РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 9 юни 2010 година
относно държавна помощ C 1/09 (ex NN 69/08), предоставена от Унгария на MOL Nyrt.
(нотифицирано под номер C(2010) 3553)
(само текстът на унгарски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/88/ЕС)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като взе предвид решението на Комисията за откриване на процедурата, определена в член 108, параграф 2 от Договора (1) по отношение на помощ № C 1/09 (ex NN 69/08) (2),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 13 януари 2009 г., след жалба, получена на 14 ноември 2007 г., Комисията откри официална процедура по разследване на мерките, въведени от Унгария, за които се твърди, че представляват държавна помощ в полза на дружество с наименование Hungarian Oil & Gas Plc (Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.; наричано по-долу „MOL“).
(2)
Унгария изпрати своите писмени коментари относно решението на Комисията за откриване на процедура на 8 април 2009 г.
(3)
Решението за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 28 март 2009 г. (3) Коментари бяха получени от две заинтересовани страни: MOL и Унгарската асоциация по минно дело (Magyar Bányászati Szövetség), и двата на 27 април 2009 г.
(4)
Комисията предаде мненията на Унгария с писмо от 2 юни 2009 г. С писмо от 3 юли 2009 г. Унгария докладва, че няма коментар относно забележките на заинтересованите страни.
(5)
Комисията изиска допълнителна информация от унгарските органи на 21 септември 2009 г. и 12 януари 2010 г. и Унгария отговори с писма от 19 октомври 2009 г. и 9 февруари 2010 г.
II. ПОЛУЧАТЕЛЯТ
(6)
MOL представлява интегрирано дружество за нефт и газ, установено в Будапеща, Унгария. Основните дейности на MOL на унгарския пазар включват: изследване и добив на суров нефт и природен газ; производство на газови продукти; рафиниране, транспортиране, съхранение и дистрибуция на продукти от суров нефт на дребно и на едро; пренос на природен газ и производство и продажба на олефини и полиолефини. В допълнение, MOL Group (към която принадлежи MOL) включва също няколко други унгарски и чуждестранни дъщерни дружества (4).
(7)
В Унгария и Словакия MOL Group е пазарен лидер във всяка от своите основни дейности. През 2008 г. (5) нетните продажби на MOL и MOL Group са били респективно приблизително 6,8 милиарда евро и 13 милиарда евро. През същата година съответните им оперативни печалби са били приблизително 400 милиона евро и 732 милиона евро.
III. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(8)
Общите правила, управляващи минните дейности в Унгария, са определени в Закона за минното дело от 1993 г. (наричан по-долу „Закона за минното дело“) (6), който управлява също минните дейности (проучване, изследване и добив), включващи въглеводороди (т.е. суров петрол и природен газ).
(9)
Законът за минното дело разграничава минни дейности, упражнявани на базата на два различни правни инструмента: i) концесия (7) и ii) разрешение (8).
-
В случаите на концесия министърът, отговорен за минното дело (наричан по-долу „компетентният министър“), сключва договор (9) със спечелилия участник след провеждане на открит търг (10) за експлоатация на „закрит район“.
-
Това е различно от „открити райони“ (11), където органът по минното дело не може да откаже издаване на разрешение, ако кандидатът отговаря на условията, определени в закона (12).
(10)
Съгласно определението в Закона за минното дело (13), закритите райони са запазени за минни дейности на базата на концесия. Следователно, всеки район, който не е закрит район, се счита за открит район. Съгласно обяснението, предоставено от Унгария, първоначалното намерение е било всички находища да бъдат класифицирани като закрити райони, предназначени за концесия. Откритите райони, които се предполага, че са по-бедни на минерални ресурси, са щели да представляват изключение. В такива случаи находищата са се считали за по-малко ценни и не се е очаквало да бъдат получени оферти при провеждане на открит търг.
(11)
Законът за минното дело постановява също, че за добив на минерални ресурси се плаща държавна такса за минна дейност, чийто размер е процент от стойността на добитите минерални ресурси (14). Таксата за минна дейност се различава в зависимост от приложимия режим:
-
В случай на концесия размерът на таксата за минната дейност е определена в концесионния договор (15).
-
При минералните ресурси, добивани на базата на разрешителен режим, таксата се определя от Закона за минното дело (16). До януари 2008 г. таксата за минна дейност, свързана с добиването на въглеводороди на базата на разрешителен режим, е възлизала на 12 % за находища, чиято експлоатация е започнала от 1 януари 1998 г., и J % за находища, чиято експлоатация е започнала преди 1 януари 1998 г. (17) Коефициентът „J“ се е изчислявал съгласно формула, определена въз основа на историческите цени на газа, добитото количество и стойността му; минималната му стойност е определена на 12 %.
(12)
Раздел 26/A, параграф 5 от Закона за минното дело постановява, че когато миннодобивно дружество, което действа в разрешителен режим, не започне добив в срок от пет години от датата на издаване на разрешение от органа по минно дело, правото за минна дейност се прекратява (18).
(13)
Този раздел предвижда също възможност за удължаване на този срок чрез споразумение между компетентния министър и миннодобивното дружество (19). Разделът предвижда плащане на три различни такси, когато се удължава срокът на правото за минна дейност:
а)
първо, трябва да се плати такса за удължаване на срока за неизползваните находища докато започне действителната им експлоатация; максималният размер на тази такса е 1,2 пъти размера на първоначалната такса за минна дейност, изчислена на базата на хипотетично определеното количество на минералните ресурси, тъй като тази такса трябва да се плати тогава, когато все още няма действителен добив от находището;
б)
второ, ако заявлението за удължаване на срока засяга повече от две находища, равнището на таксата за удължаване (увеличената такса за минна дейност) трябва да се приложи към всички находища на дружеството;
в)
трето, ако удължаването засяга повече от пет находища, може да се изиска допълнително еднократно плащане (20).
(14)
На 19 септември 2005 г. MOL подава заявление за удължаване на правото за минна дейност за дванадесет от своите въглеводородни находища, което е получила преди това на базата на разрешителен режим и по което не е започнала добив в рамките на срока. На 22 декември 2005 г. MOL и министърът сключват споразумение за удължаване въз основа на раздел 26/A, параграф 5 от Закона за минното дело при следните условия:
а) Такса за удължаване на срока: дванадесетте разрешения за минна дейност, предмет на искането, са удължени за срок от 5 години (т.е. MOL ще разполага с още пет години, за да започне добив от тези находища). Таксата за удължаване е постановена за всяка от петте години на срока на удължаване, като се прилага таксата за минна дейност в размер на 12 %, която е била в сила към момента, и множител („c“) със стойност между 1,020 и 1,050, в резултат на което се получават таксите за удължаване, изброени в таблица 1 (21). Таксата за удължаване е постановена за петте години на срока на удължаване. Там, където експлоатацията на находищата е започнала в действителност, постановената такса е трябвало да се прилага за остатъка от петнадесетгодишния период като такса за минна дейност за находищата, обхванати от удължаването (22).
б) Разширяване на обхвата на увеличената такса върху всички миннодобивни находища: Тъй като удължаването на срока на правото за минна дейност е изискано за повече от две находища, увеличената такса (която е равна на таксата за удължаване, както е показано в таблица 1) е трябвало да се приложи за следващите петнадесет години, т.е. до 2020 г., за всички находища на MOL, предмет на разрешителен режим, чиято експлоатация е започнала след 1 януари 1998 г. По отношение на находищата, чиято експлоатация е започнала преди 1 януари 1998 г., е приложим коефициентът „J“, умножен по „c“ (23).
в) Фиксирана такса за минна дейност: Страните се договориха изрично също, че постановената такса за минна дейност ще остане приложима за целия срок на договора (т.е. до 2020 г.), независимо от измененията в Закона за минното дело (24).
г) Еднократно плащане: Тъй като удължаването на срока на правото за минна дейност е изискано за повече от пет находища, в споразумението е определено еднократно плащане в размер на 20 милиарда HUF (25) (26).
д) Клауза за прекратяване: Споразумението постановява, че не може да бъде изменяно едностранно (а само със съгласието на двете страни). Споразумението може да бъде прекратено от една от страните единствено в случай на промяна в собствеността на MOL (най-малко 25 % от дяловете).
(15)
С решение от 23 декември 2005 г. органът по минно дело удължава срока на правата за минна дейност на MOL за исканите дванадесет находища и постановява, че увеличената такса ще се прилага за всички находища на фирмата.
(16)
Изменението (27) в Закона за минното дело, което влиза в сила от 8 януари 2008 г. (28) (наричано по-нататък „изменението от 2008 г.“), повишава значително таксата за минна дейност за определени категории въглеводороди. Таксата за минна дейност за други видове минерални ресурси не е засегната от това изменение. Раздел 5 от изменящия Закон предвижда диференцирана такса в зависимост от: i) датата, на която е започнала експлоатацията на находището; ii) добиваното количество въглеводороди и iii) цената на суровия нефт към момента.
-
За находища, чиято експлоатация е започнала между 1 януари 1998 г. и 1 януари 2008 г., е постановена такса за минна дейност в размер на 30 %.
-
За находища, чиято експлоатация е започнала след 1 януари 2008 г., се прилагат диференцирани ставки (12 %, 20 % или 30 %) в зависимост от добиваното количество въглеводороди.
-
За мини, чиято експлоатация е започнала преди 1 януари 1998 г., се използва коефициент „J“, като минималната му стойност е 30 %.
Освен това върху всички тези ставки се начислява добавка в зависимост от цената на суровия нефт: + 3 %, ако цената на суровия петрол е над 80 USD/bbl или + 6 %, ако е над 90 USD/bbl (наричана по-долу „Брент клауза“). Има специални ставки, приложими например при трудни условия за добив (12 %) и голямо количество инертен газ (8 %).
(17)
Тези такси за минна дейност са били в сила между 8 януари 2008 г. и 23 януари 2009 г. и са прилагани за всички миннодобивни дружества, експлоатиращи находища в разрешителен режим, включително онези, които са получили разрешение преди януари 2008 г., от влизането в сила на измененията на Закона за минното дело. На 23 януари 2009 г. влиза в сила ново изменение на Закона за минното дело (след решение на Комисията да открие официална процедура по разследване), което намалява таксата за минна дейност за находища, чиято експлоатация е започнала между 1 януари 1998 г. и 1 януари 2008 г., обратно на 12 % (като се запазва „Брент клаузата“) (29). Таксата за минна дейност, приложима за други видове находища, остава същата, каквато е била в Закона за минното дело, приложим през 2008 г.
(18)
Таблица 2 обобщава приложимите такси за минна дейност в разрешителен режим съгласно различните варианти на Закона за минното дело.
Таблица 2
Обобщение на приложимите такси за минна дейност в разрешителен режим съгласно Закона за минното дело
Такса, приложима до 2008 г.
Такса, приложима през 2008 г.
Такса, приложима от 23 януари 2009 г.
Производство, започнало преди 1 януари 1998 г.
J %
(най-малко 12 %)
J %
(най-малко 30 %, + 3 % или 6 % Брент клауза)
J %
(най-малко 30 %, + 3 % или 6 % Брент клауза)
Производство, започнало между 1 януари 1998 г. и 1 януари 2008 г.
12 %
30 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
12 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
Производство започнало след 1 януари 2008 г.
Газови находища с годишно производство по-малко от 300 m m3
Нефтени находища с годишно производство по-малко от 50 kt
НП
12 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
12 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
Газови находища с годишно производство между 300 m m3 и 500m m3
Нефтени находища с годишно производство между 50 kt и 200 kt
20 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
20 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
Газови находища с годишно производство над 500m m3
Нефтени находища с годишно производство над 200 kt
30 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
30 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
Въглеводороди със специални условия на добив
12 %
12 %
Голямо количество инертен газ
8 %
8 %
„J“ се изчислява по формула, която се базира на историческите цени на газа, добитото количество и стойността, вж. съображение 11.
IV. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА
(19)
Разглежданата предполагаема мярка за държавна помощ се състои в споразумение на удължаване на срока от 22 декември 2005 г. между MOL и унгарската държава, което е позволило на дружеството определена степен на освобождаване от увеличената такса за минна дейност за добив на въглеводороди, постановена в последващо изменение на унгарския Закон за минното дело. С оглед на формулировката на споразумението и последващото изменение, Комисията ги разглежда като част от една и съща мярка („мярката“) и в решението за откриване на процедура се оценява техният съвместен ефект.
(20)
В решението си за откриване на процедура Комисията достигна до предварително заключение, че в резултат на споразумението за удължаване на срока MOL е било защитено от бъдещи промени в таксата за минна дейност и, по-специално, от промените, определени в последващото изменение на Закона за минното дело от 2008 г. По този начин дружеството е получило по-благоприятно третиране от своите конкуренти, които упражняват дейност при сегашния разрешителен режим и които, тъй като не са сключили подобно споразумение за удължаване на срока предварително, е трябвало да платят новите увеличени такси за минна дейност. В своята предварителна оценка Комисията е взела предвид, че мярката представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, и не е намерила основание, въз основа на което тя да се счита за съвместима с вътрешния пазар, тъй като изглежда няма дерогация, която е приложима.
(21)
Повече подробности могат да бъдат намерени в решението за откриване на процедура, което се счита за неразделна част от настоящото решение.
V. МНЕНИЕ НА УНГАРИЯ
(22)
Основните аргументи на Унгария по отношение на кумулативните критерии, определящи държавната помощ, включват: i) отсъствие на селективност и ii) отсъствие на преимущество за предполагаемия получател.
(23)
По отношение на селективността унгарските власти твърдят, че мярката не е селективна, основно защото чрез сключването на споразумението за удължаване MOL е станала обект на друг режим, различен от разрешителния режим.
(24)
На първо място, Унгария потвърждава, че съществува разлика между концесионния режим и разрешителния режим, като подчертава, че при концесиите миннодобивните дружества могат да предлагат в своите концесионни оферти по-висока такса от посочената в обявлението за търг, докато при разрешителния режим таксата е постановена от Закона за минното дело. Унгария твърди също, че редом с тези два режима е съществувала необходимост от ново „квази-концесионно“ решение, определящо таксата за минната дейност в отделен договор извън концесионната система. Според Унгария споразумението за удължаване съгласно раздел 26/A, параграф 5 от Закона за минното дело може да се разглежда като подходящо правно основание за такова „квази-концесионно“ решение, което ефективно изключва правото за минна дейност от разрешителния режим и го поставя на договорна основа.
(25)
Унгария добавя, че споразумението за удължаване произчита пряко от логиката на Закона за минното дело. Според Унгария фиксирането на таксата за минната дейност за периода на споразумението за удължаване е естествен елемент от споразумението, посочен в раздел 26/A, параграф 5 от от Закона за минното дело, и не е съществувала възможност за договоряне на удължаване при други условия. Освен това, всички останали миннодобивни дружества биха могли да очакват същото, така че не е имало преференциално третиране за MOL.
(26)
По-специално, раздел 20, параграф 11 от Закона за минното дело постановява, че таксата за минната дейност представлява таксата, определена в: i) концесионното споразумение, ii) Закона за минното дело или iii) споразумението за удължаване. Следователно унгарските власти твърдят, че Законът за минното дело изрично разрешава таксата в споразумение за удължаване да остане непроменена, дори в случай на промени в законодателството. Според унгарските власти това ясно е посочено в Закона за минното дело, т.е. в раздел 26/A, параграф 5, който постановява, че увеличената такса е максимум 1,2 пъти по-голяма от първоначалната такса за минна дейност (30). Ето защо Унгария твърди, че унгарският закон изключва прилагане на по-висока такса.
(27)
По отношение на предполагаемата липса на преимущество, Унгария обяснява, че минералните ресурси са собственост на държавата и преминават в частна собственост чрез добива, осъществяван от дружества, притежаващи право на минна дейност, придобито срещу заплащане. Унгария цитира решението Ryanair като аналогично решение и твърди, че конкретната дейност на държавата е сравнима с тази на пазарен оператор, дори ако държавата действа в ролята на публичен орган (31).
(28)
Унгария отрича, че таксата за минна дейност е вид данък, определяйки я като цената, платена за добива на минерални ресурси, или като дял на държавата. Унгария подчертава, че фактът, че таксата е определена чрез закон, не е решаващо основание, за да се заключи, че това е вид данък.
(29)
Освен това Унгария обяснява също, че трите различни задължения за плащане по споразумението за удължаване (т.е. таксата за удължаване, увеличената такса за минна дейност, обхващаща всички находища, и еднократното плащане), които произтичат от съответните разпоредби на Закона за минното дело, не следва да се разглеждат като компенсация за държавата за отказа ѝ от приход, на който тя има право във всеки случай. Според Унгария, от гледна точка на държавата, тези плащания могат да се считат за допълнителен приход, в замяна на който държавата се отказва от своето право да обяви находищата на търг в рамките на концесионен режим, като се имат предвид свързаните с това рискове и потенциалният приход.
(30)
Унгария подчертава, че след оспорваното изменение на от Закона за минното дело на практика никой друг пазарен участник не е бил длъжен да плати по-висока такса за минна дейност от MOL, тъй като през съответния период не е имало конкуренти, попадащи в категориите за по-високи такси за минна дейност.
Таблица 3
Годишни плащания на MOL за такса за минна дейност (действителни и хипотетични)
(В милиони HUF)
Позиция за плащане
Действителна: съгласно споразумението за удължаване
Хипотетична: съгласно действащия Закона за минното дело
Разлика
Настояща нетна стойност на разликата през 2009 г.
2005
Еднократно плащане (32)
[…] (35)
[…]
20 000,0
28 064,5
2006
Такса за удължаване (33)
[…]
[…]
835,8
1 092,1
Такса за минна дейност (34)
[…]
[…]
5 755,7
7 520,0
Общо
[…]
[…]
6 591,6
8 612,1
2007
Такса за удължаване
[…]
[…]
769,7
926,5
Такса за минна дейност
[…]
[…]
3 428,0
4 126,4
Общо
[…]
[…]
4 197,7
5 052,9
2008
Такса за удължаване
[…]
[…]
345,8
382,9
Такса за минна дейност
[…]
[…]
-28 444,7
-31 498,5
Общо
[…]
[…]
-28 099,0
-31 115,6
2009
Такса за удължаване
[…]
[…]
211,2
211,2
Такса за минна дейност
[…]
[…]
-1 942,1
-1 942,1
О бщо
[…]
[…]
-1 730,9
-1 730,9
ОБЩ СБОР
[…]
[…]
959,5
8 883,0
Стойностите се базират на данни, предоставени от унгарските власти.
(31)
Освен това Унгария твърди, че в резултат на споразумението за удължаване, с течение на годините и като се вземат предвид всички компоненти на споразумението, включително таксата за удължаване и еднократното плащане, MOL в действителност е платила на държавата повече като абсолютна стойност, отколкото щеше да плати без споразумението за удължаване, т.е. съгласно Закона за минното дело. Действителните плащания, направени от MOL, сравнени с хипотетичните, са показани в таблица 3 по-горе. Стойностите са предоставени от унгарските власти.
(32)
Според Унгария минодобивните дружества имат оправдано правно очакване по отношение на предвидимостта на таксата за минната дейност, която следователно трябва да бъде стабилна във времето. Това са идеите, заложени в изменението на Закона за минното дело, тъй като, въпреки че таксата за минната дейност е променена, всъщност не е имало миннодобивно дружество, чиято такса за минна дейност да е променена в резултат на изменението. Според Унгария измененията на Закона за минното дело подсказват, че държавата би могла да промени таксата за минна дейност по отношение на находищата, които вече се експлоатират. Изменението от 2008 г. обаче е резултат от компромис в хода на преговорите, предшестващи приемането на Закона за минното дело. По този начин, имплицитно е прието, че са съществували оправдани правни очаквания. Вследствие на това минодобивните дружества могат оправдано да очакват, че държавата няма да увеличава някоя от тези такси едностранно. Унгария прави заключението, че като следствие от системата на Закона за минното дело и специфичните му разпоредби таксите за минна дейност остават непроменени за целия период на договора.
(33)
Накрая унгарските власти обясняват, че „клаузата за прекратяване“ се базира на причини, свързани с националната сигурност.
VI. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(34)
Комисията получи мнения от следните заинтересовани страни: MOL (получател на предполагаемата мярка за държавна помощ) и Унгарската асоциация по минно дело, на която MOL е член. И двете заинтересовани страни направиха коментари в същите насоки, както Унгария, и техните наблюдения се припокриха до голяма степен с тези на Унгария.
(35)
В противовес на становището на Комисията в решението за откриване на процедура, MOL, предполагаемият получател на въпросната мярка, заявява, че не е получило преференциално третиране на унгарския пазар за добив на въглеводороди. Основният дял от таксите за минна дейност, които MOL е платило на унгарската държава, се формира от находищата, за които се прилага J % (т.е., чиято експлоатация е започнала преди 1 януари 1998 г.), което на практика означава, че MOL плаща 64-75 %, докато неговите конкуренти (които са започнали производство на по-късен етап и експлоатират малки находища) дължат такса в размер само на 12 %.
(36)
Освен това сключването на споразумението за удължаване означава, че MOL е платила повече на държавата (като се вземат предвид всички компоненти на споразумението за удължаване), отколкото щеше да плати без споразумението, единствено на базата на първоначалния Закон за минното дело.
(37)
По отношение на аргумента на Комисията, че споразумението за удължаване не може да се счита за аналогично на концесия, тъй като е подлежало на разрешителен режим, MOL отбелязва, че удължаването на правото за минна дейност не е право, подлежащо на разрешаване на базата на едностранно решение от страна на държавата, а се предоставя само след сключване на споразумение с миннодобивното дружество. Ако целта на законодателството е този въпрос да бъде поставен в компетенциите на държавата, съответната разпоредба е щяла да има друга формулировка. Формулировката в закона подсказва, че законодателното намерение е било споразумението за удължаване да се третира по начин, аналогичен на концесиите.
(38)
В решението за откриване на процедура Комисията твърди, че съществува противоречие между твърдението на унгарските власти, че изменението на закона е било необходимо, за да се съберат повече приходи, и факта, че MOL е била на практика освободена от увеличените такси.
(39)
Според MOL това твърдение не съдържа противоречие. От една страна, дружеството е платило повече на държавата съгласно споразумението за удължаване, отколкото е щяло да плати съгласно закона. MOL плаща също много високи такси за минна дейност за находищата, за които се прилага J. В допълнение, изменението на закона би могло да има ефект върху находищата, чиято експлоатация ще започне в бъдеще.
(40)
Според MOL компонентите на плащането за удължаване не представляват в никакъв случай глоба, както предполага Комисията. Законът за минното дело определя също санкции/глоби, когато минната дейност се извършва в нарушение на закона. Таксите съгласно споразумението за удължаване са получени в резултат на процес на преговори между миннодобивното дружество и държавата. Сключването на договора не е било задължително: миннодобивното дружество е можело да избере да не сключва договор, да загуби правото си за минна дейност и след това да подаде оферта в открита тръжна процедура, при която е можело да получи в крайна сметка правото за минна дейност по-евтино.
(41)
Подвеждащо е да се сравнява MOL, което е сключило такова споразумение за удължаване, с конкурентите, действащи в разрешителен режим. Освен това, MOL подчертава, че е изпълнило всички свои задължения и разпоредбите на законодателството.
(42)
MOL също оспорва становището на Комисията, че мултипликационният коефициент „с“ е твърде нисък (тъй като е по-малък от законово определения таван 1,2-кратно увеличаване). Трябва да се вземе предвид също, че прилагането на увеличената такса за минна дейност засяга почти 150 находища, така че увеличената такса е довела до значително увеличение на приходите на държавата от минен добив.
(43)
Накрая, по отношение на аргумента на Комисията, че MOL е получила преференциално третиране, тъй като не подлежи на Брент клаузата, дружеството отбелязва, че J е също е чувствителен към промените в цените.
(44)
Унгарската асоциация по минно дело (наричана по-нататък „асоциацията по минно дело“) представлява дружества, извършващи минни дейности или дейности, свързани с минния добив. Основната ѝ цел е да подобри цялостната оперативна рамка за извършване на минни дейности в Унгария, да следи законодателните процедури и да действа в интерес на своите членове. Понастоящем тя има 66 членове, сред които и MOL. Председателят на съвета на асоциацията по минно дело е висш ръководител в MOL (36).
(45)
Според асоциацията по минно дело минодобивните дружества имат оправдано правно очакване, че таксата за минната дейност ще остане непроменена за находища, които вече се експлоатират. Ето защо държавата не може едностранно да вдига таксите „с обратно действие“ (т.е. за находища, които вече се експлоатират). Асоциацията по минно дело изрази това становище във връзка с проектозакона, предшестващ изменението на Закона за минното дело, и, според асоциацията по минно дело, този принцип е взет предвид при изменението на Закона за минното дело. Окончателната формулировка не е срещнала противопоставяне, тъй като от гледна точка на ефекта тя не повишава таксата за минна дейност при експлоатация, която вече е започнала.
(46)
По отношение на общата характеристика и икономическите условия на пазара на минни дейности асоциацията по минно дело обяснява, че периодът на изпълнение на миннодобивните проекти е относително дълъг. Могат да изминат 10-15 години между началото на проучванията и действителния добив. През тази фаза миннодобивното дружество има единствено разходи; приход не се реализира, докато не започне добивът. В допълнение, съществува присъщ геологически риск, тъй като не е сигурно, че проучванията ще бъдат успешни. Следователно проектите трябва да се планират изключително внимателно. Доходността от определен проект зависи от многобройни фактори. Предвид многобройните рискове, промишлеността очаква, че поне онези, върху които държава може да въздейства, ще останат стабилни по време на жизнения цикъл на проекта, т.е. законодателната рамка или таксата за минната дейност. Предвид специфичните характеристики на промишлеността, финансовите структури играят важна роля в проектите. Кредиторите непрекъснато следят внимателно проектите и могат дори да оттеглят финансирането си, ако условията значително се променят.
(47)
Следователно, в държавите, в които има голям политически риск, миннодобивното дружество и държавата сключват договор въз основа на частното право. В стабилните райони, като Западна Европа, такива споразумения не са необходими, защото може да се допусне, че правната рамка няма да се променя междувременно от държавата. Както миннодобивното дружество, така и кредиторите очакват стабилност от страна на държавата. Без такава стабилност се увеличава рискът за проекта; държава със стабилна икономическа политика не може да си позволява чести политически промени, защото това ще отблъсне миннодобивните предприятия.
(48)
Асоциацията по минно дело отбелязва също, че принципите на правната сигурност и придобити права са установени в практиката на европейските съдилища и унгарската конституция. Ето защо унгарският законодател няма право да повишава таксите за минна дейност за находища, които вече се експлоатират, тъй като законодателството трябва да е предвидимо. Освен това асоциацията по минно дело счита също, че „стабилността“ на таксата за минната дейност е придобито право.
(49)
Допълнителен аргумент, приведен от асоциацията по минно дело, е забраната за дискриминация. По-специално, не трябва да има дискриминация между пазарните играчи, действащи на концесионна база, и пазарните играчи при разрешителната система. Съответно унгарският законодател няма право да повишава таксите за минна дейност „с обратно действие“ за находища, които вече се експлоатират. Съдът на Европейския съюз е пояснил в многобройни решения, че правната сигурност е фундаментален елемент на европейското право. Законодателството трябва да бъде недвусмислено, точно и предвидимо, особено ако има отрицателен ефект върху физически лица или дружества (вж. цитираната съдебна практика). Асоциацията по минно дело продължава, като твърди, че принципът за правна сигурност и придобити права са установени също и в унгарската конституция и прави заключението, че съгласно европейското право и конституционните принципи законодателството трябва да бъде предвидимо.
(50)
Асоциацията по минно дело добавя накрая, че принципът за закрила на придобитите права произтича от принципа за правната сигурност. Този принцип за закрилата на придобитите права се спазва в националните и международните законодателни процедури, управляващи правото за минна дейност. Други държави-членки на ЕС също имат стабилно законодателство за минното дело, което не се променя често.
VII. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(51)
За да установи дали дадена мярка представлява държавна помощ, Комисията трябва да оцени дали оспорваната мярка изпълнява условията на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Този член гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“. По-долу Комисията взема предвид тази разпоредба, когато оценява дали оспорваната мярка представлява държавна помощ.
(52)
Като начало трябва да се припомни, че дадена мярка може да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, независимо от нейната правна форма. Дори ако споразумението за удължаване е сключено съгласно съответните разпоредби на Закона за минното дело и дори ако Унгария има право да определя таксата за минната дейност чрез закон, това не означава само по себе си, че тези действия или техният ефект са съвместими с правилата за държавната помощ на ЕС. Фактът, че дадена мярка е съвместима с националното право, няма отношение към нейната съвместимост с правилата за държавната помощ на ДФЕС.
(53)
Освен това, както вече е посочено в решението за откриване на процедура, Комисията не счита, че взет отделно, някой от елементите в този случай, т.е. съответните разпоредби на Закона за минното дело, споразумението за удължаване и изменението на Закона за минното дело, противоречи на правилата за държавна помощ. Вместо това в настоящия случай Комисията разглежда действията на държавата съвкупно като „мярката“ и оценява ефекта от споразумението за удължаване в комбинация с последващите изменения на Закона за минното дело.
(54)
По отношение на аргументите на Унгария, че таксата за минната дейност не представлява данък, а дял на държавата, Комисията отбелязва, че този аргумент няма отношение от гледна точка на оценката на държавната помощ. Правилата за държавната помощ са приложими към всякакви видове разходи, които трябва да се направят от предприятията и от които те са освободени чрез държавна мярка. Във всеки случай трябва да се отбележи, че административното разрешаване на експлоатацията на минерални и въглеводородни ресурси изглежда е характерна роля на публичните органи; плащанията за такова разрешение са сравними с данък или административна такса.
(55)
Накрая, по отношение на клаузата за прекратяване, Комисията счита, че това не е въпрос, свързан с държавна помощ. Фактът, че в споразумението се посочва, че договорът се прекратява, ако трета страна придобие повече от 25 % от MOL, е мярка, която не включва държавни ресурси.
(56)
За да се счита за държавна помощ, дадена мярка трябва да бъде конкретна или селективна в смисъл, че облагодетелства някои предприятия или производството на някои стоки.
(57)
Съгласно практиката на Съда (37) по отношение на оценката на условието за селективност, което е един от елементите, формиращи понятието държавна помощ, член 107, параграф 1 от ДФЕС изисква оценка дали, при конкретна законова схема, дадена държавна мярка е такава, която „поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други предприятия, които са в правно или фактическо положение, което е сравнимо предвид преследваната от въпросната мярка цел.
(58)
Съдът нееднократно постановява, че член 107, параграф 1 от ДФЕС не прави разлика между причините или целите на държавната помощ, а ги дефинира по отношение на техния ефект (38).
(59)
Концепцията за държавна помощ не се отнася обаче за държавни мерки, които правят разлика между предприятия, при които диференциацията произтича от естеството или цялостната структура на системата, от която са част.
(60)
Комисията не е съгласна с аргументацията на унгарските власти и на заинтересованите страни относно отсъствието на селективност.
(61)
За да се определи дали дадена мярка е селективна, трябва да се определи приложимата референтна система (39).
(62)
В разглеждания случай Комисията счита, че приложимата референтна система за оценката е разрешителният режим. MOL не е била длъжна да участва в търг за правото да получи концесия в закрит район. Вместо това то е получило правото за минна дейност за своите находища при разрешителен режим и се конкурира с пазарните участници при този режим. Споразумението за удължаване представлява част от разрешителния режим. Самият факт, че MOL не е могло да започне добив в рамките на постановения срок и е трябвало да изиска споразумение за удължаване не може да доведе до промяна в референтната система. Приемането на такъв аргумент би довело до положение, при което дадено дружество получава индивидуално третиране, както е случаят при концесионния режим, но без публичен търг.
(63)
Всъщност решението на унгарските власти при определянето дали находището е предмет на концесия или разрешителен режим е по преценка. По този начин, ако унгарските власти искат да предоставят права за минна дейност на договорна основа, те могат да изберат прозрачна концесионна процедура, която включва провеждане на открит търг. Комисията не може да приеме, че непрозрачната, т.н. „квази-концесия“, която понастоящем се отнася само за едно дружество (MOL), може да се счита за отделна референтна система.
(64)
Освен това Унгария е разполагала с голям избор за удължаване на разрешението, както и за последващо изменение на съответните разпоредби на Закона за минното дело (въпреки че са ѝ били известни преимуществата, които това ще има за MOL, тъй като това дружество е единственият пазарен играч за въглеводороди, сключило споразумение за удължаване). Унгария е била свободна да определи таксата за минната дейност по всяко време, т.е. тя е можела да реши да не изменя закона изобщо. От гледна точка на нейния ефект, поредицата от действия недвусмислено е облагодетелствала едно конкретно предприятие.
(65)
С оглед на горното Комисията прави заключението, че референтната система е разрешителният режим.
(66)
Съгласно рамката на разрешителния режим споразумението за удължаване има ясно селективно действие. Наистина, както самите унгарски власти потвърждават, когато договарят условията на това споразумение, страните разполагат с определена възможност за маневриране и определяне на различни компоненти на плащанията и, което по-важно, могат дори да решат изобщо да не сключват споразумение. По този начин унгарските власти са имали право на преценка дали да сключат такова споразумение с MOL (или с друг пазарен участник) (40).
(67)
Такова третиране не може да се обясни чрез логиката или естеството на системата. От една страна се налагат такси за минна дейност, за да се гарантира приход за държавата от добитата стойност. От друга страна, компонентите на плащанията съгласно споразумението за удължаване се плащат в замяна на удължаването като допълнителна такса. В настоящия случай обаче сключването на споразумението за удължаване и последващото увеличаване на таксите за MOL е довело до парадоксално положение, при което MOL, след като не е успяло за започне своевременно производство, се възползва от по-ниски такси за минна дейност до 2020 г. на практика за всички свои находища в разрешителен режим, докато неговите конкуренти, които подлежат в същата степен на разрешителния режим и които са започнали производство своевременно и следователно не са сключили споразумение за удължаване, трябва да плащат по-високи установени от закона такси.
(68)
Това е единственото споразумение за удължаване, сключено във връзка с въглеводороди. MOL отбелязва, че съществуват и други действащи споразумения за удължаване за твърди минерални ресурси. Комисията отбелязва обаче, че това засяга други видове минерални ресурси, които са предмет на такса за минна дейност съгласно Закона за минната дейност, различна от такста за въглеводородите. Трябва да се отбележи също, че при твърдите минерални ресурси няма промяна в таксата за минна дейност, въведена чрез изменението на Закона за минното дело, (т.е. пазарните играчи, сключили такова споразумение, не са засегнати от същата „поредица от мерки“ и следователно не са получили преимущество).
(69)
Въз основа на горното, въпреки аргументите, изложени от Унгария, Комисията счита, че поредицата от действия, т.е. формулировката на раздел 26/A, параграф 5 от Закона за минното дело, споразумението за удължаване, сключено въз основа на същия, и последващото изменение на Закона за минното дело, са били селективни в полза на MOL.
(70)
Комбинираният ефект от поредицата от действия е такъв, че от притежателите на разрешителни за минна дейност, предоставени съгласно раздел 5 от Закона за минното дело, единствено MOL получава специален режим, който го защитава срещу увеличение на таксата за минна дейност, дължима при нормални обстоятелства за добив на въглеводороди.
(71)
В заключение, поради наличието на широко право на преценка при сключването на споразумение за удължаване и предвид факта, че на практика освобождаването е насочено към едно отделно дружество, критерият за селективност е спазен.
(72)
Противно на аргументите на унгарските власти, Комисията е на мнение, че държавата не упражнява икономическа дейност като издава разрешения за минни дейности. По-скоро, предоставянето на административни концесии или разрешения за минна дейност е свързано с упражняването на правомощия, които са характерни за публичните органи, тъй като тази дейност поначало не може да се упражнява от частен участник (41). В Унгария - както в други държави-членки на ЕС - никой частен участник не е първоначалният собственик на минералните ресурси. Правните системи на държавите-членки възлагат контрол като цяло върху минералните ресурси на публичните органи (42). Следователно, решението да се позволи на дадено дружество да експлоатира минералните ресурси под формата, избрана от държавата-членка, и срещу заплащане на определени такси, е, по своето естество и правила, въпрос, решаван от публичните власти, и може да се категоризира като упражняване на правомощията на публичните власти. Интервенцията на Унгария, която цели да подчини минната дейност на административен надзор, служи на общия интерес, а не на търговските интереси. Това поведение следва да се счита за форма на държавна намеса от страна на публичен орган, която не е сходна с поведението на частен инвеститор в условията на пазарна икономика (43).
(73)
Дори ако в настоящия случай разрешаването на минна дейност се счита за икономическа дейност, чрез която държавата преследва търговски цели (каквато то не е), Комисията отбелязва, че не съществува ясна и пряка връзка в парично отношение между равнището на таксите за минна дейност, определени от Унгария за MOL, и стойността на разрешението за минна дейност. Обосновката на Унгария, а именно, че е действала като пазарен оператор, когато е сключила споразумението за удължаване, не се потвърждава. По-специално, няма признаци, че провеждането на тръжна процедура за концесията на 12 находища (която е нямало да бъде удължена) е нямало да доведе до по-висока оферта от конкурент. Унгария не е успяла да покаже също, че при сключването на споразумението за удължаване е взела предвид всички съответни фактори и рискове от търговска гледна точка, т.е. всички компоненти на плащанията съгласно споразумението за удължаване, възможните по-високи такси, определени от Закона за минното дело до 2020 г., продължителността на споразумението и възможните конкуренти.
(74)
Друг аргумент на Унгария е, че след оспорваното изменение на Закона за минното дело, никой друг пазарен участник не е бил в действителност длъжен да плати по-висока такса за минна дейност от MOL, тъй като не е имало конкуренти, попадащи в категориите за по-висока такси за минна дейност през съответния период.
Таблица 4
Обобщение на приложимите такси за минна дейност преди и след измененията на Закона за минното дело
Такса, приложима до 2008 г.
Такса, приложима през 2008 г.
Такса, приложима от 23 януари 2009 г.
Такса за находищата по договора на MOL
Приложима до 2020 г.
Производство, започнало преди 1 януари 1998 г.
J % (46)
(най-малко 12 %)
J %
(най-малко 30 %, + 3 % или 6 % Брент клауза)
J %
(най-малко 30 %, + 3 % или 6 % Брент клауза)
J % × c (47)
(най-малко 12 %)
Производство, започнало между 1 януари 1998 г. и 1 януари 2008 г.
12 %
30 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
12 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
12 % × c
(~ 12.24 % (45)
Производство започнало след 1 януари 2008 г. (44)
Газови находища с годишно производство по-малко от 300 млн. m3
Нефтени находища с годишно производство по-малко от 50 kt
NA
12 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
12 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
12 % × c
(~ 12.24 % (45)
Газови находища с годишно производство между 300 млн. m3 и 500m m3
Нефтени находища с годишно производство между 50 kt и 200 kt
20 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
20 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
Газови находища с годишно производство над 500 млн. m3
Нефтени находища с годишно производство над 200 kt
30 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
30 %
(+ 3 % или 6 % Брент клауза)
Въглеводороди със специални условия на добив
12 %
12 %
Голямо количество инертен газ
8 %
8 %
(75)
Този аргумент следва да бъде отхвърлен.
(76)
Таблица 4 по-горе обобщава степента, в която споразумението за удължаване и последващото изменение на Закона за минното дело са довели до по-ниски такси за MOL от постановените от Закона за минното дело.
(77)
Първо, данните, предоставени от унгарските власти, показват, че всъщност е имало пазарни играчи, експлоатиращи находища по силата на разрешителния режим, които са подлежали на по-висока такса за минна дейност от тази, платена от MOL, между 8 януари 2008 г. и 23 януари 2009 г. в резултат на първото изменение на Закона за минното дело и също от 23 януари 2009 г., до днешна дата в резултат на второто изменение на Закона за минното дело. Данните, предоставени от унгарските власти, показват, че през 2008 г. е имало находища, експлоатирани при разрешителен режим от дружества, различни от MOL, които са платили повече от 12 % (между 14,24 % и 18 %) в резултат на прилагането на Брент клаузата (48).
(78)
Второ, въпреки че унгарските власти твърдят, че има само конкуренти, които експлоатират или се очаква да започнат да експлоатират по-малки находища (т.е. произвеждат по-малко от 500 m3 или 200 kt), Комисията отбелязва, че дори ако такива по-малки полета попадат в категорията за 12 %, те ще трябва да платят въпреки това надбавката по клаузата Брент, когато това е приложимо. Това може да доведе до такса за минна дейност с размер до 18 %. Комисията припомня отново, че ефектът от мерките е, че MOL не подлежи на Брент клаузата, определена в Закона за минното дело за всички останали оператори.
(79)
Трето, що се отнася до настоящата обща пазарна среда в Унгария, там съществуват няколко минодобивни дружества, извършващи дейности по добив на въглеводороди. В допълнение има няколко дружества, извършващи проучвания, които могат да започнат експлоатация на находища и да станат конкуренти на MOL. Всички нови оператори по разрешителния режим ще подлежат на законна такса за минна дейност и ще бъдат конкуренти на MOL, единственото дружество, чиито находища са освободени от таксата, приложима съгласно общия разрешителен режим и които подлежат на по-ниски такси.
(80)
Четвърто, Комисията отбелязва, че в действителност MOL подлежи на такса в размер приблизително на 12,24 % не само за удължаването, предоставено за 12 находища, но за всички негови находища, чиято експлоатация е започнала след 1 януари 1998 г. при разрешителен режим към момента на споразумението от 2005 г., и такса в размер на J % за всички находища, чиято експлоатация е започнала преди 1 януари 1998 г. Освен това таксата на MOL се определя от споразумението за удължаване на 12,24 % до 2020 г. По този начин MOL има преимущество за повечето от своите находища, експлоатирани при разрешителен режим, за значителен период от време.
(81)
Пето, ако, хипотетично, асоциацията по минно дело не се беше съгласила с удължаването за 12-те находища, всички останали находища на MOL в разрешителен режим също биха подлежали на значително по-висока такса за минна дейност, което би могло да означава по-високи приходи за държавата (49). Освен това, както е споменато в съображение 73, държавата е можела да проведе тръжна процедура за концесия на 12 находища, за които не е дадено удължаване, чрез която да получи потенциално по-висока оферта от конкурент.
(82)
Относно аргумента на Унгария, че MOL е платило по-висока такса за минна дейност, а именно 12,24 %, през 2006 г. и 2007 г., Комисията отбелязва, че това няма отношение.
(83)
Преди всичко, това се дължи на факта, че MOL е трябвало да плати постановеното увеличение на таксата за минна дейност (от 12 % на 12,24 %), както всяко друго дружество, което желае да удължи своето разрешение за минна дейност, би трябвало да направи. В това отношение MOL е получило стандартно третиране и не е било поставено в неблагоприятно положение. По-благоприятното положение на MOL също не се е било проявило все още: това се е случило в крайна сметка към момента на първото изменение на Закона за минното дело, т.е. считано от 8 януари 2008 г.
(84)
Освен това, през 2008 г. MOL е платило 28,4 милиарда HUF, а през 2009 г. 1,9 милиарда HUF по-малко такси за минна дейност за находищата, експлоатирани от него, отколкото е щяло да плати, ако е подлежало на действащия тогава Закон за минното дело.
(85)
По отношение на останалите компоненти на плащанията съгласно раздел 26/A, параграф 5 от Закона за минното дело (т.е. таксата за удължаване и еднократното плащане), те са платени в замяна на удължаване, а не за правото на по-ниски такси от онези, приложими за неговите конкуренти. Тези компоненти на плащанията не могат да се считат също за „авансово плащане“ на такси за минна дейност, дължими за по-късни периоди. Формулировката на раздел 26/A, параграф 5 от Закона за минното дело е ясна в това отношение. По-специално, тя гласи, че „дружеството плаща такса, ако му бъде предоставено удължаване“. Останалите два елемента са свързани с броя на находищата, за които е предоставено удължаване. По този начин раздел 26/A, параграф 5 от Закона за минното дело установява ясна връзка между удължаването и задължението за плащане.
(86)
Съгласно съдебната практика помощ, предоставена на дружество, не може да се компенсира чрез такса, наложена на същото дружество, която представлява специална отделна такса без връзка с мярката, представляваща помощ (50). Във въпросния случай, както е описано в съображение 85, останалите компоненти на плащанията съгласно раздел 26/A, параграф 5 от Закона за минното дело представляват такса за удължаване, която може да се счита за специална отделна такса без връзка с последващото изменение на определените от закона такси при разрешителния режим.
(87)
Накрая Комисията отбелязва, че сключването на споразумението за удължаване и последващото увеличение на таксите за MOL са довели до парадоксално положение, при което MOL, след като не е успяло за започне своевременно производство, ще плаща по-ниски такси за минна дейност до 2020 г. за почти всички свои находища в разрешителен режим, докато неговите конкуренти, които не са сключили споразумение за удължаване, тъй като са започнали производство своевременно и подлежат в същата степен на разрешителния режим, трябва да плащат по-високи определени от закона такси.
(88)
Въз основа на горното Комисията прави заключението, че мярката дава на MOL преимущество. Тя защитава MOL от плащане на разходи, които дружеството би платило в противен случай. Комбинираният ефект от споразумението за удължаване и последвалото изменение на Закона за минното дело води до предоставяне на преимущество на това дружество.
(89)
Мярката включва пропуснати приходи, които държавата е можела да получи и които следователно са предоставени от държавните ресурси.
(90)
MOL е интегрирано дружество за нефт и газ и отговаря на критериите за предприятие. То се конкурира с други предприятия, които не са облагодетелствани от същото преимущество. Следователно мярката нарушава конкуренцията. Освен това MOL действа в сектор, в който съществува търговия между държавите-членки; критерият за засягане на търговията в рамките на Съюза също е изпълнен.
(91)
Въз основа на горните аргументи Комисията счита, че мярката отговаря на критериите, определени в член 107, параграф 1 от ДФЕС. При тези обстоятелства мярката следва да се счита за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VIII. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА С ВЪТРЕШНИЯ ПАЗАР
(92)
Член 107, параграф 2 и член 107, параграф 3 от ДФЕС предвиждат освобождаване от общото правило, че държавната помощ е несъвместима с вътрешния пазар, както е посочено в член 107, параграф 1.
(93)
По-долу Комисията оценява съвместимостта на мярката с тези изключения. Следва да се отбележи, че Унгария не излага никакви аргументи по отношение на съвместимостта с вътрешния пазар.
(94)
Освен това следва да се отбележи също, че мярката води до намаляване на разходите, които MOL би платило при нормални обстоятелства и следователно трябва да се счита за оперативна помощ.
(95)
Освобождаването, предвидено в член 107, параграф 2 от ДФЕС, не се отнася за настоящия случай, тъй като тази мярка няма социален характер, не е предоставена на отделни потребители, не е предназначена за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития и не е предоставена на икономиката в отделни региони на Федерална република Германия, които са засегнати от разделението на Германия.
(96)
Други случаи на освобождаване са определени в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(97)
Член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС гласи, че „помощите за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост“ могат да се обявят за съвместими с вътрешния пазар. Цялата територия на Унгария се е считала за такъв регион към момента на присъединяването и повечето от нейните региони все още имат право на такава помощ (51).
(98)
Съвместимостта на държавната помощ за подпомаганите региони се урежда от Насоките на Комисията за национална регионална помощ за 2007-2013 г. (52) (наричани по-нататък „Насоките за регионалната помощ“). Съгласно Насоките за регионалната помощ държавната помощ може по принцип да бъде разрешена единствено за инвестиционни разходи (53). Както вече е споменато по-горе, въпросната помощ не може да се счита за инвестиционна помощ. Що се отнася до оперативната помощ, мярката не улеснява развитието на дейности или икономически региони и не е ограничена по време, не е дегресивна или пропорционална на това, което е необходимо, за да се поправят определени икономически затруднения (54).
(99)
С оглед на горното Комисията прави заключението, че помощта не подлежи на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(100)
Член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС гласи, че „помощите за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка“ могат да се обявят за съвместими с вътрешния пазар.
(101)
Комисията отбелязва, че въпросната помощ не е предназначена за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, нито че е открила данни, че е предназначена за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на Унгария.
(102)
С оглед на горното Комисията прави заключението, че помощта не отговаря на критериите за дерогация, определени в член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС.
(103)
член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС гласи, че помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството могат да се обявят за съвместими с ДФЕС, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес. Това очевидно не се отнася до настоящия случай.
(104)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС предвижда разрешаване на държавни помощи, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Комисията е изготвила редица насоки и съобщения, които обясняват как тя ще прилага дерогацията, съдържаща се в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(105)
Независимо от това Комисията счита, че поради естеството и характеристиката на помощта изключенията съгласно тези насоки и съобщения не са приложими към настоящия случай. Освен това Унгария не твърди, че помощта би могла да бъде съвместима съгласно тези правила.
(106)
Ето защо оценяваната помощ представлява несъвместима държавна помощ.
IX. ОПРАВДАНИ ПРАВНИ ОЧАКВАНИЯ, ПРИДОБИТИ ПРАВА И ДИСКРИМИНАЦИЯ
(107)
Въпреки че Комисията не оспорва аргумента, че предвидимостта като цяло е стимул за инвестициите, трябва да се отбележи, че предвид задължителния характер на надзора върху държавната помощ от страна на Комисията съгласно член 108 от ДФЕС, предприятия, които са получили такава помощ, по принцип нямат право на оправдано правно очакване, че помощта е законна, освен ако не е била предоставена в съответствие с процедурата за държавна помощ (55). В това отношение никой получател не може да се позове на добросъвестност, за да защити придобити права и да избегне възстановяване (56).
(108)
Вярно е, че Съдът нееднократно постановява, че правото на позоваване на принципа на защита на оправданите правни очаквания се предоставя на всяко лице в положение, при което орган на Европейския съюз е породил у него/нея основание за обосновани очаквания. Въпреки това никой не може да се позове на нарушение на този принцип, когато липсват конкретни уверения, предоставени му от администрацията (57). В настоящия случай MOL не е получило уверение от орган на ЕС, което може да обоснове оправданите правни очаквания.
(109)
Вярно е също, че получател на неправомерно предоставена помощ има право да се позове на извънредни обстоятелства въз основа на които оправдано е допуснало, че помощта е законна, като отказва по този начин да върне помощта. В настоящия случай обаче не са налични извънредни обстоятелства. Обратното, изменението от 2008 г. на Закона за минното дело показва, че минодобивните дружества не могат по принцип да разчитат на отсъствието на каквито и да е промени в закона.
(110)
Комисията отбелязва, че таксата за минна дейност за находища, които вече се експлоатират, е била изменена неотдавна два пъти, а именно от 8 януари 2008 г. и от 23 януари 2009 г. Първо, трябва да се подчертае, че изменението от 2008 г. на Закона за минното дело е предназначено за съществуващите разрешения за минна дейност. Това става ясно от факта, че фомулировката на Закона за минното дело от 2008 г. засяга също условията на разрешенията, предоставени преди 2008 г. Таксите за тези разрешения са променени с влизането в сила на новия Закон за минното дело. Това доказва, че притежателите на разрешения нямат оправдани правни очаквания или придобито право, въз основа на което нивото на таксите да остане непроменено през целия срок на тяхното разрешение.
(111)
Обратно на заявеното от Унгария и останалите заинтересовани страни, съдебната практика на ЕС потвърждава, че физическите лица не могат да разчитат на отсъствието на промени в закона (58). По същия начин промените в закона също не се възпират от принципа за правната сигурност.
(112)
По отношение на аргумента за дискриминация, той също трябва да бъде отхвърлен. Повишаването на таксата не е дискриминационно действие, ако се прилага за всички, особено след като няма диференциация в режима, т.е. няма разграничение между предприятията, действащи в разрешителен режим.
X. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(113)
Съгласно ДФЕС и практиката на Съда на Европейските общности, когато за дадена помощ се установи, че не е съвместима с вътрешния пазар, Комисията е компетентна да реши, че съответната държава трябва да я забрани или измени (59). Съдът последователно постановява, че задължението на дадена държава да забрани помощ, която се счита от Комисията за съвместима с вътрешния пазар, е предназначено да възстанови съществуващото преди това положение (60). В този контекст Съдът е установил,че тази цел се постига, когато получателят изплати сумите, предоставени му като незаконна помощ, като по този начин се отказва от преимущество, което е имал пред своите конкуренти на пазара, и положението преди плащането на помощта се възстанови (61).
(114)
Съгласно тази практика член 14 от Регламент (ЕО) № 659/99 (62) определя, че „когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя“.
(115)
По този начин, предвид факта, че въпросната мярка следва да се счита за неправомерна и несъвместима помощ, тя трябва да се възстанови, за да се върне положението, което е съществувало на пазара, преди да бъде отпусната. Следователно сумата, която подлежи на възстановяване, трябва да се изчисли от датата, от която преимуществото е започнало да се натрупва за получателя, т.е. когато помощта е била отпусната на получателя, и върху тази сума следва да се начисли лихва за възстановяване до момента на действителното възстановяване.
(116)
В настоящия случай мярката следва да се счита за поредица от действия на държавата. Чрез споразумението за удължаване MOL е била защитена от бъдещи увеличения на установената по закон такса за минна дейност. Преимуществото за MOL се е осъществило, когато първото изменение на Закона за минното дело е влязло в сила, което е било на 8 януари 2008 г. Това е датата, от която MOL е било de facto освободено от тежестта на по-високите такси и следователно е било облагодетелствано в сравнение със своите конкуренти.
(117)
Както е обяснено в съображения 61-65, приложимата референтна система е тази на другите пазарни участници, действащи при разрешителния режим. Следователно преимуществото се състои в разликата между действителната такса за минна дейност, която MOL е платило след изменението на Закона за минното дело за своите находища, действащи в разрешителен режим, и таксите, постановени в Закона за минното дело.
(118)
Както вече е описано в съображение 85 по-горе, Комисията счита, че останалите компоненти на плащането в споразумението (таксата за удължаване и еднократното плащане) са платени в замяна на удължаване, а не за правото на по-ниски такси от онези, приложими за неговите конкуренти. Това означава, че те няма да се вземат предвид при изчисляването на преимуществото.
Таблица 5
Сума на действителното и хипотетичното задължение на MOL за плащане на такса за минна дейност за съответния период
Такса за минна дейност
Действителна (63)
(съгласно споразумението за удължаване) милиони HUF
Хипотетична
(съгласно действащият Закон за минното дело) милиони HUF
Разлика милиони HUF
2008 г.
106 226,3
134 671,0
-28 444,7
2009 г.
67 099,7
69 041,8
-1 942,1
(119)
Разликата, както е показано в таблица 5, следователно е 28,4 милиарда HUF през 2008 г. и 1,9 милиарда HUF през 2009 г., т.е. общо 30,3 милиарда HUF. Това е сумата, която Унгария ще трябва да получи обратно от MOL, заедно с лихвен процент за възстановяване. Възстановяването ще се отнася също за сумите за 2010 г., за които все още няма налични данни.
(120)
Разликата в размер на пропуснатата такса за минна дейност между 2008 г. и 2009 г. се дължи на факта, че второто изменение на Закона за минното дело, което е влязло в сила на на 23 януари 2009 г. (след решението на Комисията за откриване на официална процедура по разследване), правното положение преди изменението от 2008 г. е възстановено, най-малкото частично, за определени находища, т.е. за находища, чиято експлоатация е започнала между 1998 г. и 2008 г.
XI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(121)
Въз основа на горното Комисията прави заключението, че мярката, която облагодетелства MOL, т.е. комбинацията от споразумението за удължаване и изменението от 2008 г. на Закона за минното дело, представлява държавна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(122)
Предвид факта, че мярката следва да се счита за незаконосъобразна и несъвместима помощ, помощта трябва да се възстанови от MOL, за да се възстанови положението, което е съществувало на пазара преди тя да бъде предоставена.
(123)
Сумата, която трябва да се възстанови, е 28 444,7 милиона HUF за 2008 г. и 1 942,1 милиона HUF за 2009 г. Сумата, която трябва да се възстанови за 2010 г. по отношение на направените вече плащания на такса за минна дейност, трябва да бъде изчислена от Унгария по същия начин, както за 2008 г. и 2009 г., до момента на отмяната на мярката,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Комбинацията от фиксирана такса за минна дейност, дефинирана в споразумението за удължаване, сключено между унгарската държава и MOL Nyrt. на 22 декември 2005 г., и последващите изменения на Закон XLVIII от 1993 г. за минната дейност, представлява държавна помощ за MOL Nyrt. по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
2. Държавната помощ, посочена в член 1, параграф 1, предоставена по незаконосъобразен начин от Унгария на MOL Nyrt. в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, е несъвместима с вътрешния пазар.
3. Унгария прекратява предоставянето на държавната помощ, посочена в параграф 1, в срок от два месеца след датата на нотифициране на настоящото решение.
Член 2
1. Унгария възстановява от получателя помощта, посочена в член 1.
2. Общият размер на държавната помощ възлиза на 28 444,7 милиона HUF за 2008 г. и 1 942,1 милиона HUF за 2009 г. По отношение на 2010 г. сумата на помощта следва да се изчисли от Унгария до момента на отмяната на мярката.
3. Върху сумите, които подлежат на възстановяване, се начислява лихва от датата, на която са предоставени на получателя, до датата, на която са възстановени в действителност.
4. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с разпоредбите на глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004, последно изменен от Регламент (ЕО) № 271/2008.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
2. Унгария прави необходимото за изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца след датата на уведомяването за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от датата на уведомяването за настоящото решение Унгария предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихва за възстановяване), която следва да се възстанови от получателя, включително изчислената сума на помощта за 2010 г.;
б)
подробно описание на вече взетите или планираните мерки в съответствие с настоящото решение;
в)
документи, показващи, че на получателя е било наредено да възстанови помощта.
2. Унгария осведомява Комисията за напредъка по предприетите национални мерки за изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. Тя предава незабавно информация, при обикновено искане от Комисията, относно вече взетите и планираните мерки в съответствие с настоящото решение. Тя предоставя също и подробна информация относно размера на помощта и на лихвата по възстановяване, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Република Унгария.
Съставено в Брюксел на 9 юни 2010 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2010 m. birželio 9 d.
dėl valstybės pagalbos C 1/09 (ex NN 69/08), kurią Vengrija suteikė bendrovei MOL Nyrt.
(pranešta dokumentu Nr. C(2010) 3553)
(Tekstas autentiškas tik vengrų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2011/88/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
atsižvelgdama į Komisijos sprendimą pradėti Sutarties 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą (1) dėl pagalbos priemonės Nr. C 1/09 (ex NN 69/08) (2),
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas ir atsižvelgdama į jų pastabas,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
2009 m. sausio 13 d., remdamasi 2007 m. lapkričio 14 d. gautu skundu, Komisija pradėjo oficialią tyrimo procedūrą dėl priemonių, kurių Vengrija ėmėsi ir kurios, kaip įtariama, yra valstybės pagalba Vengrijos naftos ir dujų bendrovei (Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.; toliau - MOL).
(2)
2009 m. balandžio 8 d. Vengrija pateikė savo pastabas dėl Komisijos sprendimo pradėti tyrimą.
(3)
2009 m. kovo 28 d. sprendimas pradėti tyrimo procedūrą (3) paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. 2009 m. balandžio 27 d. iš dviejų suinteresuotųjų šalių - MOL ir Vengrijos Žaliavų gavybos asociacijos (Magyar Bányászati Szövetség) - gautos pastabos.
(4)
2009 m. birželio 2 d. raštu Komisija Vengrijai perdavė savo pastabas. 2009 m. liepos 3 d. raštu Vengrija pranešė neturinti paaiškinimų dėl suinteresuotųjų šalių pateiktų pastabų.
(5)
Komisija 2009 m. rugsėjo 21 d. ir 2010 m. sausio 12 d. išsiuntė raštus prašydama Vengrijos valdžios institucijų pateikti papildomos informacijos. Vengrija atsakė 2009 m. spalio 19 d. raštu ir 2010 m. vasario 9 d. raštu.
II. PARAMOS GAVĖJAS
(6)
MOL - integruota naftos ir dujų bendrovė, įsteigta Budapešte, Vengrijoje. Pagrindinė MOL veikla Vengrijos rinkoje: žalios naftos ir gamtinių dujų paieška ir gavyba; dujų produktų gamyba; žalios naftos produktų perdirbimas, vežimas, laikymas ir paskirstymas ir mažmeniniu, ir didmeniniu lygmeniu; gamtinių dujų perdavimas bei alkenų ir poliolefinų gamyba ir pardavimas. Be to, į MOL Group (kuriai MOL priklauso) įeina ir kelios kitos Vengrijos ir užsienio pavaldžiosios bendrovės (4).
(7)
Vengrijoje ir Slovakijoje MOL Group yra rinkos lyderė kiekvienoje iš pagrindinių savo veiklos sričių. 2008 m. MOL ir MOL Group grynasis pardavimas atitinkamai siekė apie 6,8 mlrd. EUR ir 13 mlrd. EUR (5). Tais pačiais metais jų veiklos pelną atitinkamai sudarė apie 400 mln. EUR ir 732 mln. EUR.
III. PRIEMONĖS APRAŠYMAS
(8)
Vengrijoje bendros kalnakasybos veiklą reglamentuojančios taisyklės nustatytos 1993 m. Kalnakasybos įstatymu (toliau - Kalnakasybos įstatymas) (6), kuriuo taip pat reglamentuojama angliavandenilių išteklių (t. y. žalios naftos ir gamtinių dujų) gavybos veikla (žvalgyba, paieška ir išgavimas).
(9)
Kalnakasybos įstatyme kalnakasybos veikla skirstoma pagal dvi skirtingas teisines priemones, taikomas jai vykdyti: i) koncesiją (7) ir ii) leidimo išdavimą (8).
-
Koncesijos atveju už kalnakasybą atsakingas ministras (toliau - kompetentingas ministras), pasibaigus atviram konkursui (9) dėl „uždaros teritorijos“ eksploatavimo, sudaro sutartį (10) su konkurso laimėtoju.
-
Minėtas atvejis skiriasi nuo „atvirų teritorijų“ (11), kai Kalnakasybos tarnyba negali atsisakyti suteikti gavybos teisių, jeigu pareiškėjas įvykdo įstatymu nustatytas sąlygas (12).
(10)
Pagal Kalnakasybos įstatyme pateiktą apibrėžtį (13) uždarose teritorijose gavybos veiklą galima vykdyti tik pagal koncesiją. Taigi bet kuri teritorija, išskyrus uždaras teritorijas, laikoma atvira teritorija. Vengrijos pateiktame paaiškinime nurodoma, kad iš pradžių ketinta visas gavybos vietas priskirti uždaroms teritorijoms, kurias būtų galima eksploatuoti tik pagal koncesiją. Atviros teritorijos, kuriose, kaip manyta, ne taip gausu mineralinių iškasenų, būtų tapusios išimtimi. Tokiais atvejais manyta, kad šios gavybos vietos nėra tokios vertingos, todėl nesitikėta gauti pasiūlymų surengus atvirą konkursą.
(11)
Kalnakasybos įstatymu taip pat nustatyta, kad už mineralinių išteklių gavybą valstybei mokamas gavybos mokestis, kurį sudaro išgautų mineralinių iškasenų vertės procentas (14). Gavybos mokestis skiriasi atsižvelgiant į taikomą tvarką:
-
Koncesijų atveju gavybos mokesčio dydis nustatomas koncesijos sutartyje (15).
-
Mineralinių išteklių, išgaunamų pagal leidimą, atveju šis mokestis nustatomas vadovaujantis Kalnakasybos įstatymu (16). Iki 2008 m. sausio mėn., vykdant angliavandenilių gavybą pagal leidimą, gavybos vietoms, pradėtoms eksploatuoti nuo 1998 m. sausio 1 d., taikytas 12 % mokestis, o gavybos vietoms, pradėtoms eksploatuoti iki 1998 m. sausio 1 d. - J % mokestis (17). Koeficientas „J“ turėjo būti apskaičiuotas pagal formulę, pagrįstą ankstesnėmis dujų kainomis bei išgautų išteklių kiekiu ir verte; nustatytas mažiausias galimas jo dydis - 12 %.
(12)
Kalnakasybos įstatymo 26/A skirsnio 5 dalyje nustatyta, kad leidimą gavusiai žaliavų gavybos įmonei nepradėjus gavybos veiklos per penkerius metus nuo Kalnakasybos tarnybos leidimo išdavimo dienos, gavybos teisė atšaukiama (18).
(13)
Šiame skirsnyje taip pat numatyta galimybė pratęsti minėtą terminą kompetentingo ministro ir žaliavų gavybos įmonės susitarimu (19). Skirsnyje numatyti trys skirtingi mokesčiai gavybos teisės galiojimui pratęsti:
a)
pirma, už neeksploatuojamas gavybos vietas, kol jos nebus pradėtos eksploatuoti, turi būti mokamas pratęsimo mokestis - šis mokestis gali būti daugiausiai 1,2 karto didesnis už pradinį gavybos mokestį, jis apskaičiuojamas pagal nustatytą numatomą mineralinių iškasenų kiekį, nes jį reikia mokėti tada, kai gavybos vietoje dar iš tikrųjų nevykdomi jokie darbai;
b)
antra, jeigu prašymas pratęsti terminą susijęs su daugiau nei dviem gavybos vietomis, pratęsimo mokestis (padidintas gavybos mokestis) turi būti taikomas visoms įmonės gavybos vietoms;
c)
trečia, jeigu norima pratęsti gavybos teisių galiojimą daugiau nei penkiose gavybos vietose, gali būti taikomas papildomas vienkartinis mokestis (20).
(14)
2005 m. rugsėjo 19 d. MOL pateikė prašymą pratęsti gavybos teisės galiojimą dvylikoje angliavandenilių gavybos vietų, kurias anksčiau buvo įgijusi teisę eksploatuoti pagal leidimą ir kuriose per nustatytą terminą nebuvo pradėjusi gavybos veiklos. 2005 m. gruodžio 22 d. MOL ir ministras, vadovaudamiesi Kalnakasybos įstatymo 26/A skirsnio 5 dalimi, sudarė susitarimą dėl pratęsimo tokiomis sąlygomis:
a) Pratęsimo mokestis.: Dvylika gavybos leidimų, kuriuos prašyta pratęsti, buvo pratęsti penkeriems metams (t. y. MOL turėtų dar penkerius metus gavybos veiklai šiose gavybos vietose pradėti). Pratęsimo mokestis kiekvieniems iš tų penkerių pratęsimo laikotarpio metų nustatytas panaudojus tuo metu galiojusį 12 % gavybos mokestį ir daugiklį („c“), kurio dydis svyruoja nuo 1,020 iki 1,050; taip nustatyti pratęsimo mokesčiai nurodyti toliau pateiktoje 1 lentelėje (21). Pratęsimo mokestis nustatytas penkeriems pratęsimo laikotarpio metams. Toms gavybos vietoms, kurios iš tikrųjų buvo pradėtos eksploatuoti, nustatytas mokestis per likusį penkiolikos metų laikotarpį turi būti taikomas kaip gavybos mokestis už gavybos vietas, kurioms taikoma pratęsta teisė eksploatuoti (22).
b) Padidinto mokesčio pritaikymas visoms gavybos vietoms.: Kadangi prašyta pratęsti gavybos teisės galiojimą daugiau nei dviejose gavybos vietose, padidintas mokestis (kuris atitinka pratęsimo mokestį, kaip parodyta 1 lentelėje) turėjo būti taikomas likusius penkiolika metų, t. y. iki 2020 m., visoms MOL gavybos vietoms, kurioms eksploatuoti išduotas leidimas ir kurias pradėta eksploatuoti nuo 1998 m. sausio 1 d. Gavybos vietoms, kurias pradėta eksploatuoti iki 1998 m. sausio 1 d., taikomas koeficientas „J“, padaugintas iš „c“ (23).
c) Fiksuotas gavybos mokestis.: Šalys taip pat aiškiai susitarė, kad nustatytas gavybos mokestis bus taikomas visą sutarties galiojimo laikotarpį (t. y. iki 2020 m.) nepaisant jokių Kalnakasybos įstatymo pakeitimų (24).
d) Vienkartinis mokestis.: Kadangi prašyta pratęsti gavybos teisės galiojimą daugiau nei penkiose gavybos vietose, susitarimu (25) taip pat nustatytas vienkartinis 20 mln. HUF mokestis (26).
e) Susitarimo nutraukimo sąlyga.: Susitarime nustatyta, kad jo negalima vienašališkai keisti (tik abiejų šalių pritarimu). Viena iš šalių gali jį nutraukti tik pasikeitus MOL savininkams (bent 25 % akcijų).
(15)
2005 m. gruodžio 23 d. sprendimu Kalnakasybos tarnyba pratęsė MOL gavybos teisių galiojimą dvylikoje gavybos vietų ir pritaikė padidintą mokestį visoms bendrovės gavybos vietoms.
(16)
2008 m. sausio 8 d. (27) įsigaliojusiu Kalnakasybos įstatymo pakeitimu (28) (toliau - 2008 m. pakeitimas) gavybos mokestis tam tikroms angliavandenilių kategorijoms buvo gerokai padidintas. Gavybos mokestis už kitų rūšių mineralines iškasenas liko nepakitęs. Dalinio keitimo akto 5 skirsnyje numatytas diferencijuotas gavybos mokestis, apskaičiuojamas atsižvelgiant į: i) datą, kada gavybos vieta pradėta eksploatuoti; ii) išgautų angliavandenilių kiekį; iii) tuometinę žalios naftos kainą.
-
Gavybos vietoms, kurias pradėta eksploatuoti nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2008 m. sausio 1 d., nustatytas 30 % gavybos mokestis.
-
Gavybos vietoms, kurias pradėta eksploatuoti nuo 2008 m. sausio 1 d., taikomos diferencijuotos normos (12 %, 20 %, 30 %) atsižvelgiant į išgautų angliavandenilių kiekį.
-
Kasykloms, kurias pradėta eksploatuoti iki 1998 m. sausio 1 d., apskaičiuojant taikomas koeficientas „J“, kurio nustatyta mažiausia galima vertė - 30 %.
Be to, prie visų šių normų gali būti pridedamas papildomas mokestis atsižvelgiant į žalios naftos kainą: + 3 %, jeigu žalios naftos kaina didesnė kaip 80 USD už barelį, arba + 6 %, jeigu didesnė kaip 90 USD už barelį (toliau - „Brent“ sąlyga). Yra specialios normos, taikomos, pavyzdžiui, sunkiomis gavybos sąlygomis (12 %) ir esant didelei inertinių dujų koncentracijai (8 %).
(17)
Šios gavybos mokesčių normos galiojo nuo 2008 m. sausio 8 d. iki 2009 m. sausio 23 d. ir nuo Kalnakasybos įstatymo pakeitimų įsigaliojimo dienos buvo taikomos visoms žaliavų gavybos įmonėms, vykdančioms darbus kasyklose pagal leidimą, įskaitant tas, kurios leidimą gavo iki 2008 m. sausio mėn. Naujas Kalnakasybos įstatymo pakeitimas įsigaliojo 2009 m. sausio 23 d. (po Komisijos sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą) ir juo gavybos vietoms, kurias pradėta eksploatuoti nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2008 m. sausio 1 d., taikytas gavybos mokestis vėl sumažintas iki 12 % (kartu laikantis „Brent“ sąlygos) (29). Kitų rūšių gavybos vietoms taikomas gavybos mokestis liko toks pat kaip 2008 m. galiojusiame Kalnakasybos įstatyme.
(18)
2 lentelėje pateikiama pagal skirtingas Kalnakasybos įstatymo redakcijas gavus leidimą taikomų mokesčių suvestinė.
2 lentelė
Pagal Kalnakasybos įstatymą gavus leidimą taikomų gavybos mokesčių suvestinė
Iki 2008 m. taikytas mokestis
2008 m. taikytas mokestis
Nuo 2009 m. sausio 23 d. taikomas mokestis
Gavyba pradėta iki 1998 m. sausio 1 d.
J %
(bent 12 %)
J %
(bent 30 %, + 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
J %
(bent 30 %, + 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
Gavyba pradėta nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2008 m. sausio 1 d.
12 %
30 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
12 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
Gavyba pradėta nuo 2008 m. sausio 1 d.
Dujų gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama mažiau nei 300 mm3
Naftos gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama mažiau nei 50 kt
NA
12 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
12 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
Dujų gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama 300-500 mm3
Naftos gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama 50-200 kt
20 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
20 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
Dujų gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama daugiau kaip 500 mm3
Naftos gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama daugiau kaip 200 kt
30 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
30 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
Angliavandenilių gavyba ypatingomis sąlygomis
12 %
12 %
Didelė inertinių dujų koncentracija
8 %
8 %
„J“ apskaičiuojamas pagal formulę, pagrįstą istorinėmis dujų kainomis, išgautų išteklių kiekiu ir verte, žr. 11 dalį.
IV. PAGRINDAS PRADĖTI PROCEDŪRĄ
(19)
Nagrinėjama tariama valstybės pagalbos priemonė - 2005 m. gruodžio 22 d. MOL ir Vengrijos susitarimas dėl pratęsimo, kuriuo remiantis bendrovė buvo iš dalies atleista nuo vėliau priimtu Vengrijos Kalnakasybos įstatymo pakeitimu nustatyto padidinto angliavandenilių gavybos mokesčio. Atsižvelgdama į tai, kaip parengtas susitarimas ir vėlesnis įstatymo pakeitimas, Komisija laiko juos tos pačios priemonės (toliau -priemonė) dalimi, todėl sprendime pradėti tyrimo procedūrą įvertintas bendras jų poveikis.
(20)
Sprendime pradėti tyrimo procedūrą Komisija padarė preliminarią išvadą, kad sudariusi susitarimą dėl pratęsimo MOL buvo apsaugota nuo gavybos mokesčio pokyčių ateityje, visų pirma nuo 2008 m. priimtame Kalnakasybos įstatymo pakeitime numatytų pokyčių. Taigi bendrovei sudarytos geresnės sąlygos negu su ja konkuruojančioms įmonėms, kurios vykdo veiklą pagal dabartinę leidimų sistemą ir, kadangi nebuvo anksčiau sudariusios panašaus susitarimo dėl pratęsimo, turi mokėti naujus padidintus gavybos mokesčius. Savo išankstiniame vertinime Komisija laikėsi požiūrio, kad priemonė laikytina valstybės pagalba, kaip apibrėžta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 107 straipsnio 1 dalyje, ir nematė jokio pagrindo, kuriuo remiantis ji būtų suderinama su vidaus rinka, nes negalėjo būti pritaikyta jokia leidžianti nukrypti nuostata.
(21)
Išsamesnę informaciją galima rasti sprendime pradėti tyrimo procedūrą, kuris yra neatskiriama šio sprendimo dalis.
V. VENGRIJOS PASTABOS
(22)
Pagrindiniai Vengrijos argumentai dėl suvestinių kriterijų, kuriais apibrėžiama valstybės pagalba: i) priemonė nėra atrankinė; ii) tariamam paramos gavėjui nesuteikiamas joks pranašumas.
(23)
Dėl atrankumo Vengrijos valdžios institucijos iš esmės teigia, kad priemonė nėra atrankinė, nes sudarius susitarimą dėl pratęsimo MOL taikoma kita sistema, kuri skiriasi nuo leidimų sistemos.
(24)
Pirmiausia Vengrija patvirtina, kad koncesijos sistema ir leidimų sistema skiriasi, pabrėždama, kad koncesijos atveju žaliavų gavybos įmonė, dalyvaudama koncesijos konkurse, gali pasiūlyti mokėti didesnį mokestį nei nurodyta skelbime apie pirkimą, o taikant leidimų sistemą mokestis nustatomas Kalnakasybos įstatymu. Vengrija taip pat teigia, kad be šių dviejų turimų priemonių iškilo poreikis sukurti naują „tariamai koncesinę“ sistemą, pagal kurią gavybos mokestis būtų nustatomas atskira sutartimi netaikant koncesijos sistemos. Vengrijos nuomone, susitarimą dėl pratęsimo pagal 26/A skirsnio 5 dalį galima laikyti tinkamu teisiniu pagrindu tokiai „tariamai koncesinei“ sistemai - iš esmės gavybos teisė būtų suteikiama ne pagal leidimą, o pagal sutartį.
(25)
Vengrija priduria, kad susitarimas dėl pratęsimo sudarytas tiesiogiai remiantis Kalnakasybos įstatymo logika. Pasak Vengrijos valdžios institucijų, fiksuoto gavybos mokesčio nustatymas visam susitarimo galiojimo laikotarpiui yra natūrali 26/A skirsnio 5 dalyje nurodomo susitarimo dalis, todėl pratęsti sutartį kitokiomis sąlygomis nebūtų buvę įmanoma. Be to, visos kitos žaliavų gavybos įmonės turėjo tokią pat galimybę, taigi MOL nebuvo sudaryta jokių lengvatinių sąlygų.
(26)
Kalnakasybos įstatymo 20 skirsnio 11 dalyje konkrečiai nurodoma, kad gavybos mokestis - tai mokestis, nustatytas: i) koncesijos sutartimi; ii) Kalnakasybos įstatymu; arba iii) susitarimu dėl pratęsimo. Taigi Vengrijos valdžios institucijos teigia, jog Kalnakasybos įstatymu aiškiai leidžiama, kad pagal susitarimą dėl pratęsimo mokestis liktų nepakitęs, netgi pasikeitus teisės aktams. Vengrijos valdžios institucijų nuomone, tai aiškiai nurodyta Kalnakasybos įstatyme, t. y. 26/A skirsnio 5 dalyje, kurioje nustatyta, kad padidintas mokestis gali būti daugiausiai 1,2 karto didesnis už pradinį gavybos mokestį (30). Taigi, Vengrijos teigimu, Vengrijos Kalnakasybos įstatymu neleidžiama taikyti jokio didesnio mokesčio.
(27)
Dėl tariamo pranašumo nebuvimo Vengrija aiškina, kad mineraliniai ištekliai yra valstybės turtas, o privačia nuosavybe jie tampa, kai juos išgauna įmonės, sumokėjusios už jų gavybos teisę. Kaip analogišką pavyzdį Vengrija pateikia teismo sprendimą dėl Ryanair ir atkakliai teigia, kad ši konkreti valstybės veikla palyginama su rinkos subjekto veikla, net jeigu valstybė atlieka valstybės valdžios institucijos vaidmenį (31).
(28)
Vengrija neigia, kad gavybos mokestis yra valstybės mokesčio rūšis, ir apibrėžia jį kaip kainą, mokamą už mineralinių iškasenų gavybą, arba kaip valstybei priklausančią dalį. Vengrija pabrėžia, jog tai, kad šis mokestis nustatytas įstatymu, nėra pagrindas teigti, kad tai yra valstybės mokesčio rūšis.
(29)
Be to, Vengrija aiškina, kad trys skirtingi pagal susitarimą dėl pratęsimo vykdomi mokėjimo įsipareigojimai (t. y. pratęsimo mokestis, padidintas gavybos mokestis, pritaikytas visoms gavybos vietoms, ir vienkartinis mokestis), kylantys iš atitinkamų Kalnakasybos įstatymo nuostatų, bet kuriuo atveju neturėtų būti laikomi kompensacija už valstybės atsisakymą nuo jai priklausančių pajamų. Pasak Vengrijos valdžios institucijų, valstybės požiūriu šie mokesčiai gali būti laikomi papildomomis pajamomis, už kurias valstybė atsisako savo teisės skelbti konkursą dėl gavybos vietų pagal koncesijos sistemą, suvokdama su tuo susijusią riziką ir galimas pajamas.
(30)
Vengrija pabrėžia, kad priėmus ginčijamą Kalnakasybos įstatymo pakeitimą nė vienam rinkos dalyviui iš tikrųjų nereikėjo mokėti didesnio gavybos mokesčio nei MOL, nes atitinkamu laikotarpiu nė viena konkuruojanti įmonė nepateko į kategorijas, kurioms taikomi didesni gavybos mokesčiai.
3 lentelė
MOL kasmet mokami gavybos mokesčiai (faktiniai ir numatomi)
(mln. HUF)
Mokėjimo rūšis
Faktiniai - pagal susitarimą dėl pratęsimo
Numatomi - pagal galiojantį Kalnakasybos įstatymą
Skirtumas
Grynoji dabartinė skirtumo vertė 2009 m.
2005 m.
Vienkartinis mokestis (32)
[…] (35)
(…)
20 000,0
28 064,5
2006 m.
Pratęsimo mokestis (33)
(…)
(…)
835,8
1 092,1
Gavybos mokestis (34)
(…)
(…)
5 755,7
7 520,0
Iš viso
(…)
(…)
6 591,6
8 612,1
2007 m.
Pratęsimo mokestis
(…)
(…)
769,7
926,5
Gavybos mokestis
(…)
(…)
3 428,0
4 126,4
Iš viso
(…)
(…)
4 197,7
5 052,9
2008 m.
Pratęsimo mokestis
(…)
(…)
345,8
382,9
Gavybos mokestis
(…)
(…)
-28 444,7
-31 498,5
Iš viso
(…)
(…)
-28 099,0
-31 115,6
2009 m.
Pratęsimo mokestis
(…)
(…)
211,2
211,2
Gavybos mokestis
(…)
(…)
-1 942,1
-1 942,1
Iš viso
(…)
(…)
-1 730,9
-1 730,9
BENDRA SUMA
(…)
(…)
959,5
8 883,0
Šie skaičiai pagrįsti Vengrijos valdžios institucijų pateiktais duomenimis.
(31)
Be to, Vengrija teigia, kad sudariusi susitarimą dėl pratęsimo MOL per tuos metus, atsižvelgiant į visus susitarimo punktus, įskaitant pratęsimo mokestį ir vienkartinį mokestį, iš tikrųjų, vertinant absoliučiais skaičiais, sumokėjo valstybei daugiau, negu būtų sumokėjusi be to susitarimo, t. y. pagal Kalnakasybos įstatymą. Pirmiau pateiktoje 3 lentelėje nurodyti faktiniai MOL mokėjimai, palyginti su hipotetiniais. Duomenis pateikė Vengrijos valdžios institucijos.
(32)
Vengrijos nuomone, žaliavų gavybos įmonės pagrįstai tikisi, kad gavybos mokestis bus nuspėjamas, todėl laikui bėgant jis turėtų išlikti pastovus. Šiuo požiūriu vadovautasi priimant Kalnakasybos įstatymo pakeitimą, nes, nors gavybos mokestis pasikeitė, iš tikrųjų nebūta nė vienos įmonės, kuriai, priėmus pakeitimą, gavybos mokestis būtų pasikeitęs. Pasak Vengrijos valdžios institucijų, Kalnakasybos įstatymo pakeitimai gali reikšti, kad valstybė gali keisti gavybos mokestį jau eksploatuojamų gavybos vietų atžvilgiu. Tačiau 2008 m. pakeitimas buvo per derybas, vykusias prieš priimant Kalnakasybos įstatymą, pasiekto kompromiso rezultatas. Taigi netiesiogiai pripažinta, jog yra pagrįstų lūkesčių. Vadinasi, žaliavų gavybos įmonė gali pagrįstai tikėtis, kad valstybė vienašališkai nedidins šių mokesčių. Vengrija daro išvadą, jog Kalnakasybos įstatymo sistema ir konkrečiomis jos nuostatomis užtikrinama, kad gavybos mokesčiai lieka nepakitę visą sutarties galiojimo laikotarpį.
(33)
Pagaliau Vengrijos valdžios institucijos aiškina, kad „sutarties nutraukimo sąlyga“ grindžiama nacionalinio saugumo sumetimais.
VI. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(34)
Komisija gavo pastabų iš šių suinteresuotųjų šalių: MOL (tariamos pagalbos priemonės gavėjos) ir Vengrijos žaliavų gavybos asociacijos, kuriai MOL priklauso. Abi suinteresuotosios šalys pateikė į Vengrijos valdžios institucijų panašias pastabas, kurios daugiausia sutapo.
(35)
MOL, tariama nagrinėjamos pagalbos priemonės gavėja, nurodo, kad priešingai tam, ką tvirtina Komisija sprendime pradėti procedūrą, jai nesuteikta jokių lengvatinių sąlygų Vengrijos angliavandenilių gavybos rinkoje. Didžioji Vengrijos valstybės gaunamų MOL gavybos mokesčių dalis mokama už gavybos vietas, kurioms taikomas J % mokestis (t. y. už tas, kurios pradėtos eksploatuoti iki 1998 m. sausio 1 d.); praktikoje tai reiškia, kad MOL moka 64-75 %, o su ja konkuruojančioms įmonėms (kurios pradėjo gavybos veiklą vėliau ir eksploatuoja nedideles gavybos vietas) taikomas tik 12 % mokestis.
(36)
Be to, susitarimo dėl pratęsimo sudarymas reiškė, kad MOL mokėjo valstybei daugiau (atsižvelgiant į visus susitarimo punktus) negu būtų mokėjusi be susitarimo, o tik pagal pradinę Kalnakasybos įstatymo redakciją.
(37)
Dėl Komisijos argumento, kad susitarimas dėl pratęsimo negali būti laikomas analogišku koncesijai, nes jam taikoma leidimų sistema, MOL atkreipia dėmesį, kad gavybos teisės galiojimo pratęsimas nėra teisė, suteikiama pagal leidimą vienašališko valstybės sprendimo pagrindu, o tik sutarties su žaliavų gavybos įmone laikymasis. Jeigu teisės aktu būtų siekiama nustatyti, kad šis klausimas sprendžiamas valstybės nuožiūra, būtų parengta kitokia atitinkamos nuostatos pirminė redakcija. Iš Kalnakasybos įstatymo formuluotės matyti, kad buvo numatyta susitarimą dėl pratęsimo teisiškai laikyti analogišku koncesijai.
(38)
Savo sprendime pradėti tyrimo procedūrą Komisija tvirtina, jog Vengrijos valdžios institucijų teiginys, kad Kalnakasybos įstatymo pakeitimas buvo būtinas siekiant gauti daugiau pajamų, ir faktas, kad praktikoje MOL buvo atleista nuo padidintų mokesčių, prieštarauja vienas kitam.
(39)
MOL požiūriu, šis teiginys nėra prieštaringas. Viena vertus, pagal susitarimą dėl pratęsimo įmonė sumokėjo valstybei daugiau nei būtų sumokėjusi pagal Kalnakasybos įstatymą. MOL taip pat moka labai didelius gavybos mokesčius už gavybos vietas, kurioms taikomas J % mokestis. Be to, Kalnakasybos įstatymo pakeitimas gali turėti poveikį gavybos vietoms, kurios bus pradėtos eksploatuoti ateityje.
(40)
MOL teigia, kad mokesčio už pratęsimą dalys jokiu būdu nėra bauda, kaip teigia Komisija. Kalnakasybos įstatymu taip pat nustatomos nuobaudos ir baudos už jo pažeidimus vykdant gavybos veiklą. Mokesčiai, mokėtini pagal susitarimą dėl pratęsimo, yra žaliavų gavybos įmonės ir valstybės derybų rezultatas. Sudaryti sutartį nebuvo privaloma: žaliavų gavybos įmonė galėjo nuspręsti jos nesudaryti, netekti savo gavybos teisės, o tada pateikti pasiūlymą atviram konkursui - taip ji turėjo galimybę galiausiai įsigyti gavybos teisę pigiau.
(41)
Klaidinga lyginti MOL, kuri sudarė tokį susitarimą dėl pratęsimo, su konkuruojančiomis įmonėmis, vykdančiomis veiklą pagal leidimą. Be to, MOL pabrėžia, kad įvykdė visus savo įsipareigojimus ir teisės aktų nuostatas.
(42)
MOL taip pat abejoja Komisijos nuomone, kad daugiklis „c“ yra per mažas, (kadangi jis yra mažesnis nei teisiškai leidžiama 1,2 karto riba). Reikia atsižvelgti ir į tai, kad padidintas gavybos mokestis taikomas beveik 150 gavybos vietų, taigi valstybės pajamos iš žaliavų gavybos gerokai padidėjo.
(43)
Pagaliau dėl Komisijos argumento, kad netaikant MOL „Brent“ sąlygos jai sudaroma geresnė padėtis, bendrovė atkreipia dėmesį, kad „J“ taip pat yra priklausomas nuo kainų kitimo.
(44)
Vengrijos žaliavų gavybos asociacija (toliau - Žaliavų gavybos asociacija) atstovauja įmonėms, vykdančioms gavybos veiklą arba su gavyba susijusią veiklą. Jos pagrindinis tikslas - gerinti bendrą gavybos veiklos vykdymo sistemą Vengrijoje, stebėti teisėkūros procedūras ir atstovauti jos narių interesams. Šiuo metu jai priklauso 66 nariai, įskaitant MOL. Žaliavų gavybos asociacijos valdybos pirmininkas yra MOL vyresnysis vadovas (36).
(45)
Pasak Žaliavų gavybos asociacijos atstovų, žaliavų gavybos įmonės pagrįstai tikisi, kad jau eksploatuojamoms gavybos vietoms taikomas gavybos mokestis nepasikeis. Taigi valstybė negali vienašališkai pakelti mokesčių atgaline tvarka (t. y. jau eksploatuojamoms gavybos vietoms). Žaliavų gavybos asociacija išreiškė šią nuomonę dėl Kalnakasybos įstatymo pakeitimo projekto ir, pasak Žaliavų gavybos asociacijos, keičiant Kalnakasybos įstatymą į šį principą buvo atsižvelgta. Dėl galutinės formuluotės neprieštarauta, nes, kalbant apie poveikį, jau pradėtai veiklai pagal šią formuluotę netaikomas didesnis gavybos mokestis.
(46)
Dėl žaliavų gavybos rinkos bendrųjų charakteristikų ir ekonominių sąlygų Žaliavų gavybos asociacija aiškina, kad gavybos projektų trukmė santykinai ilga. Nuo paieškos pradžios iki pačios gavybos gali praeiti net 10-15 metų. Šiame etape žaliavų gavybos įmonė patiria tik išlaidas: pajamų negaunama, kol nepradedama gavybos veikla. Be to, šiai veiklai būdinga geologinė rizika, nes nėra garantijos, kad paieška bus sėkminga. Todėl projektai turi būti rengiami itin kruopščiai. Projekto pelningumas priklauso nuo daugelio veiksnių. Suvokdamos visokeriopą riziką pramonės įmonės tikisi, kad bent jau tie veiksniai, kuriems gali turėti įtakos valstybė, t. y. teisinė sistema ar gavybos mokestis, per visą projekto trukmę išliks stabilūs. Dėl ypatingų šio pramonės sektoriaus bruožų finansavimo struktūros tokiuose projektuose atlieka svarbų vaidmenį. Kreditoriai nuolat stebi projektų eigą, o iš esmės pasikeitus aplinkybėms gali netgi nutraukti finansavimą.
(47)
Todėl šalyse, kuriose yra didelė politinė rizika, žaliavų gavybos įmonė ir valstybė sudaro sutartį pagal privatinę teisę. Stabiliuose regionuose, pvz., Vakarų Europoje, tokie susitarimai nebūtini, nes galima daryti prielaidą, kad teisinė sistema nebus valstybės nuolat kaitaliojama. Stabilumo iš valstybės tikisi ir žaliavų gavybos įmonė, ir kreditoriai. Be šio stabilumo projekto rizika padidėtų; šalis su stabilia ekonomine politika negali sau leisti dažnai keisti galiojančius įstatymus, nes tai atbaidytų žaliavų gavybos įmones.
(48)
Žaliavų gavybos asociacija taip pat nurodo, kad teisinio tikrumo ir įgytų teisių apsaugos principai įtvirtinti Europos teismų praktikoje ir Vengrijos konstitucijoje. Taigi Vengrijos teisės aktų leidėjai neturi teisės didinti gavybos mokesčių jau eksploatuojamoms gavybos vietoms, nes teisės aktai privalo būti nuspėjami. Žaliavų gavybos asociacija taip pat mano, kad gavybos mokesčio „stabilumas“ yra įgyta teisė.
(49)
Kitas Žaliavų gavybos asociacijos pateiktas argumentas yra diskriminacijos draudimas. Visų pirma negali būti diskriminacijos tarp rinkos dalyvių, vykdančių veiklą pagal koncesiją ir vykdančių veiklą pagal leidimą. Atitinkamai Vengrijos teisės aktų leidėjai neturi teisės atgaline tvarka didinti gavybos mokesčių jau eksploatuojamoms gavybos vietoms. EAR daugelyje savo sprendimų aiškino, kad teisinis tikrumas yra esminis ES teisės elementas. Teisės aktai turi būti nedviprasmiški, tikslūs ir nuspėjami, ypač jeigu jie gali turėti neigiamą poveikį individualiems asmenims arba įmonėms (žr. nurodytą teismų praktiką). Toliau Žaliavų gavybos asociacija teigia, kad teisinio tikrumo ir įgytų teisių principas įtvirtintas Vengrijos konstitucijoje, ir daro išvadą, kad, vadovaujantis ES teise ir konstituciniais principais, teisės aktai privalo būti nuspėjami.
(50)
Galiausiai Žaliavų gavybos asociacija priduria, kad įgytų teisių apsaugos principas kyla iš teisinio tikrumo principo. Šio įgytų teisių apsaugos principo buvo laikomasi per nacionalines ir tarptautines teisėkūros procedūras, kuriomis reglamentuojamos gavybos teisės. Kitos valstybės narės taip pat turi stabilius žaliavų gavybos teisės aktus, kurie nėra dažnai keičiami.
VII. PAGALBOS TEIKIMAS, KAIP APIBRĖŽTA SESV 107 STRAIPSNIO 1 DALYJE
(51)
Siekdama nustatyti, ar tam tikra priemonė laikytina valstybės pagalba, Komisija turi įvertinti, ar nagrinėjama priemonė atitinka SESV 107 straipsnio 1 dalyje pateiktas sąlygas. Šiame straipsnyje nustatyta, kad „išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“. Toliau, atsižvelgdama į šią nuostatą, Komisija vertina, ar nagrinėjama priemonė laikytina valstybės pagalba.
(52)
Iš pradžių reikia prisiminti, kad priemonė gali būti laikoma valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, neatsižvelgiant į jos teisinę formą. NET jeigu susitarimas dėl pratęsimo buvo sudarytas pagal atitinkamas Kalnakasybos įstatymo nuostatas ir net jeigu pati Vengrija įstatymais nustato gavybos mokestį, tai dar nereiškia, kad šie veiksmai arba jų padariniai yra suderinami su ES valstybės pagalbos taisyklėmis. Tai, kad priemonė yra suderinama su nacionaline teise, neturi įtakos jos suderinamumui su Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo nustatytomis valstybės pagalbos taisyklėmis.
(53)
Be to, kaip jau nustatyta sprendime pradėti tyrimo procedūrą, Komisija nemano, kad kuris nors atskiras bylos elementas, t. y. atitinkamos Kalnakasybos įstatymo nuostatos, susitarimas dėl pratęsimo ar Kalnakasybos įstatymo pakeitimas, prieštarauja valstybės pagalbos taisyklėms. Šioje byloje Komisija visą valstybės veiksmų seką laiko „priemone“ ir vertina susitarimo dėl pratęsimo poveikį kartu su vėlesniais Kalnakasybos įstatymo pakeitimais.
(54)
Dėl Vengrijos argumentų, kad gavybos mokestis nėra valstybinis mokestis, o valstybei priklausanti dalis, Komisija atkreipia dėmesį, kad šis argumentas valstybės pagalbos vertinimo požiūriu yra nereikšmingas. Valstybės pagalbos taisyklės taikomos visų rūšių išlaidoms, kurias turi padengti įmonės ir nuo kurių apmokėjimo jos atleidžiamos pritaikius valstybės pagalbos priemonę. Bet kuriuo atveju reikia atkreipti dėmesį, kad administracinius leidimus eksploatuoti mineralinius ar angliavandenilių išteklius paprastai išduoda valstybės valdžios institucijos, taigi mokesčiai už tokį leidimą yra palyginami su valstybiniu ar administraciniu mokesčiu.
(55)
Pagaliau, dėl susitarimo nutraukimo sąlygos, Komisija mano, kad tai nėra su valstybės pagalba susijęs klausimas. Tai, kad susitarime nustatyta, jog sutartis nutraukiama, jeigu trečioji šalis įsigyja daugiau nei 25 % MOL akcijų, yra priemonė, nesusijusi su valstybės ištekliais.
(56)
Siekiant, kad būtų laikoma valstybės pagalba, priemonė turi būti konkreti arba atrankinė, nes taikoma tik tam tikroms įmonėms ar tam tikrų prekių gamybai.
(57)
Pagal Teisingumo Teismo praktiką (37), kalbant apie atrankos sąlygos, kuri yra sudėtinė valstybės pagalbos dalis, įvertinimą, SESV 107 straipsnio 1 dalyje reikalaujama nustatyti, ar pagal konkrečią teisinę sistemą, taikant nacionalinę priemonę, galima „tam tikras įmones ar prekes“ paremti labiau nei kitas, kurių faktinė ir teisinė padėtis yra panaši, atsižvelgiant į minėtos sistemos siekiamus tikslus.
(58)
Teisingumo Teismas taip pat yra ne kartą nusprendęs, kad SESV 107 straipsnio 1 dalyje valstybės pagalbos priemonės neskiriamos pagal priežastis ar tikslus, o apibrėžiamos pagal poveikį (38).
(59)
Tačiau valstybės pagalbos sąvoka netaikoma valstybės pagalbos priemonėms, pagal kurias įmonės diferencijuojamos ir toks diferencijavimas atsiranda dėl sistemos, kuriai jos priklauso, pobūdžio arba bendros struktūros.
(60)
Komisija nesutinka su Vengrijos valdžios institucijų ir suinteresuotųjų šalių argumentais dėl atrankumo nebuvimo.
(61)
Siekiant nustatyti, ar priemonė yra atranki, turi būti apibrėžta pamatinė sistema (39).
(62)
Nagrinėjamu atveju Komisija mano, kad vertinimui atlikti taikytina pamatinė sistema yra leidimų sistema. MOL nereikėjo dalyvauti konkurse, kad gautų koncesijos teisę uždaroje teritorijoje. Užuot dalyvavusi konkurse, ji įgijo gavybos teisę jai priklausančiose gavybos vietose pagal leidimų sistemą ir konkuruoja su kitais rinkos dalyviais pagal šią sistemą. Susitarimas dėl pratęsimo yra leidimų sistemos dalis. Vien tik tai, kad MOL negalėjo pradėti gavybos veiklos per nustatytą terminą ir jai teko prašyti, kad būtų sudarytas susitarimas dėl pratęsimo, negali būti pagrindas keisti pamatinę sistemą. Priėmus tokį argumentą, susidarytų padėtis, kai vienai bendrovei taikoma individuali tvarka, kaip yra koncesijos atveju, bet be viešojo konkurso.
(63)
Iš tikrųjų Vengrijos valdžios institucijos savo nuožiūra sprendžia, ar tam tikru atveju taikytina koncesijos, ar leidimų sistema. Taigi jeigu Vengrijos valdžios institucijos nori suteikti gavybos teises pagal sutartį, jos gali rinktis skaidrią koncesijos procedūrą, į kurią būtų įtrauktas atviras konkursas. Komisija negali pritarti, kad neaiški vadinamoji „tariamai koncesinė“ sistema, kuri šiuo metu taikoma tik vienai bendrovei (MOL), būtų laikoma atskira pamatine sistema.
(64)
Be to, Vengrija turėjo plačius įgaliojimus veikti savo nuožiūra, kad galėtų pratęsti leidimą bei vėliau pakeisti atitinkamas Kalnakasybos įstatymo nuostatas (nors ir žinodama, kad tai bus naudinga MOL, nes ši bendrovė yra vienintelė angliavandenilių gavyba užsiimanti rinkos dalyvė, sudariusi susitarimą dėl pratęsimo). Vengrija bet kada galėjo netrukdoma nustatyti gavybos mokestį, t. y. galėjo nuspręsti visai nekeisti Kalnakasybos įstatymo. Sprendžiant pagal poveikį Vengrijos veiksmų seka buvo aiškiai skirta sudaryti palankias sąlygas vienai konkrečiai įmonei.
(65)
Atsižvelgdama į pateiktus argumentus Komisija daro išvadą, kad pamatinė sistema yra leidimų sistema.
(66)
Pagal leidimų sistemą susitarimas dėl pratęsimo aiškiai yra atrankinis. Iš tikrųjų, kaip patvirtina pačios Vengrijos valdžios institucijos, šalys, besiderėdamos dėl šio susitarimo sąlygų, turi tam tikrą laisvę nustatyti skirtingas sudedamąsias mokėjimo dalis, o dar svarbiau - gali net nuspręsti visai nesudaryti susitarimo. Taigi Vengrijos valdžios institucijos galėjo savo nuožiūra sudaryti tokį susitarimą su MOL (arba su bet kuriuo kitu rinkos dalyviu) (40).
(67)
Tokio sprendimo negalima paaiškinti pagal sistemos logiką ir bendrąją jos schemą. Viena vertus, gavybos mokesčiai nustatomi siekiant užtikrinti pajamas valstybei pagal išgautų išteklių vertę. Kita vertus, pagal susitarimą dėl pratęsimo sudedamosios mokėjimo dalys mokamos už susitarimo sudarymą kaip papildomas mokestis. Tačiau šiuo atveju, sudarius susitarimą dėl pratęsimo ir taip padidėjus MOL mokesčiams, susidarė paradoksali padėtis, kai MOL, laiku nepradėjusi gavybos veiklos, naudojasi galimybe iki 2020 m. mokėti mažesnius gavybos mokesčius už beveik visas savo gavybos vietas, kurias įsigijo teisę eksploatuoti pagal leidimą; o su ja konkuruojančios įmonės, kurioms taikoma ta pati leidimų sistema ir kurios pradėjo gavybos veiklą laiku ir todėl nesudarė susitarimo dėl pratęsimo, turi mokėti didesnius įstatymu nustatytus mokesčius.
(68)
Tai buvo vienintelis susitarimas pratęsti angliavandenilių gavybos teisių galiojimą. MOL atkreipė dėmesį, kad yra kitų galiojančių susitarimų pratęsti kietųjų mineralų gavybos teisių galiojimą. Tačiau Komisija pažymi, kad tai susiję su kitomis mineralinių iškasenų rūšimis, kurioms pagal Kalnakasybos įstatymą taikomas kitoks gavybos mokestis nei angliavandeniliams. Taip pat reikia atkreipti dėmesį, kad kietųjų mineralų gavybos mokestis nebuvo pakeistas Kalnakasybos įstatymo pakeitimu (t. y. tokį susitarimą sudariusiems rinkos dalyviams ta pati „veiksmų seka“ neturėjo įtakos, todėl jie neįgijo jokio pranašumo).
(69)
Remdamasi išdėstytais faktais, nepaisant Vengrijos pateiktų argumentų Komisija mano, kad veiksmų seka, t. y. pagal Kalnakasybos įstatymo 26/A skirsnio 5 dalies formuluotę, jos pagrindu sudarytas susitarimas dėl pratęsimo ir vėlesnis Kalnakasybos įstatymo pakeitimas buvo atrankinio pobūdžio MOL naudai.
(70)
Bendras veiksmų sekos poveikis yra tai, kad iš gavybos leidimų, išduotų pagal Kalnakasybos įstatymo 5 skirsnį, turėtojų tik MOL taikyta speciali sistema, kuri bendrovę apsaugojo nuo bet kokio gavybos mokesčių, įprastai mokamų už angliavandenilių gavybą, didėjimo.
(71)
Todėl daroma išvada, kad dėl didelės pasirinkimo laisvės sudarant susitarimą dėl pratęsimo ir atsižvelgiant į tai, kad lengvata iš tikrųjų taikoma vienai bendrovei, minėtos priemonės atitinka atrankumo kriterijų.
(72)
Priešingai nei tvirtina Vengrijos valdžios institucijos, Komisija laikosi požiūrio, kad valstybė nevykdo ekonominės veiklos suteikdama leidimą vykdyti gavybos veiklą. Tikriau sakant, administracinių koncesijų ar gavybos leidimų išdavimas yra susijęs su valdžios institucijai būdingų įgaliojimų vykdymu, nes tokios veiklos negali vykdyti privatus subjektas (41). Vengrijoje, kaip ir kitose ES valstybėse narėse, joks privatus subjektas nėra pirminis mineralinių išteklių savininkas. Pagal valstybių narių teisines sistemas už mineralinių išteklių kontrolę paprastai atsako valstybės valdžios institucijos (42). Todėl sprendimas leisti įmonei eksploatuoti mineralinius išteklius tokia forma, kokią pasirenka valstybė narė, sumokėjus tam tikrus mokesčius, yra pagal savo pobūdį ir taisykles valstybės valdžios institucijų reikalas ir gali būti priskiriamas valdžios institucijų įgaliojimų vykdymui. Vengrijos įsikišimas siekiant, kad gavybos veikla būtų kontroliuojama administracine tvarka, tarnauja bendriesiems, o ne komerciniams interesams. Todėl toks elgesys turi būti laikomas tam tikra valdžios institucijos vykdoma valstybės įsikišimo forma, o ne privataus investuotojo į rinkos ekonomiką veiksmais (43).
(73)
NET jeigu nagrinėjamu atveju leidimo vykdyti gavybos veiklą išdavimas būtų laikomas ekonomine veikla, kuria valstybė siekia komercinių tikslų (o tai nėra tokia ekonominė veikla), Komisija atkreipia dėmesį, kad piniginės vertės prasme nėra aiškaus ir tiesioginio ryšio tarp Vengrijos bendrovei MOL nustatyto gavybos mokesčių dydžio ir gavybos leidimo vertės. Vengrijos argumentai, kad sudarydama susitarimą dėl pratęsimo ji veikė kaip rinkos subjektas nepasitvirtina. Visų pirma nėra jokių įrodymų, kad, paskelbus koncesijos konkursą dėl dvylikos gavybos vietų (kurių gavybos teisių galiojimas nebūtų pratęstas), konkuruojanti įmonė nebūtų pateikusi geresnio pasiūlymo. Vengrijai taip pat nepavyko įrodyti, kad sudarydama susitarimą dėl pratęsimo ji, vertinant komerciniu požiūriu, atsižvelgė į visus susijusius veiksnius ir riziką, t. y. visas susitarime nustatytas sudedamąsias mokėjimo dalis, Kalnakasybos įstatymu nustatytus galimus didesnius mokesčius iki 2020 m., susitarimo trukmę ir galimas konkuruojančias įmones.
(74)
Kitas Vengrijos argumentas - tai, kad priėmus ginčijamą Kalnakasybos įstatymo pakeitimą nė vienam rinkos dalyviui iš tikrųjų nereikėjo mokėti didesnio gavybos mokesčio nei MOL, nes atitinkamu laikotarpiu nė viena konkuruojanti įmonė nepateko į kategorijas, kurioms taikomi didesni gavybos mokesčiai.
4 lentelė
Prieš Kalnakasybos įstatymo pakeitimus ir po jų taikomų gavybos mokesčių suvestinė
Iki 2008 m. taikytas mokestis
2008 m. taikytas mokestis
Nuo 2009 m. sausio 23 d. taikomas mokestis
Mokestis už gavybos vietas, kurių gavybos teisė suteikta MOL pagal sutartį
Taikomas iki 2020 m.
Gavyba pradėta iki 1998 m. sausio 1 d.
J % (46)
(bent 12 %)
J %
(bent 30 %, + 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
J %
(bent 30 %, + 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
J % × c (47)
(bent 12 %)
Gavyba pradėta nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2008 m. sausio 1 d.
12 %
30 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
12 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
12 % × c
(~ 12,24 % (45))
Gavyba pradėta nuo 2008 m. sausio 1 d. (44)
Dujų gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama mažiau nei 300 mm3
Naftos gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama mažiau nei 50 kt.
NA
12 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
12 %
(+ 3 % arba 6 % pagal „Brent“ sąlygą)
12 % × c
(~ 12,24 % (45))
Dujų gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama 300-500 mm3
Naftos gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama 50-200 kt.
20 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
20 %
(+ 3 % arba 6 % pagal „Brent“ sąlygą)
Dujų gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama daugiau kaip 500 mm3
Naftos gavybos vietos, kuriose kasmet išgaunama daugiau kaip 200 kt.
30 %
(+ 3 % arba 6 % - pagal „Brent“ sąlygą)
30 %
(+ 3 % arba 6 % pagal „Brent“ sąlygą)
Angliavandenilių gavyba ypatingomis sąlygomis
12 %
12 %
Didelės inertinių dujų koncentracijos
8 %
8 %
(75)
Šį argumentą reikia atmesti.
(76)
4 lentelėje apibendrinama, kiek sumažėjo MOL mokesčiai po susitarimo dėl pratęsimo ir vėliau priimto Kalnakasybos įstatymo pakeitimo, palyginti su nustatytais Kalnakasybos įstatymu.
(77)
Pirma, Vengrijos valdžios institucijų pateikti duomenys rodo, kad buvo rinkos dalyvių, eksploatavusių gavybos vietas pagal leidimą, kuriems taikytas didesnis gavybos mokestis nei MOL: nuo 2008 m. sausio 8 d. iki 2009 m. sausio 23 d. po pirmojo Kalnakasybos įstatymo pakeitimo ir nuo 2009 m. sausio 23 d. iki šiol po antrojo Kalnakasybos įstatymo pakeitimo. Vengrijos valdžios institucijų pateikti duomenys rodo, kad 2008 m. buvo gavybos vietų, kurias pagal leidimą eksploatavo kitos įmonės, mokėjusios daugiau nei 12 % (14,24 %-18 %) pritaikius „Brent“ sąlygą (48).
(78)
Antra, nors Vengrijos valdžios institucijos tvirtina, kad yra tik tokių konkuruojančių įmonių, kurios eksploatuoja arba turi pradėti eksploatuoti mažesnes gavybos vietas (t. y. kuriose išgaunama mažiau nei 500 mm3 arba 200 kt), Komisija pažymi, kad netgi jei šios mažesnės gavybos vietos būtų priskiriamos 12 % kategorijai, už jas, jei taikytina, vis tiek turėtų būti mokamas „Brent“ antkainis. Komisija vėl primena, kad priemonių poveikis yra toks: MOL netaikoma „Brent“ sąlyga, kuri pagal Kalnakasybos įstatymą taikoma visiems kitiems rinkos subjektams.
(79)
Trečia, kalbant apie dabartinę bendrą rinkos padėtį Vengrijoje, yra kelios žaliavų gavybos įmonės, vykdančios angliavandenilių gavybos veiklą. Be to, yra kelios paieška užsiimančios įmonės, kurios gali pradėti gavybos vietų eksploataciją ir tapti MOL konkurentėmis. Visiems naujiems leidimą įsigijusiems rinkos dalyviams bus taikomas įstatymu nustatytas gavybos mokestis ir jos turės konkuruoti su MOL, vienintele bendrove, kurios gavybos vietos apsaugotos nuo mokesčio, taikytino pagal bendrą leidimų sistemą, ir kurioms taikomi mažesni mokesčiai.
(80)
Ketvirta, Komisija atkreipia dėmesį, kad MOL iš tikrųjų taikomas maždaug 12,24 % mokestis ne tik už dvylika gavybos vietų, kuriose jai pratęstas gavybos teisių galiojimas, bet ir už visas nuo 1998 m. sausio 1 d. bendrovės pradėtas eksploatuoti gavybos vietas, kurios buvo eksploatuojamos pagal leidimą 2005 m. susitarimo sudarymo metu, bei J % mokestis už visas gavybos vietas, pradėtas eksploatuoti iki 1998 m. sausio 1 d. Be to, pagal susitarimą dėl pratęsimo MOL nustatytas 12,24 % mokestis taikomas iki 2020 m. Taigi daugumos pagal leidimą jos eksploatuojamų gavybos vietų atžvilgiu MOL turi pranašumą ilgam laikui.
(81)
Penkta, darant prielaidą, kad Kalnakasybos tarnyba nebūtų sutikusi pratęsti gavybos teisių galiojimo dvylikoje gavybos vietų, visoms kitoms MOL pagal leidimą eksploatuojamoms gavybos vietoms taip pat būtų taikomas gerokai didesnis gavybos mokestis, o tai reiškia, kad valstybė gautų didesnes pajamas (49). Be to, kaip minėta 73 dalyje, valstybė galėjo surengti koncesijos konkursą dėl dvylikos gavybos vietų, kuriose nepratęstas gavybos teisių galiojimas, ir taip potencialiai gauti geresnį pasiūlymą iš konkuruojančios įmonės.
(82)
Dėl Vengrijos argumento, kad MOL mokėjo didesnį gavybos mokestį, t. y. 12,24 % 2006 ir 2007 m., Komisija pažymi, kad tai neaktualu.
(83)
Visų pirma taip buvo todėl, kad MOL turėjo mokėti nustatytą padidintą gavybos mokestį (nuo 12 % iki 12,24 %) kaip ir bet kuri kita įmonė, norinti pratęsti savo gavybos leidimą. Šiuo atžvilgiu MOL taikyta standartinė tvarka ir ji, palyginti su kitomis įmonėmis, neatsidūrė nepalankesnėje padėtyje. Tuo metu MOL dar neturėjo ir pranašumo: šis galiausiai atsirado priėmus pirmąjį Kalnakasybos įstatymo pakeitimą, t. y. nuo 2008 m. sausio 8 d.
(84)
Be to, 2008 m. MOL už savo eksploatuojamas gavybos vietas sumokėjo 28,4 mlrd. HUF, o 2009 m. - 1,9 mlrd. HUF mažiau gavybos mokesčių nei būtų sumokėjusi, jeigu jai būtų taikytas tuo metu galiojęs Kalnakasybos įstatymas.
(85)
Dėl kitų sudedamųjų mokėjimo dalių, nustatytų Kalnakasybos įstatymo 26/A skirsnio 5 dalyje (t. y. pratęsimo mokesčio ir vienkartinio mokesčio), jos buvo mokamos už pratęsimą, o ne už teisę mokėti mažesnius mokesčius nei tie, kurie taikomi konkuruojančioms įmonėms. Šios sudedamosios mokėjimo dalys taip pat negali būti laikomos išankstiniu vėlesniais laikotarpiais mokėtinų gavybos mokesčių mokėjimu. Kalnakasybos įstatymo 26/A skirsnio 5 dalies formuluotė šiuo atžvilgiu yra aiški. Visų pirma nustatyta, kad „už pratęsimą įmonė moka mokestį“. Kiti du elementai susiję su gavybos vietų, kurioms pratęstas gavybos teisės galiojimas, skaičiumi. Taigi Kalnakasybos įstatymo 26/A skirsnio 5 dalyje aiškiai nustatytas ryšys tarp pratęsimo ir mokėjimo įsipareigojimo.
(86)
Pagal teismų praktiką įmonei suteikta pagalba negali būti kompensuojama tos pačios įmonės apmokestinimu - ypatingu atskiru mokesčiu, nesusijusiu su priemone, kuri yra pagalba (50). Nagrinėjamu atveju, kaip nurodyta 85 dalyje, kitos Kalnakasybos įstatymo 26/A skirsnio 5 dalyje nustatytos sudedamosios mokėjimo dalys yra mokestis už pratęsimą, kuris gali būti laikomas ypatingu atskiru mokesčiu, nesusijusiu su vėlesniu pagal leidimų sistemą įstatymu numatytų mokesčių pakeitimu.
(87)
Galiausiai Komisija nurodo, kad sudarius susitarimą dėl pratęsimo ir taip padidėjus MOL mokesčiams, susidarė paradoksali padėtis, kai MOL, laiku nepradėjusi gavybos veiklos, iki 2020 m. mokės mažesnius gavybos mokesčius už beveik visas savo gavybos vietas, kurias įsigijo teisę eksploatuoti pagal leidimą, o su ja konkuruojančios įmonės, kurios nesudarė susitarimo dėl pratęsimo, nes pradėjo gavybos veiklą laiku, ir kurioms vienodai taikoma leidimų sistema, turi mokėti didesnius įstatymu nustatytus mokesčius.
(88)
Remdamasi išdėstytais faktais Komisija daro išvadą, kad priemonė suteikė MOL pranašumą. Ji apsaugo MOL nuo išlaidų, kurias bendrovė priešingu atveju patirtų. Susitarimo dėl pratęsimo ir vėliau priimto Kalnakasybos įstatymo pakeitimo bendro poveikio rezultatas - bendrovei suteiktas pranašumas.
(89)
Priemonė yra susijusi su atsisakytomis pajamomis, kurias valstybė turi teisę gauti, todėl įgyvendinama naudojant valstybės lėšas.
(90)
MOL - integruota naftos ir dujų bendrovė ir yra laikytina įmone. Ji konkuruoja su kitomis įmonėmis, kurios neturi to paties pranašumo. Vadinasi, priemonė iškreipia konkurenciją. Be to, MOL vykdo aktyvią veiklą sektoriuje, kuriame vyksta prekyba tarp valstybių narių, todėl ši priemonė daro įtaką ir prekybai Sąjungoje.
(91)
Remdamasi išdėstytais argumentais Komisija laikosi nuomonės, kad priemonė atitinka SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus. Tokiomis aplinkybėmis nagrinėjama priemonė turi būti laikoma valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
VIII. PAGALBOS SUDERINAMUMAS SU VIDAUS RINKA
(92)
SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytos išimtys bendrai taisyklei, kad valstybės pagalba nesuderinama su vidaus rinka, kaip teigiama 107 straipsnio 1 dalyje.
(93)
Toliau Komisija vertina priemonės suderinamumą pagal tas išimtis. Reikėtų atkreipti dėmesį, kad Vengrija nepateikė jokių argumentų dėl suderinamumo su vidaus rinka.
(94)
Be to, taip pat reikėtų atkreipti dėmesį, kad taikant šią priemonę sumažėja išlaidos, kurias įprastu atveju MOL turėtų apmokėti, todėl ši priemonė turi būti laikoma valstybės pagalba veiklai.
(95)
SESV 107 straipsnio 2 dalyje nustatytos išimtys šiuo atveju netaikomos, nes ši priemonė nėra socialinio pobūdžio, nebuvo teikiama individualiems vartotojams, nėra taikoma gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti ir nėra teikiama tam tikrų Vokietijos Federacinės Respublikos regionų, patyrusių žalą dėl Vokietijos padalijimo, ūkiui.
(96)
Kitos išimtys nustatytos SESV 107 straipsnio 3 dalyje.
(97)
107 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta, kad „pagalba, skirta regionų, kuriuose yra neįprastai žemas gyvenimo lygis arba didelis nedarbas … ekonominei plėtrai skatinti“ gali būti laikoma neprieštaraujančia vidaus rinkai. Stojimo metu visa Vengrijos teritorija laikyta tokiu regionu, o dauguma jos regionų vis dar atitinka reikalavimus tokiai pagalbai gauti (51).
(98)
Valstybės pagalbos suderinamumas su remiamais regionais reglamentuojamas Komisijos 2007-2013 m. nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėse (52) (toliau - Regioninės pagalbos teikimo gairės). Pagal Regioninės pagalbos teikimo gaires valstybės pagalbą iš esmės gali būti leidžiama teikti tik investicijų išlaidoms padengti (53). Kaip jau minėta, nagrinėjama pagalba negali būti laikoma pagalba investicijoms. Jei tai pagalba veiklai, priemonė neskatina jokių veiklos rūšių arba ekonomikos sričių plėtros ir nėra ribotos trukmės, laipsniškai mažinama ar proporcinga priemonėms, būtinoms konkrečioms ekonominėms problemoms spręsti (54).
(99)
Atsižvelgdama į pateiktus argumentus, Komisija daro išvadą, kad suteikta pagalba neatitinka SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkte numatytos leidžiančios nukrypti nuostatos taikymo sąlygų.
(100)
107 straipsnio 3 dalies b punkte nustatyta, kad „pagalba, skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti arba kurios nors valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti“ gali būti laikoma neprieštaraujančia vidaus rinkai.
(101)
Komisija atkreipia dėmesį, kad nagrinėjama pagalba nėra skirta bendriems Europos interesams svarbaus projekto vykdymui skatinti, be to, Komisija nerado jokių įrodymų, kad ji būtų skirta dideliam Vengrijos ekonomikos sutrikimui atitaisyti.
(102)
Atsižvelgdama į pateiktus argumentus, Komisija daro išvadą, kad suteikta pagalba neatitinka SESV 107 straipsnio 3 dalies b punkte numatytos leidžiančios nukrypti nuostatos taikymo sąlygų.
(103)
SESV 107 straipsnio 3 dalies d punkte nustatyta, kad pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti, gali būti laikoma neprieštaraujančia vidaus rinkai, jei tokia pagalba prekybos sąlygų ir konkurencijos ES nepaveikia taip, kad prieštarautų bendram interesui. Akivaizdu, kad šiuo atveju tai netaikytina.
(104)
SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta leisti teikti valstybės pagalbą, skirtą tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui. Komisija parengė keletą gairių ir komunikatų, kuriuose aiškinama, kaip ji taikys SESV 107 straipsnio 3 dalyje numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą.
(105)
Tačiau Komisija mano, kad dėl pagalbos pobūdžio ir ypatybių šiose gairėse ir komunikatuose numatytos išimtys šiuo atveju netaikytinos. Be to, Vengrija nebandė įrodyti pagalbos suderinamumo pagal šias taisykles.
(106)
Taigi vertinama pagalba yra nesuderinama valstybės pagalba.
IX. TEISĖTI LŪKESČIAI, ĮGYTOS TEISĖS IR DISKRIMINACIJA
(107)
Nors Komisija neginčija argumento, kad nuspėjamumas paprastai skatina investicijas, reikia atkreipti dėmesį, kad atsižvelgiant į privalomą valstybės pagalbos kontrolės, kurią vykdo Komisija, remdamasi SESV 108 straipsniu, pobūdį, pagalbą gavusios įmonės iš esmės gali turėti teisėtų lūkesčių dėl pagalbos teisėtumo tik tuomet, kai pagalba buvo suteikta, laikantis valstybės pagalbos teikimo procedūros (55). Šiuo atžvilgiu pagalbos gavėjas negali remtis sąžiningumu siekdamas apsaugoti įgytas teises ir išvengti pagalbos sugrąžinimo (56).
(108)
Tiesa, kad Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, jog teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu taikoma kiekvienam asmeniui, atsidūrusiam padėtyje, kuri leidžia manyti, jog Europos Sąjungos institucija sukėlė jam arba jai pagristų vilčių. Tačiau šio principo pažeidimu negalima remtis tuo atveju, kai administracinė įstaiga nesuteikė tikslių garantijų (57). Nagrinėjamu atveju MOL nebuvo suteikta jokia ES valdžios institucijos garantija, kuri galėtų pateisinti teisėtą lūkestį.
(109)
Taip pat tiesa, kad neteisėtai suteiktos pagalbos gavėjui netrukdoma pasikliauti išimtinėmis aplinkybėmis, kuriomis remdamasis jis teisėtai manė, jog pagalba buvo teisėta, todėl atsisako tą pagalbą grąžinti. Tačiau nagrinėjamu atveju išimtinių aplinkybių nėra. Priešingai, 2008 m. Kalnakasybos įstatymo pakeitimas įrodo, kad žaliavų gavybos įmonės iš esmės gali nesitikėti, jog visai nebus jokių įstatymų pasikeitimų.
(110)
Komisija nurodo, kad gavybos mokestis už jau eksploatuojamas gavybos vietas neseniai keistas du kartus - nuo 2008 m. sausio 8 d. ir nuo 2009 m. sausio 23 d. Pirma, reikia pabrėžti, kad 2008 m. Kalnakasybos įstatymo pakeitimas buvo skirtas taikyti jau esamiems gavybos leidimams. Tai aiškiai matyti iš to, kad 2008 m. Kalnakasybos įstatymo formuluotė taip pat yra susijusi su leidimų, išduotų iki 2008 m., sąlygomis. Mokesčiai pagal šiuos leidimus pasikeitė įsigaliojus naujajam Kalnakasybos įstatymui. Tai įrodo, kad leidimų turėtojai neturi teisėtų lūkesčių ar įgytų teisių, jog nustatytas mokamo procento dydis liktų nepakitęs visą jų leidimo galiojimo laiką.
(111)
Priešingai tam, ką teigia Vengrija ir kitos suinteresuotosios šalys, ES teismų praktika patvirtinama, jog asmenys negali tikėtis, kad įstatymas niekada nebus keičiamas (58). Be to, teisinio tikrumo principas netrukdo keisti įstatymų.
(112)
Argumentas dėl diskriminacijos taip pat turi būti atmestas. Mokesčio pakėlimas nėra diskriminacinis veiksmas, jeigu jis taikomas visiems, ypač atsižvelgiant į tai, kad pagal esamą sistemą nėra jokio skirstymo, t. y. pagal leidimą veikiančios įmonės neskirstomos pagal jokius kriterijus.
X. PAGALBOS GRĄŽINIMAS
(113)
Pagal SESV ir nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Komisija yra įgaliota, jei ji nustato pagalbos nesuderinamumą su vidaus rinka, nuspręsti, kad atitinkama valstybė privalo pagalbą panaikinti arba pakeisti (59). Valstybės įpareigojimas panaikinti Komisijos nesuderinama su vidaus rinka laikomą pagalbą, pagal Teisingumo Teismo nuolatinę praktiką, yra skirtas atkurti iki pagalbos buvusią padėtį (60). Teisingumo Teismo nuomone, šis tikslas yra pasiektas, jei gavėjas grąžina neteisėtą pagalbą ir taip praranda rinkoje turėtą palankesnę padėtį savo konkurentų atžvilgiu, ir atkuriama iki pagalbos suteikimo buvusi padėtis (61).
(114)
Remiantis šia teismų praktika, Reglamento (EB) Nr. 659/99 (62) 14 straipsnyje nustatyta, kad „jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo“.
(115)
Taigi, jeigu nagrinėjama priemonė laikytina neteisėta ir nesuderinama pagalba, ji turi būti išieškota siekiant atkurti iki jos suteikimo rinkoje buvusią padėtį. Todėl grąžintina suma turėtų būti skaičiuojama nuo tos datos, kai pagalbos gavėjas įgijo pranašumą, t. y. kai jam buvo suteikta pagalba, ir pagalbos gavėjas turi mokėti pagalbos grąžinimo palūkanas, kol nebus grąžinta visa pagalba.
(116)
Šiuo atveju priemonė laikytina valstybės įvykdyta veiksmų seka. Sudariusi susitarimą dėl pratęsimo MOL buvo apsaugota nuo įstatymu nustatyto gavybos mokesčio didėjimo ateityje. MOL įgijo pranašumą įsigaliojus pirmajam Kalnakasybos įstatymo pakeitimui - 2008 m. sausio 8 d. Tai data, nuo kurios MOL buvo de facto atleista nuo didesnių mokesčių naštos ir taip bendrovei sudarytos palankesnės sąlygos nei konkuruojančioms įmonėms.
(117)
Kaip paaiškinta 61-65 dalyse, taikytina pamatinė sistema yra ta, kuri taikoma kitiems rinkos dalyviams, veikiantiems pagal leidimą. Todėl pranašumas - tai gavybos mokesčio, kurį MOL mokėjo už savo pagal leidimą eksploatuojamas gavybos vietas priėmus Kalnakasybos įstatymo pakeitimą, ir Kalnakasybos įstatymu nustatytų mokesčių skirtumas.
(118)
Kaip jau minėta 85 dalyje, Komisija mano, kad kitos susitarime numatytos sudedamosios mokėjimo dalys (pratęsimo mokestis ir vienkartinis mokestis) buvo mokamos už pratęsimą, o ne už teisę mokėti mažesnius mokesčius nei tie, kurie taikomi konkuruojančioms įmonėms. Tai reiškia, kad įvertinant pranašumą į jas neturi būti atsižvelgta.
5 lentelė
Faktiškai mokamo ir numatomo MOL gavybos mokesčio suma už atitinkamą laikotarpį
Gavybos mokesčio mokėjimas
Faktinis (63)
(pagal susitarimą dėl pratęsimo) mln. HUF
Numatomas
(pagal galiojantį Kalnakasybos įstatymą) mln. HUF
Mln. HUF skirtumas
2008 m.
106 226,3
134 671,0
-28 444,7
2009 m.
67 099,7
69 041,8
-1 942,1
(119)
Taigi skirtumas, kaip parodyta 5 lentelėje, yra 28,4 mlrd. HUF 2008 m. ir 1,9 mlrd. HUF 2009 m., t. y. iš viso 30,3 mlrd. HUF. Tai yra suma, kurią Vengrija turėtų išieškoti iš MOL kartu su grąžinimo palūkanomis. Grąžinimas turėtų būti taikomas ir sumoms už 2010 m., kurių duomenų dar nėra.
(120)
Atsisakyto gavybos mokesčio dydžio skirtumas 2008 m. ir 2009 m. atsirado dėl to, kad priėmus antrąjį Kalnakasybos įstatymo pakeitimą, kuris įsigaliojo 2009 m. sausio 23 d. (po Komisijos sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą), iki 2008 m. buvusi teisinė padėtis bent iš dalies buvo atkurta kai kurių gavybos vietų, t. y. nuo 1998 m. iki 2008 m. pradėtų eksploatuoti gavybos vietų, atžvilgiu.
XI. IŠVADA
(121)
Remdamasi išdėstytais argumentais Komisija daro išvadą, kad MOL palanki pagalbos priemonė, t. y. susitarimo dėl pratęsimo ir 2008 m. Kalnakasybos įstatymo pakeitimo derinys yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
(122)
Kadangi ši priemonė laikytina neteisėta ir nesuderinama pagalba, ši pagalba turi būti išieškota iš MOL siekiant atkurti iki jos suteikimo rinkoje buvusią padėtį.
(123)
Grąžintina suma yra 28 444,7 mln. HUF už 2008 m. ir 1 942,1 mln. HUF už 2009 m. O dėl 2010 m. jau atliktų gavybos mokesčio mokėjimų, Vengrija turi apskaičiuoti grąžintiną sumą taip pat kaip už 2008 m. ir 2009 m. ir ją išieškoti, kol priemonė nebus panaikinta,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. 2005 m. gruodžio 22 d. Vengrijos ir MOL Nyrt. susitarime dėl pratęsimo nustatyto fiksuoto gavybos mokesčio ir vėlesnių 1993 m. Kalnakasybos įstatymo Nr. XLVIII pakeitimų derinys yra valstybės pagalba MOL Nyrt., kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
2. 1 straipsnio 1 dalyje minėta valstybės pagalba, kurią Vengrija neteisėtai suteikė MOL Nyrt. taip pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį, yra nesuderinama su vidaus rinka.
3. Vengrija nutraukia valstybės pagalbos, minimos 1 dalyje, teikimą per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos.
2 straipsnis
1. Vengrija susigrąžina iš gavėjo 1 straipsnyje minimą pagalbą.
2. Valstybės pagalbą sudaro iš viso 28 444,7 mln. HUF už 2008 m. ir 1 942,1 mln. HUF už 2009 m. Dėl 2010 m., Vengrija turi apskaičiuoti pagalbos sumą ir ją išieškoti, kol priemonė nebus panaikinta.
3. Į grąžintiną sumą įtraukiamos palūkanos nuo to laikotarpio, kai neteisėta pagalba suteikta gavėjui, iki tos dienos, kai ji faktiškai grąžinama.
4. Palūkanos apskaičiuojamos pagrindinei sumai ir susikaupusioms palūkanoms pagal Reglamento (EB) Nr. 794/2004 su pakeitimais, padarytais Komisijos reglamentu (EB) Nr. 271/2008, V skyrių.
3 straipsnis
1. 1 straipsnyje minima pagalba susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai.
2. Vengrija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos.
4 straipsnis
1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Vengrija pateikia Komisijai šią informaciją:
a)
visą iš pagalbos gavėjo susigrąžintiną sumą (pagrindinę ir palūkanas), įskaitant apskaičiuotą pagalbos sumą už 2010 m.;
b)
išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių ketinama imtis, kad būtų laikomasi šio sprendimo, sąrašą;
c)
patvirtinamuosius dokumentus, rodančius, kad pagalbos gavėjui buvo nurodyta grąžinti pagalbą.
2. Vengrija, kol bus susigrąžinta visa 1 straipsnyje minima pagalba, nuolat praneša Komisijai apie pažangą, padarytą taikant šį sprendimą įgyvendinančias nacionalines priemones. Komisijos prašymu Vengrija nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurių imtasi arba kurių ketinama imtis, kad būtų įvykdytas šis sprendimas. Be to, Vengrija pateikia Komisijai išsamius duomenis apie pagalbos sumas ir palūkanas, kurias pagalbos gavėjas jau grąžino.
5 straipsnis
Šis sprendimas yra skirtas Vengrijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2010 m. birželio 9 d.