigā-Holšteinā visas savākšanas un pārstrādes izmaksas sedz Tierseuchenkasse;
g)
Mēklenburgā-Priekšpomerānijā visas savākšanas un pārstrādes izmaksas sedz dzīvnieku īpašnieki.
(119)
Pēc Vācijas domām šis pārskats liecina, ka nav īpaši būtiski, vai epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksas ņem vērā, aprēķinot nodevu un samaksu, vai arī to finansē ar ikgadējām iemaksām, kā tiek darīts Reinzemē-Pfalcā. Būtisks ir jautājums par to, kas šīs izmaksas sedz. Visbeidzot, lielu rezerves jaudas izmaksu daļu valsts apmaksā ar atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar Kopienas pamatnostādnēm par TSE vai Pamatnostādnēm par atbalstu lauksaimniecībai 2007.-2013. gadam.
7.4. Ceturtais Altmark kritērijs
(120)
Vācija ir pārliecināta, ka Eiropas tiesību aktos nav prasīts atvērt pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas tirgu, rīkojot iepirkuma procedūras. To ir apstiprinājusi arī Tiesa (34).
7.5. Konkurence ārējos tirgos netiek izkropļota
(121)
Vācija uzskata, ka šajā gadījumā netiek izkropļota konkurence ārējos tirgos.
7.5.1. ZT likvidē nekontrolētās preces, nesaņemot šķērssubsīdijas
(122)
Vācija apgalvo, ka ZT iekasētās ikgadējās iemaksas nav izkropļojušas konkurenci trešās kategorijas materiāla jomā, jo nav notikusi šķērssubsidēšana:
a)
gada pārskatos ir skaidri norādīts, ka ZT vairākus gadus ir guvis ievērojamu peļņu par nodalīta trešās kategorijas materiāla pārstrādi, līdz ar to šķērssubsidēšanas iespējamība ir izslēgta;
b)
ja trešās kategorijas materiālu piegādā kopā ar kontrolēto materiālu, maisījumi (pēc svara) jau ir iekļauti pirmās un otrās kategorijas izejmateriāla likvidēšanas cenas aprēķinā. Tas nozīmē, ka iepriekš aprēķinātajā izcenojumā jau ir iekļauts šīs kategorijas materiāla maisījuma daudzums.
(123)
Sūdzības iesniedzēja apgalvojums par to, ka ZT cenu politikas dēļ tiek nodalīti tikai 45 % trešās kategorijas materiāla, ir nepamatots. Attiecīgā statistika apliecina, ka ZT nekad nav pārstrādājis tik lielu trešās kategorijas materiāla daudzumu. Var apstiprināt, ka 2009. gada nodalīšanas rādītājs, t. i., 72 %, uz ko lēmumā par procedūras sākšanu atsaucās Komisija, ir patiess.
(124)
Būtu arī jānorāda, ka apvienības darbības teritorijā 85 % kaušanas nodrošina sešas rūpnīcas, kurās nodalīšanu veic visplašākajā līmenī. Sūdzības iesniedzējs ar šiem uzņēmumiem aktīvi sadarbojas un iegādājas no tiem nodalītu trešās kategorijas materiālu. Tādējādi sūdzības iesniedzējam ir pieejami trešās kategorijas materiāla tirgi, un tas ir iekarojis patiešām ievērojamu šo tirgu daļu.
7.5.2. Uzaicinājums iesniegt piedāvājumus Ziemeļhesenē un Centrālhesenē
(125)
Tas, ka Ziemeļhesenē un Centrālhesenē ZT iekasē citādāku samaksu nekā apvienības darbības teritorijā, nav uzskatāms par konkurences izkropļošanas pierādījumu. Finansējums atšķiras tāpēc, ka uz tā aprēķināšanu attiecas dažādas juridiskās prasības. Saskaņā ar TierNebG 3. sadaļas 1. punktu pirmās un otrās kategorijas dzīvnieku blakusprodukti Vācijā ir jālikvidē pavalsts tiesību aktos noteiktajām kompetentajām reģionālajām un vietējām iestādēm. Tādējādi saskaņā ar attiecīgajiem federālās zemes un vietējiem nosacījumiem finansējumu var reglamentēt atšķirīgi.
(126)
Ja atbildīgās iestādes neveic dzīvnieku blakusproduktu likvidēšanu pašas un šo pienākumu uztic trešām personām - kā Ziemeļhesenē un Centrālhesenē -, izmaksas aprēķina saskaņā ar Leitsätze für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten (LSP - Pamatnostādnēm par pašizmaksas noteikšanu) (35), nevis saskaņā ar attiecīgo Likumu par samaksu par vietējo iestāžu pakalpojumiem.
(127)
KAG RP un LSP nosacījumi, jo īpaši par samaksā/nodevā iekļaujamo procentu likmi, ir ļoti atšķirīgi, un ZT šīs atšķirības ir būtiskas, jo tas lielu savu ieguldījumu daļu ir finansējis ar aizdevumiem un katru gadu par tiem maksājis ievērojamus procentus.
(128)
Lai gan saskaņā ar KAG RP 8. pantu ZT drīkstēja samaksas aprēķinā iekļaut procentu izmaksas, LSP noteikumos atļauts Ziemeļhesenē un Centrālhesenē piemērojamo samaksu noteikt, ņemot vērā tikai aprēķināto procentu attiecību pret vidējiem vajadzīgajiem saimnieciskās darbības aktīviem. Tāpēc nebija iespējams iekļaut visas faktisko procentu maksājumu izmaksas.
(129)
Nepamatots ir arī sūdzības iesniedzēja apgalvojums par to, ka TBA Schäfer neizdevās uzvarēt Ziemeļhesenes un Centrālhesenes atlases procedūrā tāpēc, ka ar ikgadējām iemaksām tika nodrošināta šķērssubsidēšana. TBA Schäfer piedāvāja augstāku cenu tāpēc, ka TBA Schäfer prognozēja pārāk mazus ražošanas ienākumus un tam bija jāsedz lielākas administratīvās izmaksas un grupas iemaksas. Savukārt ZT savus ražošanas ienākumus aprēķināja pareizi un, tā kā ZT neietilpa uzņēmumu grupā, tam nebija jāveic grupas iemaksas.
7.6. Piesārņoto teritoriju attīrīšana
(130)
Vācija apgalvo, ka daļa no ZT iekasētajām ikgadējām iemaksām tiek izmantota, lai segtu divu piesārņotu teritoriju - Zoršīdas un Šprendlingenes-Gensingenes -attīrīšanas izmaksas.
(131)
Abās piesārņotajās teritorijās bija uzkrājies augsnes un gruntsūdeņu piesārņojums, jo teritoriju iepriekšējie īpašnieki vai izmantotāji lietoja ogļūdeņražus. Abas teritorijas nonāca ZT īpašumā 1979. gadā, kad to dibināja.
(132)
Koblencas rajona pašvaldības 1997. gada 21. aprīļa un 1998. gada 31. marta lēmumos par attīrīšanu tika noteikts, ka piesārņojums jālikvidē ZT. Šprendlingenes-Gensingenes teritorijas attīrīšanai ar 2001. gada 13. jūlija papildlēmumu piemēroja papildu nosacījumus. Kopējās izmaksas par abu teritoriju attīrīšanu 1998.-2010. gadā bija EUR 2 413 049,36.
7.6.1. Šprendlingenes-Gensingenes teritorija
(133)
Vācija atzīst, ka saskaņā ar 1998. gada 31. martā pieņemto lēmumu par attīrīšanu Šprendlingenes-Gensingenes teritorijas attīrīšanas izmaksas ir jāsedz ZT. Taču Vācija arī uzskata, ka no tiesību aktu par atbalstu skatupunkta ir netaisnīgi, ka ZT ir pilnībā jāsedz attīrīšanas izmaksas, jo saskaņā ar jaunāko Vācijas judikatūru neierobežotas atbildības piemērošana būtu nevienlīdzīga attieksme, salīdzinot ar privāto uzņēmumu saistībām.
(134)
Saskaņā ar Bundesverfassungsgericht (Federālās Konstitucionālās tiesas) 2000. gada 16. decembra (36) lēmumu privātam uzņēmumam piemēro tikai saprātīgu valsts tiesību aktos paredzētu atbildību. Bundesverfassungsgericht uzskata, ka šo robežvērtību var sasniegt tad, ja saistību apmērs pārsniedz īpašuma vērtību. Atbildība, kuras apmērs pārsniedz šo robežvērtību, vairs nav uzskatāma par samērīgu, patstāvīgu un ierobežojošu nosacījumu, lai nodrošinātu īpašuma aizsardzību, kas garantēta Vācijas Grundgesetz (Pamatlikuma) 14. panta 2. punkta otrajā teikumā. Taču ZT kā juridiska persona, uz ko attiecas publiskās tiesības, nevar izmantot tiesības, kas Vācijas Pamatlikumā piešķirtas privātpersonām, tāpēc šis atbildības ierobežojums uz ZT neattiecas.
(135)
Saskaņā ar Vācijas sniegto informāciju Šprendlingenes-Gensingenes teritorijai ir negatīva tirgus vērtība, jo 2009. gada 31. decembra bilancē tās norādītā bilances vērtība bija EUR 128 500,00, savukārt kopējās attīrīšanas izmaksas kopš tā laika ir pieaugušas līdz EUR 1 542 315,85. Šī summa pārsniedz iepriekš aprakstīto atbildības ierobežojumu.
(136)
Tādu attīrīšanas izmaksu, kas pārsniedz atbildības robežvērtību, finansēšana no ikgadējām iemaksām saskaņā ar Pamatnostādņu par atbalstu videi 132. punktu būtu uzskatāma par saderīgu atbalstu, jo privātpersonām būtu jāsedz tikai tik lielas attīrīšanas izmaksas, kas atbilst īpašuma tirgus vērtībai.
7.6.2. Zoršīdas teritorija
(137)
Lai gan 1997. gada 21. aprīlī pieņemtajā lēmumā par attīrīšanu ZT atzina par atbildīgo teritorijas piesārņotāju, Vācija šaubās, vai saskaņā ar Vācijas tiesību aktiem ZT patiešām bija jāsedz attīrīšanas izmaksas par piesārņojumu, ko izraisījis iepriekšējais īpašnieks vai izmantotājs. Tā kā runa ir par notikumu pirms vairāk nekā 30 gadiem, vairs nevar iegūt precīzu atbildi uz jautājumu par atbildību.
(138)
Vācija uzskata, ka saskaņā ar Pamatnostādnēm par atbalstu videi ikgadējās iemaksas, ciktāl ar tām sedz Zoršīdas teritorijas attīrīšanas izmaksas, ir saderīgs atbalsts, jo ZT nebija jākļūst par atbildīgo attīrītāju.
(139)
Turklāt Vācija apgalvo, ka arī Zoršīdas teritorijas tirgus vērtība ir negatīva un ka arī šajā gadījumā ir pārsniegta atbildības robežvērtība.
8. ATBALSTA ESAMĪBAS NOVĒRTĒJUMS, ŅEMOT VĒRĀ LESD 107. PANTA 1. PUNKTU (NEATSAUCOTIES UZ ALTMARK KRITĒRIJIEM)
(140)
Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai.
8.1. No valsts līdzekļiem finansētas ikgadējās iemaksas
(141)
Vācija nenoliedz, ka Zweckverband locekļu ikgadējās iemaksas ir valsts līdzekļi. ZT locekļi ir Reinzemes-Pfalcas, Zāras un Hesenes lauku un pilsētu rajoni. Tā kā ZT ir iekasējis ikgadējās iemaksas no saviem locekļiem, izmantojot administratīvu aktu, pasākums ietver tiešu valsts līdzekļu pārskaitījumu. Tā kā šajā procedūrā ir iesaistīti administratīvi akti, ikgadējās iemaksas var prasīt no valsts.
8.2. ZT saimnieciskā priekšrocība
(142)
Pirmkārt, atbalsta saņēmējam ir jābūt uzņēmumam. Termins “uzņēmums” ir attiecināms uz jebkuru struktūru, kas veic saimniecisku darbību neatkarīgi no tās juridiskā statusa un tās darbības finansēšanas veida. Tas attiecas ne tikai uz privātiem, bet arī uz valsts uzņēmumiem (37). Jebkura darbība, kas ietver preču vai pakalpojumu piedāvāšanu konkrētā tirgū, ir saimnieciska darbība (38). Tā kā ZT par atalgojumu piedāvā konkrētu dzīvnieku blakusproduktu likvidēšanas pakalpojumus, ZT ir uzņēmums.
(143)
Līdz ar to ikgadējās iemaksas nodrošina ZT saimniecisku priekšrocību, jo tās samazina ZT kārtējos izdevumus un par tām nav jāsniedz attiecīgs pakalpojums. Taču Vācija ir pārliecināta, ka ar šīm iemaksām ZT tika kompensētas tikai tās izmaksas, ko tam radīja pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu, un tādējādi uzņēmums neguva saimniecisku priekšrocību.
(144)
Tiesa spriedumā Altmark lietā nolēma, ka kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu nav valsts atbalsts, t. i., tā nenodrošina atbalsta saņēmējam priekšrocības, ja ir ievēroti vairāki kritēriji (39).
(145)
Tā kā šajā procedūrā spriedumam Altmark lietā ir liela nozīme, Vācijas apgalvojums par atbilstību Altmark kritērijiem ir detalizēti un atsevišķi izskatīts 9. sadaļā.
8.3. Konkurences izkropļošana un nelabvēlīga ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(146)
Vācija uzskata, ka apvienības darbības teritorijas pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas tirgus nav atvērts konkurencei, tāpēc tajā netiek radīti ne konkurences izkropļojumi, nedz arī nelabvēlīga ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(147)
Pirmkārt, Komisija norāda, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas jomā pastāv reģionāli monopoli. Taču vairums kompetento reģionālo un vietējo iestāžu piešķir šīs monopoltiesības iepirkuma procedūrās. Tādējādi tirgū pastāv konkurence. Šajā gadījumā to apstiprina Ziemeļhesenes un Centrālhesenes iepirkuma procedūra.
(148)
Tāpēc, ņemot vērā Komisijas 2011. gada 23. februāra Lēmumu par valsts atbalstu C 58/06 (ex NN 98/05), ko Vācija sniegusi uzņēmumiem Bahnen der Stadt Monheim (BSM) un Rheinische Bahngesellschaft (RBM), kuri ietilpst apvienībā Verkehrsverband Rhein-Ruhr (40), Komisija uzskata, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas tirgus ir atvērts konkurencei. Gan ES, gan valsts tiesību aktos reģionālajām un vietējām iestādēm, kam uzticēta pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana, ir atļauts vai nu atrast tirgus pakalpojumu sniedzēju un uzticēt tam šo uzdevumu iepirkuma procedūrā, vai arī veikt likvidēšanu pašām, izmantojot iekšēju risinājumu (41). Lai gan Vācija apgalvo, ka ZT atbilst kritērijiem par līguma slēgšanas tiesību iekšēju piešķiršanu (42), ikgadējās iemaksas nostiprina ZT finansiālo situāciju salīdzinājumā ar citiem iespējamiem pakalpojumu sniedzējiem. Tā kā iepirkuma procedūrās var piedalīties pakalpojumu sniedzēji no visām dalībvalstīm, iemaksas var ietekmēt arī tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(149)
Ikgadējo iemaksu nodrošinātās saimnieciskās priekšrocības arī var nostiprināt ZT pozīciju tirgos, kuros tas tieši konkurē ar citiem pakalpojumu sniedzējiem (trešās kategorijas materiāla likvidēšana, iepirkuma procedūra par pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu Ziemeļhesenē un Centrālhesenē).
8.4. Provizorisks secinājums par atbalsta esamību
(150)
Ikgadējās iemaksas atbilst nosacījumiem par atbalsta esamību LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Nākamajā nodaļā ir detalizēti izskatīts Vācijas apgalvojums par to, ka ir izpildīti četri sprieduma Altmark lietā nosacījumi.
9. ALTMARK KRITĒRIJU IZVĒRTĒJUMS SAISTĪBĀ AR LESD 107. PANTA 1. PUNKTU
9.1. Pirmais Altmark kritērijs
(151)
Saskaņā ar pirmo Altmark kritēriju saņēmējuzņēmumam faktiski ir jābūt uzliktām sabiedrisko pakalpojumu pildīšanas saistībām un šīm saistībām jābūt skaidri definētām.
(152)
Pirmkārt, būtu jānorāda, ka 1979.-2008. gads un 2009.-2011. gads ir jāaplūko atsevišķi.
(153)
Pirms 2010. gada 2. februārī ar atpakaļejošu spēku, sākot no 2009. gada 1. janvāra, izdarīja grozījumus Verbandsordnung, ZT bija uzticēta tikai pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana. Iepriekšējā Verbandsordnung versijā nebija noteikts pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu. Tādējādi epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana nebija skaidri noteikts pienākums, kā prasīts pirmajā Altmark kritērijā.
(154)
Grozītajos Verbandsordnung papildus pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas pienākumam tagad ir skaidri noteikts, ka ZT ir arī jāuztur epidēmijas gadījumā izmantojama rezerves jauda.
(155)
Tālāk Komisija parāda, ka ne ZT pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas pienākums, nedz arī tā pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu nav pietiekams pamatojums ikgadējām iemaksām kā valsts kompensācijas maksājumiem pirmā Altmark kritērija nozīmē.
9.1.1. Pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas pienākums
9.1.1.1. Pakalpojums bez vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes
(156)
BVerwG nolēma, ka saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1069/2009 un TierNebG 3. panta 1. punktu pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana ir sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums un līdz ar to arī vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums. BVerwG īpaši uzsvēra to, ka saskaņā ar Vācijas tiesību aktiem materiāla likvidēšana ir obligāts sabiedriskas nozīmes uzdevums, un uzskatīja, ka ZT līdz ar to īsteno valsts pilnvaras. BVerwG lēma, ka sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumā ietilpa arī epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana (43).
(157)
Vācija šim viedoklim piekrīt un arī apgalvo, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas un epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšanas mērķis ir sabiedrības veselības aizsardzība.
(158)
Tā kā pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana ir sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums, BVerwG un Vācija uzskatīja ikgadējās iemaksas par pamatotām, jo tās bija valsts kompensācija par izmaksām, ko ZT radīja šā pienākuma izpilde.
(159)
Kā paskaidrots 13. punktā Eiropas Savienības nostādnēs par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (44) (turpmāk “Savienības pamatnostādnes par VTNP”), Tiesa ir pastāvīgi lēmusi, ka dalībvalstīm ir liela rīcības brīvība attiecībā uz tiem pakalpojumu veidiem, kurus var klasificēt kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus, izņemot jomās, ko reglamentē ar īpašiem Savienības noteikumiem.
(160)
Tiesa ir uzsvērusi, ka darbībai ir vispārēja tautsaimnieciska nozīme tikai tad, ja tai ir īpašas iezīmes, salīdzinot ar citu saimniecisko darbību vispārējo tautsaimniecisko nozīmi (45).
(161)
Tāpēc GEMO lietā Tiesai nācās izskatīt jautājumu par to, vai lauksaimniekiem un kautuvēm būtu jāsedz visas mirušu dzīvnieku un kautuvju atkritumu likvidēšanas izmaksas vai arī, tā kā tas ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, tās varētu segt valsts. Tiesa nolēma, ka visas izmaksas būtu jāsedz lauksaimniekiem un kautuvēm (46).
(162)
Tiesa secināja, ka mirušu dzīvnieku un kautuvju atkritumu likvidēšanas radītais finanšu slogs ir izmaksu postenis, kas nenovēršami izriet no lauksaimnieku un kautuvju saimnieciskās darbības. Viens no to darbības rezultātiem ir neizmantojami un, pats galvenais, videi kaitīgi produkti un atliekvielas, un to likvidēšana ir piesārņotāju pienākums.
(163)
Valsts iestāžu intervence, lai atbrīvotu lauksaimniekus un kautuves no šā finansiālā sloga, rada saimniecisku priekšrocību, kas varētu izkropļot konkurenci. Arī tad, ja valsts sabiedrības veselības aizsardzības politikas mērķis būtu pārņemt atbildību par likvidēšanas izmaksām, tas nemainītu faktu, ka šāda rīcība radītu lauksaimniekiem un kautuvēm saimniecisku priekšrocību, jo saskaņā ar judikatūru LESD 107. panta 1. punktā valsts intervences pasākumus nenodala atkarībā no to veikšanas iemesliem vai mērķiem, bet gan definē atkarībā no to sekām (47).
(164)
Arī Kopienas pamatnostādņu par valsts atbalstu saistībā ar TSE testiem, nobeigušos dzīvnieku aizvākšanu un kautuvju atkritumiem (2002/C 324/02) (līdz 2006. gadam) 27. un 37. punktā un Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē 2007.-2013. gadā (2006/C 319/01) V.B.4. sadaļā apstiprināts, ka par dzīvnieku blakusproduktu pareizu likvidēšanu ir atbildīgi to īpašnieki vai ražotāji un tāpēc saskaņā ar principu “piesārņotājs maksā” tiem ir jāsedz izmaksas. Atbilstīgi šīm pamatnostādnēm valsts atbalsts ir tikai īpašos gadījumos (jo īpaši saistībā ar mirušiem dzīvniekiem) pieļaujams izņēmums.
(165)
Arī Reinzemes-Pfalcas tiesību aktos ir noteikts, ka princips “piesārņotājs maksā” jāpiemēro vispārīgi - TierNebGAG 4. panta 1. punktā paredzēts, ka likvidēšanas un ar to saistīto procesu izmaksas var piemērot īpašniekiem.
(166)
Attiecībā uz šo gadījumu no Tiesas judikatūras, Regulas (EK) Nr. 1069/2009, TSE pamatnostādnēm un lauksaimniecības palīdzības pamatnostādnēm izriet šādi secinājumi:
(167)
pirmkārt, lai pakalpojumam būtu vispārēja tautsaimnieciska nozīme, dalībvalstij nav noteikti jānosaka, ka attiecīgā pakalpojuma sniegšana ir sabiedrisks pienākums. Pakalpojuma sniegšanas atzīšana par sabiedrisku pienākumu ir līdzvērtīga ekskluzīvu tiesību piešķiršanai. Ja BVerwG uzskats būtu pareizs, dalībvalsts par sabiedrisku pienākumu varētu atzīt jebkāda pakalpojuma sniegšanu, padarot to par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu. Taču šāda interpretācija padarītu LESD 106. pantu neefektīvu, jo panta mērķis ir nodrošināt, lai kompensācijas maksājumus varētu piešķirt tikai vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma gadījumā.
(168)
Komisija uzskata, ka ekskluzīvu tiesību piešķiršana un pakalpojuma klasificēšana par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu ir jānošķir.
(169)
Piešķirot ekskluzīvas pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas tiesības, var tikt ierobežota LESD 56. pantā paredzētā brīvība sniegt pakalpojumus. Saskaņā ar LESD 52. un 62. pantu šādas rīcības pamatojums var būt sabiedrības veselības aizsardzība. Nosakot, ka par pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu konkrētā reģionā ir atbildīgs tikai viens uzņēmums, Vācija un Reinzeme-Pfalca vēlas nodrošināt īpaši stingru uzņēmuma uzraudzību, tādā veidā garantējot sabiedrības veselības aizsardzību.
(170)
Taču, pretēji Vācijas un BVerwG viedoklim, tas, ka pasākuma mērķis ir sabiedrības veselības aizsardzības nodrošināšana, to uzreiz nepadara par vispārējas sabiedriskas nozīmes pakalpojumu.
(171)
Komisija neapstrīd, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana ietver tādu atkritumu veidu likvidēšanu, kas īpaši apdraud veselību. Tāpēc Regulā (EK) Nr. 1069/2009 ir paredzēta stingra to uzņēmumu kontroles sistēma, kas šādus atkritumus likvidē. Regulas nosacījumos, protams, ir paredzētas arī likvidēšanas uzņēmumu papildu izmaksas, taču tās ir jāiekļauj aprēķinātajās nodevās un samaksā.
(172)
Šajā ziņā pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana neatšķiras no citu tādu atkritumu veidu likvidēšanas, kas īpaši apdraud veselību. Šādu atkritumu likvidēšanas izmaksas parasti ir jāsedz personai, kas tos ir radījusi, nevis sabiedrībai.
(173)
Šajā gadījumā pakalpojums ietver pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu. Tāpēc Komisijai jāpārbauda, vai šā pakalpojuma būtība īpaši atšķiras no citu saimniecisko darbību būtības, lai pakalpojums atbilstu ne tikai to uzņēmēju interesēm, kas no tā gūst peļņu, bet arī sabiedrības interesēm.
(174)
Komisija uzskata, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas pakalpojuma būtība īpaši neatšķiras no citām saimnieciskām darbībām. Tāpēc to nevar klasificēt kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu.
(175)
Pretēji BVerwG viedoklim, Regulā (EK) Nr. 1069/2009 paredzētā stingrā kontrole nenozīmē, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana būtu jāuzskata par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu.
(176)
Turklāt attiecīgās nozares darbību reglamentē Savienības tiesību aktu nosacījumi. Šajos nosacījumos ir īpaši paredzēts, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas izmaksas sedz piesārņotājs. Līdz ar to un kā GEMO lietā (48) secināja Tiesa, izmaksu daļēja segšana ar valsts finansējumu ir nepamatota. Šo specifisko Savienības tiesību aktu nosacījumu dēļ valstu noteikumos vairs nevar atkāpties no Savienības tiesību aktiem un pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu klasificēt par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu. Tādējādi ir izslēgta iespēja klasificēt šo darbību kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu.
(177)
Visbeidzot, attiecībā uz Vācijas apgalvojumu par to, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas mērķis ir sabiedrības veselības aizsardzība, Komisija gribētu atsaukties uz spriedumu GEMO lietā, kurā Tiesa lēma, ka LESD 107. panta 1. punktā valsts intervences pasākumus nenodala atkarībā no to veikšanas iemesliem vai mērķiem, bet gan tos definē atkarībā no to sekām.
(178)
Tāpēc uzņēmējam principā ir jāsedz izmaksas, kas izriet no normām, ar ko reglamentē šādas darbības, piemēram, šajā gadījumā tie ir stingrie noteikumi par pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu. Sabiedrības veselības aizsardzības aspektu ņem vērā, lai pamatotu ekskluzīvu tiesību piešķiršanu attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību, un tādā līmenī, kādā lauksaimniekiem piešķirtais atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu.
(179)
Tāpēc Komisija uzskata, ka Vācija nevar pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu klasificēt kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu.
9.1.1.2. Alternatīva: kompensācijas maksājumi netiek prasīti nevienā gadījumā
(180)
Alternatīvi Komisija gribētu norādīt, ka saskaņā ar pirmo Altmark kritēriju ir arī jānovērtē, vai ir vajadzīgi kompensācijas maksājumi par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu. Tādējādi arī tad, ja pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana būtu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, būtu jāpārbauda, vai kompensācijas maksājumi ir nepieciešami.
(181)
Vācijas un BVerwG argumentos nav ņemts vērā, ka spriedumā GEMO lietā Tiesa nolēma, ka pienākumi, ko piekrituši pildīt uzņēmumi, kuriem uzticēta pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana, nav pamatots iemesls, lai valsts kompensētu šo pienākumu radītās izmaksas. Visas izmaksas par pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu ir jāsedz par to ražošanu atbildīgajām personām, jo tās ir lauksaimnieku un kautuvju saimnieciskajā darbībā ietvertās izmaksas.
(182)
Tiesa nolēma, ka valsts kompensācija par šā pienākuma radītajām izmaksām ir nepamatota, jo izmaksas ir jāsedz atbildīgajām personām.
(183)
Pretēji BVerwG viedoklim, Regulā (EK) Nr. 1069/2009 paredzētā stingrā kontrole nenozīmē, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas izmaksas var segt ar valsts kompensācijas maksājumiem.
(184)
Citiem vārdiem sakot, tas vien, ka pastāv vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, nenozīmē, ka valsts kompensācija par šā pienākuma radītajām izmaksām ir pamatota.
(185)
Komisija uzskata, ka Vācija nevar pamatot ikgadējās iemaksas kā valsts kompensāciju par izmaksām, ko ZT radīja pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas pienākums, jo saskaņā ar principu “piesārņotājs maksā” visas izmaksas ir jāsedz no nodevām, ko ZT iekasē no šā materiāla ražotājiem.
9.1.2. Epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšana
(186)
Atsevišķi izskatot jautājumu par to, vai rezerves jaudas uzturēšanu var klasificēt kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu, būtu jāizsaka turpmāk minētie apsvērumi. Saskaņā ar Vācijas tiesību aktiem uzņēmumam, kam ir reģionālais monopols pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas jomā, ir jānodrošina spēja pārstrādāt palielinātu materiāla daudzumu slimības uzliesmojuma gadījumā. Kā liecina Vācijas valdības iesniegtais 16 federālo zemju salīdzinājums, visur, izņemot ZT darbības teritoriju, uzņēmumi, kuru rūpnīcās strādā trīs maiņās, šo rezerves jaudu nodrošina, izmantojot rūpnīcas arī nedēļas nogalēs un vajadzības gadījumā nosūtot materiālu uz citām federālajām zemēm. Citiem vārdiem sakot, pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu nerada papildu izmaksas, jo epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu var nodrošināt ar pieejamo rezerves darbības jaudu.
(187)
Arī tad, ja papildu izmaksas tomēr rastos, tās būtu jāsedz lauksaimniekiem un kautuvēm. Izmaksas par palielināta materiāla daudzuma pārstrādi epidēmijas gadījumā ir daļa no izmaksām, ko rada pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanas rūpnīcu izmantošana.
(188)
Tam, ka īpašnieki, t. i., reģionālās un vietējās iestādes, ar oficiālu rīkojumu liek to uzņēmumiem uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu, nav nozīmes. Epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšanu nevar uzskatīt par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu divu iemeslu dēļ.
(189)
Ja pieejamā rezerves darbības jauda - bez papildu izmaksām - nav pietiekami liela, lai nodrošinātu paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu, un tādējādi šādas jaudas uzturēšanas pienākums rada papildu ieguldījumu izmaksas, saskaņā ar principu “piesārņotājs maksā” šīs izmaksas ir jāsedz no iekasētajām nodevām. Šis arguments neatšķiras no iepriekš paustajiem argumentiem par citu atkritumu likvidēšanu (detalizētu informāciju sk. no 156. punkta līdz 185. punktam).
(190)
Ja uzturētā rezerves jauda ir lielāka nekā faktiski vajadzīgs epidēmijas gadījumā, rezerves jaudas pārpalikuma uzturēšana neatbilst sabiedrības interesēm.
(191)
Saistībā ar to BVerwG nolēma, ka, klasificējot rezerves jaudas nodrošināšanu, nav būtiski, vai ZT uztur diezgan nevajadzīgu jaudas pārpalikumu. Tikai reģionālo un vietējo iestāžu kompetencē ir izlemt to, vai finansēt jaudas pārpalikumu vai arī pieprasīt tā samazināšanu. Tas bija jautājums par reģionālo un vietējo iestāžu politisko atbildību, nevis par tiesību aktiem atbalsta jomā (49). Šis arguments nav pieņemams, jo ir maz ticams, ka nevajadzīgas rezerves jaudas uzturēšana atbilstu sabiedrības interesēm.
(192)
Kā detalizētāk aplūkots 9.3. sadaļā, ZT gadījumā paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu var nodrošināt ar pieejamo rezerves darbības jaudu un kompensācijas maksājumi nekādā veidā nav pamatoti.
(193)
Tāpēc Komisija uzskata, ka pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu nav uzskatāms par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu. Alternatīvi Komisija uzskata, ka tas nekādā veidā nepadara ikgadējās iemaksas par pamatotu valsts kompensāciju.
9.1.3. Trešās kategorijas materiāla likvidēšana
(194)
Tā kā ZT nav uzticēta trešās kategorijas materiāla likvidēšana, to nevar klasificēt kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu jau šā viena iemesla dēļ. Jebkurā gadījumā to nevar klasificēt kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu 9.1.1. sadaļā izklāstīto iemeslu dēļ.
9.1.4. Kopsavilkums
(195)
Tāpēc šis gadījums neatbilst pirmajam Altmark kritērijam.
(196)
Līdz ar to tālāk izklāstītie apsvērumi par otro, trešo un ceturto Altmark kritēriju ir sniegti tikai kā alternatīva.
9.2. Otrais Altmark kritērijs
(197)
Saskaņā ar otro Altmark kritēriju kompensāciju aprēķināšanas parametriem jābūt iepriekš objektīvi un caurredzami noteiktiem. Tāpēc, ja dalībvalsts kompensē uzņēmumam zaudējumus, bet parametri nav noteikti iepriekš, tiek radīta priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
(198)
Šajā gadījumā laikposms no 1979. līdz 2008. gadam un laikposms no 2009. līdz 2012. gadam ir jāaplūko atsevišķi.
9.2.1. Laikposms no 1979. līdz 2008. gadam
(199)
Uzņēmumam ZT1994. gada 28. oktobrī pieņemtajos Verbandsordnung ir atļauts visus finanšu gadā radītos zaudējumus segt ar ikgadējo iemaksu. Taču, kā norādīja Vācija, ikgadējo iemaksu mērķis bija finansēt ZT izmaksas par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšanu.
(200)
Taču 1994. gada Verbandsordnung nebija norādīts ne ZT nodrošināmās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas apmērs, nedz arī rezerves jaudas izmaksu aprēķināšanas parametri. Radītie zaudējumi nav objektīvs epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas izmaksu rādītājs, jo zaudējumu apmērs ir atkarīgs no daudziem faktoriem, kas ir pilnīgi nesaistīti ar epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksām.
(201)
Līdz ar to iepriekš nebija paredzēta objektīva un pārskatāma metode, ar kuru varētu aprēķināt epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksas. Tādējādi laikposmā no 1979. gada līdz 2008. gadam otrais Altmark kritērijs netika ievērots.
9.2.2. Laikposms no 2009. līdz 2012. gadam
(202)
Verbandsordnung grozīja 2010. gada 2. februārī ar atpakaļejošu spēku no 2009. gada 1. janvāra. Tagad 10. panta 2. punktā ir skaidri noteikts uzturamais epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas apmērs. Saskaņā ar Verbandsordnung 9. panta 2. punktu un 10. panta 4. punktu epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksas un līdz ar to arī ikgadējās iemaksas apmērs jānosaka pirms finanšu gada sākuma, pieņemot lēmumu par budžetu.
(203)
Jaunā Verbandsordnung 10. panta 5. punktā iekļāva epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksu aprēķināšanas noteikumus. Saskaņā ar Fraunhofera pētījumu uz paredzētajām epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksām attiecina kopējo jaudas izmaksu proporcionālu daļu. Izmaksu aprēķināšanas parametri ir noteikti Verbandsordnung un gada lēmumā par budžetu. Komisija ir pārliecinājusies, ka šie parametri ir objektīvi un saprātīgi un aprēķināšanas metode ir izklāstīta skaidri un pārredzami. Tātad laikposmā no 2010. gada ikgadējās iemaksas noteica iepriekš, izmantojot objektīvus un pārredzamus parametrus.
(204)
Līdz ar to 2010.-2012. gadā otrā Altmark kritērija prasība par pārredzamību tika ievērota. Tomēr jānorāda, ka, lai gan Komisija piekrīt, ka izmaksas ir aprēķinātas iepriekš un tas ir darīts pārredzamā veidā, tā uzskata, ka ar izmantoto aprēķināšanas formulu nevar novērst pārmērīgas kompensācijas piešķiršanu trešā Altmark kritērija nozīmē.
(205)
Savukārt 2009. gadā izmaksu aprēķināšanas noteikumus, lēmumu par budžetu un ikgadējās iemaksas apmēru noteica ar atpakaļejošu spēku, nevis fiksēja iepriekš. Tāpēc 2009. gadā otrais Altmark kritērijs netika ievērots.
9.3. Trešais Altmark kritērijs
(206)
Saskaņā ar trešo Altmark kritēriju kompensācijai nebūtu jāpārsniedz summa, kas nepieciešama, lai pilnīgi vai daļēji segtu izmaksas, kuras radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā gūtos ienākumus un saprātīgu peļņu no šo saistību izpildes.
(207)
Aprēķinot izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, Komisija piemēro novērsto neto izmaksu metodi (50). Neto izmaksas, kas ir vajadzīgas vai kam jābūt vajadzīgām, lai varētu pildīt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumu, aprēķina kā starpību starp pakalpojumu sniedzēja neto izmaksām, ko rada sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma izpilde, un pakalpojuma sniedzēja neto izmaksām, kurās šā pienākuma izpilde nav iekļauta. Īpaša uzmanība jāpievērš, lai pareizi novērtētu pakalpojuma sniedzēja izmaksas vai ieņēmumus, kas nerastos, ja tam nebūtu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma. Aprēķinot neto izmaksas, būtu jāpārbauda vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma sniedzējam radītās priekšrocības un, ja iespējams, arī nemateriālās priekšrocības (51).
(208)
Saskaņā ar 2010. gada 2. februāraVerbandsordnung 10. panta 2. punktu uzturamās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas apmērs kopš 2009. gada ir 7 110 tonnas, kas jāpārstrādā sešās nedēļās. Tādējādi attiecībā uz nedēļā pārstrādājamo tonnu skaitu ZT ir jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, ka epidēmijas gadījumā papildus parastajam materiāla daudzumam tas sešas nedēļas varētu pārstrādāt vēl 1 185 tonnas nedēļā (52).
(209)
Vācija apgalvo, ka ar ikgadējām iemaksām tiek kompensētas neto izmaksas, kas ZT rodas, uzturot epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu. Lai gan konkrētu pienākumu uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu Verbandsordnung iekļāva tikai ar tā grozījumu 2010. gada 2. februārī, ZT uzturēja epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu arī agrāk un tam bija jāsedz attiecīgās izmaksas. Turklāt saskaņā ar Reinzemes-Pfalcas noteikumiem par samaksu uzņēmums ZT nevarēja šīs izmaksas iekļaut samaksā par pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu.
(210)
Ņemot vērā Fraunhofera pētījumu, Vācija aprēķina epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksas kā aptuveni pusi no visām iekārtu radītajām izmaksām, jo iekārtu tehniski iespējamās jaudas izmantojums nedēļā, t. i., piecās dienās un trīs maiņās, ir mazāks par 50 %.
(211)
Komisija turpmākajos punktos pierādīs, ka, pretēji Vācijas aprēķiniem, paredzētās epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšana neradīja ZT neto izmaksas. Vācijas minētajās izmaksās ietilpst pieejamas rezerves darbības jaudas izmaksas, kas jāsedz no saņemtās samaksas, un izmaksas par rezerves jaudu, ko rada rūpnīcu nepietiekama izmantošana.
9.3.1. Paredzētās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas nodrošināšana ar ZT neizmantoto darbības jaudu
(212)
E. Bekenhofa ziņojumā 1991. gadā pirmoreiz tika pārbaudīts, vai, lai nodrošinātu pietiekami lielu epidēmijas gadījumā izmantojamu jaudu, būtu jābūvē lielāka likvidēšanas rūpnīca. Ziņojumā nonāca pie pretēja secinājuma, jo normālas darbības apstākļos likvidēšanas rūpnīcā darbinieki nedēļā strādā piecas dienas divās maiņās, bet trešās maiņas nodrošināto rezerves darbības jaudu uzskatīja par pietiekami lielu rezerves jaudu, kas izmantojama epidēmijas gadījumā.
(213)
Laika gaitā daudzi likvidēšanas uzņēmumi ir sākuši trešo maiņu daļēji izmantot arī normālas darbības apstākļos vai arī izmantot vienu vai divas maiņas sestdienās periodos, kad likvidējamā materiāla daudzums ir ievērojami pieaudzis. Tas liecina par labāku jaudas izmantojumu normālas darbības apstākļos un par to, ka epidēmijas gadījumā būs vairāk jāizmanto nedēļas nogalē pieejamā rezerves jauda.
(214)
Jaunākajā tehniskajā literatūrā (53) pieejamie detalizētie aprēķini par dažādām iespējamām situācijām ir apliecinājuši galvenos E. Bekenhofa ziņojuma konstatējumus, t. i., to, ka nav vajadzīgi papildu ieguldījumi rezerves jaudā, ko izmantot epidēmijas apkarošanai, un ka pieejamā rezerves jauda, t. i., trešā maiņa nedēļas laikā un maiņas nedēļas nogalēs, ir pietiekami liela, lai varētu likvidēt papildu dzīvnieku kautķermeņus epidēmijas gadījumā. Šeit ir ņemts vērā lielāks jaudas izmantojums normālas darbības apstākļos. Aplūkotie epidēmijas gadījumi lielākoties ir lokāli un īstermiņa klasiskā cūku mēra (CSF) vai mutes un nagu sērgas (FMD) uzliesmojumi.
(215)
ZT2010. gada 2. februāraVerbandsordnung noteiktā epidēmijas gadījumā izmantojamā rezerves jauda, t. i., 1 185 tonnas nedēļā, kas epidēmijas gadījumā jānodrošina sešas nedēļas, ir prognozēta lokālu CSF un FMD uzliesmojumu gadījumiem. Epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas apmērs ir aprēķināts, ņemot vērā ISPA-RP pētījumu, kurā parādīts, ka, ja apvienības darbības teritorijā notiktu īstermiņa epidēmijas uzliesmojums, tieši tik liels būtu prognozējamais dzīvnieku kautķermeņu papildu daudzums.
(216)
Kā redzams tabulā turpmāk, ZT var nodrošināt paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu, īstermiņā izmantojot naktīs un nedēļas nogalēs pieejamo rezerves darbības jaudu, tāpat kā citās federālajās zemēs. Rezerves darbības jauda (2 376 tonnas nedēļā), kas sešas nedēļas pieejama septiņu dienu un trīs maiņu darbības režīmā, ir aptuveni divreiz lielāka par paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu (1 185 tonnām nedēļā).
(217)
Pat pieņemot to, ka rūpnīcas jauda septiņu dienu un trīs maiņu darbības režīmā netiek pilnībā izmantota vai arī netiek izmantota visas septiņas dienas pēc kārtas, pieejamā rezerves darbības jauda ir pietiekami liela, lai nodrošinātu vajadzīgo rezerves jaudu epidēmijas gadījumā. Kā saskaņā ar ISPA-RP pētījumu (54) liecina paredzētās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas (1 185 tonnas nedēļā) salīdzinājums ar ZT rūpnīcā pieejamo rezerves jaudu, ZT ir pietiekami liela rezerves darbības jauda naktīs un nedēļas nogalēs.
3. tabula
ZT pieejamās rezerves jaudas un paredzētās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas salīdzinājums (ņemot vērā vidējo jaudas izmantojumu 1998.-2009. gadā)
Darbības veids
Kopējā jauda
Pieejamā rezerves jauda
Saskaņā ar Verbandsordnung epidēmijas gadījumā izmantojamā rezerves jauda
Rezerves jauda, no kuras atņemta epidēmijas gadījumā izmantojamā rezerves jauda
izmantojuma dēļ
operatīvu faktoru dēļ
kopā
kopā
2 maiņas 5 dienas, maksimālā jauda
2 160
443
443
3 maiņas 5 dienas, maksimālā jauda
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
3 maiņas 7 dienas, parastā jauda
3 864
443
1 704
2 147
962
3 maiņas 7 dienas, maksimālā jauda
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Tādējādi tas apstiprina, ka ZT, tāpat kā uzņēmumiem citās federālajās zemēs, ir pietiekami liela rezerves darbības jauda, lai nodrošinātu rezerves jaudu epidēmijas gadījumā. Tāpēc ZT nevajadzēja veidot papildu jaudu, ko nodrošināt epidēmijas gadījumā, un līdz ar to šis pienākums neradīja ZT papildu neto izmaksas.
(219)
Tomēr Vācija joprojām apgalvo, ka saskaņā ar tiesību aktiem ZT nedrīkst samaksā par likvidēšanu iekļaut izmaksas, kas rodas, nodrošinot tikai epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu, jo šo jaudu nodrošina sabiedrības interesēs.
(220)
Taču federālo zemju apsekojuma rezultāti un iesniegtie sūdzības iesniedzēja līgumi liecina, ka neatkarīgi no likvidēšanas uzņēmuma juridiskā statusa vai piemērojamiem aprēķināšanas noteikumiem pilnīgi visas jaudas izmaksas bez izņēmuma finansē no ražošanas ieņēmumiem. Tas ir skaidri noteikts arī KAG RP 8. pantā, kurā paredzēts, ka “izmaksas, ko ņem vērā, nosakot samaksu par izmantošanu un atkārtotās iemaksas, jānosaka, ievērojot izmaksu grāmatvedības uzņēmējdarbības principus”. Citiem vārdiem sakot, rezerves darbības jaudas izmaksas ir proporcionāli jāiekļauj samaksas aprēķinā, jo pastāv kauzāla saikne ar iekšējā un ārējā materiāla likvidēšanu normālas darbības apstākļos.
(221)
Arī BVerwG savā spriedumā pareizi secina, ka rezerves darbības jaudas radītās izmaksas ir jāfinansē no ienākumiem par iekšējā un ārējā materiāla likvidēšanu (55). Tāpēc, ja - kā ZT gadījumā - paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu var nodrošināt ar rezerves darbības jaudu, ikgadējā iemaksa nav vajadzīga.
(222)
Visbeidzot, Vācija kā ikgadējās iemaksas pamatojumu min to, ka visas izmaksas par rezerves darbības jaudu, ko rada trešās maiņas izmantošana nedēļas laikā, rada pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu. Ja šāda pienākuma nebūtu, ZT varētu pilnībā izmantot tā maksimālo tehnisko jaudu, strādājot piecu dienu un trīs maiņu darbības režīmā.
(223)
Taču Vācija nav sniegusi pierādījumus, kas apliecinātu, ka tad, ja nebūtu pienākuma uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu, nerastos nedēļā pieejama rezerves darbības jauda. Drīzāk, piemēram, ņemot vērā ISPA-NS pētījumu, šķiet, ka pat tiem uzņēmumiem, kas likvidē tikai trešās kategorijas materiālu un kam tādējādi nav pienākuma uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu, ir ievērojama rezerves jauda un tie visas ar jaudu saistītās izmaksas finansē no saviem ieņēmumiem.
9.3.2. Pieejamā rezerves jauda pārsniedz paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu
(224)
Kā liecina 3. tabula, ZT rezerves jauda ir daudz lielāka nekā vajadzīgs, lai nodrošinātu paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu. Īstermiņā pieejamā rezerves jauda vairāk nekā divreiz pārsniedz epidēmijas uzliesmojuma gadījumā vajadzīgo jaudu. Kā redzams 2. attēlā, dažus gadus piecu dienu un divu maiņu darbības režīmā neizmantoja līdz pat 25 % no parastās rezerves jaudas. Neto izmaksās nedrīkst iekļaut izmaksas par tādu rezerves jaudu, kas nemaz nav vajadzīga, lai nodrošinātu paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu. Tāpēc Vācijas iesniegtie neto izmaksu aprēķini ir nepieņemami, jo izmaksas par visu rezerves jaudu ir nepareizi attiecinātas uz epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksām.
(225)
ISPA-RP un Fraunhofera pētījums liecina, ka ar ZT pieejamo rezerves jaudu būtu pieticis pat tad, ja visā federālajā zemē trīs mēnešus plosītos FMD. Taču ZT nekad nav prasīts uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu periodam, kas būtu ilgāks par sešām nedēļām. Citiem vārdiem sakot, apvienības locekļi nekad nav likuši ZT nodrošināt ilgākas epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu periodam, kas pārsniegtu sešas nedēļas, lai, ja federālajā zemē notiktu ilgstošs dzīvnieku slimības uzliesmojums, ZT varētu pārstrādāt vajadzīgo daudzumu viens pats. Salīdzinājums ar jaudu, kas vajadzīga, lai strādātu gadījumā, ja visā federālajā zemē notiktu FMD uzliesmojums, ir nebūtisks (56).
(226)
Tam, ka ZT rūpnīcas jauda ir ievērojami lielāka, nekā prasīts Verbandsordnung, ir šādi iemesli - saskaņā ar Verbandsordnung uzņēmumam ZT ir jāpārstrādā iekšējais pirmās un otrās kategorijas materiāls, kas ir vidēji 900 tonnas nedēļā (57). Ja šim daudzumam pievieno prasīto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu, t. i., 1 185 tonnas nedēļā, ZT, lai izpildītu Verbandsordnung paredzētos pienākumus, vajadzētu rūpnīcu, kuras septiņu dienu un trīs maiņu darbības režīmā nodrošinātā jauda būtu 2 085 tonnas nedēļā.
(227)
Taču faktiskā ZT rūpnīcu maksimālā iespējamā jauda ir 4 536 tonnas nedēļā. Tādējādi ZT izmanto rūpnīcu ar divreiz lielāku jaudu nekā vajadzīgs, lai pildītu Verbandsordnung paredzētos uzdevumus. Tā kā ZT ir pieejama daudz lielāka jauda nekā vajadzīgs tā sabiedrisko uzdevumu izpildei, pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu jaudu tam nevarēja radīt neto izmaksas.
9.3.3. Kopsavilkums
(228)
Noslēgumā var secināt, ka Vācija nevarēja pierādīt, ka pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu radīja ZT neto izmaksas. Pārbaudes rezultāti liecina, ka ar ikgadējām iemaksām finansē izmaksas par rezerves darbības jaudu, kas ir pieejama normālas darbības apstākļos (un tāpēc tā būtu jāfinansē no nodevām un samaksas par šiem pakalpojumiem) vai kas ir pieejama tāpēc, ka ZT rūpnīcu jauda netiek pietiekami izmantota.
9.4. Ceturtais Altmark kritērijs
(229)
Saskaņā ar ceturto Altmark kritēriju, ja uzņēmums sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām nav izvēlēts sabiedrisko iepirkumu procedūras rezultātā, kas ļautu izvēlēties pretendentu, kurš spēj šos pakalpojumus piedāvāt par sabiedrībai viszemāko cenu, kompensācijas apjoms nosakāms, pamatojoties uz to izdevumu analīzi, kādi, pildot šīs saistības, rastos tipiskam uzņēmumam, kas ir labi vadīts, ņemot vērā attiecīgos ienākumus un saprātīgu peļņu par šo saistību izpildi.
(230)
Četri Altmark kritēriji ir izņēmums principam, ar ko paredz, ka kompensācijas maksājumi rada priekšrocību. Tāpēc dalībvalstij ir jāpierāda, ka tie ir ievēroti.
(231)
ZT netika izvēlēts iepirkuma procedūrā, un Vācija nav sniegusi nekādus pierādījumus par to, ka ZT būtu tipisks uzņēmums, kas veiksmīgi darbojas. Tāpēc Vācijai nav izdevies pierādīt, ka ceturtais Altmark kritērijs ir izpildīts. Augstā samaksa par dzīvnieku kautķermeņu likvidēšanu Reinzemē-Pfalcā un vajadzība saņemt finansējumu ar ikgadējām iemaksām, kādu nav nevienā citā federālajā zemē, ir pierādījumi arī tam, ka ZT nav tipisks uzņēmums, kas veiksmīgi darbojas.
(232)
Līdz ar to ceturtais Altmark kritērijs nav izpildīts.
(233)
BVerwG nolēma, ka ceturtais Altmark kritērijs uz ZT neattiecas, jo ikgadējās iemaksas mērķis bija nevis kompensēt ZT papildu izmaksas, ko radīja sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma uzņemšanās saistībā ar darbību, kas citādi būtu komerciāla, bet gan finansēt sabiedriska uzdevuma oficiālu izpildi ārpus tirgus. BVerwG uzskatīja, ka, tā kā šā uzdevuma izpilde ir oficiāls pienākums, reģionālās un vietējās iestādes, kas ir apvienības locekles, varēja ar politisku lēmumu iekšēji piešķirt līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu. BVerwG pamatoja savu interpretāciju ar Tiesas nolēmumu Stadtreinigung Hamburg lietā (58).
(234)
BVerwG uzskatīja, ka saskaņā ar ceturto Altmark kritēriju sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākums ir jāpilda privātam uzņēmumam. Tā kā līguma slēgšanas tiesību iekšējas piešķiršanas gadījumā tā nenotiek, ceturto Altmark kritēriju nepiemēro uzņēmumiem, kas saņēmuši līguma slēgšanas tiesības iekšējā procedūrā (59).
(235)
Komisija BVerwG viedoklim nepiekrīt. Pirmkārt, Tiesas formulētajā ceturtajā Altmark kritērijā nav norādīts, ka to nepiemēro līguma slēgšanas tiesību iekšējas piešķiršanas gadījumā. Gluži pretēji -, piedāvājot divas alternatīvas (vai nu iepirkuma procedūru, vai arī analīzi par izmaksām, kas rastos tipiskam uzņēmumam, kurš veiksmīgi darbojas), Tiesa parādīja, ka ceturto Altmark kritēriju piemēro arī tad, ja nav rīkota iepirkuma procedūra, un tādējādi jo īpaši līguma slēgšanas tiesību iekšējas piešķiršanas gadījumā.
(236)
Nolēmumā Stadtreinigung Hamburg lietā tika norādīts tikai tas, kad pastāv un kad nepastāv pienākums piešķirt līguma slēgšanas tiesības. No tā nevar izdarīt nekādus secinājumus par tiesību aktiem par atbalstu. Gluži pretēji - ceturtā Altmark kritērija otra alternatīva attiecas tieši uz tādu gadījumu, kad nav pienākuma rīkot iepirkuma procedūru.
(237)
Tādējādi BVerwG radīja priekšstatu, ka ZT reģionālais monopols nozīmēja to, ka ZT nekonkurēja ar citiem uzņēmumiem un nevarēja izkropļot konkurenci. Tomēr konkurences izkropļošana ir atsevišķs atbalsta jēdziena elements, un tas ir jānošķir no saimnieciskās priekšrocības elementa (četru Altmark kritēriju izstrādes konteksta). Šajā gadījumā pastāv konkurences izkropļošanas elements (sk. 8.3. sadaļu). Komisija arī sava Paziņojuma par Eiropas Savienības atbalsta noteikumu piemērošanu kompensācijai, kas piešķirta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu sniegšanu (turpmāk “Paziņojums par VTNP”) (60) 37. punktā skaidri norādīja, ka līguma slēgšanas tiesību iekšēja piešķiršana neizslēdz konkurences izkropļošanu.
(238)
Visbeidzot, tas, ka BVerwG uzsvēra ZT darbības oficiālo būtību, rada jautājumu par to, vai iemesls, kāpēc BVerwG nešaubīgi noraidīja ceturtā Altmark kritērija piemērojamību, nebija tās pieņēmums, ka ZT neveica saimniecisku darbību. Arī šis pieņēmums nav pareizs - ZT piedāvā pakalpojumu apmaiņā pret samaksu un tādējādi veic saimniecisku darbību (sk. 8.2. sadaļu). Komisija to arī skaidri apstiprināja Paziņojuma par VTNP 13. punktā.
9.5. Secinājumi par ZT saimniecisko priekšrocību esamību
(239)
Pretēji BVerwG nolēmumam un Vācijas apgalvojumam, kritēriji, kas noteikti nolēmumā Altmark lietā, nav izpildīti. Pirmkārt, ikgadējās iemaksas būtībā nav pamatota valsts kompensācija par pienākumu, kura izpildi uzņēmies ZT, jo visas ar šiem pienākumiem saistītās izmaksas ir jāsedz ar ienākumiem no samaksas. Turklāt ir pierādīts, ka, pretēji Vācijas apgalvojumam, pienākums uzturēt epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu neradīja ZT neto izmaksas. Vācijas norādītās izmaksas attiecas vai nu uz rezerves darbības jaudu, kas jāapmaksā ar ieņēmumiem no samaksas un no peļņas, vai arī uz rezerves jaudu, kas ir lielāka par paredzēto epidēmijas gadījumā izmantojamo rezerves jaudu. Turklāt līdz 2010. gadam ikgadējo iemaksu aprēķināšanas parametri nebija noteikti iepriekš un nebija pietiekami pārredzami. Visbeidzot, Vācija nespēja pierādīt, ka ZT ir tipisks uzņēmums, kas veiksmīgi darbojas.
(240)
Tāpēc ikgadējās iemaksas radīja ZT saimniecisku priekšrocību.
(241)
Ja Vācijas nepareizi aprēķinātās izmaksas par epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu pareizi un atbilstīgi nolūkam attiecinātu uz dažādajiem sniegtajiem pakalpojumiem - iekšējā pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšanu, pirmās un otrās kategorijas materiāla no Bādenes-Virtembergas un Hesenes likvidēšanu, kā arī trešās kategorijas materiāla likvidēšanu -, saimnieciskās priekšrocības, ko uzņēmumam ZT dažādos tirgos nodrošināja ikgadējās iemaksas, varētu saskatīt skaidrāk.
(242)
No 9.5.1. līdz 9.5.3. sadaļai ir parādīts, ka ar ikgadējām iemaksām faktiski kompensēja zaudējumus, ko izraisīja šādi faktori:
a)
nepietiekama trešās kategorijas materiāla pārstrādes kvalitāte;
b)
nepietiekams jaudas izmantojums;
c)
Ziemeļhesenes un Centrālhesenes materiāla likvidēšana par samaksu, kas ir mazāka par pašizmaksu;
d)
iekšējā materiāla likvidēšana par samaksu, kas ir mazāka par pašizmaksu.
9.5.1. Zaudējumi, ko rada iekšējā un ārējā materiāla likvidēšana, ja nepareizi aprēķinātās izmaksas par epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu attiecina atbilstīgi nolūkam
(243)
Ņemot vērā par 2002.-2009. gadu iesniegtos ZT peļņas un zaudējumu aprēķinus, visas iespējamās izmaksas par epidēmijas gadījumā izmantojamu rezerves jaudu ir iedalītas atbilstīgi nolūkam, ņemot vērā rūpnīcas darbību piecu dienu un divu maiņu režīmā.
(244)
Pirmkārt, jānorāda, ka vērā ņemams augsto rezerves jaudas nodrošināšanas izmaksu iemesls ir nepietiekams ZT ražotnes jaudas izmantojums. Tāpēc vispirms ir jāizslēdz rezerves jaudas izmaksas, kuru cēlonis ir nepietiekams jaudas izmantojums normālas darbības apstākļos.
(245)
Kā liecina 3. tabulā (aile “Rezerves jauda izmantojuma dēļ”) sniegtā izmantojuma statistika, ZT nekad nav pietiekami izmantojis tā pieejamo tehnisko jaudu piecu dienu un divu maiņu darbības režīmā. Kopš 2002. gada, strauji krītoties iekšējā materiāla daudzumam, ir krasi samazinājies jaudas izmantojums. Nepietiekama jaudas izmantojuma rādītājs ir rezerves jauda, kas pieejama piecu dienu un divu maiņu darbības režīmā. Salīdzinošais kritērijs, ko izmantoja, aprēķinot nepietiekamo jaudas izmantojumu, bija augstākais jaudas izmantošanas līmenis, kas panākts piecu dienu un divu maiņu darbības režīmā - 101 855 tonnas 2002. gadā. Vidējais nepietiekamais jaudas izmantojums ir 13 %.
(246)
Kā var redzēt attiecīgajā 4. tabulas ailē (“Rezerves jauda izmantojuma dēļ”), vidējās izmaksas, ko normālas darbības apstākļos rada nepietiekama jaudas izmantošana, ir EUR 434 304. Komerciālā atbildība par šīm izmaksām ir jāuzņemas ZT, jo to cēlonis ir rūpnīcas jaudas nepietiekama izmantošana normālas darbības apstākļos.
(247)
Rezerves darbības jaudas izmaksas ir proporcionāli sadalītas atbilstoši izmantošanai piecu dienu un divu maiņu darbības režīmā. Tādējādi rezerves darbības jaudas izmaksas ir proporcionāli sadalītas attiecībā uz iekšējiem un ārējiem pakalpojumiem. Turpmāk redzamajā 4. tabulā ir arī nošķirtas izmaksas par rezerves savākšanas jaudas un rezerves pārstrādes jaudas nodrošināšanu.
(248)
Kopumā laikposmā no 2002. līdz 2009. gadam ZT nespēja segt rezerves darbības jaudas izmaksas ne no iekšējo, ne ārējo pakalpojumu apgrozījuma. Ailē “Otrā seguma summa” ir redzami vidējie gada zaudējumi EUR 1 198 257 apmērā par ārējiem pakalpojumiem un EUR 1 140 898 apmērā par iekšējiem pakalpojumiem.
4. tabula
Peļņas un zaudējumu aprēķins
(EUR)
Mirušie dzīvnieki
Kautuvju atkritumi
Iekšējais materiāls
1. + 2. aile
Trešās kategorijas materiāls
Bādene-Virtemberga un Hesene
Nepietiekams jaudas izmantojums
Ārējais materiāls
4. + 5. + 6. aile
Kopā
3. + 7. aile
(1)
Apgrozījums
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
ZT norādītās izmaksas
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Apgrozījums
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Labotās izmaksas
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Pirmā seguma summa
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Rezerves jauda (RJ), ko nodrošina izmantojums
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Izmantojamā savākšanas RJ
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Izmantojamā pārstrādes RJ
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Otrā seguma summa
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Neattiecinātās pastāvīgās izmaksas
[…]
(11)
Trešā seguma summa
[…]
(12)
+
Ikgadējā iemaksa
[…]
(13)
Peļņa vai zaudējumi
[…]
1. un 2. rinda: ZT sniegtā informācija
ZT izmaksu uzskaitē ienākumus no trešās kategorijas materiāla likvidēšanas nereģistrē atsevišķi; šos ienākumus, tāpat kā pārējos ienākumus par produktiem (piem., par taukiem un eļļām), ZT atņem no kopējām izmaksām, ko pēc tam attiecina uz iekšējiem kautuvju atkritumiem, trešās kategorijas materiālu un materiālu no Bādenes-Virtembergas (BV) un Hesenes. Taču, tā kā turpmāk trešās kategorijas materiālam ir izveidots atsevišķs pārskats, ienākumi no trešās kategorijas materiāla likvidēšanas ir jāizslēdz no kopējām izmaksām.
3. līdz 5. rinda: pirmās seguma summas aprēķināšana
Lai iegūtu labotās izmaksas, ienākumus no trešās kategorijas materiāla pārstrādes, ko atņem no izmaksām, proporcionāli attiecina uz izmaksām par iekšējiem kautuvju atkritumiem, trešās kategorijas materiālu un materiālu no BV un Hesenes. Tādējādi 2. un 4. rindā norādīto kopējo izmaksu starpība atbilst 3. rindā norādītajiem ienākumiem no trešās kategorijas materiāla likvidēšanas.
Tā kā dati nebija pieejami, Komisija nevarēja pārliecināties, vai ZT pareizi attiecināja 2. un 3. rindā norādītās izmaksas uz dažādajiem pakalpojumiem. Būtu īpaši jānorāda, ka dzīvnieku kautķermeņu likvidēšana veido pārāk lielu jaudas izmaksu daļu. Tāpēc noteiktā pirmā seguma summa par iekšējiem kautuvju atkritumiem, trešās kategorijas materiālu un materiālu no BV un Hesenes varētu būt pārāk liela.
6. līdz 9. rinda: otrās seguma summas aprēķināšana
Vispirms no epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksām atrēķina nepietiekamu jaudas izmantojumu piecu dienu un divu maiņu darbības režīmā (= rezerves jaudu izmantojuma dēļ). Pārējās epidēmijas gadījumā izmantojamās rezerves jaudas izmaksas pēc tam sadala proporcionāli iesaistītajam daudzumam un aprēķinātajam nepietiekamajam jaudas izmantojumam. Tā kā BV netiek veikta savākšana, savākšanas un pārstrādes izmaksas norāda atsevišķi. Tā kā tiešās rezerves jaudas izmaksas pievienoja jau 2009. gadā attiecībā uz Ziemeļhesenē un Centrālhesenē pildāmajiem pienākumiem, papildu izmaksas netika pievienotas.
9.5.2. Ārējā materiāla likvidēšanas radīto zaudējumu kompensēšana ar ikgadējām iemaksām
(249)
Ārējos tirgos ZT ir konkurenti, kam kopējās ražošanas izmaksas ir jāfinansē tikai no apgrozījuma. Ne uzņēmums, kas konkurēja ar ZT trešās kategorijas materiāla likvidēšanas jomā, nedz arī iepriekšējais uzņēmējs, kas strādāja Ziemeļhesenē un Centrālhesenē, nevar rēķināties ar papildu valsts refinansējumu par rezerves jaudu, ko radījuši operatīvi faktori vai ar pieprasījuma līmeni saistīts nepietiekams jaudas izmantojums.
9.5.2.1. Trešās kategorijas materiāla likvidēšanas radītie zaudējumi
(250)
ZT, tāpat kā visiem pārējiem uzņēmumiem, kas likvidē trešās kategorijas materiālu un kam nav uzticēts sabiedrisks pienākums, pašam ir jāatbild par visām saistītajām izmaksām un riskiem.
(251)
ZT trešās kategorijas materiālu likvidē kopā ar pirmās un otrās kategorijas materiālu un tāpēc nevar nodrošināt tikpat lielus ražošanas ienākumus kā no pilnīgi tīra materiāla likvidēšanas. Atsevišķi pārstrādājama trešās kategorijas materiāla pieprasījuma pieaugums būtiski samazināja cenas, ko ZT var piemērot kautuvēm. Sūdzības iesniedzējs informēja, ka likvidēšanas uzņēmumi par atsevišķiem trešās kategorijas materiāliem pat izmaksā kautuvēm prēmijas.
(252)
Šī tendence ir skaidri redzama, aplūkojot ieņēmumus par pārstrādāta trešās kategorijas materiāla tonnu - 2002. gadā ZT joprojām saņēma EUR […] par tonnu, taču pēc tam ieņēmumi krasi samazinājās un 2009. gadā bija tikai EUR […]. Septiņos gados ieņēmumi par tonnu ir kritušies par gandrīz 70 %.
1. attēls
Seguma summas par trešās kategorijas materiāla likvidēšanu 2000.-2009. gadā (EUR)
[…]
(253)
Tāpēc trešās kategorijas materiāla pārstrāde dažos pēdējos gados uzņēmumam ZT ir kļuvusi arvien neizdevīgāka. Lai gan līdz 2004. gadam ZT vēl varēja segt savas tiešās izmaksas, turpmākajos gados trešās kategorijas materiāla likvidēšana vairs nenodrošināja pozitīvu naudas plūsmu, ar ko segt rezerves jaudas izmaksas.
(254)
Vācijas iesniegtie aprēķini, kuros norādīts, ka ZT gaidāmie ienākumi par trešās kategorijas materiāla likvidēšanu ir lielāki par tiešajām izmaksām, ir nepareizi. Vācija aprēķinus balsta uz izmaksām, no kurām jau ir atņemti ienākumi (sk. 4. tabulas 2. rindu), un neizmanto faktiskās izmaksas, kā būtu pareizi (sk. labotās izmaksas 4. tabulas 4. rindā).
(255)
Acīmredzot, lai varētu turpināt savu rūpnīcu izmantošanu, ZT ir gatavs ciest pastāvīgus zaudējumus, ko rada nepietiekama trešās kategorijas materiāla likvidēšanas kvalitāte.
9.5.2.2. Nepietiekama jaudas izmantojuma radītie zaudējumi
(256)
Nopietns ZT zaudējumu cēlonis ir arī tas, ka gandrīz visus gadus rūpnīcu nepietiekami izmantoja. Atsevišķos gados jaudas nepietiekamais izmantojums piecu dienu un divu maiņu darbības režīmā pieauga līdz vairāk nekā 25 %, salīdzinot ar labāko izmantojuma koeficientu 2001. gadā. Lielāku izmantojumu izdevās panākt tikai 2001. un 2002. gadā, kad bija TSE krīze, taču arī tad ZT nevajadzēja izmantot naktīs vai nedēļas nogalēs pieejamo rezerves darbības jaudu.
2. attēls
ZT parastās jaudas nepietiekamais izmantojums 1998.-2009. gadā (piecu dienu un divu maiņu darbības režīmā)
(257)
Lielais nepietiekamā jaudas izmantojuma pieaugums pēc 2002. gada izskaidrojams ar to, ka samazinājās dzīvnieku skaits un līdz ar to arī iekšējā materiāla daudzums, kura apmērs 2002.-2009. gadā saruka par vairāk nekā 35 %. ZT centās izmantot atbrīvoto jaudu, uzņemoties lielāka ārējā materiāla daudzuma pārstrādi. Taču atjaunot izmantošanas jaudas koeficientu aptuveni 2002. un 2003. gada līmenī tam izdevās tikai pēc uzvaras Ziemeļhesenes un Centrālhesenes konkursa procedūrā.
9.5.2.3. Ziemeļhesenes un Centrālhesenes konkursa procedūras radītie zaudējumi
(258)
Tā kā ZT sāka Ziemeļhesenes un Centrālhesenes materiāla likvidēšanu tikai 2009. gadā, ir ļoti maz datu par šīs darbības rezultātiem. Aplūkojot iesniegtos izmaksu pārskatus par 2009. gadu un atņemot aptuveni EUR 200 000 lielās rezerves darbības jaudas izmaksas, šķiet, ka jaunais pilnvarojums ir nodrošinājis pozitīvu naudas plūsmu.
(259)
Taču saskaņā ar konkursa dokumentiem ZT piedāvātās cenas bija zemākas par tā faktiskajām izmaksām. Kā Vācija pati norādīja, procentu likme, ko ZT maksā par saviem bankas aizdevumiem, ir lielāka nekā likme, ko ZT aprēķināja saskaņā ar aprēķināšanas noteikumiem un noteica konkursa procedūrā. Citiem vārdiem sakot, ZT nesagaida, ka varēs pilnā apmērā segt izmaksas par tā saņemto aizdevumu procentiem vai gūt saprātīgu ienākumu no tā pašu kapitāla.
(260)
ZT kopējais aizdevumu procentu apmērs ir EUR 1,07 miljoni gadā. Pieņemot, ka atbilstīgi Ziemeļhesenes un Centrālhesenes materiāla likvidēšanai paredzētās kopējās jaudas procentuālajai daļai uz Ziemeļhesenes un Centrālhesenes uzticēto uzdevumu var attiecināt aptuveni ceturto daļu aizņēmumu izmaksu, izmaksu daļa ir EUR 0,26 miljoni, nevis EUR 0,16 miljoni, ko ZT norādīja, aprēķinot Ziemeļhesenei un Centrālhesenei piemērojamo samaksu. Papildus aizdevumu procentiem EUR 0,10 miljonu apmērā, ko nesedz katru gadu, netiek segti arī procenti par kapitālu.
(261)
Racionāls uzņēmums nepiedāvātu cenas, ar kurām nevar segt paredzētās kapitāla izmaksas. Šo faktu nekādā veidā nemaina Vācijas atkārtotā atsaukšanās uz iespējamām samaksas aprēķināšanas noteikumu prasībām, kurās nav atļauts aprēķinā iekļaut pilnas izmaksas. Nevienam privātajam uzņēmējam nevar likt piedāvāt pakalpojumus par tādām cenām, ar kurām tas nevarētu segt radītās izmaksas un gūt saprātīgu peļņu, un neviens privātais uzņēmējs arī nebūtu gatavs piedāvāt šādas cenas.
(262)
Pat tad, ja turpmāk analizētu tikai par 2009. gadu iesniegtos izmaksu pārskatus, kuros ir norādīta pozitīva naudas plūsma aptuveni EUR 200 000 apmērā, ar prognozētajām naudas plūsmām 10 līguma perioda gados nevarētu kompensēt zaudējumus, ko radītu nepietiekams jaudas izmantojums, t. i., vidēji EUR 700 000 gadā no 2002. gada un turpmāk. Tāpēc uzņēmums, kas darbojas tirgū, nebūtu tik ilgi uzturējis neizmantotu rezerves jaudu.
(263)
Ārējā materiāla gadījumā ir redzams, ka, tā kā ZT saņēma ikgadējās iemaksas, tas pārdeva jaudu par cenām, kas bija mazākas par pašizmaksu, un vairākus gadus uzturēja neizmantotu jaudu, nespējot ar turpmākajiem ienākumiem kompensēt zaudējumus, ko radīja nepietiekams jaudas izmantojums iepriekšējos gados. Tādējādi ir skaidrs, ka ZT uzturēja tirgū tādu darbības jaudu, kādu racionāls likvidēšanas uzņēmums nevarētu atļauties.
9.5.3. Iekšējā materiāla likvidēšanas radīto zaudējumu kompensēšana ar ikgadējām iemaksām
(264)
Izmaksas, ko rada iekšējā materiāla likvidēšanas rezerves jaudas uzturēšana, ir jāsedz no iekasētās samaksas. ZT, tāpat kā visiem pārējiem uzņēmumiem, kam uzticēta kontrolētā materiāla likvidēšana, pašam ir jānodrošina šā uzdevuma ekonomiska izpilde, atbilstīgi īstenojot uzņēmējdarbību. Papildu kompensācijas maksājums uzņēmumu atbrīvotu no šādas ekonomiskās atbildības.
(265)
Tāpēc operatīvu faktoru izraisītās rezerves jaudas izmaksas ir jāsadala starp pakalpojumiem par mirušu dzīvnieku un kautuvju atkritumu likvidēšanu. Federālajās zemēs izmanto dažādas pieejas, lai sadalītu rezerves darbības jaudas radītās izmaksas starp pakalpojumiem par kautuvju atkritumu un dzīvnieku kautķermeņu likvidēšanu. Atsevišķās federālajās zemēs uz mirušu dzīvnieku likvidēšanu attiecina lielāku rezerves jaudas izmaksu daļu nekā uz kautuvju atkritumu likvidēšanu. Tā kā ne noteikumos par samaksu, nedz arī Verbandsordnung nav noteikts, kādā apmērā izmaksas jāattiecina, rezerves jaudas izmaksas attiecinās proporcionāli.
9.5.3.1. Cenas par kautuvju atkritumu likvidēšanu ir zemākas par pašizmaksu
(266)
Kā Vācija pati norādīja, ZT kautuvju atkritumu likvidēšanas jomā konkurē ar citiem likvidēšanas uzņēmumiem. Iekšējo kautuvju atkritumu likvidēšanas cenu apmērs ietekmē kautuvju nodalīšanas kvotas un tādējādi arī citiem likvidēšanas uzņēmumiem pieejamo tīrā trešās kategorijas materiāla daudzumu.
(267)
Tā kā ar vidējo peļņu tik tikko pietiek, lai segtu tiešās izmaksas, laika gaitā izveidojās tāda pati situācija kā ar ienākumiem par trešās kategorijas materiāla likvidēšanu - līdz 2004. gadam peļņa pārsniedza tiešās izmaksas. Taču līdz ar jaunā izcenojuma piemērošanu 2005. gadā, kura dēļ vidējā peļņa par tonnu samazinājās no EUR 160 uz EUR 116, t. i., samazinājās par 27,5 %, turpmākajos gados ZT nespēja segt pat tiešās izmaksas un tādējādi nespēja gūt peļņu, ar ko finansēt rezerves darbības jaudas izmaksas. Pirmo seguma summu neizdevās atjaunot līdz pat 2009. gadam (sk. 4. tabulu).
(268)
Ja ZT nesaņemtu ikgadējo iemaksu, tas noteikti nevarētu īstenot šādu cenu politiku. Tāpat kā trešās kategorijas kautuvju atkritumu gadījumā ZT no 2005. gada piekrita tādām cenām, ar kurām nevarēja segt pat tiešās izmaksas, lai turpinātu izmantot tā rūpnīcas jaudu. Kopumā otrā seguma summa par iekšējiem materiāliem ir nepārprotami negatīva - pēc rezerves darbības jaudas izmaksu atņemšanas tā ir aptuveni 13 % no apgrozījuma (sk. 4. tabulu).
9.5.3.2. Apvienības monopola stāvokļa nostiprināšana darbības teritorijā, pateicoties tiešām ikgadējām iemaksām
(269)
Vācija uzskata, ka ikgadējās iemaksas neradīja ZT saimniecisku priekšrocību, jo nav būtiski, vai kompensāciju par epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšanu valsts piešķir tieši likvidēšanas uzņēmumam vai arī finansē to netieši, piešķirot TSE atbalstu materiāla ražotājiem. Pēdējā variantā epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas izmaksas iekļautu samaksā, bet atvieglojumus saņemtu materiāla ražotāji, jo tiem attiecīgi piešķirtu lielāku atbalstu. Abos gadījumos lielu izmaksu daļu faktiski segtu ar valsts finansējumu, un tieši uz to galvenokārt attiecas pārbaude par atbilstību konkurences tiesību aktiem.
(270)
Pirmkārt, būtu vēlreiz jānorāda (sk. 2.5.3. sadaļu), ka ZT saņem ikgadējo iemaksu papildus lauksaimnieku saņemtajam TSE atbalstam. Turklāt Reinzemē-Pfalcā ZT saņem lielāku TSE atbalsta summu nekā Ziemeļhesenē un Centrālhesenē, jo tur cena par tonnu (EUR 212) - un līdz ar to arī TSE atbalsta bāze - ir ievērojami mazāka nekā cena par tonnu Reinzemē-Pfalcā (EUR 390). Ikgadējās iemaksas lauksaimniekiem, kas strādā apvienības darbības teritorijā, pilnīgi noteikti nenodrošina zemākas cenas.
(271)
Otrkārt, Kopienas pamatnostādnēs par TSE ir skaidri prasīts pierādīt, ka atbalstu nesaņem pakārtoti ražošanas uzņēmumi (61). Taču, kā liecina 9.5.2. un 9.5.3. sadaļa, ZT patiesībā izmanto ikgadējo iemaksu, lai finansētu zaudējumus, kuru cēlonis ir uzņēmuma cenu politika, nepietiekams jaudas izmantojums vai citas uzņēmējdarbības nepilnības.
(272)
Tāpēc Vācija noteikti nespēj pierādīt, ka ar ikgadējo iemaksu lauksaimniekiem tiek kompensētas izmaksas par mirušu dzīvnieku likvidēšanu. Gluži pretēji, rodas jautājums, vai no lauksaimniekiem netiktu iekasēta mazāka samaksa, ja ikgadējo iemaksu nebūtu, jo tādā gadījumā ZT būtu ātrāk saskāries ar lielāku ekonomisko spiedienu un tam būtu nācies pielāgot savu jaudu un uzņēmējdarbības praksi tirgus noteikumiem.
9.5.4. Kopsavilkums
(273)
Vācija nespēja pierādīt, ka ZT saņemtās ikgadējās iemaksas ir pamatota valsts kompensācija par Verbandsordnung paredzēto pienākumu izpildi. Altmark kritēriji nav izpildīti.
(274)
Turklāt detalizēta ZT ienākumu un izmaksu pārskatu pārbaude liecina, ka ikgadējās iemaksas rada ZT ar iekšējā un ārējā materiāla likvidēšanu saistītas saimnieciskas priekšrocības.
(275)
Tāpēc ikgadējās iemaksas ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
10. LESD 108. PANTA 3. PUNKTA PĀRKĀPUMA NOVĒRTĒJUMS
(276)
Par ikgadējām iemaksām, ko ZT saņēma kopš 1979. gada, Komisijai netika paziņots atbilstīgi LESD 108. panta 3. punktam. Tāpēc saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu ikgadējās iemaksas ir nelikumīgs valsts atbalsts.
(277)
Nevar noteikt atbrīvojumu no paziņošanas pienākuma, kas paredzēts Komisijas 2005. gada 28. novembra Lēmumā 2005/842/EK par EK līguma 86. panta 2. punkta piemērošanu valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem dažiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (62) (turpmāk “2005. gada lēmums par VTNP”), un Komisijas 2011. gada 20. decembra Lēmumā 2012/21/ES par Līguma par Eiropas Savienības darbību 106. panta 2. punkta piemērošanu valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem dažiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (63) (turpmāk “2011. gada lēmums par VTNP”), jo, kā norādīts 9. sadaļā, ZT nav uzticēts sniegt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu tāpēc, ka pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana, epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas nodrošināšana, kā arī trešās kategorijas materiāla likvidēšana nav pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. Turklāt laikposmā no 1979. līdz 2010. gadam netika ievērots otrais Altmark kritērijs, savukārt trešais Altmark kritērijs netika pildīts ne 1979. gadā, nedz arī pēc tam. Tāpēc 2005. un 2012. gada lēmuma par VTNP 4. un 5. pants nav ievērots.
11. ATBILSTĪBAS LESD 106. PANTA 2. PUNKTAM NOVĒRTĒJUMS
(278)
Saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu LESD nosacījumus piemēro uzņēmumiem, kam uzticēti pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi vai kas darbojas kā dalībvalstu fiskāli monopoli. Taču LESD 106. panta 2. punktā ir paredzēts atbrīvojums no LESD nosacījumiem, ja noteikumi par konkurenci de iure vai de facto traucē uzņēmumiem veikt tiem uzticētos konkrētos uzdevumus. Šo atbrīvojuma nosacījumu var piemērot tikai tad, ja tas neietekmē tirdzniecības attīstību tiktāl, lai kaitētu Savienības interesēm.
(279)
Saskaņā ar Savienības pamatnostādņu par VTNP 69. punktu Komisija piemēro šajās pamatnostādnēs paredzētos principus visiem nelikumīga atbalsta gadījumiem, par ko tā ir lēmusi pēc 2012. gada 31. janvāra, arī tad, ja atbalsts ir piešķirts pirms šā datuma. Tā kā ikgadējās iemaksas ir nelikumīgs valsts atbalsts, ir jāpiemēro Savienības pamatnostādnes par VTNP.
(280)
Kā noteikts 8.1. sadaļā ZT nav uzticēts vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, jo pirmās un otrās kategorijas materiāla likvidēšana, epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves uzturēšana, kā arī trešās kategorijas materiāla likvidēšana nav pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. Jau tāpēc vien ikgadējās iemaksas neatbilst LESD 106. panta 2. punktam un Savienības pamatnostādnēm par VTNP.
(281)
Saskaņā ar otro un trešo Altmark kritēriju atbalstu, ko piešķir atbilstīgi Savienības pamatnostādnēm par VTNP, var uzskatīt par atbilstīgu LESD 106. panta 2. punktam tad, ja ir pilnvarojums, kurā izklāstītas kompensācijas aprēķināšanas metodes (2.3. sadaļa) un ja atbalsta apmērs nepārsniedz neto izmaksas, ko rada sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas pienākums (2.8. sadaļa).
(282)
Kā detalizēti parādīts 9.2. sadaļā, otrais Altmark kritērijs netika ievērots laikposmā no 1979. līdz 2009. gadam, savukārt trešais Altmark kritērijs netika ievērots visā periodā. Tādējādi nav ievērota Savienības pamatnostādņu par VTNP 2.3. sadaļa (laikposmā no 1979. līdz 2009. gadam) un 2.8. sadaļa (visā periodā).
(283)
Līdz ar to saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un Savienības pamatnostādnēm par VTNP ikgadējā iemaksa nav pamatots atbalsts epidēmijas gadījumā izmantojamas rezerves jaudas uzturēšanai apvienības darbības teritorijā.
12. NOVĒRTĒJUMS PAR TĀDA ATBALSTA ATBILSTĪBU LESD 107. PANTA 3. PUNKTA c) APAKŠPUNKTAM, KAS PAREDZĒTS, LAI FINANSĒTU DZĪVNIEKU KAUTĶERMEŅU UN KAUTUVJU ATKRITUMU LIKVIDĒŠANAS IZMAKSAS
(284)
Ikgadējās iemaksas ir darbības atbalsts, kas kopumā ir aizliegts (64). Tāpēc šāda atbalsta atbilstības pierādīšana ir dalībvalsts pienākums.
(285)
Kopienas pamatnostādnēs par TSE un Pamatnostādnēs par atbalstu lauksaimniecībai 2007.-2013. gadam ir aizliegts piešķirt jebkādu atbalstu, lai segtu kautuvju atkritumu likvidēšanas izmaksas, taču ir atļauts atbalsts, lai kompensētu mirušu dzīvnieku likvidēšanas izmaksas, ja šo atbalstu saņem tikai lauksaimnieki. Šādu atbalstu nekādā gadījumā nedrīkst saņemt pakārtotie uzņēmumi, piemēram, kautuves vai likvidēšanas uzņēmumi (65).
(286)
Administratīvās vienkāršošanas nolūkā lauksaimniecības atbalstu mirušu dzīvnieku likvidēšanas izmaksu segšanai var tieši izmaksāt likvidēšanas uzņēmumiem, taču ir jāapliecina, ka visu atbalstu saņem lauksaimnieki (66).
(287)
Kā redzams 9. sadaļā, ikgadējās iemaksas rada uzņēmumam ZT saimniecisku priekšrocību un nenodrošina nekādus ieguvumus lauksaimniekiem apvienības darbības teritorijā, jo tiem par mirušu dzīvnieku likvidēšanu pat jāmaksā lielākas cenas nekā, piemēram, Ziemeļhesenē un Centrālhesenē. Vācija arī nespēja pierādīt, ka ikgadējās iemaksas tiek nodotas lauksaimniekiem pilnā apmērā.
(288)
Turklāt Komisijas 2004. gada 6. jūlija Lēmumā N 15/04, ar ko apstiprina atbalsta shēmu, lai lauksaimniekiem, kas darbojas ZT darbības teritorijā, kompensētu izmaksas par mirušu dzīvnieku likvidēšanu 1998.-2013. gadā, norādīts, ka apstiprināto atbalstu lauksaimniecībai nedrīkst apvienot ar citu atbalstu.
(289)
Attiecībā uz nelikumīgu atbalstu, kas piešķirts pirms 2003. gada 1. janvāra, Kopienas pamatnostādņu par TSE VI sadaļā ir paredzēti šādi izņēmumi:
a)
drīkst apstiprināt atbalstu, ar ko paredzēts līdz 100 % apmērā segt izmaksas par mirušu dzīvnieku likvidēšanu, arī tad, ja to piešķir ražošanas, pārstrādes un tirgošanas posmā;
b)
turklāt izņēmuma gadījumos atbalsts, kas paredzēts, lai likvidētu kautuvju atkritumus, var būt saderīgs ar iekšējo tirgu, ņemot vērā tā īso periodu un vajadzību nodrošināt principa “piesārņotājs maksā” ievērošanu ilgtermiņā.
(290)
Arī šie izņēmumi šajā gadījumā nav piemērojami. Ikgadējās iemaksas neattiecas tikai uz mirušu dzīvnieku likvidēšanas izmaksām, ko jebkurā gadījumā lielākoties sedza, īstenojot lauksaimniecības atbalsta pasākumus, un tās arī nav uz kautuvju atkritumiem attiecināms īstermiņa pasākums ar ierobežotu ilgumu.
(291)
Visbeidzot, būtu arī jāuzsver, ka pati Vācija nav izteikusi argumentus, kas apliecinātu ikgadējo iemaksu atbilstību Kopienas pamatnostādnēm par TSE un Pamatnostādnēm par atbalstu lauksaimniecībai 2007.-2013. gadam.
(292)
Tā kā ikgadējās iemaksas rada ZT ieguvumus, tās nav uzskatāmas par atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu Kopienas pamatnostādņu par TSE, Pamatnostādņu par atbalstu lauksaimniecībai 2007.-2013. gadam un LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē.
13. NOVĒRTĒJUMS PAR IKGADĒJĀS IEMAKSAS KĀ ATBALSTA VIDEI ATBILSTĪBU LESD 107. PANTA 3. PUNKTA c) APAKŠPUNKTAM
(293)
Ikgadējās iemaksas ir darbības atbalsts, kas kopumā ir aizliegts (67). Tāpēc šāda atbalsta atbilstības pierādīšana ir dalībvalsts pienākums. Vācija apgalvoja, ka ikgadējās iemaksas ir atbalsts videi.
(294)
Saskaņā ar Pamatnostādņu par atbalstu videi 132. punktu ieguldījuma atbalstu uzņēmumiem, kas novērš kaitējumu videi, veicot piesārņoto vietu sanāciju, uzskata par saderīgu ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē, ar nosacījumu, ka tā rezultātā tiek uzlabota vides aizsardzība. Taču ir jāievēro LESD 191. panta 2. punktā un pamatnostādnēs par atbalstu videi noteiktais princips “piesārņotājs maksā”. Saskaņā ar Pamatnostādņu par atbalstu videi 132. punktu piesārņotājam ir jāfinansē attīrīšana, nesaņemot valsts atbalstu. Par piesārņotāju atzīst to personu, kas ir atbildīga saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
(295)
Attiecīgais brīdis, kad situāciju izvērtē saskaņā ar valsts tiesību aktiem par atbildību, ir atkarīgs no juridiskā statusa oficiālā lēmuma pieņemšanas brīdī.
(296)
Vācija neapstrīd, ka saskaņā ar tolaik piemērojamiem valsts tiesību aktiem 1997. gada 21. aprīļa rīkojumā par Zoršīdas teritorijas attīrīšanu un 1998. gada 31. marta rīkojumā par Šprendlingenes-Gensingenes teritorijas attīrīšanu ZT kā piesārņotājam noteica pilnu atbildību par abu teritoriju attīrīšanu. Tāpēc saskaņā ar Vācijas tiesību aktiem ZT kā piesārņotājam ir jāsedz izmaksas par abu teritoriju augsnes piesārņojuma novēršanu. Vācija apgalvo, ka saskaņā ar Bundesverfassungsgericht2000. gada 16. februāra (68) nolēmumu attīrīšanas izmaksu finansēšana ar ikgadējām iemaksām tādā apmērā, kas pārsniedz atbildības robežvērtību, būtu uzskatāma par saderīgu atbalstu, jo šajā nolēmumā noteica, ka privātpersonu atbildības apmērs atbilst zemes tirgus vērtībai.
(297)
Taču Vācijas argumentā nav ņemts vērā būtiskākais. Pirmkārt, Bundesverfassungsgericht lēmums attiecas tikai uz “iekšējām personām” jeb tiesvedībā iesaistītajām pusēm. Taču, pats galvenais, izmaiņas augstākās tiesas judikatūrā nemaina juridisko situāciju un tādējādi nav pamatots iemesls, lai Administratīvā procesa likuma 51. panta 1. punkta 1) apakšpunkta nozīmē pārskatītu administratīvos aktus, kas kļuvuši saistoši.
(298)
Saskaņā ar Vācijas judikatūru Bundesverfassungsgericht nolēmums nemaina faktu, ka tad, kad tika pieņemts rīkojums par attīrīšanu, par visām attīrīšanas izmaksām bija atbildīgi visi piesārņotāji. Pēc Bundesverfassungsgericht2000. gada 16. februāra nolēmuma pieņemšanas neviens piesārņotājs nevarēja izvairīties no pilnas atbildības, kas noteikta agrāk pieņemtā rīkojumā, kurš kļuvis saistošs.
(299)
Tādējādi Vācijas minētajā Šprendlingenes-Gensingenes un Zoršīdas teritoriju gadījumā ZT ir atbildīgs, ņemot vērā arī Bundesverfassungsgericht2000. gada 16. februāra nolēmumu.
(300)
Tā kā ZT nepārsūdzēja attīrīšanas rīkojumus, tie ir kļuvuši saistoši un ir galīgi. Tāpēc pēc šā notikuma Vācijas arguments, ar kuru tā būtībā noliedz ZT atbildību par Zoršīdas teritoriju, ir nepieņemams. ZT vajadzēja apstrīdēt 1997. gada 21. aprīļa attīrīšanas rīkojumu un nepieļaut, ka tas kļūst saistošs. Komisijas uzdevums nav pārbaudīt saistošu valsts iestādes lēmumu, lai noskaidrotu, kā valstī ievēro atbildību, kas izriet no principa “piesārņotājs maksā”.
(301)
Turklāt pati Vācija atzīst, ka Bundesverfassungsgericht2000. gada 16. februāra lēmumu piemēro tikai privātpersonām, nevis juridiskām personām, uz ko attiecas publiskās tiesības, jo sabiedrības ierobežošanas juridiskais pamats ir likums par īpašumu, ko nevar piemērot juridiskām personām, uz kuram attiecas publiskās tiesības. Tāpēc nevar apstrīdēt, ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem ZT ir pilnībā atbildīgs par piesārņotajām teritorijām.
(302)
Pamatnostādnes par atbalstu videi nevar attiecināt uz nevienlīdzīgu attieksmi, kas pret juridiskām personām var pastāvēt dalībvalsts privātajās un publiskajās tiesībās. Pamatnostādnēs ir noteikts, ka atbildību par piesārņotajām teritorijām nosaka tikai saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
(303)
Tā kā saskaņā ar Vācijas tiesību aktiem ZT ir atbildīgs par visām abu teritoriju attīrīšanas izmaksām, ikgadējā iemaksa nav uzskatāma par saderīgu ar iekšējo tirgu Pamatnostādņu par valsts atbalstu vides aizsardzībai un LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē.
14. SECINĀJUMI
(304)
Ikgadējās iemaksas, ko ZT saņem kopš 1979. gada, ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Vācija piešķīra ikgadējās iemaksas, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu.
(305)
Tās nevar atzīt par saderīgām ar iekšējo tirgu ne saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu, nedz arī atbilstīgi LESD 107. panta 2. un 3. punktam.
(306)
Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta iv) apakšpunktu un 15. panta 3. punktu atbalsts, attiecībā uz kuru ir beidzies noilguma periods, ir uzskatāms par pastāvošu atbalstu. Saskaņā ar regulas 15. pantu Komisijas tiesības atgūt atbalstu ir spēkā desmit gadus. Noilguma periods sākas dienā, kad nelikumīgais atbalsts piešķirts saņēmējam, un to pārtrauc ikviens pasākums, ko Komisija pieņem attiecībā uz nelikumīgo atbalstu. Pēc katra pārtraukuma šis periods tiek atsākts.
(307)
Savienības tiesas ir nolēmušas ne tikai to, ka noilguma periodu var pārtraukt ar oficiālu procedūru, bet arī to, ka par darbību, kas var pārtraukt laika periodu, ir uzskatāms arī informācijas pieprasījums (69).
(308)
Sūdzības iesniedzējs apstrīdēja ZT piešķirto ikgadējo iemaksu 2008. gada janvārī, un 2008. gada 26. maijā Vācijai tika nosūtīts informācijas pieprasījums. Ar šo informācijas pieprasījumu tika pārtraukts noilguma periods. Tādējādi visas ikgadējās iemaksas, ko ZT saņēma pirms 1998. gada 26. maija, ir uzskatāmas par pastāvošu atbalstu. Savukārt visas tās ikgadējās iemaksas, ko ZT saņēma pēc 1998. gada 26. maija, ir jauns atbalsts.
(309)
Atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantam Komisija neprasa atbalsta atgūšanu, ja tas būtu pretrunā ar kādu Savienības tiesību vispārēju principu. Šajā gadījumā rodas jautājums, vai BVerwG2010. gada 16. decembra spriedums varēja radīt atbalsta saņēmējam tiesisko paļāvību, ka novērtētais pasākums nav valsts atbalsts.
(310)
Saistībā ar to Komisija vispirms ņem vērā, ka šis spriedums attiecas tikai uz maksājumiem par 2010. gadu. Tāpēc, ja tas varētu būt radījis tiesisko paļāvību, tad tikai par attiecīgo gadu (un turpmākajiem gadiem, ja mehānisms netiktu mainīts).
(311)
Taču šis spriedums nevar radīt tiesisko paļāvību arī par 2010. gadu (un turpmākajiem gadiem). Saskaņā ar judikatūru situācijā, kad Eiropas Savienības iestāde, sniedzot privātpersonai precīzus solījumus, ir radījusi pamatotu paļāvību, uz jebkuru šādu personu attiecas tiesiskās paļāvības aizsardzības princips (70). Šādi solījumi neatkarīgi no to sniegšanas veida ir precīza, beznosacījumu un konsekventa informācija (71).
(312)
Šajā gadījumā Komisija nav sniegusi ZT šādus precīzus solījumus, gluži pretēji - tā 2010. gada 20. jūlijā sāka oficiālās izmeklēšanas procedūru.
(313)
BVerwG nav Eiropas Savienības iestāde. Saskaņā ar judikatūru valstu tiesām un Komisijai, uzraugot EK līguma 107. un 108. panta ievērošanu dalībvalstīs, ir savstarpēji papildinoši un atsevišķi pienākumi (72). Lai gan atbalsta pasākumu saderības ar iekšējo tirgu novērtēšana ir ekskluzīvā Komisijas kompetencē, ko var pārskatīt Savienības tiesas, valstu tiesām ir jānodrošina privātpersonu tiesību aizsardzība gadījumos, kad tiek pārkāpts Līguma 108. panta 3. punktā noteiktais pienākums sniegt Komisijai iepriekšēju paziņojumu par valsts atbalstu (73).
(314)
Šajā gadījumā BVerwG pasludināja spriedumu par pasākumu, par kuru Komisija jau bija sākusi oficiālās izmeklēšanas procedūru. Saskaņā ar Tiesas judikatūru ar šo lēmumu ir jāliek dalībvalstij apturēt maksājumus, kas izriet no šā pasākuma (74). Turklāt BVerwG pasludināja spriedumu (inter alia pamatojot to ar iespējamu ceturtā Altmark kritērija nepiemērojamību), neiesniedzot lietu Tiesā, lai gan Komisija jau bija sākusi oficiālās izmeklēšanas procedūru.
(315)
Ņemot to vērā, Komisija uzskata, ka BVerwG spriedums nevar būt precīza, beznosacījumu un saskaņota informācija.
(316)
Tāpēc atbalsta atgūšana nav pretrunā vispārējam Savienības tiesību principam par tiesiskās paļāvības aizsardzību,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Ikgadējās iemaksas, ko Vācija kopš 1979. gada 1. janvāra piešķīra Zweckverband Tierkörperbeseitigung Reinzemē-Pfalcā, Zārā, Reingavas-Taunusa rajonā un Limburgas-Veilburgas lauku rajonā (turpmāk “atbalsta saņēmējs”), pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, ir valsts atbalsts un nav saderīgas ar iekšējo tirgu.
2. pants
1. Vācija nekavējoties pieprasa atbalsta saņēmējam atmaksāt 1. pantā minēto atbalstu, kas izmaksāts kopš 1998. gada 26. maija.
2. Atgūstamajām summām piemēro procentu likmi no datuma, kurā 1. punktā minētos atbalsta maksājumus darīja pieejamus atbalsta saņēmējam, līdz to faktiskajai atgūšanai.
3. Procentu likmi aprēķina gan pamatsummai, gan procentiem saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 (75) V nodaļu.
4. Vācija no šā lēmuma pieņemšanas dienas aptur visus neizmaksātos 1. punktā minētā atbalsta maksājumus.
3. pants
Vācija nodrošina, ka 2. panta 1. punktā minēto atbalstu atmaksā četros mēnešos pēc šā lēmuma izziņošanas datuma.
4. pants
1. Divos mēnešos pēc šā lēmuma izziņošanas Vācija sniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
kopējā no atbalsta saņēmēja atgūstamā summa (pamatsumma un procenti);
b)
detalizēts apraksts par jau veiktajiem vai plānotajiem šā lēmuma izpildes pasākumiem;
c)
dokumenti, kuros redzams, ka atbalsta saņēmējam ir likts atmaksāt atbalstu.
2. Vācija informē Komisiju par to, kā norit valsts pasākumi, kas noteikti šā lēmuma īstenošanai, līdz atbalsts, kas piešķirts, kā norādīts 2. panta 1. punktā, ir atgūts. Pēc Komisijas vienkārša pieprasījuma tā nekavējoties sniedz informāciju par jau veiktajiem vai plānotajiem šā lēmuma izpildes pasākumiem. Tā arī sniedz detalizētu informāciju par atbalsta un procentu summām, ko atbalsta saņēmējs jau atmaksājis.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Vācijas Federatīvajai Republikai.
Briselē, 2012. gada 25. aprīlī