РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 декември 2011 година
относно Държавна помощ C 25/08 (ex NN 23/08) реформа на финансирането на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, приведена в действие от Френската република в полза на France Télécom
(нотифицирано под номер C(2012) 9403)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/540/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него (2),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (3) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С жалба от 4 октомври 2002 г., допълнена на 16 януари 2003 г., на Комисията бяха представени твърдения, съгласно които Френската република е привела в действие в полза на France Télécom помощ, която частично е облекчила финансовите ѝ разходи, и по-специално разходите, свързани с финансирането на пенсиите. С писмо от 17 март 2004 г. Френската република предаде на Комисията информацията, поискана ѝ във връзка с жалбата.
(2)
С писма от 2 април 2004 г. и 24 февруари 2006 г. жалбоподателите предоставиха допълнителна информация във връзка с жалбата.
(3)
С писмо от 20 май 2008 г. Комисията информира Френската република за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), срещу тази помощ.
(4)
Франция представи мнението си на 18 юли 2008 г.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно въпросната помощ.
(6)
На 22 септември 2008 г. Комисията получи мнението на France Télécom и след удължаване на срока също така получи мнението на жалбоподателите и на един далекосъобщителен оператор съответно на 1 и 16 октомври 2008 г. След това Комисията ги предаде на Френската република, като ѝ даде възможност да ги коментира, и получи обратно мнението на Френската република с писмо от 13 февруари 2009 г.
(7)
На 16 февруари 2009 г. France Télécom представи мнението си, като привлече вниманието на Комисията към решение на Съда от 28 ноември 2008 г. (5), което според нея потвърждава доводите ѝ. На 14 май 2009 г. посоченият в съображение 6 далекосъобщителен оператор представи допълнителна информация към мнението по време на самата процедура, като се позова на решение на Комисията от 11 февруари 2009 г. (6), което според него потвърждава мнението му.
(8)
На 17 декември 2009 г., 23 септември 2010 г. и 12 октомври 2010 г. се проведоха срещи между представители на Комисията и на France Télécom по искане на France Télécom. На 18 октомври 2010 г. France Télécom представи допълнително мнение.
(9)
На 18 март 2010 г. по искане на Комисията Френската република предостави уточнения и актуализира някои данни от първоначалното си мнение, като същевременно припомни съдържанието му.
(10)
На 22 септември 2010 г. френските органи предадоха на Комисията ново мнение и поискаха среща, която се проведе на 22 октомври 2010 г. С писмо от 28 октомври 2010 г. Комисията им предаде, посочените по време на срещата фактически уточнения и допълнителните забележки на France Télécom, като прикани Френската република да представи евентуално свое мнение. На 17 ноември 2010 г. Комисията предаде поисканите от френските органи допълнителни уточнения, за да подготвят своето мнение на 10 ноември 2010 г.
(11)
С писмо от 9 декември 2010 г., допълнено на 24 юни 2011 г., Френската република представи допълнително мнение заедно с някои актуализирани данни от първоначалното ѝ мнение. На 28 юни и 4 юли 2011 г. се проведоха срещи с френските органи. На 7 октомври 2011 г. бе представено ново мнение.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(12)
Мерките, предмет на настоящата процедура, се изразяват във въведени през 1996 г. промени в схемата на разходите на France Télécom, свързани с плащането на пенсиите на нейните служители с държавен статут. Предходната схема е била установена при създаването на France Télécom през 1990 г. като предприятие, различно от държавната администрация. Съгласно фактите, със закона от 1990 г. се възобновява предишната практика по отношение на социалните осигуровки на France Télécom. През 1996 г. е установена нова схема вследствие, от една страна, на създаването на France Télécom като акционерно дружество, търгуването му на борсата и отварянето на значителна част от капитала му, и от друга страна - вследствие на пълното отваряне за конкуренцията на пазарите, на които дружеството е осъществявало дейност във Франция и в останалите държави - членки на Европейския съюз. По същество въведената през 1996 г. схема продължава да е в сила и понастоящем.
2.1. Правна рамка на статута на France Télécom и неговия персонал между 1990 г. и 1996 г.
2.1.1. Статут на France Télécom и положение на персонала му между 1990 г. и 1996 г.
(13)
Съгласно Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. (наричан по-долу „законът от 1990 г.“) (7) дружеството France Télécom е било създадено като обществен оператор със статут на юридическо лице. Преди това то е било главна дирекция към Министерството на пощите и далекосъобщенията. По силата на този закон цялата собственост върху зачисленото на съответните служби на тази дирекция движимо и недвижимо имущество на държавата е законно и безвъзмездно прехвърлена на France Télécom.
(14)
В член 3 от закона от 1990 г. на France Télécom са възложени следните задачи: i) да извършва всякакви обществени далекосъобщителни услуги на национално и международно ниво; ii) да изгражда, развива и експлоатира нужните за предоставянето на тези услуги обществени мрежи, както и да осигурява свързването им с чуждестранни мрежи; iii) да предоставя всякакви други далекосъобщителни услуги, съоръжения и мрежи, както и да изгражда мрежи за кабелно разпространение на радио- и телевизионни услуги.
(15)
Съгласно член 29 от закона от 1990 г. персоналът на France Télécom има особен статут, прилаган съгласно Закона относно правата и задълженията на държавните служители и Закона за разпоредбите относно статута на държавната служба. Законът от 1990 г. е позволявал наемането на служители на договор чрез колективни трудови споразумения в рамката, определена в сключен между държавата и предприятието планов договор. В него е предвиден праг от 3 % за този вид служители.
(16)
Като продължава предходната бюджетна практика, в член 30 от закона от 1990 г. отговорността за финансиране на социалноосигурителните плащания на служителите е поделена между френската държава и France Télécom по следния начин:
„Работещите и пенсионираните служители на Министерството на пощите и далекосъобщенията и служителите на обществените оператори с общ статут на държавни служители, както и ползвателите на техните права, получават обезщетения под формата на здравно осигуряване, отпуск по майчинство и инвалидност от взаимоспомагателната каса на P.T.T. при предвидените условия в том III и том VII, дял I, глава II от Кодекса за социално осигуряване. Обаче частта от социалноосигурителните вноски за техните държавни служители, която се покрива от държавата съгласно член L. 712-9, се поема от обществените оператори.
Уреждането и плащането на отпуснатите пенсии в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии на държавните служители на La Poste и France Télécom се осъществяват от държавата. Като насрещна престация обществените оператори са задължени да плащат в държавната хазна:
а)
сумата на удръжките от заплатата на служителя със ставка, определена в член L. 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии;
б)
допълнителна вноска, която осигурява пълното покритие на изплатени и предстоящи за плащане пенсии на техните пенсионирани служители.
Разходите, които възникват от прилагането към служителите на La Poste и France Télécom на разпоредбите на член L. 134-1 от Кодекса за социално осигуряване, се поемат изцяло от обществените оператори.
При необходимост с указ на Държавния съвет се определят условията за прилагане на настоящите разпоредби“.
(17)
Между 1991 г. и 1996 г. в съответствие с член 30 от закона от 1990 г. вноската „от работодателя“ (т.е. „допълнителната вноска“, посочена в буква б) от член 30 от закона от 1990 г. в първоначалната му редакция), поемана от France Télécom за наетите държавни служители, е била определена като разликата между общата сума на платените от френската държава пенсии и частта, платена върху заплатите на заетите държавни служители. France Télécom е участвало също в т.нар. „компенсационни“ и „свръхкомпенсационни“ схеми, в които се предвижда прехвърляне, за да се осигури равновесието между пенсионните схеми на държавните служители в други обществени организации. Частта от заплатите от финансирането на пенсионните задължения на държавните служители е била определена съгласно член L 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии чрез удръжка върху заплатата на служителя, определена на 7,85 % от брутното индексно възнаграждение.
(18)
Между 1991 г. и 1996 г. плащанията на France Télécom от 920 млн. EUR нарастват до 1 151 млн. EUR, както следва:
Таблица 1
Пенсионни плащания „от работещия“ и „от работодателя“ на France Télécom в периода 1991-1996 г. (8)
(в млн. EUR)
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
A) Общо изплатени пенсии
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1) социалноосигурителни вноски „от работещия“
195
201
217
213
229
238
a 2) вноска „от работодателя“
743
782
853
866
944
976
Б) Компенсация-свръхкомпенсация
176
188
277
136
201
175
Общо разходи (A + Б)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Обща част на France Télécom (a2 + Б)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom е осчетоводявало разходите във връзка с пенсиите въз основа на платените социалноосигурителни вноски. Поради сигурното нарастване на тези разходи и предвидимото развитие на пенсиите, изплащани на неговите бивши държавни служители, France Télécom също така е заделило в сметките си годишна провизия, предназначена да разпредели очаквания ефект от бъдещото увеличение на плащанията за период от 30 години. Общата сума на заделената през 1996 г. годишна провизия е възлизала на 23,4 млрд. FRF (3,6 млрд. EUR). Според френските органи, тъй като френската държава е свой собствен осигурител, не е било необходимо да заделя резерви за тези пенсии (9).
2.1.2. Изменения на статута на France Télécom и положението на неговите държавни служители след 1996 г.
(20)
Със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г. (10) (наричан по-долу „законът от 1996 г.“) някои разпоредби на закона от 1990 г. са изменени. С влизането му в сила от 31 декември 1996 г. France Télécom, от една страна, получава статута на национално предприятие, което се подчинява на приложимите към акционерните дружества законови разпоредби, доколкото не противоречат на закона, и от друга страна, основното имущество, права и задължения на юридическото лице по публичното право France Télécom са безвъзмездно прехвърлени на националното предприятие France Télécom.
(21)
Капиталът на предприятието France Télécom SA („France Télécom“) е бил определен с постановление в размер на 25 млрд. FRF (3,8 млрд. EUR) от собствени средства, включени в баланса към 31 декември 1995 г. През октомври 1997 г. акциите на France Télécom са пуснати на първия пазар на Парижката фондова борса, както и на Нюйоркската фондова борса (NYSE). Съгласно годишния доклад за 1998 г. капиталът на France Télécom е бил разпределен между държавата - 63,6 %, частни инвеститори - 31,2 %, персонала на France Télécom - 3,2 % и Deutsche Telekom - 2 %. От 7 септември 2004 г. с прехвърлянето на 10,85 % от капитала френската държава вече не е била мажоритарен акционер. Впоследствие участието ѝ е продължило да намалява, като към 31 декември 2008 г. е било 26,65 % от капитала. При все това, като притежател на 26,65 % от правата на глас и поради липсата на други големи акционери, френската държава назначава председател - главен директор и остава основен акционер във France Télécom и на практика може да определя изхода от гласуването на акционерите по въпросите, които изискват обикновено мнозинство (11).
(22)
Предвидената със закона от 1996 г. промяна на статута на France Télécom също така е съдържала различни разпоредби относно персонала. Съгласно този закон държавните служители на France Télécom са прикрепени към националното предприятие France Télécom и са под негово ръководство. Държавните служители запазват този статут и свързаните с него гаранции. Условията на работа за прикрепените към France Télécom държавни служители са същите като за останалите държавни служители: работното им място е гарантирано и могат да бъдат уволнени само поради много сериозни мотиви в предвидени от закона случаи. По отношение на наемането на нови служители законът от 1996 г. е дал възможност на France Télécom до 1 януари 2002 г. да наема държавни служители, както и договорно наети служители, по схемата на колективни трудови споразумения.
(23)
Към 31 декември 1996 г. персоналът на France Télécom наброява 165 200 души, 94,1 % от които са държавни служители. На практика, без да чака посочения в закона от 1996 г. краен срок 1 януари 2002 г., France Télécom е преустановило наемането на държавни служители от 1997 г. Това води до намаляване на държавните служители с 47 % за десет години - от 133 434 държавни служители през 1997 г. броят им през 2007 г. е бил 69 892. Намаляването на този персонал е значително по-сериозно отколкото това на общия брой служители на France Télécom (- 25 %), които към 31 декември 2007 г. наброяват 124 166 души.
(24)
С член 6 от закона от 1996 г. е изменен и член 30 от закона от 1990 г., като към първоначалния текст са добавени два параграфа - в) и г). Законът задължава France Télécom да плаща вноска в държавната хазна като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom:
„в)
(…), погасителна вноска „от работодателя“, дължима считано от 1 януари 1997 г., пропорционална на изплатените суми за заплати, от които се удържа сума за пенсия. Ставката на погасителната вноска се изчислява така, че да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи въз основа на заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, за рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители. Тази ставка може да се преразглежда при промяна на посочените разходи. Редът и условията за определянето и плащането на държавата на вноската „от работодателя“ се определят с указ на Държавния съвет“;
г)
(…), извънредна вноска с определен размер, която заедно с реда и условията за плащането ѝ се определя в закона за държавния бюджет преди 31 декември 1996 г.“
(25)
Законът от 1996 г. също така е изключил France Télécom от обхвата на компенсационни механизми за общо и специално осигуряване за старост, предвидени в закона от 1990 г., което за France Télécom води до плащането на компенсации и свръхкомпенсации, които са допълнителни към вноската „от работодателя“, както е посочено в таблица 1. Между 1991 г. и 1996 г. тези суми са възлизали на 18 % от пенсиите, платените на държавните служители.
(26)
Въведената със закона от 1996 г. погасителна вноска „от работодателя“ заменя допълнителната вноска, предвидена в буква б) на член 30 от закона от 1990 г. Първата вноска се основава на конкурентна ставка на равно заплащане, базирана на уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни вноски при равна нетна заплата. Методът на уеднаквяване се основава на възстановяване на сумата на разходите, които би поел конкурент, наел работници, които подлежат на общото право за социалноосигурителни вноски, включително пенсиите, при нетна заплата, равна на заплатата на държавните служители на France Télécom с идентична структура на наемане.
(27)
Методът изключва плащаните от конкурентите социалноосигурителни вноски за рискове, които не са общи за обикновените и държавните служители, по-специално за безработица и за вземания на служителите в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред (наричан по-долу „Assurance Garantie des Salaires“ - осигуровка за гарантиране на заплатите или „AGS“). При гласуването на закона от 1996 г. тази разлика между France Télécom и конкурентите му не остава незабелязана за законодателя, който е констатирал, че: „механизмът на разпоредбите на член 6 дава възможност на France Télécom да бъде облекчено от социалноосигурителни вноски UNEDIC (Агенцията за обезщетенията при безработица), които плащат евентуалните му конкуренти“ (12).
(28)
Вноската „от работодателя“ на France Télécom, преизчислявана всяка година, се изразява в процент от брутните индексни възнаграждения на работещите държавни служители. Тази ставка на вноската „от работодателя“ е била средно […] (13) % между 1997 г. и 2010 г. и според мнението на Френската република това е посочено в таблица 2:
Таблица 2
Погасителна вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom през периода 1997-2010 г.
Година
Процент на вноската
млн. EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
С преустановяването на наемането на държавни служители от 1997 г. се определя таванът за работещите държавни служители във France Télécom. Въпреки нарастващия брой на пенсионираните държавни служители между 1991 г. и 2010 г., таблицата показва, че вноската „от работодателя“ в размер на 744 млн. EUR, платена от France Télécom през 2010 г., е била по-малка от сумата от 407 млн. EUR за разходи за пенсии, които предприятието е плащало на френската държава преди влизането в сила на реформата от 1996 г., и е била равна само на вноската „от работодателя“, която France Télécom е плащало 20 години по-рано през 1991 г. (съответно 1 151 млн. EUR и 743 млн. EUR, вж. таблица 1).
(30)
Следователно въведената със закона от 1996 г. реформа води до намаляване на вноската на France Télécom в абсолютна стойност и тази вноска вече не е обвързана с броя на пенсионираните държавни служители. Прехвърлянето на разходите към държавата, въведено със закона от 1996 г., е осъществено въпреки приетите от Сената прогнози, че ще има значително утежняване на разходите за пенсии от 2005 г. нататък, а именно с 13 млрд. FRF (1,98 млрд. EUR) през 2007 г., 21,5 млрд. FRF (3,3 млрд. EUR) през 2017 г. и 34 млрд. FRF (6,1 млрд. EUR) през 2027 г. (14)
(31)
Ето защо в разискванията по проектозакона в Националното събрание и в Сената се посочва сума от 250 млрд. FRF за прехвърляне към държавния бюджет като разходи за пенсии, които не биха могли да бъдат покрити от 100 млрд. FRF годишни социалноосигурителни вноски и 40 млрд. FRF извънредна вноска, дори и да се добави доходът от прехвърлянето на част от акциите на предприятието. По време на същите разисквания се посочва максимална прогнозна сума в размер на 40 млрд. FRF за извънредна вноска, която да намали нововъзникналия и тежък разход за държавата. Тази сума е била определена заедно със Съвета на банкерите, за да бъде съвместима със съотношението дълг/собствен капитал, равно на 150 %, както и за да съответства на заделените от предприятието провизии за пенсии и на допълнителния разход за държавата за период само от десет години, в резултат на разликата между платените пенсии и получаваната от този момент нататък погасителна вноска (15).
(32)
Целта за компенсиране на държавата се припомня не само в член 30 от закона, приет от законодателя, както и по време на разискванията по проектозакона от 1996 г., но също така в годишния доклад за дейността на France Télécom за 1997 г., в който се посочва „плащането от френската държава на извънредна вноска от 37,5 млрд. FRF, свързана с бъдещите пенсии на бившите държавни служители“ (16). Заделените от France Télécom провизии дават възможност на предприятието да намали нетното финансиране, тъй като в продължение на десет години то се е ограничило да плати само за една година допълнителния разход на държавата във връзка с реформата.
(33)
Поради това изглежда че провизията, предназначена да разпредели ефекта от бъдещите увеличения на произтичащите от закона от 1990 г. вноски, която France Télécom е заделяла всяка година на обща стойност с натрупване от 23,4 млрд. FRF (3,6 млрд. EUR) през 1996 г., е била взета предвид при определянето на размера на извънредната вноска (или „еднократна компенсация“). Частта от тази вноска, която не е съответствала на заделените провизии, е покривала този допълнителен разход в продължение на десет години. Нейният размер е бил определен, като е взета предвид вече заделената от предприятието сума, както несъмнено е видно от разискванията по това време.
(34)
В действителност, поради погасителния характер на въведената със закона от 1996 г. годишна вноска „от работодателя“ оттогава задължението на France Télécom се ограничава до плащането на тази вноска без други ангажименти за покриване на евентуални бъдещи дефицити, произтичащи от пенсионната схема на неговите държавни служители или от други схеми на държавната администрация. Ето защо законът от 1996 г. превръща счетоводната провизия в безпредметна. Провизията е била вписана като чиста печалба в отчета за приходите и разходите на France Télécom към 31 декември 1996 г. в размер на 17,5 млрд. FRF (2,7 млрд. EUR) (17).
(35)
Освен това размерът на предвидената със закона от 1996 г. извънредна вноска като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom е бил определен на 37,5 млрд. FRF със закона за държавния бюджет за 1997 г., т.е. на 5,71 млрд. EUR. Вноската е била финансирана чрез увеличение на краткосрочните и дългосрочни задължения на предприятието (18) и изплатена на няколко пъти между януари и октомври 1997 г. Чрез прихода от тази извънредна вноска дефицитът на френските публични администрации е бил намален до 41,8 млрд. EUR през 1997 г. Без нея дефицитът би възлизал на 3,7 % от БВП през същата година.
(36)
Приходът от тази вноска е бил предназначен за държавната институция за управление на въведената със закона за държавния бюджет за 1997 г. извънредна вноска на France Télécom. Тази вноска, заедно с евентуални финансови продукти, които може да генерира, представлява единственият приход на тази институция. Разходите ѝ са под формата на годишно превеждане в държавния бюджет, завеждано като приход от 2006 г., в специално определена пенсионна сметка за плащаните от държавата граждански и военни пенсии. Сумата на плащането е била определена на 1 млрд. FRF (152,4 млн. EUR) за 1997 г., увеличавана след това с 10 % всяка година, освен при наличие на разпоредба, която противоречи на закона за държавния бюджет. Държавната институция престава да съществува след пълното превеждане на приходите ѝ на държавата (19).
(37)
Прилагането на предвидените от закона за държавния бюджет за 1997 г. разпоредби за определяне на годишните плащания е довело до определяне през 1999 г. на периода на съществуване на държавната институция на 17 години, без възнаграждение от паричните му средства (20). Обаче поради по-големите годишни плащания спрямо предвиденото от закона за държавния бюджет за 1997 г. този период е бил съкратен. Както е посочено в таблица 3, натрупаната сума на годишните плащания на институцията през 2010 г. е вече е достигнала 5,47 млрд. EUR. Периодът на съществуване на институцията при пълно прехвърляне на наличните средства е бил предвиден до 31 декември 2011 г. (21) Ето защо законът за държавния бюджет за 2011 г. предвижда плащане на 243 млн. EUR по специално определената пенсионна сметка за тази година, чрез която би трябвало да се изчистят приходите на институцията (22).
(38)
Във всеки случай размерът на извънредната вноска от 37,5 млрд. FRF, предназначена за държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom през 1997 г., съответства на размера на вноската под 40 млрд. FRF, посочена в разискванията по проектозакона от 1996 г. Макар и платена в държавния бюджет през 1997 г. и допринасяйки ежегодно за плащането на гражданските и военните пенсии, сумата на тази вноска е била определена за компенсиране на допълнителния разход на държавата след приемането на закона от 1996 г.
(39)
Частта от заплатите за финансирането на пенсионните задължения на държавните служители, определена съгласно член L 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии след създаването на обществения оператор France Télécom през 1991 г., не е променена със закона от 1996 г. От друга страна, законите от 1990 г. и 1996 г. не са внесли изменения в пенсионната схема на обикновените служители на France Télécom, която е схемата за пенсионно осигуряване по общото право, допълнена със схемата на AGIRC (Association générale des institutions de retraite des cadres - Главно сдружение на пенсионните институции на висшите служители) за висшия персонал и със схемата на ARRCO (Association des régimes de retraites complémentaires - Сдружение за допълнителната пенсионна схема за заетите лица) за обикновения персонал. Съгласно тази схема France Télécom и обикновените му служители поемат задължения, равностойни на тези на конкурентни предприятия що се отнася до плащаните от работодателя погасителни вноски.
(40)
Във връзка с въведената със закона от 1996 г. реформа актюерското дружество, избрано за консултант на френската държава, счита, че уреждането и изплащането от държавата на пенсиите на работещите и пенсионираните държавни служители на France Télécom ще възлизат на 242 млрд. FRF (36,9 млрд. EUR (23)) с известна актуализация към 1 януари 1997 г. (24) Тази цифра е близка до закръглената сума от 250 млрд. FRF, посочена от Сената. Прогнозата, направена въз основа на същите актюерски хипотези за погасителната вноска „от работодателя“, която France Télécom би трябвало да плаща като насрещна престация, е била оценена въз основа на същите актюерски хипотези на 15,2 млрд. EUR, към които трябва да се добави еднократната компенсация или извънредна вноска в размер на 5,7 млрд. EUR, напълно изплатена през октомври 1997 г. Френските органи оценяват стойността на бъдещите вноски „от работещия“ на […] млрд. EUR към момента на влизане в сила на реформата. Стойността на нетния разход, прехвърлен от France Télécom на френската държава, както е изчислена през 1996 г., възлиза на […] млрд. EUR.
(41)
За десетгодишния период, посочен по време на разискванията по проектозакона от 1996 г. (1997-2006 г.), общата сума на социалноосигурителните плащания, оценена от актюерското дружество, избрано за консултант на френската държава, е възлизала на […] млрд. EUR. През този период общият размер на действително изплатените социалноосигурителните плащания е бил почти същият - […] млрд. EUR, или разликата спрямо прогнозите е по-малка от 0,83 % (25). Това потвърждава a posteriori точността на прогнозите, използвани по време на разискванията по закона.
(42)
От тези данни е видно, че сумите и тяхната обосновка, разисквани в Националното събрание и в Сената за определянето на размера на еднократната компенсация или на извънредна вноска на France Télécom, съответстват на ex post проверените приблизителни стойности през десетгодишния период,посочен по време на разискванията по проектозакона. В действителност максималният размер на обявената извънредна вноска - 6 млрд. EUR (40 млрд. FRF) съответства на провизиите на предприятието до 1996 г., за да може да поеме предвижданите тогава бъдещи разходи за пенсии, или 3,6 млрд. EUR (23,4 млрд. FRF), плюс поетата от държавата разлика от 2,4 млрд. EUR между социалноосигурителните вноски „от работодателя“ и вноските „от работещия“, получени между 1997 г. и 2006 г., от една страна, и от друга страна - очакваните социалноосигурителни разходи за плащане през 1996 г. за същия десетгодишен период.
(43)
От друга страна, предадената от Френската република информация, съдържаща се в таблица 3, показва, че за периода от 1997 г. до 2010 г. общите разходи за пенсии на държавните служители на France Télécom, финансирани от френската държава вследствие на реформата от 1996 г., са достигнали […] млрд. EUR. Разходите, които трябва да финансира държавата, се определят като салдото между годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и на работещите в предприятието държавни служители и плащаните пенсии на пенсиониращите се всяка година държавни служители, като се приспаднат годишните плащания на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom. Между 1997 г. и 2010 г. разходите бележат следното развитие:
Таблица 3
Разходи за сметка на френската държава след реформата от 1996 г. (1997-2010 г.)
(в млн. EUR)
Осигурителни вноски
(„от работодателя“, „от работещия“)
Годишни плащания от държавната институция за управление на извънредната вноска на France Telecom
Изплатени пенсии
Разходи на държавата
1997 г.
[…]
152,4
[…]
[…]
1998 г.
[…]
167,7
[…]
[…]
1999 г.
[…]
184,5
[…]
[…]
2000 г.
[…]
202,9
[…]
[…]
2001 г.
[…]
223,2
[…]
[…]
2002 г.
[…]
245,5
[…]
[…]
2003 г.
[…]
270,0
[…]
[…]
2004 г.
[…]
297,1
[…]
[…]
2005 г.
[…]
326,9
[…]
[…]
2006 г.
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007 г.
[…]
395,4
[…]
[…]
2008 г.
[…]
435,0
[…]
[…]
2009 г.
[…]
578,0
[…]
[…]
2010 г.
[…]
635,8
[…]
[…]
Общо
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
Съгласно приложимите разпоредби от закона за държавния бюджет за 1997 г. сумите на годишните плащания на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom, платени през 1997 г., не са съответствали на сумите на очакваните или действително изплатените пенсии на пенсионираните служители на France Télécom, нито на сумите на разходите, останали за финансиране от държавата, и не са били определени съгласно тези суми. Ако се разгледат действително прехвърлените суми се потвърждава, че такава връзка липсва. Въпреки платената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска, таблица 3 показва, че сумите на изплатените пенсии на пенсионираните държавни служители на France Télécom са превишавали годишните ресурси от 2004 г. нататък, с изключение на 2006 г.
(45)
Ето защо, плащанията на годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и годишните плащания от държавната институция за управление на извънредната вноска, вноска, не са определени отделно и ex ante за обслужваните пенсии на пенсионираните служители на France Télécom в специалната пенсионна сметка. В действителност определянето на извънредната вноска само за финансирането на въпросните пенсии от 1997 г. насам, ако тя е била прилагана вместо системата за превеждане на годишно нарастваща сума с предвидените 10 % в закона за държавния бюджет за 1997 г., би довело до прекратяване на съществуването на държавната институция по-скоро в края на 2008 г., отколкото в края на 2011 г., както е било предвиден, като се отчита посочения в таблица 3 непокрит размер на годишните социалноосигурителни вноски. Така или иначе, и в двата случая размерът на извънредната вноска щеше да бъде усвоен към 31 декември 2011 г.
2.2. Постепенно до пълно отваряне на пазарите на далекосъобщителни услуги
(46)
Реформата на финансирането на пенсиите на държавните служители на France Télécom се провежда, докато тече процес на пълно отваряне за конкуренцията на пазарите на услугите, на които осъществява дейност France Télécom. От 1988 г. секторът на далекосъобщенията постепенно се либерализира съгласно Директива 88/301/ЕИО на Комисията от 16 май 1988 г. относно конкуренцията на пазарите на крайни далекосъобщителни устройства (26) и Директива 90/388/ЕИО на Комисията от 28 юни 1990 г. относно конкуренцията на пазарите на далекосъобщителни услуги (27). Директива 90/388/ЕИО предвижда прилагането на мерки за либерализация преди 31 декември 1990 г. по отношение на предаването на данни и услугите за гласова телефония и за данни за корпоративни мрежи и затворени групи от потребители. Директива 96/19/ЕО на Комисията от 13 март 1996 г. за изменение на Директива 90/388/ЕИО във връзка с осигуряването на пълна конкуренция на пазарите на далекосъобщителни услуги (28) имаше за цел пълната либерализация на сектора на далекосъобщенията от 1 януари 1998 г.
(47)
В действителност Закон № 96-659 от 26 юли 1996 г. относно регулирането на далекосъобщенията е определил условията, чрез които да се проведе пълната либерализация на сектора, като се сложи край на монопола на France Télécom върху стационарните телефонни услуги и преноса на данни и се организират тарифите и взаимосвързаността с конкурентите. Дори и в други сектори, които дори не подлежат на изключителни и следователно конкурентни права от 1987 г., като пазарите на мобилна телефония, France Télécom е заемало определени водещи позиции с пазарен дял, намалял от 53,3 % на 49,8 % между 1997 г. и 2002 г. (29) По този начин със Закон № 96-659 на France Télécom са възложени задачи от общ икономически интерес и е предвидено създаването на фонд за финансиране на съответните задължения, какъвто поддържат конкурентите.
(48)
Съгласно цитираните разпоредби в съображения 46 и 47, от 1988 г. France Télécom се е изправило пред появата на конкуренти - някои от които отчасти са собственост на международни групи - на пазарите на стоки и услуги, на които то е извършвало дейност във Франция, като някои от тях, като мобилните телефонни услуги и международните далекосъобщения, съдържат трансграничен компонент. Тази тенденция се е засилила на либерализираните пазари от 1998 г. От друга страна, France Télécom е установило отношения с чуждестранни оператори като Deutsche Telekom и Sprint през 1996 г. (Global One), като от 1997 г. е умножило партньорствата и участията си - в Италия (Wind), Нидерландия (Casema), или е получило лицензи за мобилни услуги в Дания и Португалия (30).
(49)
Следователно реформата на финансирането на пенсиите на France Télécom е била осъществена заедно с либерализацията на пазара на ниво Европейския съюз. По този начин ефектите от нея са се проявили на един напълно отворен за конкуренцията пазар, на който, от друга страна, France Télécom е създало съюзи и значително е увеличило участията си в други държави членки. Всъщност желанието за насърчаване на разширяването на France Télécom към различни от Франция европейски пазари се появява със закона от 1996 г. и отварянето на предприятието за частен капитал, както е видно от декларациите при разискванията по проекта, в които се говори за „амбиции, които френското правителство имаше по отношение на националния му фаворит France Télécom“ (31).
(50)
Понастоящем France Télécom заявява, че е първият доставчик на достъп до високоскоростен интернет и третият мобилен оператор в Европа, както и че е сред световните лидери на далекосъобщителни услуги за многонационални предприятия. Извън Франция France Télécom извършва значителна дейност чрез дъщерни дружества с водещи позиции в Испания, Обединеното кралство, Полша, Словакия, Белгия и Австрия (32).
3. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(51)
В решението си за откриване на официалната процедура по разследване Комисията е изложила предварителната си оценка на въведените със закона от 1996 г. мерки, като ги сравни с референтната рамка за задължителните социалноосигурителни и данъчни вноски на France Télécom, определени от закона от 1990 г. Тя счете, че тези мерки изглежда са предоставили чрез държавни ресурси избирателно предимство на France Télécom, което може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки, както и че може да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(52)
Освен това Комисията отбеляза, че доколкото тези мерки представляват държавна помощ, Комисията не е получила уведомление преди привеждането ѝ в действие и поради това съгласно съдебната практика следва да се счита за нова помощ. Така че Френската република не е изпълнила задължението си за подаване на уведомление съгласно Договора и следователно мярката следва да се счита за неправомерна.
(53)
Комисията заключи, че в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС тя може да разгледа съвместимостта на помощта с вътрешния пазар. Комисията отбеляза също, че същата разпоредба ѝ е позволила да заключи, че предоставената на La Poste помощ по време на реформата на начина на финансиране на пенсиите на неговите държавни служители е била съвместима с вътрешния пазар (33) и че предвид сходството между двата случая е целесъобразно и в настоящия случай да се направи подобен анализ.
(54)
В предварителното разследване на съвместимостта на помощта с вътрешния пазар и независимо от сходството с реформата на начина на финансиране на пенсиите на La Poste, Комисията изрази пред Френската република следните съмнения:
а)
първо, като подчертава, че тя не е разполагала с подробна информация, която да доказва, че,ставката на плащаните от France Télécom социалноосигурителни вноски е равна на тази на плащаните от частните предприятия по общото право, които извършват дейност в сектора на далекосъобщенията във Франция, Комисията отбелязва, че прилаганата към France Télécom от 1997 г. ставка на погасителната вноска не позволява да се осигури равно конкурентно ниво с неговите конкуренти. Това се дължи на факта, че прилаганата към France Télécom ставка включва в себе си само общите рискове между обикновените и държавните служители и в този смисъл изключва социалноосигурителни вноски извън общите рискове, като безработица и неизплащане на заплати в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред;
б)
второ, Комисията не е разполагала с достатъчна информация относно въздействието върху конкуренцията на облекчаването на разходите за пенсии, за да прецени дали евентуалните положителни въздействия са повече от отрицателните. За тази цел Комисията трябваше да вземе предвид факта, че France Télécom все още не беше възстановило неправомерните и несъвместими помощи в съответствие с решението на Комисията от 2 август 2004 г. във връзка с държавната помощ, приведена в действие от Франция в полза на France Télécom (наричано по-долу „решението относно облагането с професионален данък на France Télécom“) (34), което Франция не беше изпълнила в определения срок, както установи Съдът (35).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ ЛИЦА
(55)
Мненията, представените от заинтересованите лица, са обобщени в раздели 4.1-4.3.
4.1. France Télécom
(56)
В мнението си, за което счита, че допълва представеното от Френската република мнение, France Télécom смята, че е изправено пред проблем, свързан с хроничен излишък на персонал поради предишния му статут на администрация, както и че няма същите възможности за безпроблемно наемане на служители в сравнение с конкурентите си. Поради това France Télécom трябва да отпусне значителната сума от 180 млн. EUR за обучение, равна на 4,5 % от заплатите, в сравнение с 2,9 % средна стойност за френските предприятия. France Télécom посочва и сума за заплати, по-висока с около […] % без увеличенията и премиите. Освен това, тъй като не може да осъществи социални програми, France Télécom е финансирало мерки при пенсионирането на своите държавни служители, като отпуск в края на професионалното развитие, за сума от над 8 млрд. EUR между 1996 г. и 2006 г.
(57)
Второ, France Télécom счита, че разходите за пенсии между 1990 г. и 1996 г. не са били нормални и са го поставили в неблагоприятно структурно положение спрямо частните му конкуренти в съответствие с решението по дело Combus (36), тъй като референтната рамка за оценяване на нормалния или извънредния характер на въпросните разходи е схемата на общото право, приложима към конкурентите. Изложените в решението по дело Combus принципи също така са потвърдени от Общия съд в решението му по дело Hotel Cipriani (37). France Télécom оспорва, че в сегашния случай положението на един-единствен оператор преди и след въведената със закона от 1996 г. реформа е подходяща рамка за сравнение, за да се оцени дали е налице икономическо предимство съгласно съдебната практика. Във всеки случай, ако референтната рамка бъде приложена към France Télécom преди и след реформата от 1996 г., мярката не би следвало да се определи като избирателна, тъй като се прилага по еднообразен начин в посочената рамка.
(58)
От това би следвало, че разглежданите мерки или не представляват държавни помощи по смисъла на ДФЕС що се отнася до факта, че освобождават France Télécom от неблагоприятно структурно положение, или не могат да бъдат определени като избирателно предимство, което да представлява държавна помощ.
(59)
В допълнение France Télécom счита, че ако се предположи, че е установена, държавната помощ е съвместима с вътрешния пазар съгласно установените от Комисията критерии в решението ѝ относно схемата за пенсии на La Poste (наричано по-долу „решението относно La Poste“) (38). В този смисъл специфичният характер на неговата схема да плаща изчислена само на базата на общите рискове вноска не означава, че France Télécom се е намирало в по-благоприятно положение спрямо конкурентите си от 1996 г. насам: освен структурните недостатъци, свързани със статута на заетите държавни служители, France Télécom е трябвало да понесе значителни разходи във връзка с реформата от 1996 г., чиято съвместимост с вътрешния пазар трябва да се анализира, и чийто размер от 5,7 млрд. EUR превишава твърде много сумата, която France Télécom би трябвало да плати, ако вноската му е включвала и необичайни рискове.
(60)
France Télécom счита, че в решението относно La Poste (39) Комисията е допуснала, че сумата на една-единствена извънредна вноска (2 млрд. EUR) в рамките на реформа, влязла в сила след уведомлението, но преди решението на Комисията, ще компенсира социалноосигурителни вноски за необичайни рискове до изчерпването на сумата на единствената вноска. Според France Télécom, няма как да се оправдае фактът, че Комисията се отклонява от този принцип, тъй като политическите декларации в хода на разискването по проектозакона от 1996 г. не позволяват да се счита, че вноската с определен размер на France Télécom е била определена от законодателя по такъв начин, че статуквото да се запази за десет години.
(61)
Освен това наличните данни за 1996 г. биха били в противоречие с тезата, според която тогава е счетено, че сумата от 5,7 млрд. EUR съответства точно на допълнителния разход за държавата вследствие на прилагането на закона от 1996 г. в продължение на десет години, като с всяка следваща година са компенсирани най-ниските плащани от предприятието годишни разходи, дори като се вземат предвид компенсационните разходи между пенсионните схеми, от които France Télécom е освободено през 1996 г. (40). Целта на сумата на извънредната вноска е била да се обезщети напълно френската държава във връзка с реформата. Следователно тя би трябвало да се вземе предвид при анализирането на неговото конкурентно равностойно положение от влизането в сила през 1997 г.
(62)
Накрая France Télécom счита, че тъй като без реформата от 1996 г. за предприятието биха настъпили значителни неблагоприятни последици по отношение на конкуренцията на пазари, чието либерализиране е било цел на ЕС, както и че оттогава френските органи са направили необходимото за изпълнението на решение относно прилагането на професионален данък към France Télécom (41), мярката не води до отрицателно въздействие върху конкуренцията.
4.2. Жалбоподателите
(63)
Жалбоподателите споделят оценката на Комисията в решението за откриване на официална процедура по разследване що се отнася до наличието на държавна помощ по смисъла на ДФЕС в частта за облекчаването на разходите за пенсии за сметка на France Télécom, въведено със закона от 1996 г. Съгласно мотивите в посоченото решение, в което жалбоподателите изразяват съжаление, че липсва количествено определяне, размерът на помощта е 12,3 млрд. EUR и в никакъв случай не е под 9,9 млрд. EUR (42). Жалбоподателите считат, че последиците от мярката, а именно намаляването на разходите за социално осигуряване, които обичайно са част от бюджета на предприятието, а не тяхна цел, т.е. компенсацията за евентуални неблагоприятни последици, са тези, които определят квалифицирането на мярката като държавна помощ. Впрочем тогава France Télécom не би било в неблагоприятно положение по отношение на наемането на държавни служители, тъй като предприятието плаща социалноосигурителни вноски за безработица и вноски „от работещия“ с 13 % по-ниски от конкурентите си и разполага със стабилен и гъвкав персонал що се отнася до намаляването на общата сума за заплати посредством работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането и алтернативни модели на държавната служба.
(64)
Според жалбоподателите така характеризираната държавна помощ би била несъвместима с вътрешния пазар. В действителност предоставеното на France Télécom значително конкурентно предимство е било вредно дотолкова, доколкото намаляването на разходите не е било необходимо, за да не се стигне до застрашаване на финансовата му структура: при намалени с 9,9 млрд. EUR нетни актуализирани задължения за пенсии поне през 1996 г., и тъй като не е трябвало вече да вписва този свой разход в баланса си и да го прилага към него, по-късно France Télécom задлъжнява с много по-големи суми - между 1997 г. и 2007 г. нетните му финансови задължения възлизат средно на 44 млрд. EUR. Впоследствие с помощта, която освобождава France Télécom от разходите за пенсии, наследени от монополното му положение, е финансирано разширяването на предприятието в международен план, като същевременно се засилва позицията му във Франция, където се ползва със значителни монополни предимства, разходите за които са били точно със съшия размер.
(65)
От друга страна, невъзстановените в миналото неправомерни и несъвместими помощи не позволяват разглежданата оперативна помощ да бъде обявена за съвместима предвид общия кумулативен ефект на помощите. Накрая, отсъствието на равностойно конкурентно положение след реформата от 1996 г., тъй като не са плащани социалноосигурителни вноски за рисковете за безработица и неизплащането на заплати в случай на оздравителен план на предприятието, изключва съвместимостта на реформата с правилата на Договора. Следователно е уместно пенсионните задължения на France Télécom да се изчислят от независим експерт, а Франция да се ангажира да осигури финансов неутралитет на схемата, по-специално като предвиди механизми за коригиране на вноската „от работодателя“ и на еднократната компенсация в размер на 5,7 млрд. EUR в случай на вариране на разходите.
4.3. Далекосъобщителният оператор
(66)
Далекосъобщителният оператор споделя и подкрепя предварителния анализ, изложен в решението за откриване на официална процедура по разследване от Комисията, в който като нова и неправомерна държавна помощ са определени въведените със закона от 1996 г. изменения, които целят да заменят годишните погасителни вноски на France Télécom с действително поетите за плащане пенсии за сметка на държавата, като се извадят платените социалноосигурителни вноски от заетите служители със статут на държавен служител. Според оператора същото определение следва да се приложи към социалноосигурителните вноски на обикновените служители за необичайни рискове, които плащат конкурентите на France Télécom, но които последното не плаща поне от 1996 г. нито за държавните, нито за обикновените си служители. От друга страна, противно на случая, предмет на решението относно La Poste (43), изчисляването на плащаната от France Télécom вноска „от работодателя“ не е включвало и не включва тези социалноосигурителни вноски, което означава, че помощта не може да бъде обявена за съвместима.
(67)
Що се отнася до помощта, след като изплатените пенсии повече не се възстановяват на държавата, операторът счита, че анализът на прегледа на конкурентоспособността, изложен от Комисията в решението ѝ относно La Poste, би трябвало да доведе до противното заключение - а именно, че помощта е несъвместима. Този анализ би трябвало да се основава на действителните факти от 1996 г., а не - както в решението относно La Poste - на хипотези за бъдещето.
(68)
Впрочем според оператора на много от пазарите, на които извършва дейност, France Télécom заема положение с пазарна сила, подобно на господстващо положение. Поради това предприятието подлежи на задължения за ex ante регулиране на пазарите на едро на високоскоростни и свръхскоростни широколентови услуги с начало и терминиране на повиквания по стационарни линии. В решението си от 16 юли 2003 г. относно процедура по прилагане на член 82 от Договора за ЕО по дело COMP-38.233 Комисията също така е установила и е наложила санкции за нарушение на член 102 от ДФЕС от France Télécom чрез дъщерното ѝ дружество Wanadoo (44). Тъй като предприятието е в добро финансово състояние, получените помощи са му дали възможност да финансира разширяването на дейността му в международен план, а именно като е придобило Orange, Retevisión и AMENA.
(69)
Накрая операторът иска от Комисията да изчисли точния размер на разглежданата помощ и в съответствие със съдебната практика Deggendorf (45) да откаже да допусне, че разглежданите мерки са съвместими с вътрешния пазар, докато неправомерните помощи от миналото не бъдат възстановени.
5. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКАТА РЕПУБЛИКА
(70)
Френската република счита, че въведените през 1996 г. промени в начина на финансиране от френската държава на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, не съдържат елемент на държавна помощ. Във всеки случай реформата от 1996 г. би била съвместима с вътрешния пазар, по-специално като се приложат мотивите на Комисията от решението ѝ относно La Poste (46).
5.1. Относно наличието на държавна помощ
(71)
Според Френската република законът от 1990 г. е поставил France Télécom в необичайно положение, дерогация от общото право, като е предвидил предприятията да плащат погасителна вноска „от работодателя“, пропорционална на общите разходи за заплати, която да не зависи от нивото на изплащаните пенсии. Поетите от France Télécom разходи са били необичайни, тъй като финансовият дефицит на подсхемата за засегнатите лица е бил сигурен и непоносим поради неизбежното намаляване на броя на заетите държавни служители, съпътствано от нарастващия брой пенсионери.
(72)
Реформата от 1996 г. е приравнила финансирането на пенсиите към общото право, без да е довела до по-благоприятно конкурентно положение за предприятието, тъй като вноската на France Télécom се изчислява годишно по такъв начин, че нивото на задължителните социални и данъчни разходи да се уеднакви с това на конкурентите от сектора на далекосъобщенията. При все това фактът, че социалноосигурителни вноски за рисковете, които не са общи за обикновените и за държавните служители, не са взети предвид при изчисляването на социалноосигурителната вноска с прилагането на „конкурентна ставка на равно заплащане“, може да се обоснове със статута на държавните служители, който изключва например риска за безработица с изключение на извънредните случаи на уволнение или напускане.
(73)
Френската република счита, че положението на конкурентите на предприятието във Франция трябва да бъде референтната рамка, за да се определи дали поетите от France Télécom разходи са били обичайни или необичайни. Впрочем в конкретния случай, като се имат предвид прекомерно високите, несправедливи и неустойчиви разходи, дерогация от общото право, които законът от 1990 г. налага на France Télécom, предвиденото с реформата от 1996 г. премахване на същите и уеднаквяването им с положението на конкурентите единствено са възстановили обичайните условия на конкуренция. France Télécom въобще не е било компенсирано за понесените неблагоприятни последици по тази схема, докато, както се подчертава в мнението на предприятието, то продължава да се намира в неблагоприятно структурно положение, да понася допълнителни разходи и да страда от липса на гъвкавост поради приложимия статут за държавните служители що се отнася до финансови механизми при пенсиониране или връщане в администрацията, образователни мерки за професионално обучение или по-високи разходи за заплати. Така че настоящият режим, който произтича от реформата, не предоставя никакво предимство на France Télécom и следователно не съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на ДФЕС.
(74)
Това тълкуване произтича от изведените от юрисдикциите на ЕС общи принципи, съгласно които, тъй като държавни помощи представлявали само намесите, които облекчават обичайните разходи в бюджета на едно предприятие, даден закон, чрез който може да се избегне утежняването на бюджета на едно предприятие с разход, който при нормални обстоятелства не би съществувал, не представлява държавна помощ (47). Същото се отнася и за мерки, които освобождават държавен конкурент от неблагоприятно структурно положение в сравнение с частните му конкуренти (48). Това тълкуване също така е в съответствие с практиката на Комисията (49).
(75)
Накрая, в по-общ смисъл Френската република не счита за уместно настоящата процедура да включва механизмите за компенсация и свръхкомпенсация, чрез които между 1991 г. и 1996 г. (вж. таблица 1) France Télécom се е освободило от разходи, за да се определи наличието на помощ, или датата, на която предимство, произтичащо от въведената със закона от 1996 г. реформа, което не съдържа никаква разпоредба в този смисъл, е получило материално изражение. Плащането на такива разходи се е дължало на режим извън общото право, при който приложимата към France Télécom пенсионна схема е считана за автономна, което вече не е така от 1997 г.
(76)
С тези резерви Френската република е уточнила оценката на разходите, предоставена от France Télécom и посочена в съображение 61, от които предприятието вече не е освободено от 1997 г. Въз основа на реална възстановка на положението за периода 2008-2010 г. и приложена ретрополация с коефициент на преминаване Френската република счита, че разходите, от които France Télécom би се освободило освободи в това отношение, са със 165 млн. EUR по-малко от изчисленията на предприятието.
5.2. Относно съвместимостта на възможна държавна помощ с вътрешния пазар
(77)
Във всеки случай Френската република счита, че ако свързаната с France Télécom реформа от 1996 г. е представлявала държавна помощ, тя следва да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар в съответствие с анализа на Комисията в решението ѝ относно La Poste (50). Реформата от 1996 г. освобождава France Télécom от структурни разходи, които са засягали конкурентоспособността на предприятието на пазар в процес на либерализация, и от този момент нататък вноските му се изчисляват чрез конкурентна ставка за равно заплащане по отношение на общите рискове.
(78)
Фактът, че плащаната от France Télécom вноска от 1997 г. насам не включва необичайни рискове по отношение на обикновените служители и не е причина за несъвместимост с вътрешния пазар. В този смисъл в таблица 4, изготвена съгласно предоставената от Френската република информация, е илюстрирана разликата между плащаната от France Télécom вноска и това, което същото е щяло да плаща, ако при изчисляването са били включени необичайни рискове, като се приспаднат разходите за самоосигуряване от France Télécom и останалите удръжки, които утежняват бюджета му в сравнение с конкурентите.
Таблица 4
Вноска „от работодателя“ на France Télécom в периода 1997-2010 г., изчислена с приложена конкурентна ставка на равно заплащане (КСРЗ) и изменена конкурентна ставка на равно заплащане (КСРЗ*), за да се включат необичайните рискове
Година
КСРЗ
В млн. EUR
КСРЗ*
В млн. EUR
КСРЗ-КСРЗ*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Френската република счита, че от 1997 г. насам и до 2043 г. стойността на действително платените и предстоящи за плащане социалноосигурителни вноски от France Télécom с актуализацията ще възлезе на 13,5 млрд. EUR Прилагането на изменена конкурентна ставка на равно заплащане, която при изчисляването отчита необичайните рискове, като се приспаднат плащаните от France Télécom вноски, но не и от конкурентите му, би довело до по-висока годишна вноска за същия период, а именно в размер на 16,7 млрд. EUR. Тъй като не считат за уместно включването на посочените рискове, френските органи са изчислили, че разликата (3,2 млрд. EUR) би била до голяма степен компенсирана с платената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR.
(80)
Според Френската република подобно на решението относно La Poste (51) може да се счита, че тази вноска с определен размер е възможно да се смята за еднократна компенсация за плащането на вноските, свързани с изменена ставка, отчитаща вноските за необичайните рискове. Тогава изглежда размерът на еднократната компенсация превишава към настоящия момент сумата, получена от разликата между определената с реформата от 1996 г. ставка и посочената в таблица 4 изменена ставка, и същата тази сума на еднократната компенсация никога няма да бъде напълно покрита от разликата между двете ставки. При тези обстоятелства изразените от Комисията съмнения в решението ѝ за откриване на официална процедура по разследване що се отнася до липсата на действителна конкурентна равнопоставеност между France Télécom и конкурентите му ще бъдат разсеяни.
(81)
За Френската република реформата на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители, работещи за La Poste, въведена през 2006 г., и подкрепена с примера за France Télécom през 1996 г., е идеално сравнима с последната по отношение на основните аспекти. Като се има предвид тази сравнимост, Комисията няма основание да не разглежда прецедента във връзка с La Poste. По-специално Комисията следва да допусне извънредната вноска с определен размер, наложена на France Télécom, да бъде взета предвид в анализа на равностойното конкурентно положение след реформата, като de facto бъде счетена за аванс от плащането на социалноосигурителните вноски за необичайните рискове.
(82)
Обратното - разискванията в Националното събрание и в Сената, в които тогава се посочва период от десет години за финансовото покритие на реформата, биха се базирали на по-точни декларации. Подобна мотивировка не би могла да се открие нито в изложенията на мотивите за проектозаконите, нито във въпросните закони или приетите за тяхното прилагане текстове. Намерението на законодателя през 1996 г. е било да определи разходите за пенсии на France Télécom на ниво, равно с това на конкурентите му, а не да обезсмисля реформата за период от десет години, както е видно от мотивите, които Комисията би могла да приеме, ако се базира на извадени от контекста декларации.
(83)
От парламентарните разисквания несъмнено би могъл да се направи изводът, че вноската ще бъде с определен размер без да зависи от разходите, които държавата в действителност ще трябва да поеме. По същия начин в Решение № 96-385 DC от 30 декември 1996 г. Конституционният съвет е изтъкнал, че вноската с определен размер от 37,5 млрд. FRF се обосновава с поемането на пенсиите на държавните служители от държавата без да представлява насрещна престация за тях, докато, от друга страна, плащанията в държавния бюджет не биха били засегнати от конкретен разход и биха съответствали на общите условия за баланс на същия бюджет съгласно член 18 от наредбата от 2 януари 1959 г. относно закона за държавния бюджет.
(84)
Според Френската република точният размер на извънредната вноска е бил определен със Закона за държавния бюджет за 1997 г., като е взет предвид не десетгодишен период за „възстановяване“ на дължимото на държавата чрез тази вноска, а точно обратното - в зависимост от ефекта върху структурата на баланса на France Télécom по такъв начин, че вноската да остане поносима. Размерът на вноската не е бил определен въз основа на логика за компенсиране на държавата за разходите, а като се отчитат възможностите на предприятието за плащане.
(85)
Начинът, по който тази вноска е била управлявана, без да се търси връзка с действително изплатените пенсионни плащания от 1997 г., потвърждава, че тя е с определен размер. Следователно от предоставените от Френската република данни е видно, че между 1997 г. и 2006 г. изплатените пенсии на държавните служители на France Télécom чрез специално определена за целта сметка възлизат на […] млрд. EUR, докато държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom е превела в същата сметка сумата от 3,4 млрд. EUR. За същия период нефинасираният от платените социалноосигурителни вноски остатък би възлизал на 1,2 млрд. EUR. Освен това през 1997 г. се е считало, че този фонд ще съществува от 17 до 25 години, без това да има връзка с десетгодишния период, на който Комисията основава обосновката, която тя очевидно иска да приеме.
(86)
Френската република счита, че France Télécom би останало извън пазара без реформата, с вноски, достигащи 77 % от брутното индексно възнаграждение през 2010 г. и ресурсно обезпечаване в сметките си на задълженията за пенсии на работещите за него държавни служители. Ето защо реформата е била решаващ етап от адаптирането към либерализацията на пазара в съответствие с цел на ЕС и е била ограничена до необходимия минимум. Без тази реформа France Télécom би останало извън пазара и не би могло да набере необходимите инвестиции, и по-специално за да позволи необвързания достъп до абонатна линия, без да бъде изключен рискът от изпадане в несъстоятелност, така че реформата не следва да оказва отрицателно въздействие върху конкуренцията.
(87)
Освен това според Френската република реформата на начина на финансиране на пенсиите на France Télécom, и по-специално налагането на плащане на извънредна вноска, не е довела до разход за държавата между 1997 г. и 2006 г., а в действителност според оценките на френските органи е генерирало нетен приход от над 9,1 млрд. EUR за френската държава (52). Ако трябва да се изчислява доходът от извънредната вноска, Френската република счита, че трябва да се приеме дисконтов процент от 7 %. Следователно принципът за извънредната вноска е бил възприет през 1996 г. Инвестиционният хоризонт би трябвало да е продължителен, тъй като очакваните разлики между пенсиите за плащане и очакваните социалноосигурителни вноски превишават 500 млн. EUR едва през 2005 г., т.е. 9 години по-късно, а сумата от 1 млрд. EUR - едва 12 години по-късно. Средно за 1996 г. ставката на лихвата на държавните облигации (наричани по-долу „ДО“) за 15 години е била 6,9 %. От своя страна France Télécom е емитирало държавни облигации в периода ноември 1991 г. и ноември 1997 г. при сравнима средна ставка от 7 %.
(88)
Накрая, запорирането на сумите, поискано от Комисията съгласно решението ѝ относно прилагането на професионален данък към France Télécom (53), последвано от плащането на посочените суми, би трябвало да накара Комисията да сметне решението си за изпълнено в съответствие със съобщението ѝ от 2007 г. в тази област (54). Поради това кумулативният ефект на тези помощи не следва да се разглежда.
6. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
6.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(89)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(90)
Прилагането на кумулативните условия на този член към фактите по случая се разглежда в раздели 6.1.1-6.1.5.
6.1.1. Помощ, предоставена от държавата чрез държавни ресурси
(91)
Законът от 1990 г. и законът от 1996 г. са приети от френската държава. В тях се предвижда мярката, съгласно която France Télécom плаща насрещна пррестация в държавната хазна в замяна на уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom. Тъй като в съответствие със закона от 1996 г. насрещната престация, плащана от France Télécom в държавната хазна, е по-малка спрямо първоначалния вариант на закона от 1990 г., помощта се отпуска на France Télécom чрез държавни ресурси на френската държава.
6.1.2. Поставяне в по-благоприятно положение на някои предприятия
(92)
В закона от 1990 г. е определена схемата, приложима към обществения оператор със статут на юридическо лице France Télécom. Законът от 1996 г. относно националното предприятие France Télécom изменя тази схема с разпоредби, които се прилагат към France Télécom съгласно реда и условията, определени в него само за това предприятие.
(93)
Въведената със закона от 1990 г. схема има за цел да определи конкретна насрещна престация що се отнася до принципите и размерите на платените на френската държава от France Télécom вноски „от работодателя“. Също така платимата от France Télécom насрещна престация, предвидена в първоначалната редакция на закона от 1990 г. и прилагана в периода 1991-1996 г., заедно с различната насрещна престация, въведена със закона от 1996 г. и прилагана от 1997 г., са конкретни мерки, които се отнасят само за France Télécom, и следователно, противно на твърдението на France Télécom, изпълняват условието за избирателност.
6.1.3. Икономическо предимство, което нарушава или заплашва да наруши конкуренцията
(94)
Следва да се определи дали мерките, които определят размера на разглежданата компенсация, поставят France Télécom в по-благоприятно положение. Въпросът дали измененията, въведени в член 30 от закона от 1990 г. със закона от 1996 г., представляват помощ в смисъл че предоставят икономическо предимство на France Télécom, трябва да се разглежда в светлината на естеството и общата структура на въпросната пенсионна система и произтеклите от нея последици за France Télécom, а не през призмата на причините и целите на измененията. Противно на твърдението на Френската република. преследваната с изменението на закона от 1990 г. цел по принцип не е уместна за оценяване на въздействието на мерките.
(95)
Поемането от държавата на задължение за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom произтича от прилагането на Кодекса за гражданските и военните пенсии, който е единствено приложим към въпросните бивши държавни служители. Нито законът от 1990 г., нито този от 1996 г. изменят статута на тези държавни служители, нито пък принципа за поемане от държавата на задължението за изплащането на пенсиите им. Поемането на задължение за плащането на пенсиите изглежда произтича от принципа, според който статутът на държавните служители означава, че те служат на общественото благо при пълна независимост и в общ интерес. Не е такъв случаят обаче когато тези държавни служители работят за предприятие, което предоставя услугите си срещу заплащане с цел да обслужва интереса и да носи печалба на това предприятие в конкуренция с други предприятия, които предоставят същите услуги.
(96)
В този смисъл плащането на насрещна престация на държавата, предвидено със закона от 1990 г. както в първоначалната му редакция, така и с въведените със закона от 1996 г. изменения, представлява изключение от принципа за поемане на тези разходи от френската държава. Изключението се обосновава с естеството и общата структура на системата, приложима към пенсиите на работещите във France Télécom държавни служители. В действителност, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии френската държава е длъжна да извършва уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom, които са с общ статут на държавни служители на френската държава и не подлежат на общото право за социалноосигурителните плащания.
(97)
Дори при отсъствието на насрещна престация от France Télécom френската държава би била не по-малко задължена да осигурява пожизнено държавните служители с въпросния статут, освен при едностранна промяна на тези ангажименти. Напротив, предоставянето на обучени от държавата държавни служители на France Télécom без никаква насрещна престация по отношение на платените или предстоящи за плащане пенсии би предоставило очевидно предимство на предприятието.
(98)
Тъй като конкурентните на France Télécom предприятия не наемат служители със статут на държавен служител, към които френската държава да има подобни финансови задължения, логиката на въведената със закона системата за финансиране на пенсиите и плащането на насрещни престации от France Télécom не може да се приложи към тях. В потвърждение на факта, че статутът на служителите на конкурентите е различен по отношение на рисковете от неплащане на заплати, обхванати от общото право за социалноосигурителните плащания, френските органи явно считат плащането на социалноосигурителните вноски за покриването на този риск за обосновано в техния случай. Именно на този статут се позовава Френската република, за да счита, че включването на необичайните рискове за държавните и обикновените служители при изчисляването на изплатената насрещна престация на държавата от France Télécom съгласно закона от 1996 г. не може да се обоснове.
(99)
От горепосоченото следва, че по отношение на платените разходи за наемане на обикновени служители тези предприятия нито de jure, нито de facto са в положение, сравнимо с това на France Télécom по отношение на държавните му служители, противно на твърдението в мненията на Френската република и на France Télécom.
(100)
По същия начин, не е необходимо да се прави сравнение между прилаганата към France Télécom схема на насрещна престация и схемата, определена за други държавни институции, които наемат държавни служители, като френския монетен двор (Monnaie de Paris) или Националната служба по горите (Office National des Forêts), и които за някои от дейностите си могат да бъдат квалифицирани като предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, или други държавни организации с промишлен и търговски характер, като EDF (Électricité de France) или GDF (Gaz de France) в миналото. EDF или GDF са имали специфични пенсионни системи, които не са приравнени към тези на държавните служители. От друга страна, схемите на EDF и на GDF са били обезпечени с обща схема оттогава, въпреки че е уместно да се подчертае, че Комисията е заключила, че не е съществувала помощ единствено доколкото обезпечението е било финансово неутрално за държавата (55), какъвто не е случаят с реформата от 1996 г. в настоящия случай.
(101)
В замяна на това, схемата за насрещна престация в полза на държавата срещу плащането на пенсиите на държавните служители, работещи за La Poste, преди описаните и одобрени изменения от Комисията при определени условия в решението ѝ относно La Poste, е била схема на национално предприятие, сравнимо с държавна организация с промишлен и търговски характер, и съгласно първоначалната редакция на закона от 1990 г. остава подобна на схемата на France Télécom по отношение на годишното възстановяване на разходите на държавата за изплатените пенсии на пенсионираните държавни служители и погасяването на разходите, предвидени в член L-134 от Кодекса за социално осигуряване.
(102)
Дори и да изглежда, че La Poste не е в конкуренция с France Télécom - конкуренция, която предоставените на France Télécom предимства са можели да нарушат или заплашат - вярно е също, че логиката и разпоредбите на пенсионната схема на държавните служители на France Télécom преди реформата от 1996 г. са били същите като тези от сравнимата схема, приложена към La Poste по същото време. От друга страна, Комисията е сметнала в решението си относно La Poste, че реформата на приложимата към La Poste схема е представлявала държавна помощ, противно на твърденията на Френската република във връзка с France Télécom. Като цяло, за да се направи оценка на положението на France Télécom, то трябва да бъде съпоставено с положението на държавно или частно предприятие, което би наело държавни служители, които биха запазили своя статут. Такива предприятия биха се оказали в същото сравнимо положение като France Télécom. Именно в съответствие с тази система за сравнение може да се оцени наличието на държавна помощ в полза на France Télécom.
(103)
Също така не може да се твърди, че една мярка не предоставя предимство на дадено предприятие, в случая France Télécom, само защото представлява компенсация за известно неблагоприятно положение за предприятието в миналото, противно на твърденията на Френската република и France Télécom. Комисията отхвърли наскоро и довода на един заварен далекосъобщителен оператор, конкурент на France Télécom, според който специфични пенсионноосигурителни права, подобни на тези на наследените от миналото на държавната служба и различни от тези по общото право за една част от персонала, могат да бъдат основание за мерки за намаляване на направените от оператора социални разходи, свързани с пенсиите на тази категория персонал (56). В този смисъл, както са подчертали френските органи по време на разискванията по проекта, законът от 1996 г. е наложил нов и голям разход за френската държава за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom. Заедно с това законът от 1996 г. е довел и до намаляване на все още плащаната от France Télécom насрещна престация.
(104)
Поради предвидения със закона от 31 декември 1996 г. начин на изчисляване на ставката на вноската „от работодателя“, France Télécom плаща на държавата насрещна престация с по-малък размер, отколкото би плащало при отсъствие на закона. Освен това, поради погасителния характер на въведената с този закон вноска „от работодателя“, France Télécom незабавно е подновило към 31 декември 1996 г. провизията, определена в сметките му, за плащането на бъдещите си задължения. По този начин разходът, от който France Télécom е било освободено, не е бил нито нов, тъй като законът от 1990 г. продължава предходната бюджетна практика, нито непредвидим, тъй като предприятието е заделило провизии за тази цел, нито дерогация от общото право в областта на социалното осигуряване, тъй като то не се прилага към плащаната от France Télécom насрещна престация.
(105)
С влизането в сила на закона от 1996 г. на френската държава е прехвърлено задължението за годишна вноска, изцяло покриваща in fine разходите за финансиране на пенсиите на засегнатия персонал. Отпуснатата съгласно закона от 1996 г. сума на помощта от влизането му в сила може да се изчисли чрез годишната разлика между насрещната престация, която представлява погасителната вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom на френската държава, и разходите, които предприятието би платило в приложение на закона от 1990 г., посочени в таблица 1, ако същият не е бил изменен, като се приспадне сумата на платената през 1997 г. вноска с определен размер.
(106)
От предоставените от Френската република оценки, изложени в съображение 40, е видно, че към момента на реформата през 1996 г. и до предвиденото погасяване на финансовите задължения вследствие на поетите от френската държава разходи, френските органи са успели да оценят общата сума на новия нетен разход до 2043 г. - годината на приключване на финансовите задължения на държавата към пенсионираните държавни служители или ползвателите на техните права - на стойност […] млрд. EUR. Размерът на нетния разход през 1996 г. е възлизал на […] млрд. EUR, след като са приспаднати годишните вноски на France Télécom (15,2 млрд. EUR), тези на служителите ([…] млрд. EUR) и извънредната вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR.
(107)
Трябва също така да се отбележи, че изчислените суми по време на реформата през 1996 г. са приблизителна оценка на действителната стойност (57). Предвидените суми за плащане на насрещна престация от France Télécom под формата на годишни вноски, както и платената през 1997 г. еднократна компенсация в размер на 5,7 млрд. EUR, нито са имали за цел, нито са насочени към бюджетен неутралитет за френската държава. Ако беше така и при условие че хипотезите за актюерските изчисления са подходящи, разходите и приходите за целия период биха били равни и следователно France Télécom не би имало икономическо предимство.
(108)
Френските органи са били наясно, че „прехвърлянето на разходите за пенсии на държавните служители на France Télécom към общия бюджет на държавата“ е било „нов и голям разход за държавата“, който извънредната вноска с определен размер или приходите от отстъпването на част от акциите на предприятието, притежавани от държавата, ще покрият само отчасти. Следователно посочените в съображение 31 разисквания сочат, че през 1996 г. френската държава не се е стремила към пълно компенсиране на поетия от нея занапред нов разход, а точно обратното - че се е стремила към поемането му така, че „на първо място [да бъдат] взети предвид голяма част от интересите на предприятието в този случай“.
(109)
Очевидно е, че дори при актюерски хипотези, различни от приетите от френската държава за оценяването на новопоетия от държавата разход, и независимо от платената през 1997 г. извънредна вноска с определен размер, реформата е предоставила значително икономическо предимство под формата на по-малки пенсионноосигурителни вноски „от работодателя“. Следователно, тъй като чрез вноската с определен размер или еднократна компенсация, прехвърлените на френската държава разходи не са могли да бъдат изцяло покрити, а най-много намалени, и предвид разглежданите суми е неуместно да твърди, че приетото тогава актюерско изчисление е било подходящо, нито че произтичащите от него прогнози за целия период до 2043 г. са били точни.
(110)
От друга страна е неуместно да се сравняват финансовите предимства, произтичащи от по-ниските социалноосигурителни вноски на France Télécom, с предполагаемите недостатъци в резултат на наемането на държавни служители, както посочва France Télécom, подкрепено от Френската република. В действителност законът от 1996 г. в никакъв случай не е довел до нарастване на предполагаемите недостатъци, тъй като не в закона е причината за наемането на допълнителни държавни служители. Впрочем чрез облекчаването на France Télécom от част от финансовите му задължения законът от 1996 г. не е имал за цел да компенсира предполагаемия недостатък, свързан със заплатите, или според израза на France Télécom - по-малката гъвкавост при наемането на държавни служители.
(111)
Поради това с цел по-голяма изчерпателност следва да се отговори на доводите за изложените от Френската република и France Télécom предполагаеми недостатъци при наемането на държавни служители.
-
Първо, непосредствено преди пълното отваряне на френския пазар за конкуренцията France Télécom е разполагало с обучен и компетентен персонал, без който, ако би трябвало да бъде заменен изцяло, предприятието не би запазило пазарното си положение - нещо, което France Télécom пропуска да спомене в писменото си изложение.
-
Освен това сумата на заплатите и инвестициите в обучение на персонала - които според France Télécom представляват недостатъци, са обичайни разходи в бюджета на едно предприятие, и не е установено, че те не подобряват ангажираността и производителността на служителите спрямо конкурентите.
-
От друга страна, макар да е вярно, че France Télécom не разполага с възможности за коригиране на сумата на заплатите чрез въвеждане на социален план за намаляване на броя на засегнатите служители, е съмнително, че такъв план, отнасящ се единствено до служителите с държавен статут, поради този техен статут би могъл да бъде правилно изпълнен. В замяна на това преустановяването на наемането на държавни служители през 1997 г. и използването на обикновени служители са предоставили известни възможности за гъвкавост за коригиране на сумата на заплатите.
-
Накрая, макар да е вярно, че предприятието заделя значителни бюджетни средства за насърчаване на ранното пенсиониране на въпросните служители, това не променя факта, че насърчаването и интересът на предприятието да въведе подобен механизъм биха били по-малки без предвиденото със закона от 1996 г. прехвърляне върху френската държава на поетите от France Télécom финансови задължения. Чрез този механизъм се насърчава ранното пенсиониране и съответно по-скорошното поемане на разходите за пенсии на въпросните служители от държавата. Без закона от 1996 г. France Télécom би продължило да поема тези разходи.
(112)
Също така изглежда необосновано, тъй като няма връзка с въпроса за наличието или липсата на произтичащо от въпросните мерки икономическо предимство, разглеждането на изтъкнатите от жалбоподателите конкурентни предимства за France Télécom вследствие на предишния му монопол. Предполагаемите предимства и недостатъци нямат фактическа връзка с въпроса за уеднаквяването на условията на конкуренция на пазарите на далекосъобщителни услуги що се отнася до социалните разходи.
(113)
Само предвидената със закона от 1996 г. извънредна вноска с определен размер веднага води до нарастване на разходите на France Télécom спрямо вече определеното референтно положение. Плащането на вноската с определен размер е намалило сумата на получената и оставаща за получаване от France Télécom помощ до погасяването на поетите от френската държава финансови разходи вместо France Télécom съгласно закона от 1996 г. Без да се засяга точността на тогава приложените от френското правителство актюерски методи, без вноската с определен размер нетната сума на разходите, от които би било облекчено France Télécom през 1996 г., би възлизал на 18,9 млрд. EUR, а не на […] млрд. EUR.
(114)
Законът от 1996 г. е предоставил и продължава да дава възможност на France Télécom да разполага с по-големи финансови ресурси, за да извършва дейността си на съответните пазари. Вследствие на закона от 1996 г. тези ресурси са по-значително по-големи спрямо тези, с които France Télécom е разполагало по време на закона от 1990 г. в първоначалната му редакция. Пазарите на далекосъобщителни услуги, на които France Télécom е извършвало и продължава да извършва дейността си на цялата територия на Франция и в останалите държави членки, постепенно са отваряни за конкуренцията чрез постепенното премахване на изключителни или специални права от 1988 г., а след това и чрез пълното им премахване през 1998 г., освен при конкретни изключения. Отварянето на пазара за конкуренцията във Франция завършва през 2002 г. Премахването на правните пречки е съпътствано от навлизането на други оператори, с които France Télécom се конкурира и тогава, и сега, дори преди законодателните мерки от 1990 г. и 1996 г., предмет на настоящото решение.
(115)
Освободено от задължението за обезпечаване на разходите за бъдещи пенсии на държавните си служители и при по-ниско ниво на годишна социалноосигурителна вноска, France Télécom е постигнало баланс с по-малко задължения и разходи, което е увеличило привлекателността му при набирането на капитал и го е поставило в по-благоприятно положение в сравнение с това преди реформата от 1996 г. Облекчено от свързани с френския исторически пазар разходи, предприятието е могло да се развива по-безпроблемно на новоотворените за конкуренцията пазари в другите държави членки, което в действителност е и направило, както се посочва в съображения 48-50.
(116)
От горепосоченото следва, че намаляването на разходите на France Télécom в резултат на начина на изчисляване на платимата на френската държава компенсация в замяна на поемането на разходите за пенсиите на държавните служители, нарушава или заплашва да наруши конкуренцията между France Télécom и новите оператори във Франция и в другите държави членки, в които France Télécom присъства.
6.1.4. Засягане на търговията между държавите членки
(117)
Пазарите, на които France Télécom извършва дейност във Франция, са постепенно отваряни за конкуренцията от 1988 г. и съответно широко отворени за търговия между държавите членки. С Директива 96/19/ЕО се предвижда пълното либерализиране на сектора на далекосъобщенията от 1 януари 1998 г. Във Франция се установяват оператори с капитал, притежаван отчасти от предприятия от други държави членки. Някои от тези пазари са свързани с международните далекосъобщения между държавите членки. По същия начин чрез дъщерни дружества France Télécom предоставя електронни съобщителни услуги в други държави членки, а именно Испания, Белгия и Обединеното кралство.
(118)
При тези обстоятелства дадена мярка, която облекчава експлоатационните и оперативните разходи на France Télécom и съответно освобождава ресурси, с които предприятието разполага за инвестиции или за подобряване на търговското си предлагане във Франция, или за да се установи в други държави членки, може да засегне търговията между държавите членки.
6.1.5. Заключение относно наличието на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(119)
От горепосоченото следва, че като намалява насрещната престация, каквато представлява платимата на държавата вноска „от работодателя“ в замяна на разходите за пенсии, предвидени в първоначалната редакция на закона от 1990 г., и като я заменя с предвидената в закона от 1996 г. насрещна престация, доколкото последната е с по-малък размер от предходно прилаганата, Френската република е предоставила чрез държавни ресурси помощ на France Télécom, която нарушава или заплашва да наруши търговията между държавите членки по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, и то по време на предвиденото със закона от 1996 г. прехвърляне на разходите.
(120)
Следователно е необходимо да се проучи дали тази помощ може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар.
6.2. Алтернативни правни основания за съвместимост на помощта
(121)
Комисията отбелязва, че Франция не се е позовала на член 106, параграф 2 от ДФЕС като основание за съвместимостта на разглежданите мерки.
(122)
Предвидените в член 107, параграф 2 от ДФЕС дерогации за помощите със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощите за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия и други извънредни събития, както и помощите, предоставени в отделни региони на Федерална република Германия, очевидно не са приложими в разглеждания случай.
(123)
По отношение на предвидените в член 107, параграф 3 от ДФЕС дерогации Комисията констатира, че разглежданите помощи не са предназначени за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, не представляват проект от общоевропейски интерес и нямат за цел преодоляването на сериозни затруднения във френската икономика. Също така те нямат за цел насърчаване на културата и опазването на наследството.
(124)
Следователно изглежда, че само член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е приложим за оценка на съвместимостта на тази мярка.
6.3. Съвместимост на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(125)
Съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС: „За съвместими с вътрешния пазар могат да се считат: (…) помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (…)“.
(126)
За бъде счетена дадена помощ за съвместима с вътрешния пазар с мотива, че улеснява развитието на икономически дейности или на някои икономически сектори, тя трябва да подобрява начина, по който се упражнява икономическата дейност. Дадена помощ е съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) само ако не засяга условията до степен, която противоречи на общия интерес. В оценката си Комисията обръща особено внимание на критериите за необходимост и пропорционалност (58).
(127)
Първо, и предвид изразените от Комисията съмнения в решението ѝ за откриване на процедурата, следва да се отбележи, че Френската република е удържала от France Télécom достатъчно голяма сума, съответстваща на изисканото от Комисията възстановяване на помощите в решението ѝ относно прилагането на професионален данък към France Télécom (59). Комисията, след потвърждение на решението на Първоинстанционния съд, което отхвърля иска за отмяна на това решение от Съда (60), счита, че Френската република е предприела необходимите мерки за изпълнение на задълженията си по това решение. Тъй като правилното възстановяване на изплатените помощи в съответствие с професионалния данък премахва икономическото предимство, което е имало France Télécom, в този смисъл не е уместно да се разглеждат последиците от евентуално натрупване с помощта, предмет на настоящата процедура.
(128)
По отношение на останалото следва да се отбележи още в самото начало, че противно на инвестиционните разходи, социалноосигурителните разходи на едно предприятие представляват текущи оперативни разходи и че дадена помощ, която води до съкращаването им, представлява помощ за функционирането на предприятието, чиято съвместимост с вътрешния пазар съгласно съдебната практика на Съда подлежи на стриктна оценка от Комисията.
6.3.1. Съответствие на мярката за помощ с цел от общ интерес
(129)
В настоящия случай приведената в действие помощ от 1997 г. насам може да се счита като целяща да улесни развитието на икономическата дейност за предоставяне на електронни съобщителни услуги в контекста на пълната либерализация на тези пазари. В действителност законът от 1996 г. е бил приет заедно със Закон № 96-659 от 26 юли 1996 г. относно регламентирането на далекосъобщенията, който въвежда произтичащите за Франция задължения от правото на ЕС, а именно тези от Директива 96/19/ЕО.
(130)
В този смисъл общата цел, която се цели със закона от 1996 г. що се отнася до плащането на насрещна финансова престация на френската държава, е да се сближат равнищата на задължителните социалноосигурителни и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, произтичащи на общото право за социалноосигурителните плащания. Използваното средство, а именно мярка за помощ, насочена пряко и изключително към начина на определяне на вноските „от работодателя“ на France Télécom, изглежда подходящо за постигане на определената цел.
(131)
Дадена мярка за помощ, предназначена да намали текущите социалноосигурителни разходи на France Télécom, поети във време, когато предоставянето на услуги при съществуващ монопол по отношение на голяма част от дейностите му, не е изисквало икономически ефективно поведение, в една различна конкурентна среда може да допринесе за подобряването на начина на предоставяне на предишните монополни услуги, доколкото разпределянето на финансови ресурси от конкуренти предприятия за техните социалноосигурителни разходи не води чрез отклонения до процес на конкуриране на основата на качествата. Разбира се, по-долу са изразени резерви по отношение на адекватността на някои разпоредби на закона за постигането на преследваната от него цел. При все това нито легитимността, нито съответствието му с целта от общ интерес за развитие на пазари на електронни съобщителни услуги с ефективна конкуренция, като допринася по този начин за технологичния напредък и за икономическия подем на тази дейност, не следва да се поставят под съмнение.
6.3.2. Необходимост от мярката за помощ
(132)
Ограничаването на броя на държавните служители, работещи за France Télécom, наложено с предвидената в закона от 1996 г. забрана за наемане след 1 януари 2002 г., неизбежно би довело до значително увеличаване на пенсионноосигурителната тежест за France Télécom пропорционално на заетите в него държавни служители. Лишено от възможността да наема държавни служители от държавните институции, което от друга страна е разбираемо предвид предоставянето на въпросните услуги вече в конкурентна среда, France Télécom би било изправено пред прекомерно големи разходи за пенсии на въпросните служители в сравнение с тези на конкурентите му тогава и сега. Също така следва да се отбележи, че задължението за плащане на насрещна престация на френската държава, предвидено в първоначалните разпоредби на закона от 1990 г., е засягало не само заетите държавни служители на конкурентни пазари през 1990 г. и по-нататък, но и държавните служители от главната дирекция на Министерството на пощите и далекосъобщенията, излизащи в пенсия през 1990 г.
(133)
Така например според Френската република ставката на вноската за France Télécom при запазване на разпоредбите на закона от 1990 г. би била 77 % от брутното индексно възнаграждение на заетите държавни служители през 2010 г. Тази ставка е близка до […] %, което би позволило да се осигури напълно равностойно конкурентно положение по отношение на общите и различните от общите рискове между France Télécom и неговите конкуренти. В абсолютни стойности разликата би била около […] млн. EUR годишен допълнителен разход спрямо ставката на вноската, осигуряваща равнопоставено конкурентно положение. Освен това поради непосочването в закона на вече погасителния характер на вноските „от работодателя“, France Télécom щеше да продължи да бъде изправено пред нуждата от значително по-голямо обезпечаване в сравнение с вече заделените провизии през 1996 г. в размер на 3,6 млрд. EUR.
(134)
В този смисъл съображенията на жалбоподателите, че France Télécom е могло от 1996 г. да поеме финансово задължение, което е много по-голямо от разходите, от които го е освободила френската държава, не са уместни, тъй като нямат връзка с разглеждания въпрос. Въпреки че нарастването на поетите финансови задължения от France Télécom през 1996 г. и разглежданите суми към момента да елиминират изтъкнатия от Френската република риск от изпадане в несъстоятелност на предприятието, ако беше продължило прилагането на предвидената в закона от 1990 г. схема, мярката за помощ изглежда необходима за в бъдеще, за да може France Télécom да се конкурира на въпросните пазари на основата на качествата си, без върху него да пада тежестта на наследени от миналото социалноосигурителни разходи, които не съществуват за неговите конкуренти.
(135)
Съображенията на жалбоподателите и на далекосъобщителния оператор относно уместността на цялостна оценка с оглед да се прецени необходимостта от помощта спрямо другите предимства, произтичащи от монопола на France Télécom в миналото, в случая са неоснователни. Наистина от 1996 г. на много пазари на услуги, на които извършва дейност във Франция, France Télécom продължава да заема водещо положение именно вследствие на мрежови ефекти, присъщи на пазарите на съобщенията. Освен това France Télécom е разширило присъствието си на пазарите в други държави членки, като е заело сериозни позиции, по-конкретно в Полша и Испания. Вярно е също че, както подчертава косвено далекосъобщителният оператор в мнението си, поради господстващото си положение по смисъла на член 102 от ДФЕС или поради значителната си пазарна сила съгласно приложимата правна уредба към електронните съобщения в ЕС (61), France Télécom има особени асиметрични задължения, които конкурентните предприятия с по-малка пазарна сила нямат.
(136)
Впрочем тези задължения, например по отношение на достъпа до неговата мрежа, определянето на тарифите според разходите или въздържането от търговско поведение, допустими за дадено предприятие, което не заема господстващо положение, са предназначени именно за да се гарантира, че положението на France Télécom, наследено от предишния му монопол, не е в ущърб на конкуренцията. Тези ad hoc регулаторни инструменти, разработени и периодично прилагани от националните органи в областта на регулирането и конкуренцията, както и от Комисията (62), са по-целенасочени и ефективни за премахване на посочените от жалбоподателите трайни недостатъци вследствие на предимствата на France Télécom, дължащи се на предишния му монопол.
(137)
Следователно държавната помощ, предмет на настоящата процедура, изглежда необходима за постигането на цел от общ интерес и подобрява условията на конкуренция, свързани с разходите за пенсии, и по този начин предоставянето на електронни съобщителни услуги.
6.3.3. Пропорционалност на мярката за помощ
(138)
Налага се изводът, че въведената със закона от 1990 г. насрещна финансова престация в полза на държавата за уреждането и плащането на пенсиите е конкретно за France Télécom и sui generis. Принципът за пълно възстановяване, предвиден с първоначалния закон от 1990 г., е заменен с различна схема за определяне на размера на насрещната престация, плащана на държавата от 1996 г. Теоретично е имало няколко възможности за определяне на размера на плащаната от France Télécom вноска „от работодателя“,като се стига до пълно поемане на разхода от държавата без възстановяване. От 1997 г. тази насрещна престация се изчислява спрямо определи разходи на конкурентните предприятия в сектора. За да се установи дали помощта е пропорционална за постигане на определената цел, следва да се проучи дали референтната рамка за определянето на размера на насрещната престация, приета със закона от 1996 г., е обективна и обоснована.
(139)
Следва да се отбележи още в самото начало, че в процедури, свързани с намаляването на разходите за пенсии на държавни служители на бивши монополни оператори в сектора на далекосъобщенията, OTE в Република Гърция и BT Plc в Обединеното кралство, Комисията е проверила по-специално дали тези предприятия са били обект на социалноосигурителни разходи, еквивалентни на тези на конкурентите, за да вземе съответното решение за съвместимост или несъвместимост с вътрешния пазар по силата на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС на предоставените на въпросните оператори държавни помощи (63). В разглеждания случай Комисията констатира, че ежегодно плащаните от France Télécom и предвидени със закона от 1996 г. погасителни вноски не дават възможност да се гарантира удържането на социалноосигурителни разходи, еквивалентни на тези на неговите конкуренти. Конкурентната ставка на равно заплащане (наричана по-долу „КСРЗ“) не е постигната.
(140)
Френската република и France Télécom обаче се позовават на извънредната вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR, платена през 1997 г. от France Télécom съгласно закона от 1996 г. Сумата на вноската с определен размер е била изчислена през 1996 г. по такъв начин, че за период от десет години от прилагането на закона от 1996 г. да компенсира допълнителния разход, предвиден тогава за държавата, като, от друга страна, са отчетени счетоводните провизии, които France Télécom е било заделило и които предприятието е успяло да поднови през бюджетната 1996-1997 година. Извънредната вноска с определен размер се разделя на два елемента:
-
от една страна, сумата от 3,6 млрд. EUR заделени провизии от France Télécom до 1996 г. за поемането на разходите за тогава предвидените бъдещи пенсии на държавните служители;
-
от друга страна, сумата от 2,1 млрд. EUR (наричана по-долу „допълнителната сума“), съответстваща както според прогнозите на държавните органи, така и според фактите, на нетните социалноосигурителни разходи за уреждане на пенсиите, които държавата е трябвало да плати в рамките на десет години - между 1997 г. и 2006 г., поради прехвърлянето на разходите за пенсиите на държавните служители от сектора на далекосъобщенията.
(141)
Тъй като чрез вноската с определен размер от 5,7 млрд. EUR никога не се е целяло компенсиране на отсъствието на конкурентна ставка на равно заплащане между France Télécom и неговите конкуренти, не би било обосновано да се търси баланс тази вноска и годишните погасителни вноски, които не са били платени от France Télécom, а биха били необходими за постигането на действителна конкурентна ставка на равно заплащане.
(142)
За сметка на това, при разглеждането на парламентарните разисквания е видно, че допълнителната сума от 2,1 млрд. EUR е била предназначена да покрие прехвърлянето на разходите от 1997 г. до 2006 г. и на практика да отстрани последиците от помощта за десетгодишен период. Така нетното финансиране на France Télécom, съответстващо на тази допълнителна сума, е представлявало финансирането за десетгодишен период на допълнителния разход за реформата за френската държава.
(143)
От друга страна, извънредната вноска включва подновяването на станалите безпредметни счетоводни провизии, заделяни до 1996 г. Подновените от държавата провизии са били създадени от France Télécom, за да може да поеме разходите за бъдещите пенсии и подновяването им премахва последиците от помощта за периода на плащане на пенсиите, които могат да покрият.
(144)
При все това в закона от 1996 г. се посочва една-единствена извънредна вноска, без приложимите разпоредби - както тези на закона за държавния бюджет, така и тези на последващите укази - да разграничават произтичаща от провизиите сума, която би било уместно да се извади от прехвърлените на държавата разходи за този период. В член 6 от закона от 1996 г. ясно се посочва, че извънредната вноска с определен размер е платена под формата на насрещна престация за поемането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители. Поради това при анализа на реформата извънредната вноска следва да се разглежда в нейната цялост.
(145)
Тъй като чрез плащането на извънредната вноска с определен размер France Télécom е покрило разходите за пенсии на държавните служители в сектора на далекосъобщенията и компенсационните разходи между схемите за близо петнадесет години, последиците от помощта са били неутрализирани. Следователно с плащането на извънредната вноска France Télécom е неутрализирало последиците от помощта през този период. Поради това е оправдано през този период France Télécom да не е длъжно да изпълнява условията за съвместимост на тази помощ и така да не плаща необходимата годишна вноска за осигуряването на конкурентна ставка на равно заплащане, включваща необичайните рискове за обикновените служители.
(146)
Стъпките на тази мотивировка следва да се разгледат подробно.
(147)
Налага се изводът, че годишните погасителни удръжки, плащани от France Télécom след реформата от 1996 г., не дават възможност да се постигне конкурентна ставка на равно заплащане, както се подчертава в решението за откриване на процедурата по разследване. Това произтича от факта, че прилаганата към France Télécom ставка включва само социалноосигурителните вноски за общите рискове за обикновените и за държавните служители и в този смисъл изключва социалноосигурителни вноски за необичайните рискове като безработица или неплащане на заплати в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен път.
(148)
От таблица 4 е видно, че неотчитането на необичайните рискове при изчисляването на платимата от France Télécom вноска води до значителна разлика между насрещната престация, която предприятието плаща на държавата, и това, което би плащала, ако ставката на вноската е била изчислена за осигуряване на напълно равнопоставени условия на конкуренция с базите за изчисление на разходите на конкурентите. Следователно произтичащата от закона мярка за помощ не отговаря на принципа на пропорционалността. За да изпълни този принцип и за да постигне обявената легитимна цел за подобряване на условията на конкуренция чрез уеднаквяване на начините за изчисляване на разходите за сметка на предприятията, извършващи дейност на съответните пазари на далекосъобщителни услуги във Франция, отпуснатата на France Télécom в съответствие закона от 1996 г. помощ би трябвало тогава и сега действително да уеднакви в бъдеще тези разходи, като включи разходите за необичайните рискове за двете категории служители.
(149)
Във връзка с това не може да бъде приет доводът на Франция, че държавните служители не са изложени на някои рискове и съответно е необосновано да се плащат вноски за тези рискове. На първо място, тъкмо в резултат на държавните мерки въпросните рискове не биха се проявили и поради това не е обосновано France Télécom да получава финансово предимство. Например тъкмо поради ангажимента на френската държава спрямо заетите държавни служители във France Télécom и поради факта, че тя е свой собствен осигурител, рискът от неплащане на заплати в случай на оздравителен план на предприятието не съществува. Възможността обаче France Télécom да обяви несъстоятелност, като всеки един конкурент, не може да се изключи. И в двата случая не става въпрос за предимство, предоставено на предприятието, а за предимство, предоставено пряко на неговите служители. Гаранцията за изплащане на заплатите възниква след като предприятието вече престане да съществува. За разлика от France Télécom,едно конкурентно предприятие трябва да плаща социалноосигурителни вноски, за да покрие риска от неплащане на заплати след като вече престане да съществува. Следователно предоставянето на предимство на последното не е обосновано, било то под формата на по-ниска социалноосигурителна вноска, или както е на практика, чрез изключване на този риск от начина на изчисляване на вноските на France Télécom.
(150)
След това, погледнато в по-общ план, самата цел на въведената през 1996 г. реформа, която не изглежда да е била доведена до логичен завършек, е да уеднакви условията на конкуренция по отношение на социалните и данъчните разходи между конкурентите в сектора, и то независимо от статута на служителите им и от наличието на ефективно задължение за France Télécom да членува и да плаща вноски в компетентните организации за управление. Именно тази логика на уеднаквяване на условията на конкуренция би направила възможна съвместимостта на разглежданата мярка с вътрешния пазар. Въпросът дали служителите на France Télécom са изложени или не са на такива рискове е неуместен в тази логика.
(151)
В заключение, едно намаляване на поетите разходи за пенсии с прехвърляне на нетната тежест върху държавата би било в съответствие с принципа на пропорционалността само ако то даваше възможност за уеднаквяване на условията на конкуренция. Впрочем France Télécom не е било поставено в положение на пълна равнопоставеност с предприятията от сектора по отношение на социалните разходи върху заплатите, тъй като някои социални и данъчни разходи не са били включени в базата за изчисляване на годишната вноска.
(152)
Противно на претенциите на Френската република и на France Télécom, също толкова необосновано е да се взима предвид вече изплатената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR, за да се съпостави с недостатъчната ставка на прилаганата към France Télécom погасителна вноска.
(153)
Първо, Комисията желае да припомни, че при всяко положение тя трябва да установи дали условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, са изпълнени, без да е обвързана с предходната практика на вземане на решения, дори такава да бъде установена (64).
(154)
Във всеки случай разглежданата тук реформа значително и в много отношения се различава от посочената в решението относно La Poste (65), на което се опитват да се позоват френските органи.
(155)
В действителност, противно на реформата, посочена в решението относно La Poste, на което се позовават Френската република и France Télécom, реформата на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители на France Télécom се провежда непосредствено преди отварянето на ниво Европейски съюз на пазари, на които France Télécom е било в състояние да развива дейност.
(156)
Впрочем е видно, че France Télécom се е възползвало от либерализацията с установяването си на пазарите на други държави членки, при това благодарение не само на промяната на статута му в акционерно дружество, но и отчасти вследствие на премахването от баланса му на задължения за разходи за пенсии и на по-малки евентуални бъдещи разходи в резултат на реформата. Облекчаването на задълженията му по баланса са позволили на France Télécom да увеличи платежоспособността си и възможността си за получаване на заеми. От предоставените в мнението на жалбоподателите данни за задлъжнялост, които не се оспорват от Френската република, е видно, че нетните финансови задължения на France Télécom от 19,2 млрд. EUR през 1997 г. нарастват на 83 млрд. EUR през 2002 г.
(157)
Наистина една активна инвестиционна политика на разширяване към пазарите на други държави членки, станала възможна след либерализацията, може да е в основата на това значително нарастване на финансовата задлъжнялост. Не по-малко вярно е, че събирането на необходимите средства е станало възможно отчасти поради облекчаването на разходите за пенсии с нетна сума в размер на […] млрд. EUR, прехвърлени на френската държава през 1996 г. Поради това мнението на далекосъобщителния оператор, който се стреми да докаже, че помощта би позволила на France Télécom да финансира разширяването си в международен мащаб (мнение, изложено в съображение 68) не са, макар и косвено, лишени от основание.
(158)
В замяна на това, всички пазари на пощенски услуги, на които френското предприятие La Poste може да развива дейност в ЕС, все още не са напълно отворени за конкуренцията и ще бъдат отворени едва през 2012 г., т.е. шест години след реформата на финансирането на пенсиите на La Poste (66). Ограничаващите конкуренцията последици от предоставената на France Télécom помощ на напълно отворени пазари са по-значителни отколкото тези от помощта, отпусната на La Poste. Следователно не се изисква пълно съпоставяне на необходимите условия за съвместимост на помощта, тъй като става въпрос за различни конкурентни положения на пазари, чийто приоритет при тяхното отваряне на ниво Европейски съюз и приносът за конкурентоспособността на икономиката му също са били различни. В резултат на това критерият за общ интерес, заложен в член 107 параграф 3, буква в) от ДФЕС, не трябва непременно да се оценява по един и същ начин в тези два случая.
(159)
Освен това финансовото положение на La Poste и следователно способността му за разширяване на външни пазари и за засилване на присъствието му на френския пазар не са били сравними с тези на France Télécom. Както е подчертано в решението относно La Poste, без реформата от 2006 г. поради преминаването към нови счетоводни стандарти La Poste е трябвало да впише в сметките си провизия за задължение в полза на държавата, водена дотогава извън баланса, възлизащо на сума от 76 млрд. EUR (67). Ето защо, противно на La Poste, France Télécom е вписало счетоводни провизии в сметките си, за да може да изпълни бъдещите си задължения без реформата, което обективно води до различно финансово положение на всяко от двете предприятия.
(160)
Също така отсъствието на реформа по отношение на France Télécom и продължаването на схемата, въведена със закона от 1990 г., биха довели до нарастване на разходите за пенсии, които биха се увеличили значително след периода 2005-2007 г. според тогавашните прогнози, изложени в съображение 30, което се потвърждава впоследствие от данните за резултатите в таблица 3. Така че в момента на реформата продължаването на схемата, установена с приложимия към La Poste закон, неизменно е довело до годишен допълнителен разход за La Poste в приблизителен размер на […] млн. EUR (68).
(161)
Следователно не е установено, че положението на двете предприятия в резултат на приложимия закон преди съответните реформи, и оттам конкурентните последици за тях, са били подобни. Фактите сочат противното. От това следва, че проучване, което води до подобни заключения и в двата случая, не е обосновано.
(162)
От друга страна, в случая на решението относно La Poste е имало достатъчно основания да се счита, че извънредната вноска с определен размер би могла да бъде разпределена в бъдеще като аванс от плащането на вноските, свързани с изменената конкурентна ставка на равно заплащане. В разглеждания случай такива основания няма. В действителност условието, което налага преразпределянето на извънредната вноска на La Poste, е било определено след като Комисията е започнала официалната процедура по разследване, като поставя под въпрос подценяването на погасителната вноска, необходима за постигане на конкурентна ставка на равно заплащане.
(163)
До голяма степен, и въпреки че френските органи не го признават изрично, разпределянето на въпросната извънредна вноска с определен размер в решението относно La Poste е било резултат от преговори между Комисията и държавата членка, целящи да гарантират плащането на погасителна вноска, която да осигури конкурентна ставка на равно заплащане. При тези преговори отправната точка за френските органи, изразена в уведомлението им от 23 юни 2006 г. след първоначалния обмен на информация по случая през декември 2005 г., е била, че предвидената за La Poste извънредна вноска не е била необходима от гледна точка на конкурентното равностойно положение, за разлика от проекта за реформиране на предвидената годишна вноска.
(164)
Следователно решението на Комисията не би потвърдило влязла в сила реформа, както твърди France Télécom. В действителност уведомлението и решението за откриване на процедурата по разследване от 12 октомври 2006 г. са предхождали определянето на сумата на извънредната вноска със Закон № 2006-1771 от 30 декември 2006 г. (закона за приемане на поправки в Закона за държавния бюджет за 2006 г.). Преговорите са засягали различни аспекти на реформата, и по-специално отчитането на предимството, което би могла да представлява реформата, за която е отправено уведомление в миналото, обхвата на изчисляване на предвидената ставка на вноската и вземането под внимание на спецификата на La Banque Postale по отношение на пощенските дейности и засегнатия персонал. Преговорите са продължили и едва в мнението си от 8 юни 2007 г. френските органи са възприели начина за разпределяне на извънредната вноска в рамките на общо споразумение относно реформата, като по този начин се връщат на позицията си, оповестена във връзка с извънредната вноска и начина на бъдещото изчисляване на годишните вноски.
(165)
От друга страна, противно на разпоредбите на Закона за държавния бюджет за 1997 г. относно създаването на държавна институция за управление на вноската на France Télécom, в които са били предвидени строги правила за годишните плащания към държавата, държавната институция за управление на вноската на La Poste не е била обект на конкретни правила (69). Тъй като е ставало въпрос за извънредна вноска за плащане и свободна за разпределяне, Комисията е сметнала, че Френската република може да намали сумата и едновременно с това да увеличи ставката на годишната вноска на La Poste.
(166)
От друга страна се налага изводът, че законът от 1996 г. определя параметрите за изчисляване на годишната вноска, редовно плащана на държавата като насрещна престация за пенсиите на държавните служители, без да се засяга отчитането на необичайните рискове за държавните и обикновените служители. В този смисъл Общият съд и Съдът на ЕО са посочили по отношение на дължимия от France Télécom професионален данък, че облекчаване на тежести не може да бъде компенсирано с различна специфична тежест, и по-специално когато държавата членка, в случая Френската република, не успява да докаже, че предишни тежести са били установени с оглед на предвиждащо се по-ниско ниво на тежести при различен режим на данъчно облагане (70).
(167)
Комисията не може да пренебрегне факта, че целта на вече изплатената през 1997 г.специфична вноска с определен размер, както изрично се посочва в член 6 от закона от 1996 г., е била да компенсира отчасти френската държава за финансовата тежест, поета от нея съгласно закона от 1996 г.
(168)
Освен това от съдържанието на посочения в съображение 27 доклад на Сената е видно, че чрез гласуването на принципа на извънредната вноска законодателят не е искал да вземе предвид и още по-малко да компенсира разликата между годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и относително по-високите вноски на конкурентите. Обратното - законодателят преднамерено е принудил France Télécom да плаща годишни разходи, които не покриват необичайните рискове за двете категории персонал (държавни и обикновени служители), без да търси връзка между този избор и удържането на извънредната вноска, платена през 1997 г.
(169)
Разходът за France Télécom, какъвто е била вноската с определен размер, е плащан като общ приход в бюджета на държавата в държавната институция за нейното управление и усвояване. При тези условия Комисията не може нито изцяло, нито отчасти да преразпредели фиктивно и a posteriori вече усвоената извънредна вноска с определен размер към цел, абсолютно различна от тази, за която е била определена от френските органи и не е предвидена със закона, а именно компенсирането на неотчитането на необичайните рискове за обикновените и държавните служители. Следователно вноската с определен размер не е била въведена с цел пълно уеднаквяване, при различен законов и регулаторен режим, на годишните разходи на France Télécom с тези на неговите конкуренти.
(170)
По същите причини и съгласно правилата за управление и изплащане към бюджета, предвидени в Закона за държавния бюджет за 1997 г. и изпълнявани и понастоящем, твърденията и изчисленията на Френската република, които имат за цел да покажат, че реформата от 1996 г. към днешна дата се е изплатила чрез значителен излишък от приходи за държавата, не следва да бъдат приети.
(171)
В действителност, като се имат предвид редът и условията за управление и използване на извънредната вноска с определен размер на France Télécom чрез компетентната държавна институция, определени в закона за финансите, и данните за действително извършените плащания от 1997 г. насам, представени от Френската република и посочени в съображения 36 и 37 и в таблица 3, следва да се отбележи, че приходите, на които се опитва да се позове Френската република, с инвестиция, която генерира лихви при ставка 7 %, никога не са съществували.
[…]. Освен това твърдението не отразява действителното поведение на френските органи. Предвид определените в законите за държавния бюджет правила за управление от самото ѝ създаване въпросната държавна институция не е имала такива приходи, които от друга страна не са били предвидени и не са генерирали лихви. Обратното - средствата на институцията би трябвало да са напълно усвоени към 31 декември 2011 г. Те биха били усвоени и по-рано, ако са били определени за финансирането на реформата от 1996 г. - това, което впрочем Френската република оспорва - дори и при включването в тях на излишък от приходи като корпоративен данък, както заключават френските органи. Освен това вземането предвид на излишък от приходи като корпоративния данък е неправомерно, тъй като води до объркване на различните роли на държавата. Предложената от френските органи комбинация от тези различни роли не може да бъде следвана и е уместно да се запази разграничението между, от една страна, държавата, която отпуска помощ на France Télécom и поема задължение за плащането на пенсиите на държавните служители с цел да развие процес на конкуренция на основата на качествата, и от друга страна, държавата като акционер на France Télécom, и накрая, държавата като публична власт, упражняваща данъчните си правомощия.
(172)
Освен това следва да се отбележи, че искането на Френската република и на France Télécom да се вземе предвид извънредната вноска при разглеждането на съвместимостта на реформата противоречи на мнението на Френската република, изразено в писмото ѝ от 17 март 2004 г., според което „извънредната вноска с определена размер, предвидена в член 6 от закона от 26 юли 1996 г., не следва да се анализира като компенсация за предполагаемо „предимство“. Анализът на размера на сумата е a fortiori неуместен от гледна точка на правната уредба за държавните помощи“, тъй като тази сума е била „извънредна вноска в полза на единствения му акционер [френската държава], равнозначна на извънреден дивидент, разпределен преди каквото и да било отваряне на капитала за частни инвеститори“.
(173)
В обосновката на довода на Френската република има известна икономическа и финансова логика. Съвсем разумно е за единствен акционер точно преди отварянето на капитала за други инвеститори да вземе в своя полза и доколкото е възможно наличните средства в предприятието преди отварянето на капитала, освен ако това не нарушава привлекателността на инвестицията. Този аспект е бил взет предвид във финансовите параметри, наложени в началния баланс на France Télécom, откъдето косвено произтича сумата на извънредната вноска с определен размер, както е било подчертано пред парламента през 1996 г. Поради това според твърденията на самата Френската република съвсем логично е било от страна на един-единствен благоразумен акционер в лицето на държавата да задържи възможно най-голяма сума като извънреден дивидент, отколкото да остави средствата в предприятието, от които след отварянето на капитала през 1997 г. тя би получила само своя дял, пропорционален на притежавания капитал.
(174)
Валидността на тази обосновка на Френската република, която е поискала анализът на сумата на еднократната компенсация от 5,7 млрд. EUR да не се взима предвид за оценката на реформата във връзка с правилата за държавните помощи, от друга страна се оказва потвърдено от нейното мнение по време на процедурата. В действителност, като заявява, че сумата на еднократната компенсация е била изчислена не в зависимост от прогнозните разходи на държавата за реформата или предимствата, които би получило France Télécom, а в зависимост от способността за плащане на предприятието, Френската република посочва, че налагането на еднократна компенсация по-скоро би се дължало на поведение на благоразумен единствен акционер, отколкото на това на държава регулатор, загрижена за баланса на разходите за пенсии, поети от нея във връзка с реформата.
(175)
Ако трябва да се съобрази с тази обосновка, Комисията не би трябвало, както преди време е поискала Френската република, да вземе предвид извънредната вноска с определен размер при анализирането на съвместимостта на реформата с правилата за държавните помощи. От това следва, че би трябвало да се вземе предвид намаляването на годишните вноски на France Télécom под нивото на конкурентите, както се изисква с реформата от 1997 г.
(176)
По същите причини Комисията не може да се съобрази с мнението на жалбоподателите, които искат въвеждането на механизми за коригиране на извънредната вноска с определен размер, платена през 1997 г., както и на годишната вноска „от работодателя“ на France Télécom, с цел гарантиране на финансов неутралитет на реформата. Това също така би означавало преизчисляване и фиктивно a posteriori преразпределяне отчасти или изцяло на извънредната вноска с определен размер, платена към бюджета на държавата през 1997 г. Също така въпросният механизъм би въвел контрол a posteriori, година след година, чиято цел не би била да се гарантира пропорционалността на предоставената помощ през 1997 г., макар и намалена с извънредната вноска с определен размер, а преустановяване на каквато и да било помощ в хода на реформата.
(177)
В замяна на това трябва да се проучи дали плащането на извънредната вноска може да се вземе предвид в оценката на съвместимостта на мярката за помощ с вътрешния пазар, като се приеме обосновката за това плащане, посочена в закона от 1996 г.
(178)
Съгласно закона от 1996 г. извънредната вноска с определен размер е изплатена през 1997 г. под формата на насрещна престация за поемането на разходите за пенсии от френската държава. При тези обстоятелства последиците от налагането ѝ във финансовия баланс на цялата реформа, въведена със закона от 1996 г., прилагана и досега, трябва да бъдат взети предвид. Следва да се вземе предвид времето, през което разходите за пенсии са били покривани чрез извънредната вноска с определен размер.
(179)
Що се отнася до сравнението на разсрочените във времето финансови потоци за France Télécom, и по-специално плащането на извънредната вноска през 1997 г. и по-малките годишни разходи в резултат на закона от 1996 г. насам, е необходимо сумите да се актуализират. През 1997 г. няколко плащания на извънредната вноска са били разсрочени до октомври 1997 г., въпреки че финансирането ѝ чрез заем на практика е отсрочило за по-късно финансовите разходи за France Télécom. От друга страна, плащанията на погасителната вноска се превеждат от началото на 1997 г. Сконтовият процент по принцип трябва да е в резултат от приложимото в тази област известие на Комисията (71), като този процент примерно през октомври 1997 г. е бил 5,53 %. В този смисъл следва да се проучи дали в случая е подходящо да се използва процент, различен от този в приложимото известие, и по този начин да се определят правила, предадени на държавите членки, които Комисията е предоставила и следва да прилага освен при надлежно обосновано изключение.
(180)
В този смисъл избирането на ставка от 7 %, използвана от актюера на френското правителство за актуализирането на финансовите потоци на реформата от 1996 г. до 2043 г., не би бил оправдан, […], тъй като настоящият анализ се отнася за по-кратък период поради определените времеви параметри. Ставката от 7 % също така превишава средните 4,4 % за годишните сконтови проценти за периода 1997-2010 г., посочени от Френската република в мнението ѝ относно решението за откриване на официална процедура по разследване, и от сконтовия процент от […] %, приет за 1998 г. в реформата на начина на финансиране на пенсиите на La Poste (72).
(181)
Ставките от около 7 % за държавните облигации (ДО) със срок 15 години за 1996 г., посочени от Френската република, също не могат да бъдат приети. Ставката трябва да бъде определена за 1997 г., а не за средното ниво от 1996 г. Освен това 15 години е прекалено дълъг период по отношение на значимостта на потоците на годишните плащания, които извънредната вноска с определен размер теоретично е трябвало да поеме през периода, за които лихвите сами по себе си не биха били достатъчни. Алтернативно би могло да се предвиди да се избере сложна лихва, съставена от различни ставки за оптимизиране на инвестирането на извънредната вноска с определен размер, за да изпълнят времевите параметри на потоците в резултат на реформата от 1996 г. от гледна точка на френската държава. Само близка до 5,50 % ставка не би се различавала значително от референтния лихвен процент на Комисията за октомври 1997 г., като за избирането му не би бил взет предвид фактът, че той се анализира от гледна точка на France Télécom (73).
(182)
Накрая, в това отношение референтната ставка от 7 % за облигационните заеми на France Télécom между 1991 г. и 1997 г., посочена от Френската република, обхваща период от шест години далеч преди фактическото положение. В случая е факт, че France Télécom е финансирало извънредната вноска с определен размер през 1996 г. главно чрез краткосрочни облигации и в по-малка степен чрез държавни облигации. Следователно сконтовият процент, произтичащ от платените от France Télécom лихви върху новопоетия дълг през 1996 г., би бил 4,8 % от баланса на предприятието към 31 декември 1996 г. (74) Такъв процент отговаря на истинността на действителните финансови разходи, направени от France Télécom по това време за финансирането на извънредната вноска. При все това по-подходящо е сконтовият процент да не зависи от направения от предприятието избор по това време, а да се използва обективният референтен процент, приет от Комисията в известието, приложимо към сконтовия процент (75).
(183)
В обобщение, в случая не е уместно да се използва референтен лихвен процент, различен от този, който произтича от приложимото в тази област известие на Комисията, и по този начин да се стига до отклоняване от съобщените на държавите членки правила, предоставени от Комисията.
Таблица 5
Финансови потоци в резултат на реформата от 1996 г. за France Télécom (за периода 1997-2011 г.)
(в млн. EUR)
Година
Платени пенсии
(A)
Компенсация и свръхкомпенсация
(Б)
Годишни вноски
(В)
Предимство за France Télécom
(Г)
(A + Б - В) (76)
Еднократна компенсация към 1 януари
(Д)
Лихва
(Е)
Еднократна компенсация към 31 декември
(Д + Е - Г)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(прибл.)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Капитализирано със сконтов процент от 5,53 %, вземането под внимание на еднократната компенсация би трябвало да компенсира до първото тримесечие на 2012 г. (78) намаляването на годишните разходи за France Télécom след въвеждането на реформата от 1996 г.
(185)
Освен това срокът на тази компенсация, която неутрализира последиците от реформата, от друга страна би съвпаднал с няколкото месеца, приети за ефективното изчерпване на ресурсите на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom, предвидено за 31 декември 2011 г. Към анализа на актуализацията се прибавя и фактът, че при всички случаи извънредната вноска в действителност щеше да е усвоена. Поради това не биха останали непреведени в бюджета на държавата суми, които да е възможно да бъдат преразпределени по начин, различен от предвидения в приложимия закон за държавния бюджет.
(186)
Следователно е обосновано поради плащането на извънредната вноска през 1997 г. France Télécom да не е длъжно да плаща допълнение към годишната вноска за периода между 1 януари 1997 г. и по-късна дата - 31 декември 2010 г., която трябва да бъде точно определена. В действителност, доколкото данните за 2011 г. в таблица 5 и тези за разходите за компенсация и свръхкомпенсация произтичат от прогнози, следва Френската република да определи точната дата въз основа на окончателните дати на извършените плащания, окончателните суми на платените социалноосигурителните плащания и по-малките вноски и други предимства за France Télécom, произтичащи от закона от 1996 г., като се следват посочените в таблица 5 принципи на изчисляване.
(187)
В замяна на това, след неутрализирането на последиците от извънредната вноска и изчерпването на платените на държавата средства, последиците от предоставената през 1996 г. помощ на France Télécom ще доведат, от друга страна, и до предимство за France Télécom спрямо конкурентите му. Тогава помощта няма да може да бъде обоснована с изискването към France Télécom да плаща погасителна вноска, изчислена въз основа на ставка, действително осигуряваща конкурентно равностойно положение. Следователно, ако разпоредбите на закона от 1990 г., изменен със закона от 1996 г., както и произтичащите приложими подзаконови разпоредби, по отношение на това, че предвиждат ставката на погасителната вноска да се изчислява по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като изчисляването се ограничава до общите рискове за обикновените и държавните служители, са останали непроменени, като предоставената на France Télécom помощ до погасяването на финансовите задължения, поети от френската държава вместо France Télécom съгласно закона от 1996 г., не би била в съответствие с принципа на пропорционалност.
(188)
За да удовлетворява предвидения в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС критерий за съответствие с общия интерес, съвместимостта на помощта следва да отговаря на условията, упоменати в настоящото решение.
7. УСЛОВИЯ ЗА СЪВМЕСТИМОСТ В БЪДЕЩЕТО
(189)
Следователно е необходимо Френската република да измени приложимите законови и подзаконови разпоредби, за да се определи, изчисли и удържи погасителната вноска от France Télécom по начин, чрез който да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания. Освен това начините и параметрите на изчисление следва да се определят прозрачно и обективно, както и да могат да бъдат проверявани и обжалвани.
(190)
Френската република също така би трябвало при изчисляването на процента на погасителната вноска действително да уеднакви нивото на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като вземе предвид също необичайните рискове за наетите от France Télécom обикновени и държавни служители.
(191)
В актуализираните приложения III и V към мнението на Френската република френските органи по-подробно са представили оценки на евентуалната ставка на погасителната вноска, платима от France Télécom от 1997 г. (вж. таблица 4), ако необичайните рискове бъдат включени в начина на изчисляване (наричана по-долу „изменената ставка“). Изменената ставка включва едновременно социалноосигурителните вноски за безработица и гарантиране на вземанията от заплатите, които биха я увеличили, и специфични социалноосигурителни вноски, които конкурентите на France Télécom не плащат, като 1 % солидарност и изплатените суми в брой за отсъствие от работа и разходите за самоосигуряване от страна на France Télécom, които биха го намалили. В резултат на това се получава ставка, която ес около 7 процентни пункта по висока от действително прилаганата понастоящем.
(192)
Такъв процент осигурява действително конкурентно равенство в сравнение със само отчасти равностойното положение, въведено със закона от 1996 г., като едновременно с това са отчетени също специфичните за France Télécom социални разходи. Ето защо Комисията не оспорва принципите, базата и начините, които следва Френската република при изчисляването на изменената ставка на погасителната вноска за уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, както са посочени в актуализираното мнение на Френската република и са описани в приложения III и V към посоченото мнение.
(193)
Следователно при годишното определяне на ставката, чрез която се уеднаквяват условията на конкуренция, Френската република следва да се придържа към принципите, базата и начините на изчисляване на погасителната вноска, включени в мнението, посочено в съображение 191. По-конкретно изменената ставка ще включва едновременно социалноосигурителните вноски за безработица и гарантиране на вземанията върху заплатите, които конкурентите на France Télécom не плащат, като 1 % солидарност и изплатени суми в брой за отсъствие от работа и разходите за самоосигуряване от страна на France Télécom.
(194)
Уеднаквяването ще осигури действително конкурентно равенство между France Télécom и неговите конкуренти и ще гарантира пропорционалността и съвместимостта с общия пазар на помощ, приведена в действие през 1996 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(195)
Комисията констатира, че Френската република неправомерно е привела в действие държавна помощ, въведена с реформата през 1996 г., на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, в нарушение, от влизането ѝ в сила, на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(196)
Привеждането в действие на тази помощ от 1997 г. е позволило облекчаване на годишните социални разходи на France Télécom. При все това тази последица е била неутрализирана поне през 2010 г. чрез плащането на предвидената с тази реформа извънредна вноска с определен размер. Неутрализирането доказва, че условията, които биха създали действително равенство между France Télécom и конкурентите му що се отнася до тези разходи, и съгласно които тази помощ би била съвместима с вътрешния пазар, се прилагат след 31 декември 2010 г., като точната дата предстои да бъде определена.
(197)
Следователно, доколкото при изчисляването на дължимата от France Télécom погасителна вноска Френската република взема предвид нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като се отчитат общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители, въведената със закона от 1996 г. реформа може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Следователно Френската република е длъжна да предприеме мерки, по-специално законови и подзаконови разпоредби, необходими за изпълнение на условието, посочено в настоящото съображение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, произтичаща от намаляването на насрещната престация, платима на държавата за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии, на държавните служители на France Télécom съгласно Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г. относно националното предприятие France Télécom за изменение на Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, е съвместима с вътрешния пазар съгласно изложените в член 2 условия.
Член 2
Погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom съгласно член 30, буква в) от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, е изчислена и удържана по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на всички задължителни социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания.
За да изпълни това условие, в срок от седем месеца след уведомяването за настоящото решение Френската република:
а)
изменя член 30 от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга пощите и далекосъобщенията и нормативните или други текстове за прилагането му по такъв начин, че базата за изчисляването и удържането на погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom, да не се ограничават само до рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители, а да включват и необичайните рискове;
б)
удържа от France Télécom, от датата, на която сумите на извънредната вноска, въведена със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г., капитализирани със сконтовия процент, произтичащ от прилагането на известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти, приложими в настоящия случай, са равни на сумата на вноските и разходите, които France Télécom би продължило да плаща съгласно член 30 от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. в първоначалната му редакция, погасителната вноска „от работодателя“, изчислена съгласно реда и условията, посочени в буква а), като се вземат предвид общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители.
Член 3
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя информира Комисията по-специално за:
а)
състоянието на напредъка на посочените в член 2 изменения на законовите и подзаконовите разпоредби;
б)
окончателните суми на компенсациите и вноските за 2011 г. и при необходимост за предвидените за 2012 г., като се отчита евентуалният излишък от капитализираните суми на извънредната вноска;
в)
сумите на погасителната вноска „от работодателя“ съгласно посочените в член 2 ред и условия за бъдещите срокове на падеж, докато се очакват промените в законодателството;
г)
плащанията на вноската „от работодателя“, извършени след като сумите на извънредната вноска, въведена със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г., капитализирани със сконтовия процент в резултат на прилагането на известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти, приложим в настоящия случай, вече не неутрализират последиците от реформата от 1996 г.
2. Френската република информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2011 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. gruodžio 20 d.
dėl valstybės pagalbos C 25/08 (ex NN 23/08) „France Télécom“ priskirtų valstybės pareigūnų pensijų finansavimo sistemos reforma, kurią Prancūzijos Respublika įgyvendino remdama bendrovę „France Télécom“
(pranešta dokumentu Nr. C(2012) 9403)
(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2012/540/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą (1),
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą (2),
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas (3) pagal minėtas nuostatas ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
2002 m. spalio 4 d. skunde, papildytame 2003 m. sausio 16 d., Komisijai buvo nurodyta, kad Prancūzijos Respublika įmonei „France Télécom“ suteikė pagalbą, dėl kurios sumažėjo dalis įmonės finansinių išlaidų, visų pirma su pensijų finansavimu susijusios išlaidos. 2004 m. kovo 17 d. raštu Prancūzijos Respublika pateikė Komisijai informaciją apie skundą, kurios ši buvo prašiusi;
(2)
2004 m. balandžio 2 d. ir 2006 m. vasario 24 d. raštais skundo pateikėjai pateikė su skundu susijusią papildomą informaciją;
(3)
2008 m. gegužės 20 d. raštu Komisija Prancūzijos Respublikai pranešė apie savo sprendimą pradėti procedūrą dėl šios pagalbos, numatytą Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 108 straipsnio 2 dalyje;
(4)
Prancūzijos Respublika savo pastabas pateikė 2008 m. liepos 18 d.;
(5)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (4). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl aptariamos pagalbos;
(6)
2008 m. rugsėjo 22 d. Komisija gavo „France Télécom“ pastabas ir, pratęsus terminą, 2008 m. spalio 1 bei 16 d. - atitinkamai skundo pateikėjų ir telekomunikacijų operatoriaus pastabas. Paskui Komisija jas perdavė Prancūzijos Respublikai ir suteikė galimybę pastabas pakomentuoti; Prancūzijos Respublikos pastabas ji gavo 2009 m. vasario 13 d. raštu;
(7)
2009 m. vasario 16 d.„France Télécom“ pateikė pastabas, kuriose Komisijos dėmesys atkreipiamas į 2008 m. lapkričio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą (5), kuriuo, įmonės teigimu, jos argumentai patvirtinami. 2009 m. gegužės 14 d. 6 konstatuojamojoje dalyje minėtas telekomunikacijų operatorius pateikė papildomą informaciją, kuria papildytos vykdant procedūrą pateiktos jo pastabos; telekomunikacijų operatorius rėmėsi 2009 m. vasario 11 d. Komisijos sprendimu (6), kuriuo, jo teigimu, jo pastabos patvirtinamos;
(8)
„France Télécom“ prašymu 2009 m. gruodžio 17 d., 2010 m. rugsėjo 23 d. ir 2010 m. spalio 12 d. įvyko Komisijos ir „France Télécom“ atstovų susitikimai. 2010 m. spalio 18 d.„France Télécom“ pateikė papildomas pastabas;
(9)
Komisijos prašymu 2010 m. kovo 18 d. Prancūzijos Respublika pateikė patikslinimus bei tam tikrus atnaujintus jos pradinėse pastabose pateiktus duomenis ir kartu priminė šių pastabų turinį;
(10)
2010 m. rugsėjo 22 d. Prancūzijos institucijos pateikė Komisijai naujas pastabas ir paprašė surengti susitikimą, kuris buvo surengtas 2010 m. spalio 22 d.2010 m. spalio 28 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijoms pateikė šiame susitikime patikslintus faktus ir papildomas „France Télécom“ pastabas; ji pakvietė Prancūzijos Respubliką pateikti savo pastabas. 2010 m. lapkričio 17 d. Komisija pateikė papildomą patikslintą informaciją, kurios prašė Prancūzijos institucijos siekdamos parengti savo 2010 m. lapkričio 10 d. pastabas;
(11)
2010 m. gruodžio 9 d. raštu, papildytu 2011 m. birželio 24 d., Prancūzijos Respublika pateikė papildomas pastabas kartu su tam tikrais atnaujintais duomenimis, pateiktais jos pradinėse pastabose. 2011 m. birželio 28 d. ir liepos 4 d. įvyko susitikimai su Prancūzijos institucijų atstovais. 2011 m. spalio 7 d. buvo pateiktos naujos pastabos;
2. IŠSAMUS PAGALBOS APRAŠYMAS
(12)
vykdant šią procedūrą nagrinėjamos priemonės yra susijusios su 1996 m. padarytais įmonės „France Télécom“ patiriamų išlaidų, susijusių su pareigūnų statusą turinčių įmonės darbuotojų pensijų mokėjimu, sistemos pakeitimais. Ankstesnė sistema buvo nustatyta, kai 1990 m. įsteigta „France Télécom“ - nuo valstybės administracijos nepriklausoma įmonė. Iš tikrųjų į 1990 m. įstatymą buvo įtraukta ankstesnė su „France Télécom“ socialinio draudimo įmokomis susijusi praktika. Nauja sistema įdiegta 1996 m., kai, viena vertus, buvo įsteigta ir į biržos sąrašus įtraukta akcinė bendrovė „France Télécom“ ir suteikta galimybė įsigyti vis didesnę dalį įmonės kapitalo, kita vertus, rinkos, kuriose veikė įmonė, Prancūzijoje ir kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse buvo visiškai atvertos konkurencijai. 1996 m. įdiegta sistema iš esmės vis dar galioja šiuo metu;
2.1. „France Télécom“ ir jos darbuotojų statuso teisinis pagrindas 1990-1996 m.
2.1.1. „France Télécom“ statusas ir jos darbuotojų padėtis 1990-1996 m.
(13)
pagal 1990 m. liepos 2 d. Įstatymą Nr. 90-568 (toliau - 1990 m. įstatymas) (7)„France Télécom“ įsteigta kaip juridinio asmens statusą turinti viešoji įstaiga. Anksčiau ji buvo Pašto ir telekomunikacijų ministerijos generalinė valdyba. Šiuo įstatymu visa kilnojamojo ir nekilnojamojo valstybės turto, skirto šios generalinės valdybos paslaugoms teikti, nuosavybė automatiškai ir neatlygintinai buvo perduota įmonei „France Télécom“;
(14)
1990 m. įstatymo 3 straipsnyje visų pirma nurodomi tokie „France Télécom“ uždaviniai: i) teikti visas viešąsias telekomunikacijų paslaugas vidaus ir tarptautinių ryšių srityje; ii) diegti, plėtoti ir eksploatuoti šioms paslaugoms teikti būtinus viešuosius tinklus ir užtikrinti jų sujungimą su užsienio tinklais; iii) teikti visas kitas telekomunikacijų paslaugas, įrenginius bei tinklus ir diegti kabelinius radijo arba televizijos transliacijų tinklus;
(15)
pagal 1990 m. įstatymo 29 straipsnį „France Télécom“ darbuotojams taikomi konkretūs tarnybos nuostatai, priimti taikant Pareigūnų teisių ir pareigų įstatymą ir Įstatymą, kuriuo nustatomos su statusu susijusios valstybės tarnybos nuostatos. Pagal 1990 m. įstatymą sutartininkai galėjo būti samdomi taikant kolektyvinių sutarčių sistemą, kaip nustatyta valstybės ir įmonės sudarytoje planinėje sutartyje. Šioje sutartyje buvo numatyta 3 % viršutinė darbuotojų riba, taikoma tokio tipo įdarbinimui;
(16)
tęsiant ankstesnę biudžeto praktiką 1990 m. įstatymo 30 straipsnyje buvo nustatyta, kad Prancūzijos valstybės ir „France Télécom“ pareigos, susijusios su darbuotojų socialinių išmokų finansavimu, paskirstomos taip:
„Pašto ir telekomunikacijų ministerijos ir viešųjų įstaigų dirbantys bei į pensiją išėję darbuotojai, kuriems taikomi bendrieji valstybės pareigūnų tarnybos nuostatai, ir jų teisių turėtojai gauna sveikatos draudimo, motinystės ir neįgalumo išmokas natūra, mokamas per bendrąją pašto, telegrafo ir telefonų savidraudos draugiją sąlygomis, nurodytomis Socialinės apsaugos kodekso III knygoje ir VII knygos I antraštinės dalies II skyriuje. Tačiau pagal L. 712-9 straipsnį valstybei tenkančią įmokos dalį viešųjų įstaigų pareigūnams moka viešosios įstaigos.
Taikant Civilių ir karių senatvės pensijų kodeksą įmonių „La Poste“ ir „France Télécom“ pareigūnams skiriamas pensijas apskaičiuoja ir moka valstybė. Kaip kompensaciją viešosios įstaigos į valstybės iždą privalo sumokėti:
a)
iš darbuotojo darbo užmokesčio atskaitomą sumą, kurios dydis nustatytas Civilių ir karių senatvės pensijų kodekso L. 61 straipsnyje;
b)
papildomą įmoką, leidžiančią visiškai padengti išlaidas, susijusias su skirtomis ir skirtinomis pensijomis į pensiją išėjusiems jų darbuotojams.
Visas išlaidas, patiriamas „La Poste“ ir „France Télécom“ darbuotojams taikant Socialinės apsaugos kodekso L. 134-1 straipsnio nuostatas, dengia viešosios įstaigos.
Prireikus Valstybės tarybos dekretu nustatomos šių nuostatų taikymo sąlygos.“;
(17)
1991-1996 m. taikant 1990 m. įstatymo 30 straipsnį darbdavio įmoka (t. y. pradinės redakcijos 1990 m. įstatymo 30 straipsnio b punkte nurodyta papildoma įmoka), kurią „France Télécom“ turėjo mokėti samdydama pareigūnus, buvo nustatyta atsižvelgiant į bendros Prancūzijos valstybės sumokėtų pensijų sumos ir nuo dirbančių pareigūnų darbo užmokesčių mokamos dalies skirtumą. „France Télécom“ taip pat dalyvavo taikant vadinamąsias kompensacijos ir kompensacijos permokos sistemas, pagal kurias numatoma pervesti lėšų siekiant užtikrinti kitų viešųjų įstaigų pareigūnų pensijų sistemų pusiausvyrą. Darbo užmokesčio dalis, skirta pareigūnų pensijų įsipareigojimams finansuoti, buvo nustatyta taikant Civilių ir karių senatvės pensijų kodekso L 61 straipsnį, iš darbuotojo darbo užmokesčio atskaitant 7,85 % bendrojo rodiklinio darbo užmokesčio;
(18)
1991-1996 m. „France Télécom“ mokėjimai nuo 920 mln. EUR padidėjo iki 1 151 mln. EUR ir buvo tokie:
1 lentelė
1991-1996 m. „France Télécom“ darbuotojų ir „France Télécom“, kaip darbdavio, atlikti su pensijomis susiję mokėjimai (8)
Mln. EUR
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A. Bendra išmokėtų pensijų suma
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1. Darbuotojų įmokos
195
201
217
213
229
238
a 2. Darbdavio įmoka
743
782
853
866
944
976
B. Kompensacija ir kompensacijos permoka
176
188
277
136
201
175
Visos išlaidos (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Visa „France Télécom“ dalis (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
„France Télécom“ su pensijomis susijusias išlaidas apskaitoje nurodydavo remdamasi įmokėtomis įmokomis. Dėl neabejotino šių išlaidų didėjimo, atsižvelgiant į numatomus buvusiems pareigūnams mokėtinų senatvės pensijų pokyčius, „France Télécom“ į savo apskaitą taip pat įtraukdavo metinį atidėjinį, skirtą numatomiems ateityje didėsiantiems mokėjimams padengti 30 metų laikotarpiu. Bendra sudaryto atidėjinio suma iki 1996 m. buvo 23,4 mlrd. FRF (3,6 mlrd. EUR). Prancūzijos institucijų teigimu, kadangi Prancūzijos valstybė pati yra draudikė, šių pensijų atidėjinių ji nesudarydavo (9);
2.1.2. „France Télécom“ statuso pakeitimai ir jos pareigūnų padėtis nuo 1996 m.
(20)
1996 m. liepos 26 d. Įstatymu Nr. 96-660 (10) (toliau - 1996 m. įstatymas) buvo iš dalies pakeistos tam tikros 1990 m. įstatymo nuostatos. Šiuo 1996 m. gruodžio 31 d. įsigaliojusiu įstatymu, viena vertus, įmonei „France Télécom“ suteiktas nacionalinės įmonės, kuriai taikomos akcinėms bendrovėms taikytinos teisės aktų nuostatos, jeigu jos neprieštarauja įstatymui, statusas, kita vertus, pagal viešąją teisę reglamentuojamo juridinio asmens „France Télécom“ pagrindinis turtas ir pagrindinės teisės bei pareigos neatlygintinai perduoti nacionalinei įmonei „France Télécom“;
(21)
nutarimu buvo nustatyta, kad įmonės „France Télécom SA“ („France Télécom“) kapitalas sudarytas iš 1995 m. gruodžio 31 d. balanse nurodyto nuosavo kapitalo ir yra 25 mlrd. FRF (3,8 mlrd. EUR). 1997 m. spalio mėn. „France Télécom“ akcijomis buvo leista prekiauti pagrindinėje Paryžiaus biržos rinkoje ir Niujorko vertybinių popierių biržoje (angl. New York Stock Exchange (NYSE). Pagal 1998 m. metinę ataskaitą 63,6 % „France Télécom“ kapitalo priklausė valstybei, 31,2 % - privatiems investuotojams, 3,2 % - „France Télécom“ darbuotojams ir 2 % - bendrovei „Deutsche Telekom“. Nuo 2004 m. rugsėjo 7 d., perleidus 10,85 % kapitalo, Prancūzijos valstybei didžioji akcinio kapitalo dalis nebepriklausė. Vėliau jai priklausanti dalis toliau mažėjo ir 2008 m. gruodžio 31 d. sudarė 26,65 % kapitalo. Tačiau, kadangi nėra kitų didelių akcininkų blokų, Prancūzijos valstybė, turėdama 26,65 % balsavimo teisių, skiria generalinį direktorių, tebėra pagrindinė „France Télécom“ akcininkė ir praktiškai gali nulemti akcininkų balsavimo baigtį, kai balsuojama klausimais, kuriems reikalinga paprasta balsų dauguma (11);
(22)
pakeitus „France Télécom“ statusą, kaip nurodyta 1996 m. įstatyme, taip pat buvo numatytos įvairios su jos darbuotojais susijusios nuostatos. Pagal šį įstatymą „France Télécom“ pareigūnai priskirti nacionalinei įmonei „France Télécom“, kuri juos valdo. Pareigūnų statusą turintys darbuotojai išlaikė šį statusą ir su juo susijusias garantijas. Įmonei „France Télécom“ priskirtų pareigūnų darbo sąlygos yra tokios pat kaip valstybės pareigūnų: jiems teikiama darbo garantija ir iš darbo jie gali būti atleisti tik dėl svarbios priežasties įstatymu nustatytais atvejais. 1996 m. įstatymu įmonei „France Télécom“ leista iki 2002 m. sausio 1 d. priimti į darbą naujus pareigūnus ir kartu pagal kolektyvinių sutarčių sistemą samdyti naujus sutartininkus;
(23)
1996 m. gruodžio 31 d. įmonėje „France Télécom“ dirbo 165 200 darbuotojų, iš kurių 94,1 % - pareigūnų. Iš tikrųjų „France Télécom“, nelaukdama 1996 m. įstatymu nustatytos galutinės datos - 2002 m. sausio 1 d., pareigūnų į darbą nebepriėmė nuo 1997 m. Todėl per dešimt metų pareigūnų skaičius sumažėjo 47 % - nuo 133 434 1997 m. iki 69 892 2007 m. Pareigūnų sumažėjo daug labiau negu iš viso „France Télécom“ darbuotojų (-25 %), kurių 2007 m. gruodžio 31 d. buvo 124 166;
(24)
1996 m. įstatymo 6 straipsniu taip pat buvo iš dalies pakeistas 1990 m. įstatymo 30 straipsnis: į pirminį tekstą įterptos dvi c ir d pastraipos. Įstatymu „France Télécom“ įpareigota kaip kompensaciją už tai, kad valstybė apskaičiuoja ir moka „France Télécom“ pareigūnams skiriamas pensijas, į valstybės iždą mokėti:
„c)
… darbdavio įmoką, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų ir kuri turi būti mokama nuo 1997 m. sausio 1 d. proporcingai sumoms, mokamoms kaip darbo užmokestis, iš kurio atskaitoma pensijos įmoka. Įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, norma apskaičiuojama suvienodinant „France Télécom“ ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydžius atsižvelgiant į bendrą riziką, kylančią pagal bendrąją teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir valstybės pareigūnams. Įmokos norma gali būti pakeista, jeigu pakeičiamos minėtos įmokos ir mokesčiai. Darbdavio įmokos nustatymo ir mokėjimo valstybei taisyklės nustatomos dekretu Valstybės taryboje;
d)
… išimtinę nustatyto dydžio įmoką, kurios suma ir mokėjimo taisyklės bus nustatytos finansų įstatymu iki 1996 m. gruodžio 31 d.“;
(25)
1996 m. įstatymu taip pat nustatyta, kad bendrovei „France Télécom“ netaikomas 1990 m. įstatymu numatyto bendrų ir konkrečių senatvės pensijų kompensavimo mechanizmas, dėl kurio „France Télécom“ kartu su darbdavio įmoka mokėjo 1 lentelėje nurodytas papildomas kompensacijas ir kompensacijų permokas. 1991-1996 m. šiuo pagrindu sumokėtos sumos sudarė 18 % pareigūnams išmokėtų pensijų;
(26)
1990 m. įstatymo 30 straipsnio b punkte numatyta papildoma įmoka buvo pakeista 1996 m. įstatymu nustatyta darbdavio įmoka, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų. 1996 m. įstatymu nustatyta įmoka pagrįsta vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo norma, grindžiama privalomų socialinių įmokų ir mokesčių dydžio suvienodinimu, atsižvelgiant į vienodą grynąjį darbo užmokestį. Suvienodinimo metodas grindžiamas konkurento, samdančio darbuotojus, kuriems taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių įmokų, įskaitant pensijas, ir mokamas grynasis darbo užmokestis, lygus „France Télécom“ pareigūnų darbo užmokesčiui, kai įdarbinimo sistema yra tokia pati, sąnaudų sumos atkūrimu;
(27)
į metodą neįtraukiamos įmokos, kurias konkurentai moka drausdami darbuotojams ir pareigūnams nebendrą riziką, visų pirma nedarbą ir darbuotojų reikalavimus, pateikiamus įmonės bankroto administravimo arba likvidavimo atveju (toliau - darbo užmokesčių garantijų draudimas). Balsuojant dėl 1996 m. įstatymo šis „France Télécom“ ir jos konkurentų skirtumas teisės aktų leidėjo neliko nepastebėtas; teisės aktų leidėjas pažymėjo, kad „pagal 6 straipsnio nuostatas įmonė „France Télécom“ gali nemokėti asociacijai UNEDIC skirtų įmokų, kurias jos galimi konkurentai moka“ (12);
(28)
kiekvienais metais perskaičiuojama „France Télécom“ darbdavio įmoka yra išreikšta dirbančių pareigūnų bendrųjų rodiklinių darbo užmokesčių procentu. Remiantis Prancūzijos Respublikos pastabomis 1997-2010 m. vidutinė šios darbdavio įmokos norma buvo […] (13) %; darbdavio įmokos norma nurodoma 2 lentelėje:
2 lentelė
1997-2010 m. „France Télécom“ mokėta darbdavio įmoka, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų
Metai
Įmokos norma
Mln. EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
nuo 1997 m. nutraukus pareigūnų įdarbinimą, buvo nustatyta „France Télécom“ dirbančių pareigūnų skaičiaus viršutinė riba. Nors 1991-2010 m. vis daugiau pareigūnų išeidavo į pensiją, iš lentelės matyti, kad 2010 m. „France Télécom“ sumokėta 744 mln. EUR darbdavio įmoka buvo 407 mln. EUR mažesnė negu pensijų išlaidos, kurias įmonė Prancūzijos valstybei padengė prieš 1996 m. įsigalint reformai, ir prilygo tik darbdavio įmokai, kurią „France Télécom“ sumokėjo prieš 20 metų - 1991 m. (atitinkamai 1 151 mln. EUR ir 743 mln. EUR; žr. 1 lentelę);
(30)
taigi dėl 1996 m. įstatymu įvestos reformos „France Télécom“ įmokos sumos absoliučioji vertė sumažėjo ir nebėra susijusi su į pensiją išėjusių pareigūnų skaičiumi. 1996 m. įstatymu išlaidos valstybei buvo perduotos tuo metu, kai Senato prognozėse pensijų išlaidos nuo 2005 m. labai padidintos: iki 13 mlrd. FRF (1,98 mlrd. EUR) 2007 m., 21,5 mlrd. FRF (3,3 mlrd. EUR) 2017 m. ir 34 mlrd. FRF (6,1 mlrd. EUR) 2027 m. (14);
(31)
taigi iš Nacionalinėje Asamblėjoje ir Senate vykusių diskusijų dėl įstatymo projekto matyti, kad į valstybės biudžetą yra perkeliama 250 mlrd. FRF pensijų išlaidų suma, kuri nepadengiama 100 mlrd. FRF metinių įmokų ir 40 mlrd. FRF išimtinės įmokos suma, net prie šios sumos pridėjus pajamas, gautas pardavus dalį įmonės akcijų. Iš šių diskusijų matyti, kad didžiausia numatoma išimtinės įmokos suma, skirta valstybei tenkančiai naujai didelei naštai sumažinti, yra 40 mlrd. FRF. Ši suma buvo nustatyta pasitarus su bankininkais, siekiant suderinti ją su 150 % nuosavo kapitalo skolos santykiu ir užtikrinti, kad ji atitiktų pensijų atidėjinius, kuriuos įmonė dėl išmokėtų pensijų ir nuo šiol renkamos įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, skirtumo sudarė dešimčiai metų (tik dešimčiai metų), valstybei patiriant papildomų išlaidų (15);
(32)
valstybei mokamos kompensacijos tikslas primintas ne tik teisės aktų leidėjo priimto įstatymo 30 straipsnyje bei diskusijose dėl 1996 m. įstatymo projekto, bet ir 1997 m. „France Télécom“ metinėje ataskaitoje, kurioje nurodoma, kad „Prancūzijos valstybei yra mokama 37,5 mlrd. frankų išimtinė įmoka, susijusi su būsimomis buvusių pareigūnų pensijomis“ (16). „France Télécom“ sudaryti atidėjiniai leido įmonei sumažinti teiktiną grynąjį finansavimą, nes per vienus metus ji turėjo apmokėti tik papildomas reformos išlaidas, valstybės patirtas per dešimt metų;
(33)
todėl akivaizdu, kad nustatant išimtinės įmokos (arba kompensacijos) sumą buvo atsižvelgta į 1996 m. sukauptą 23,4 mlrd. FRF (3,6 mlrd. EUR) atidėjinį, skirtą dėl 1990 m. įstatymo ateityje padidėsiančioms įmokoms kompensuoti, kurį „France Télécom“ kasmet sudarydavo. Šios įmokos dalimi, nesusijusia su sudarytais atidėjiniais, tokios papildomos išlaidos buvo dengiamos dešimt metų. Įmokos suma buvo nustatyta atsižvelgiant į sumą, kurią įmonė jau buvo įtraukusi į atidėjinį, kaip aiškiai matyti iš tuo metu vykusių diskusijų;
(34)
iš tikrųjų kadangi 1996 m. įstatymu nustatyta metine darbdavio įmoka atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, „France Télécom“ nuo tada privalo tik mokėti šią įmoką ir neturi kitų įsipareigojimų kompensuoti nei galimą būsimą pareigūnų pensijų sistemos, nei kitų viešosios tarnybos sistemų deficitą. Todėl neapmokestintas atidėjinys dėl 1996 m. įstatymo tapo netikslingu. 17,5 mlrd. FRF (2,7 mlrd. EUR) atidėjinys buvo įtrauktas į 1996 m. gruodžio 31 d.„France Télécom“ pelno ir nuostolio ataskaitos grynąjį pelną (17);
(35)
be to, 1997 m. finansų įstatyme buvo nustatyta 37,5 mlrd. FRF (5,71 mlrd. EUR) išimtinės nustatyto dydžio įmokos, kuri 1996 m. įstatymu numatyta kaip kompensacija už valstybės apskaičiuojamas ir mokamas pensijas „France Télécom“ pareigūnams, suma. Ji finansuota padidėjusiomis trumpalaikėmis ir ilgalaikėmis įmonės skolomis (18) ir sumokėta per kelis kartus 1997 m. sausio-spalio mėn. Su šia išimtine įmoka susijusios pajamos Prancūzijos valdžios sektoriaus deficitą 1997 m. leido sumažinti iki 41,8 mlrd. EUR. Be šių pajamų deficitas tais metais būtų sudaręs 3,7 % BVP;
(36)
su šia įmoka susijusios pajamos buvo skirtos 1997 m. finansų įstatymu įsteigtai Viešajai „France Télécom“ išimtinės įmokos administravimo įstaigai. Išimtinė įmoka ir galimos iš jos gautos finansinės pajamos yra vienintelės įstaigos pajamos. Jos išlaidos - tai kasmet į valstybės biudžetą pervedamos lėšos, kurios nuo 2006 m. kaip pajamos pervedamos į specialios paskirties pensijų sąskaitą, skirtą valstybės karių ir civilių pensijoms. Buvo nustatyta, kad 1997 m. šios pervedamos lėšos yra 1 mlrd. FRF (152,4 mln. EUR); paskui kiekvienais metais jos didinamos 10 %, nebent finansų įstatyme pateikiama kitokia konkreti nuostata. Viešosios įstaigos veikla nutraukiama pervedus visas jos pajamas valstybei (19);
(37)
taikant 1997 m. finansų įstatymo, kuriuo nustatomi metiniai mokėjimai, nuostatas 1999 m. buvo įvertinta, kad viešosios įstaigos veiklos trukmė yra septyniolika metų, nekompensuojant jos išteklių (20). Tačiau kadangi metiniai mokėjimai buvo didesni, negu numatyta 1997 m. finansų įstatyme, ši trukmė sutrumpinta. Kaip nurodyta 3 lentelėje, sukaupta įstaigos metinių mokėjimų suma 2010 m. jau siekė 5,47 mlrd. EUR. Nutraukti įstaigos veiklą pervedus visas turimas jos lėšas buvo numatyta 2011 m. gruodžio 31 d. (21) Taigi 2011 m. finansų įstatyme numatyta į specialios paskirties pensijų sąskaitą šiais metais pervesti 243 mln. EUR, ir pervedus lėšas turėtų būti patvirtintos įstaigos pajamos (22);
(38)
bet kokiu atveju 37,5 mlrd. FRF išimtinės įmokos, kuri 1997 m. skirta Viešajai „France Télécom“ išimtinės įmokos administravimo įstaigai, suma atitinka mažesnę negu 40 mlrd. FRF įmokos sumą, nurodytą diskutuojant dėl 1996 m. įstatymo projekto. Nors šios įmokos suma 1997 m. į valstybės biudžetą sumokėta ir kasmet į jį mokama civilių ir karių pensijoms apmokėti, ji buvo nustatyta siekiant kompensuoti papildomas valstybės išlaidas, patiriamas taikant 1996 m. įstatymą;
(39)
finansuojant pareigūnų pensijų įsipareigojimus darbuotojų mokama dalis, kuri 1991 m. įsteigus viešąją įstaigą „France Télécom“ nustatyta taikant Civilių ir karių senatvės pensijų kodekso L 61 straipsnį, 1996 m. įstatymu nebuvo pakeista. Be to, 1990 ir 1996 m. įstatymais nepakeista pagal privatinę teisę reglamentuojamų „France Télécom“ darbuotojų pensijų sistema, numatyta bendrosios teisės nuostatose dėl socialinio pensijų draudimo ir papildyta sistema AGIRC, taikoma vadovaujamas pareigas einantiems asmenims, bei sistema ARRCO, taikoma nevadovaujamas pareigas einantiems asmenims. Pagal šią darbuotojų pensijų sistemą įmonei „France Télécom“ ir pagal privatinę teisę reglamentuojamiems jos darbuotojams tenka tokie pat įpareigojimai (visų pirma susiję su darbdavio mokamomis įmokomis, kuriomis atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų) kaip ir konkuruojančioms įmonėms;
(40)
vykdant 1996 m. įstatymu įvestą reformą aktuarų biuras, pasirinktas Prancūzijos valstybės konsultantu, įvertino, kad tikėtina diskontuota pensijų, kurias valstybė apskaičiuoja ir moka dirbantiems ir į pensiją išėjusiems „France Télécom“ pareigūnams, vertė 1997 m. sausio 1 d. bus 242 mlrd. FRF (36,9 mlrd. EUR (23)) (24). Šis skaičius artimas suapvalintai 250 mlrd. FRF sumai, nurodytai Senate. Remiantis tokiomis pat aktuarų prielaidomis įvertinta, kad darbdavio įmoka, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų ir kurią „France Télécom“ moka kaip kompensaciją, bus 15,2 mlrd. EUR; prie šios sumos reikia pridėti 5,7 mlrd. EUR kompensaciją arba išimtinę įmoką, kuri visa sumokėta 1997 m. spalio mėn. Būsimų darbuotojų įmokų vertę įsigaliojus reformai Prancūzijos institucijos įvertino […] mlrd. EUR. Taigi 1996 m. nustatyta „France Télécom“ Prancūzijos valstybei perduotų grynųjų išlaidų vertė - […] mlrd. EUR;
(41)
diskutuojant dėl 1996 m. įstatymo projekto nurodytu dešimties metų laikotarpiu (1997-2006 m.) sukaupta mokėtinų išmokų, kurias įvertino Prancūzijos valstybės konsultantu pasirinktas aktuarų biuras, suma buvo […] mlrd. EUR. Šiuo laikotarpiu visa faktiškai sumokėtų išmokų suma buvo beveik tokia pati ([…] mlrd. EUR), taigi skirtumas, palyginti su prognoze, yra mažesnis negu 0,83 % (25). Tuo a posteriori patvirtinamas prognozių, nurodytų diskutuojant dėl įstatymo, teisingumas;
(42)
remiantis šiais skaičiais galima konstatuoti, kad sumos ir jų pagrindimas, apsvarstyti Nacionalinėje Asamblėjoje ir Senate siekiant nustatyti „France Télécom“ kompensacijos arba išimtinės įmokos sumą, atitinka dydžius, kurie dešimties metų laikotarpiu, nurodytu diskutuojant dėl įstatymo projekto, buvo patikrinti ex post. Iš tikrųjų 6 mlrd. EUR (40 mlrd. FRF) didžiausia nurodyta išimtinės įmokos suma atitinka atidėjinius, kuriuos įmonė sudarė iki 1996 m. siekdama padengti tuo metu numatytas 3,6 mlrd. EUR (23,4 mlrd. FRF) būsimų pensijų išlaidas ir 1997-2006 m. surinktų darbdavio bei darbuotojų įmokų ir mokėtinų išmokų, 1996 m. nustatytų tokiam pat dešimties metų laikotarpiui, skirtumą (2,4 mlrd. EUR), kurį turi kompensuoti valstybė;
(43)
kita vertus, iš Prancūzijos Respublikos pateiktos ir į 3 lentelę įtrauktos informacijos matyti, kad 1997-2010 m. susikaupusios „France Télécom“ pareigūnų pensijų išlaidos, kurias dėl 1996 m. reformos turi finansuoti Prancūzijos valstybė, buvo […] mlrd. EUR. Valstybės finansuotinos išlaidos apibūdinamos kaip „France Télécom“ bei jos dirbančių pareigūnų metinių įmokų ir į pensiją išėjusiems pareigūnams kasmet mokamų pensijų išmokų likutis, iš kurio atskaitomi Viešosios „France Télécom“ išimtinės įmokos administravimo įstaigos metiniai mokėjimai. 1997-2010 m. išlaidos buvo įvertintos taip:
3 lentelė
Dėl 1996 m. reformos Prancūzijos valstybės patirtos išlaidos (1997-2010 m.)
Mln. EUR
Įmokos
(darbdavio ir darbuotojų)
Viešosios „France Télécom“ išimtinės įmokos administravimo įstaigos metiniai mokėjimai
Sumokėtos išmokos
Valstybės išlaidos
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Iš viso
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
1997 m. išmokėtos Viešosios „France Télécom“ išimtinės įmokos administravimo įstaigos metinių mokėjimų sumos dėl 1997 m. finansų įstatymo nuostatų, kuriomis jos reglamentuojamos, neatitiko nei įvertintų išmokų ar į pensiją išėjusiems „France Télécom“ darbuotojams faktiškai išmokėtų išmokų sumų, nei valstybės finansuotinų likusių išlaidų sumų ir nebuvo nustatytos atsižvelgiant į šias sumas. Išnagrinėjus faktiškai išmokėtas sumas šis neatitikimas patvirtintas. Nors 1997 m. „France Télécom“ sumokėjo išimtinę įmoką, iš 3 lentelės matyti, kad į pensiją išėjusiems „France Télécom“ pareigūnams išmokėtų išmokų sumos metinius išteklius viršijo nuo 2004 m. (išskyrus 2006 m.);
(45)
taigi „France Télécom“ metinės įmokos ir išimtinę įmoką administruojančios įstaigos metiniai mokėjimai specialios paskirties pensijų sąskaitoje atskirai ir ex ante nepriskiriami į pensiją išėjusiems „France Télécom“ darbuotojams mokamoms išmokoms. Iš tikrųjų jeigu nuo 1997 m. išimtinė įmoka būtų buvusi skiriama tik aptariamoms išmokoms finansuoti, o ne būtų buvusi taikoma 1997 m. finansų įstatyme numatyta sistema, pagal kurią mokama kasmet 10 % didinama suma, viešosios įstaigos veikla būtų nutraukta 2008 m. pabaigoje, o ne 2011 m. pabaigoje, kaip numatyta, atsižvelgiant į 3 lentelėje nurodytą metinėmis įmokomis nepadengtą sumą. Bet kokiu atveju išimtinės įmokos suma abiem atvejais būtų išnaudota 2011 m. gruodžio 31 d.;
2.2. Laipsniškas, paskui visiškas telekomunikacijų rinkų atvėrimas
(46)
„France Télécom“ pareigūnų pensijų finansavimo reforma įvykdyta tuo metu, kai paslaugų rinkos, kuriose veikė „France Télécom“, buvo visiškai atvertos konkurencijai. Nuo 1988 m. telekomunikacijų sektorius buvo laipsniškai liberalizuojamas pagal 1988 m. gegužės 16 d. Komisijos direktyvą 88/301/EEB dėl konkurencijos galinės telekomunikacinės įrangos rinkose (26) ir 1990 m. birželio 28 d. Komisijos direktyvą 90/388/EEB dėl konkurencijos telekomunikacijų paslaugų rinkose (27). Direktyvoje 90/388/EEB buvo numatytos liberalizavimo priemonės, susijusios su duomenų perdavimu ir įmonių tinklams bei uždaroms naudotojų grupėms teikiamomis balso telefonijos ir duomenų perdavimo paslaugomis; šios priemonės turėjo būti įgyvendintos iki 1990 m. gruodžio 31 d.1996 m. kovo 13 d. Komisijos direktyva 96/19/EB, kuria iš dalies keičiamos Direktyvos 90/388/EEB nuostatos, susijusios su visiškos konkurencijos telekomunikacijų paslaugų rinkoje įgyvendinimu (28), buvo siekiama telekomunikacijų sektorių visiškai liberalizuoti nuo 1998 m. sausio 1 d.;
(47)
iš tikrųjų 1996 m. liepos 26 d. Telekomunikacijų reglamentavimo įstatymu Nr. 96-659 buvo nustatytos sąlygos, pagal kurias galima visiškai liberalizuoti sektorių panaikinus „France Télécom“ monopolį fiksuotojo telefono ryšio ir duomenų perdavimo srityje ir derinant su konkurentais tarifus bei jungiamąsias linijas. NET ir kituose sektoriuose, kuriuose išskirtinės teisės netaikomos, taigi yra konkuruojama nuo 1987 m., pavyzdžiui, judriojo telefono ryšio rinkose, „France Télécom“ neabejotinai buvo lyderė - 1997-2002 m. jos užimama rinkos dalis nuo 53,3 % sumažėjo iki 49,8 % (29). Įstatymu Nr. 96-659 įmonei „France Télécom“ taip pat buvo pavesti visuotinės ekonominės svarbos uždaviniai ir numatyta įsteigti su jais susijusių įsipareigojimų finansavimo fondą, kuriam lėšų skirtų konkurentai;
(48)
taikant 46 ir 47 konstatuojamosiose dalyse nurodytas nuostatas, nuo 1988 m. „France Télécom“ įgijo konkurentų (kai kuriuos jų iš dalies kontroliavo tarptautinės grupės) prekių ir paslaugų rinkose, kuriose ji veikė Prancūzijoje (kai kuriose iš šių rinkų, pavyzdžiui, judriojo telefono ryšio arba tarptautinių ryšių, veikla vykdoma tarpvalstybiniu mastu). Dar daugiau konkurentų atsirado nuo 1998 m. liberalizuotose rinkose. Be to, „France Télécom“ užmezgė partnerystės ryšius su užsienio operatoriais, pavyzdžiui, 1996 m. tokius ryšius ji užmezgė su „Deutsche Telekom“ bei „Sprint“ („Global One“), o nuo 1997 m. plėtė partnerystės ryšius ir vis daugiau investavo į nuosavą kapitalą Italijoje („Wind“) bei Nyderlanduose („Casema“) arba gavo judriojo ryšio licencijas Danijoje ir Portugalijoje (30);
(49)
taigi „France Télécom“ pensijų finansavimo reforma įvykdyta tuo metu, kai Europos Sąjungos lygmeniu buvo liberalizuojama rinka. Todėl ji turėjo poveikį rinkai, kuri buvo visiškai atverta konkurencijai; be to, šioje rinkoje „France Télécom“ mezgė partnerystės ryšius ir daug investavo į nuosavą kapitalą kitose valstybėse narėse. Iš tikrųjų skatinti „France Télécom“ plėtrą ne Prancūzijos, o kitose Europos rinkose nuspręsta priėmus 1996 m. įstatymą ir leidus privataus kapitalo subjektams įsigyti įmonės kapitalo, kaip matyti iš diskutuojant dėl projekto pateiktų pareiškimų, kuriuose minimi „su nacionaline lydere „France Télécom“ susiję Prancūzijos Vyriausybės tikslai“ (31);
(50)
šiuo metu „France Télécom“ nurodo, kad yra didžiausia sparčiojo interneto prieigos teikėja, trečioji judriojo ryšio operatorė Europoje ir viena iš pasaulinių daugiašalėms įmonėms telekomunikacijų paslaugas teikiančių lyderių. Be Prancūzijos, „France Télécom“ per savo patronuojamąsias bendroves, užimančias lyderių pozicijas, plataus masto veiklą vykdo Ispanijoje, Jungtinėje Karalystėje, Lenkijoje, Slovakijoje, Belgijoje ir Austrijoje (32);
3. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ PRADĖTA PROCEDŪRA
(51)
savo sprendime pradėti tyrimo procedūrą Komisija pateikė pirminį 1996 m. įstatymu įvestų priemonių vertinimą ir palygino jas su 1990 m. įstatymu nustatytu baziniu „France Télécom“ privalomų socialinių įmokų ir mokesčių pagrindu. Ji pareiškė nuomonę, kad šiomis priemonėmis įmonei „France Télécom“ iš valstybės išteklių veikiausiai suteikta atrankinė nauda, dėl kurios gali būti iškraipoma konkurencija ir daromas poveikis valstybių narių prekybai ir kuri gali būti valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
(52)
be to, Komisija pažymėjo, kad, jeigu šios priemonės yra valstybės pagalba, apie šią pagalbą Komisijai nebuvo pranešta prieš ją įgyvendinant, nors pagal teismų praktiką ji turėjo būti laikoma nauja pagalba. Taigi Prancūzijos Respublika nesilaikė pagal Sutartį jai tenkančio įpareigojimo pranešti, todėl priemonė turi būti laikoma neteisėta;
(53)
Komisija padarė išvadą, kad pagalbos suderinamumą su vidaus rinka ji gali nagrinėti remdamasi SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu. Komisija taip pat pažymėjo, kad pagal šią nuostatą ji galėjo padaryti išvadą, jog vykdant „La Poste“ pareigūnų pensijų finansavimo sistemos reformą įmonei „La Poste“ suteikta pagalba yra suderinama su vidaus rinka (33) ir kad atsižvelgiant į šių dviejų bylų panašumus šiuo atveju veikiausiai reikia atlikti panašią analizę;
(54)
savo pirminiame pagalbos suderinamumo su vidaus rinka tyrime Komisija, nepaisydama panašumo su „La Poste“ pensijų finansavimo sistemos reforma, Prancūzijos Respublikai pareiškė tokias abejones:
a)
pirma, pabrėžusi, jog neturi išsamios informacijos, kuria įrodoma, kad „France Télécom“ mokamų įmokų normos tokios pat kaip pagal bendrąją teisę reglamentuojamų privačių įmonių, veikiančių telekomunikacijų sektoriuje Prancūzijoje, mokamų įmokų normos, Komisija pažymėjo, kad nuo 1997 m. įmonei „France Télécom“ taikoma įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, norma neleidžia užtikrinti vienodų konkurencinių sąlygų konkurentams (angl. level playing field). Taip yra dėl to, kad į įmonei „France Télécom“ taikomą normą įtrauktos tik įmokos, susijusios su pagal bendrąją teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir valstybės pareigūnams bendra rizika, ir neįtrauktos įmokos, susijusios su nebendra rizika, pavyzdžiui, nedarbu ar darbo užmokesčių nemokėjimu įmonės bankroto administravimo ar likvidavimo atveju;
b)
antra, Komisija neturėjo pakankamos informacijos apie pensijų išlaidų mažinimo poveikį konkurencijai, kad įvertintų, ar galimas teigiamas poveikis didesnis už neigiamą poveikį. Be to, šiuo tikslu Komisija turėjo atsižvelgti į tai, kad „France Télécom“ dar nevisiškai grąžino neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą pagal 2004 m. rugpjūčio 2 d. Komisijos sprendimą dėl valstybės pagalbos, Prancūzijos teikiamos įmonei „France Télécom“ (toliau - Sprendimas dėl verslo mokesčio taikymo įmonei „France Télécom“) (34); kaip nustatė Teisingumo Teismas, šio sprendimo Prancūzija per nustatytą laiką neįgyvendino (35);
4. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(55)
suinteresuotųjų šalių pateiktos pastabos apibendrinamos 4.1-4.3 skirsniuose;
4.1. „France Télécom“
(56)
„France Télécom“ savo pastabose, kuriomis, jos teigimu, papildomos Prancūzijos Respublikos pateiktos pastabos, pareiškė nuomonę, kad įmonė dėl anksčiau turėto valdžios institucijos statuso patiria problemų, susijusių su nuolatiniu per dideliu darbuotojų skaičiumi, ir kad ji neturi tokių pat galimybių kaip jos konkurentai taikyti lanksčias atitinkamų darbuotojų samdymo sąlygas. Todėl „France Télécom“ mokymui turi skirti labai didelį finansavimą - 180 mln. EUR, t. y. mokyti 4,5 % darbuotojų (Prancūzijos įmonių vidurkis - 2,9 % darbuotojų). „France Télécom“ taip pat mini darbo užmokesčių dydį, kuris yra apie […] % didesnis, neatsižvelgiant į didinimą ir priedus. Be to, kadangi „France Télécom“ negali įgyvendinti socialinių planų, ji finansavo paramos priemonių, susijusių su pareigūnų išėjimu iš darbo, pavyzdžiui, atostogų tarnybos pabaigoje, sąnaudas, kurių suma 1996-2006 m. buvo didesnė negu 8 mlrd. EUR;
(57)
antra, „France Télécom“ mano, kad 1990-1996 m. patirtos pensijų išlaidos buvo neįprastos ir dėl jų įmonė patyrė struktūrinių sunkumų, palyginti su privačiais konkurentais, kaip nurodyta Sprendime Combus (36); siekiant įvertinti tai, ar šios išlaidos buvo neįprastos, taikomas bazinis pagrindas yra pagal bendrąją teisę reglamentuojama sistema, taikytina konkurentams. Sprendime Combus išdėstytus principus vėliau patvirtino Pirmosios instancijos teismas savo Sprendime Hotel Cipriani (37). „France Télécom“ nesutinka, kad vieno operatoriaus (šiuo atveju - jos pačios) padėtis prieš 1996 m. įstatymu įdiegtą reformą ir po jos yra tinkamas lyginimo pagrindas, siekiant įvertinti ekonominę naudą pagal teismų praktiką. Bet kokiu atveju jeigu bazinis pagrindas būtų „France Télécom“ padėtis prieš 1996 m. reformą ir po jos, priemonė negalėtų būti laikoma atrankine, nes ji pagal šį pagrindą būtų taikoma vienodai;
(58)
todėl aptariamos priemonės arba nėra valstybės pagalba pagal Sutartį, nes jomis sprendžiami neįprasti „France Télécom“ struktūriniai sunkumai, arba jos negali būti laikomos atrankine nauda, kuri yra valstybės pagalba;
(59)
be to, „France Télécom“ mano, kad valstybės pagalba (jeigu ji būtų nustatyta) yra suderinama su vidaus rinka laikantis kriterijų, Komisijos nustatytų jos sprendime dėl „La Poste“ pensijų sistemos (toliau - Sprendimas La Poste) (38). Šiuo požiūriu „France Télécom“ taikomos sistemos ypatumai (įmonė moka įmoką, apskaičiuojamą remiantis vien bendra rizika) nereiškia, kad įmonės padėtis nuo 1996 m. buvo palanki, palyginti su jos konkurentais: „France Télécom“ ne tik patyrė struktūrinių sunkumų dėl samdomų pareigūnų statuso, bet ir turėjo mokėti didelę su 1996 m. reforma susijusią įmoką, kurios suderinamumas su vidaus rinka turi būti nagrinėjamas ir kurios suma (5,7 mlrd. EUR) yra daug didesnė už sumą, kurią „France Télécom“ būtų turėjusi mokėti, jeigu į jos įmoką būtų įtraukta nebendra rizika;
(60)
„France Télécom“ nuomone, Sprendime La Poste (39) Komisija sutiko su tuo, kad įgyvendinant reformą, įsigaliojusią pranešus apie ją, bet prieš priimant Komisijos sprendimą, vienintelės išimtinės įmokos suma (2 mlrd. EUR) būtų kompensuojamos su nebendra rizika susijusios įmokos, kol vienintelės įmokos suma bus išnaudota. „France Télécom“ teigimu, tai, kad Komisija nukrypsta nuo šio principo, niekuo nepateisinama, nes atsižvelgiant į politinius pareiškimus, pateiktus diskutuojant dėl 1996 m. įstatymo projekto, negalima manyti, jog „France Télécom“ nustatyto dydžio įmokos sumą teisės aktų leidėjas nustatė taip, kad dešimt metų būtų išlaikytas status kvo;
(61)
be to, remiantis 1996 m. turėtais skaičiais paneigiamas teiginys, jog 5,7 mlrd. EUR suma tuo metu buvo įvertinta taip, kad tiksliai atitiktų papildomas išlaidas, per dešimt metų valstybės patirtas taikant 1996 m. įstatymą, kasmet kompensuojant įmonės sumokėtas mažesnes metines įmokas, net ir atsižvelgus į laikotarpiu tarp pensijų sistemų taikymo sumokėtas kompensacijos įmokas, nuo kurių „France Télécom“ buvo atleista 1996 m. (40) Išimtinės įmokos suma buvo siekiama visiškai kompensuoti Prancūzijos valstybės dėl reformos patirtas išlaidas. Todėl į šią sumą būtinai turi būti atsižvelgiama nagrinėjant, ar nuo 1997 m. įsigaliojus reformai ja užtikrinamos vienodos konkurencinės sąlygos;
(62)
galiausiai „France Télécom“ mano, jog priemonė neturi neigiamo poveikio konkurencijai, kadangi neįvykdžius 1996 m. reformos įmonė būtų veikusi labai nepalankiomis konkurencinėmis sąlygomis rinkose, kurias Sąjunga siekė liberalizuoti, ir kadangi Prancūzijos institucijos Sprendimą dėl verslo mokesčio taikymo įmonei „France Télécom“ (41) šiuo metu yra visiškai įgyvendinusios;
4.2. Skundo pateikėjai
(63)
skundo pateikėjai pritaria sprendime pradėti procedūrą pateiktam Komisijos vertinimui dėl valstybės pagalbos suteikimo pagal Sutartį, 1996 m. įstatymu sumažinus pensijų išlaidas, kurias turi dengti įmonė „France Télécom“. Remiantis šiame sprendime pateiktais argumentais (skundo pateikėjai apgailestauja, kad juose nepateikiami skaičiai), pagalbos suma yra 12,3 mlrd. EUR ir jokiu būdu ne mažesnė negu 9,9 mlrd. EUR (42). Skundo pateikėjai mano, kad valstybės pagalba nustatoma atsižvelgiant į priemonės poveikį (t. y. sumažėjo socialinio draudimo įmokos, paprastai dengiamos iš įmonės biudžeto), o ne į priemonės tikslą (t. y. tikslą kompensuoti tariamus sunkumus). Beje, samdydama pareigūnus „France Télécom“ sunkumų nepatiria, nes įmonė moka 13 % mažesnes nedarbo įmokas ir patiria 13 % mažesnes darbo sąnaudas negu konkurentai ir turi nuolatinių darbuotojų, kurių skaičių galima lanksčiai sumažinti taikant ankstyvo išėjimo į pensiją nuostatas ir perkeliant juos dirbti į valstybės tarnybą;
(64)
skundo pateikėjų teigimu, apibūdinta valstybės pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka. Iš tikrųjų įmonei „France Télécom“ suteiktas didelis konkurencinis pranašumas dar žalingesnis dėl to, kad siekiant nepakenkti jos finansų struktūrai nereikėjo mažinti išlaidų: „France Télécom“, kurios grynoji diskontuota pensijų skola, 1996 m. buvusi ne mažesnė negu 9,9 mlrd. EUR, buvo sumažinta ir kuriai šių išlaidų nebereikėjo įtraukti į savo balansą arba jo priedą, vėliau įgijo daug didesnių skolų - 1997-2007 m. vidutinė grynoji finansinė jos skola buvo 44 mlrd. EUR. Paskui dėl pagalbos, kuria „France Télécom“ atleista nuo pensijų išlaidų, perimtų iš monopolio laikų, buvo galima finansuoti tarptautinę įmonės plėtrą ir kartu stiprinti įmonės poziciją Prancūzijoje, kurioje ji naudojosi didele monopolio teikiama nauda, o patiriamos išlaidos buvo tik teisinga tokios naudos kompensacija;
(65)
be to, aptariamos veiklos pagalbos negalima skelbti suderinama dėl anksčiau negrąžintos neteisėtos ir nesuderinamos pagalbos, atsižvelgiant į bendrą pagalbos poveikį. Galiausiai 1996 m. reforma yra nesuderinama su Sutarties taisyklėmis, nes nemokant įmokų, susijusių su nedarbo ir darbo užmokesčių nemokėjimo įmonės bankroto administravimo atveju rizika, šia reforma neužtikrinamos vienodos konkurencinės sąlygos. „France Télécom“ pensijų skolą turėtų apskaičiuoti nepriklausomas ekspertas ir Prancūzija turėtų įsipareigoti užtikrinti finansinį sistemos neutralumą, visų pirma numačiusi darbdavio įmokos ir 5,7 mlrd. EUR kompensacijos koregavimo mechanizmus, taikomus pakitus išlaidoms;
4.3. Telekomunikacijų operatorius
(66)
telekomunikacijų operatorius pritaria Komisijos sprendime pradėti procedūrą pateiktai pirminei analizei, kad 1996 m. įstatymu įvesti pakeitimai, kuriais siekiama „France Télécom“ metines įmokas, kuriomis atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, pakeisti valstybės faktiškai mokamais pensijų mokėjimais atskaičius pareigūnų statusą turinčių dirbančių darbuotojų mokamas įmokas, laikomi nauja neteisėta valstybės pagalba, ir tokią analizę remia. Šio operatoriaus teigimu, taip pat reikia vertinti socialines įmokas, susijusias su pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams nebendra rizika, kurias moka „France Télécom“ konkurentai, bet už įmonės pareigūnus ir pagal bendrąją teisę reglamentuojamus darbuotojus nemoka „France Télécom“ (bent nuo 1996 m.). Be to, kitaip negu bylos, kurioje priimtas Sprendimas La Poste (43), atveju, apskaičiuojant „France Télécom“ darbdavio įmoką šios įmokos nebuvo įtrauktos ir vis dar neįtraukiamos, todėl pagalbos negalima skelbti suderinama;
(67)
dėl pagalbos, suteiktos leidus nemokėti kompensacijos valstybei už išmokėtas pensijas, operatorius mano, kad remdamasi Sprendime La Poste savo pateikta poveikio konkurencijai analize Komisija a contrario turi padaryti išvadą dėl pagalbos nesuderinamumo. Ši analizė turi būti grindžiama nuo 1996 m. nustatytais faktais, o ne prielaidomis dėl ateities, kaip Sprendime La Poste;
(68)
šio operatoriaus teigimu, „France Télécom“ pajėgumas daugelyje rinkų, kuriose ji veikia, yra didelis, ir tokia padėtis panaši į dominuojamą. Todėl didmeninėse didelės ir labai didelės spartos plačiajuosčio ryšio rinkose jai yra taikomos ex ante reguliavimo prievolės, susijusios su skambučių pradžia ir pabaiga fiksuotojo ryšio linijose. Beje, savo 2003 m. liepos 16 d. sprendime dėl EB sutarties 82 straipsnio taikymo byloje COMP-38.233 tvarkos Komisija nustatė, kad „France Télécom“ per savo patronuojamąją bendrovę „Wanadoo“ pažeidė SESV 102 straipsnį, ir dėl šio pažeidimo skyrė sankciją (44). Kadangi įmonės finansinė padėtis gera, dėl gautos pagalbos ji galėjo finansuoti savo tarptautinę plėtrą, visų pirma įsigyti įmones „Orange“, „Retevisión“ ir AMENA;
(69)
galiausiai operatorius prašo Komisijos nustatyti tikslias aptariamos pagalbos sumas ir taikant Teisingumo Teismo sprendimą Deggendorf (45) aptariamų priemonių suderinamumo su vidaus rinka nepripažinti tol, kol nebus grąžinta praeityje suteikta neteisėta pagalba;
5. PRANCŪZIJOS RESPUBLIKOS PASTABOS
(70)
Prancūzijos Respublika mano, kad 1996 m. padarytuose įmonei „France Télécom“ priskirtų Prancūzijos valstybės pareigūnų pensijų finansavimo sistemos pakeitimuose nėra jokių valstybės pagalbos elementų. Bet kokiu atveju 1996 m. reforma yra suderinama su vidaus rinka, ypač dėl to, kad šiuo atveju laikomasi Sprendime La Poste (46) Komisijos išdėstytų argumentų;
5.1. Dėl valstybės pagalbos
(71)
pasak Prancūzijos Respublikos, dėl 1990 m. įstatymo „France Télécom“ padėtis buvo neįprasta ir taip buvo nukrypstama nuo bendrosios teisės, kurioje nurodoma, kad įmonės moka darbuotojų skaičiui proporcingą ir su mokamų pensijų dydžiu nesusijusią darbdavio įmoką, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų. Taigi įmonei „France Télécom“ tekusi našta buvo neįprasta, nes iš tikrųjų atitinkamiems asmenims taikant tam tikrą sistemos dalį trūko lėšų ir šis trūkumas neabejotinai turėjo tapti nepakeliamu atsižvelgiant į neišvengiamą dirbančių pareigūnų skaičiaus mažėjimą ir kartu didėjantį pensininkų skaičių;
(72)
1996 m. reforma pensijų finansavimas buvo suderintas su bendrąja teise, o dėl šios reformos įmonės konkurencinė padėtis netapo palankesne, nes „France Télécom“ įmoka kasmet apskaičiuojama privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių dydžius derinant su telekomunikacijų sektoriuje veikiančių konkurentų taikomais dydžiais. Tačiau tai, kad pagal vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo normą apskaičiuojant įmoką neatsižvelgiama į įmokas, susijusias su pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir pareigūnams nebendra rizika, yra pateisinama pareigūnų statusu, dėl kurio, pavyzdžiui, nekyla nedarbo rizika, išskyrus išimtinius atleidimo ar atšaukimo iš pareigų atvejus;
(73)
Prancūzijos Respublika mano, kad siekiant nustatyti, ar įmonei „France Télécom“ tenkanti našta yra įprasta, bazinis pagrindas turi būti įmonės konkurentų padėtis Prancūzijoje. Tačiau šiuo atveju atsižvelgiant į tai, kad pagal 1990 m. įstatymą įmonei „France Télécom“ tekusi našta buvo per didelė, neteisinga bei ilgainiui neįgyvendinama ir ja buvo nukrypstama nuo bendrosios teisės, panaikinus ir suderinus šią naštą su konkurentų padėtimi, kaip numatyta 1996 m. reformos nuostatose, tik atkurtos įprastos konkurencijos sąlygos. Beje, įmonei „France Télécom“ nebuvo kompensuoti taikant šią sistemą patirti sunkumai, nors, kaip pabrėžiama jos pastabose, dėl samdomų pareigūnų statuso įmonė dar patiria struktūrinių sunkumų bei papildomų išlaidų ir jos veikla nelanksti, nes įmonė taiko finansines priemones, pagal kurias teikiama parama iš darbo išėjusiems ar dirbti į administraciją grąžintiems asmenims, remiamas profesinis mokymas ar dengiamos didesnės darbo sąnaudos. Todėl dabartine pagal reformą taikoma sistema įmonei „France Télécom“ nesuteikiama jokia nauda, taigi ši sistema nėra jokia valstybės pagalba pagal Sutartį;
(74)
šis aiškinimas pateiktas remiantis Sąjungos teismų nurodytais bendraisiais principais, pagal kuriuos įstatymu, kuriuo užtikrinama, kad įmonės biudžetui netektų esant įprastai padėčiai nepatiriama našta, valstybės pagalba nesuteikiama, nes valstybės pagalba yra tik tokia pagalba, kuria palengvinama įmonės biudžetui paprastai tenkanti našta (47). Valstybės pagalba taip pat nėra priemonės, kuriomis pašalinami viešojo konkurento patiriami struktūriniai sunkumai, palyginti su privačiaisiais konkurentais (48). Šis aiškinimas taip pat atitinka Komisijos praktiką (49);
(75)
galiausiai Prancūzijos Respublika apskritai nemano, kad siekiant nustatyti pagalbą ar naudos, susijusios su 1996 m. įstatymu įdiegta reforma, suteikimo datą (įstatyme šiuo klausimu nėra jokios nuostatos) į šią procedūrą reikia įtraukti kompensacijos ir kompensacijos permokos mechanizmus, pagal kuriuos „France Télécom“ mokėjo įmokas 1991-1996 m. (žr. 1 lentelę). Tokios įmokos taip pat buvo mokamos taikant sistemą, kuria buvo nukrypstama nuo bendrosios teisės ir pagal kurią įmonei „France Télécom“ taikoma pensijų sistema buvo laikoma nepriklausoma sistema (nuo 1997 m. tokios įmokos nebemokamos);
(76)
atsižvelgdama į tai Prancūzijos Respublika patikslino „France Télécom“ pateiktą ir 61 konstatuojamojoje dalyje nurodytą įmokų, kurių įmonė nebemokėjo nuo 1997 m., įvertį. Remdamasi faktiniais 2008-2010 m. duomenimis, atgaline data nustatytais taikant pereinamojo laikotarpio koeficientą, Prancūzijos Respublika mano, kad šiuo pagrindu „France Télécom“ sumokėtos įmokos yra 165 mln. EUR mažesnės negu apskaičiuotos įmonės;
5.2. Dėl galimos valstybės pagalbos suderinamumo su vidaus rinka
(77)
bet kokiu atveju Prancūzijos Respublika mano, kad, jeigu su „France Télécom“ susijusi 1996 m. reforma būtų valstybės pagalba, ši pagalba turėtų būti paskelbta suderinama su vidaus rinka atsižvelgiant į Sprendime La Poste (50) Komisijos pateiktą analizę. Pagal 1996 m. reformos nuostatas „France Télécom“ atleidžiama nuo struktūrinių išlaidų, kurios darė neigiamą poveikį jos konkurencingumui rinkoje liberalizavimo etapu, ir nuo šiol jos įmokos apskaičiuojamos remiantis vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo norma, atsižvelgiant į bendrą riziką;
(78)
tai, kad į įmoką, kurią „France Télécom“ moka nuo 1997 m., neįtraukiama pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams nebendra rizika, nėra kliūtis ją laikyti suderinama su vidaus rinka. Šiuo klausimu 4 lentelėje, paimtoje iš Prancūzijos Respublikos pateiktos informacijos, yra nurodytas „France Télécom“ mokėtos įmokos ir sumos, kurią ji būtų turėjusi mokėti, jeigu apskaičiuojant įmoką būtų buvusi įtraukta nebendra rizika, skirtumas, atskaičius „France Télécom“ savarankiškai draudžiamas išmokas ir kitus mokesčius, kuriuos ši įmonė turi mokėti, palyginti su konkurentais;
4 lentelė
1997-2010 m. „France Télécom“ mokėta darbdavio įmoka, apskaičiuota pagal taikytą vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo normą (VKSUN) ir pakeistą vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo normą (VKSUN*), siekiant įtraukti nebendrą riziką
Metai
VKSUN
Mln. EUR
VKSUN*
Mln. EUR
VKSUN-VKSUN*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Prancūzijos Respublika mano, kad 1997-2043 m. diskontuota „France Télécom“ faktiškai sumokėtų ir mokėtinų įmokų vertė yra 13,5 mlrd. EUR. Dėl vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo normos, pakeistos atsižvelgus į nebendrą riziką, apskaičiuojant šią normą, metinė įmoka atskaičius „France Télécom“ mokamas įmokas, kurių nemoka jos konkurentai, tuo pačiu laikotarpiu yra didesnė - 16,7 mlrd. EUR. Prancūzijos institucijos, kurių nuomone, įtraukti šios rizikos nereikia, apskaičiavo, kad skirtumas (3,2 mlrd. EUR) visiškai kompensuotas 5,7 mlrd. EUR išimtine nustatyto dydžio įmoka, kurią „France Télécom“ sumokėjo 1997 m.;
(80)
Prancūzijos Respublika mano, kad, kaip ir Sprendime La Poste (51), šią nustatyto dydžio įmoką galima prilyginti kompensacijai, kuria gali būti kompensuojamos sumokėtos įmokos, susijusios su pakeista norma, kurią nustatant atsižvelgta į nebendros rizikos įmokas. Šiuo atveju akivaizdu, kad tokios kompensacijos suma šiuo metu viršija vykdant 1996 m. reformą nustatytos normos ir 4 lentelėje nurodytos pakeistos normos skirtumo sumą ir kad ši kompensacijos suma niekada nebus visiškai išnaudota dengiant normų skirtumą. Šiomis aplinkybėmis sprendime pradėti procedūrą Komisijos pareikštos abejonės dėl to, kad „France Télécom“ ir jos konkurentai iš tikrųjų veikia nevienodomis konkurencinėmis sąlygomis, pašalinamos;
(81)
Prancūzijos Respublikos nuomone, „La Poste“ priskirtų pareigūnų pensijų finansavimo sistemos reformos, įdiegtos 2006 m. remiantis 1996 m. vykdyta „France Télécom“ reforma, pagrindiniai aspektai visiškai panašūs į „France Télécom“ reformos aspektus. Atsižvelgiant į šį panašumą joks pagrindimas neleidžia Komisijai nukrypti nuo ankstesnio su „La Poste“ susijusio atvejo. Visų pirma Komisija turi sutikti su tuo, kad nagrinėjant, ar reforma užtikrinamos vienodos konkurencinės sąlygos, būtų atsižvelgiama į bendrovei „France Télécom“ nustatytą išimtinę nustatyto dydžio įmoką, ir šią įmoką de facto laikyti įmokų, susijusių su nebendra rizika, mokėjimo avansu;
(82)
a contrario Nacionalinėje Asamblėjoje ir Senate vykusiose diskusijose, per kurias tuo metu aptartas dešimties metų reformos finansavimo laikotarpis, buvo pateikti tikslūs pareiškimai. Aptariami argumentai nebuvo pateikti nei įstatymo projektų aiškinamosiose dalyse, nei aptariamuose įstatymuose ar jiems įgyvendinti priimtuose dokumentuose. 1996 m. teisės aktų leidėjo tikslas buvo „France Télécom“ pensijų išlaidas suvienodinti su konkurentų pensijų išlaidomis, o ne dešimčiai metų panaikinti reformos poveikį, kaip tvirtinama argumentuose, kuriems Komisija gali pritarti remdamasi pareiškimais be konteksto;
(83)
iš parlamento darbų neabejotinai matyti, kad įmokos suma buvo nustatyta kaip nustatyto dydžio suma, nesusijusi su našta, kurią valstybė turės faktiškai prisiimti. Savo 1996 m. gruodžio 30 d. Sprendime Nr. 96-385 DC Konstitucinė taryba taip pat pažymėjo, kad 37,5 mlrd. FRF nustatyto dydžio įmoka pagrįsta tuo, jog valstybė įsipareigojo mokėti pareigūnų pensijas, tačiau ši įmoka nėra tokių įsipareigojimų kompensacija; be to, mokėjimai į valstybės biudžetą neskiriami konkrečioms išlaidoms ir padeda įgyvendinti bendras šio biudžeto subalansavimo sąlygas, laikantis 1959 m. sausio 2 d. Pagrindinio nutarimo dėl finansų įstatymų 18 straipsnio;
(84)
Prancūzijos Respublikos teigimu, tiksli išimtinės įmokos suma buvo nustatyta 1997 m. finansų įstatymu atsižvelgiant ne į dešimties metų laikotarpį, kuriuo iš šios įmokos valstybei mokama kompensacija, bet visiškai priešingai - į poveikį „France Télécom“ balanso struktūrai, kuris turėjo būti priimtinas. Įmokos sumos dydis buvo nustatytas ne atsižvelgiant į valstybės išlaidų kompensavimą, o į įmonės pajėgumą mokėti įmokas;
(85)
tai, kaip ši įmoka buvo administruojama (atskirai nuo pensijų išmokų, faktiškai išmokėtų nuo 1997 m.) įrodo, kad ji yra nustatyto dydžio. Taigi iš Prancūzijos Respublikos pateiktų skaičių matyti, kad 1997-2006 m. pensijos, „France Télécom“ pareigūnams išmokėtos per specialios paskirties pensijų sąskaitą, buvo […] mlrd. EUR, tačiau Viešoji „France Télécom“ išimtinės įmokos administravimo įstaiga į šią sąskaitą sumokėjo 3,4 mlrd. EUR. Tuo pačiu laikotarpiu sumokėtomis įmokomis nefinansuotas likutis buvo 1,2 mlrd. EUR. Be to, 1997 m. buvo manoma, kad ši įstaiga veiks 17-25 m., ir šis laikotarpis nesusijęs su dešimties metų laikotarpiu, kuriuo Komisija grindžia argumentus, kuriems ji veikiausiai yra linkusi pritarti;
(86)
Prancūzijos Respublika mano, kad neįvykdžius reformos įmonė „France Télécom“, kurios įmokos normos 2010 m. sudarė 77 % bendrojo rodiklinio darbo užmokesčio ir kuri sudarydavo atidėjinį savo sąskaitose, susijusiose su jai priskirtiems pareigūnams mokamų pensijų įsipareigojimais, būtų išstumta iš rinkos. Taigi reforma buvo lemiamas etapas prisitaikant prie rinkos liberalizavimo, atitiko Sąjungos tikslą, buvo su juo suderinta ir apėmė tik tuos veiksmus, kuriuos atlikti būtinai reikėjo. Be šios reformos „France Télécom“ būtų pasitraukusi iš rinkos ir nebūtų galėjusi nesukeldama bankroto rizikos skirti būtinų investicijų, visų pirma tam, kad būtų galima atsieti prieigą prie vietinės linijos, todėl reforma neigiamo poveikio konkurencijai neturėjo;
(87)
be to, Prancūzijos Respublikos teigimu, dėl „France Télécom“ pensijų finansavimo sistemos reformos, ypač įpareigojimo mokėti išimtinę įmoką, 1997-2006 m. Prancūzijos valstybė sąnaudų nepatyrė, tačiau, Prancūzijos institucijų vertinimais, iš tikrųjų gavo daugiau negu 9,1 mlrd. EUR grynųjų pajamų (52). Jeigu reikėtų apskaičiuoti išimtinės įmokos grąžą, Prancūzijos Respublikos nuomone, turėtų būti taikoma 7 % diskonto norma. Taigi išimtinės įmokos principas buvo pradėtas taikyti nuo 1996 m. Finansavimo laikotarpis turėtų būti ilgas, nes tikėtinas mokėtinų išmokų ir numatomų įmokų skirtumas 500 mln. EUR sumą viršijo tik 2005 m., t. y. po devynerių metų, ir 1 mlrd. EUR sumą viršys tik po dvylikos metų. 1996 m. vidutinė penkiolikos metų keičiamų iždo obligacijų norma buvo 6,9 %. 1991 m. lapkričio mėn.-1997 m. lapkričio mėn. „France Télécom“ savo ruožtu išleido obligacijų emisijas ir šių obligacijų vidutinė norma buvo panaši - 7 %;
(88)
galiausiai atsižvelgdama į tai, kad Komisijos reikalautos sumos buvo areštuotos pagal Komisijos sprendimą dėl verslo mokesčio taikymo įmonei „France Télécom“ (53) ir paskui sumokėtos, Komisija savo sprendimą turėtų laikyti įvykdytu pagal šioje srityje priimtą 2007 m. Komisijos komunikatą (54). Todėl bendras šios pagalbos poveikis neturėtų būti nagrinėjamas;
6. PAGALBOS VERTINIMAS
6.1. Pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
(89)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodoma: „Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“;
(90)
tai, ar šiuo atveju įgyvendintos visos šio straipsnio sąlygos, nagrinėjama 6.1.1-6.1.5 skirsniuose;
6.1.1. Iš valstybės išteklių valstybės suteikta pagalba
(91)
1990 m. įstatymą ir 1996 m. įstatymą priėmė Prancūzijos valstybė. Juose numatyta priemonė, pagal kurią „France Télécom“ į valstybės iždą moka kompensaciją už valstybės apskaičiuojamas ir mokamas pensijas „France Télécom“ pareigūnams. Kadangi taikant 1996 m. įstatymą „France Télécom“ į valstybės iždą mokama kompensacija yra mažesnė negu pagal pradinės versijos 1990 m. įstatymą, įmonei „France Télécom“ yra suteikta pagalba iš Prancūzijos valstybės išteklių;
6.1.2. Tam tikrų įmonių palaikymas
(92)
1990 m. įstatymo nuostatomis buvo nustatyta juridinio asmens statusą turinčiai viešajai įstaigai „France Télécom“ taikoma sistema. 1996 m. įstatymu dėl nacionalinės įmonės „France Télécom“ ši sistema iš dalies pakeista nuostatomis, kurios „France Télécom“ taikomos pagal šiame įstatyme tik šiai įmonei nustatytas taisykles;
(93)
1990 m. įstatymu įdiegtos sistemos tikslas - nustatyti konkrečią kompensaciją, susijusią su darbdavio pensijų įmokų sumomis, kurias „France Télécom“ moka Prancūzijos valstybei, ir principais. Todėl pradinės redakcijos 1990 m. įstatyme nurodyta įmonės „France Télécom“ mokėtina kompensacija, taikyta 1991-1996 m., kaip ir 1996 m. įstatymu nustatyta kitokia kompensacija, taikoma nuo 1997 m., yra tik su „France Télécom“ susijusios konkrečios priemonės, taigi atrankumo sąlyga yra įgyvendinta, kitaip negu tvirtina „France Télécom“;
6.1.3. Ekonominė nauda, kuria iškraipoma arba gali būti iškraipoma konkurencija
(94)
reikėtų nustatyti, ar priemonėmis, kuriomis nustatoma aptariamos kompensacijos suma, yra palaikoma įmonė „France Télécom“. Klausimas, ar 1996 m. įstatymu padaryti 1990 m. įstatymo 30 straipsnio pakeitimai yra pagalba dėl įmonei „France Télécom“ jais suteikiamos ekonominės naudos, turi būti vertinamas atsižvelgiant į aptariamos pensijų sistemos pobūdį bei struktūrą ir poveikį, kuris dėl šių pakeitimų buvo padarytas įmonei „France Télécom“, o ne į pakeitimų priežastis ar tikslus. Todėl tikslas, kurio siekta 1990 m. įstatymo pakeitimu, iš esmės nėra tinkamas kriterijus siekiant įvertinti pakeitimo poveikį, kitaip negu teigia Prancūzijos Respublika;
(95)
apskaičiuoti ir mokėti „France Télécom“ pareigūnams skirtas pensijas valstybė įsipareigojo pagal Civilių ir karių senatvės pensijų kodeksą (aptariamiems buvusiems pareigūnams taikomas tik šis kodeksas). Nei 1990 m. įstatymu, nei 1996 m. įstatymu nebuvo pakeisti nei šių pareigūnų tarnybos nuostatai, nei principas, pagal kurį valstybė įsipareigoja mokėti jų pensijas. Atrodo, kad šis įsipareigojimas prisiimtas taikant principą, pagal kurį pareigūnai, kuriems taikomi tarnybos nuostatai, bendrų interesų labui visuomenės gerovei tarnauja visiškai nepriklausomai. Taip nėra tuomet, kai šie pareigūnai dirba savo paslaugas už atlygį teikiančiai įmonei, siekdami patenkinti šios įmonės, konkuruojančios su kitomis tokias pat paslaugas teikiančiomis įmonėmis, interesus ir padėti jai gauti pelno;
(96)
šiuo požiūriu kompensacijos mokėjimas valstybei, numatytas tiek pradinės redakcijos 1990 m. įstatyme, tiek 1996 m. įstatymu iš dalies pakeistame 1990 m. įstatyme, yra Prancūzijos valstybės įsipareigojimų prisiėmimo principo išimtis. Ši išimtis pagrindžiama sistemos, taikomos „France Télécom“ samdomų pareigūnų pensijoms, pobūdžiu ir struktūra. Iš tikrųjų Prancūzijos valstybė pagal Civilių ir karių senatvės pensijų kodeksą privalo apskaičiuoti ir mokėti pensijas „France Télécom“ pareigūnams, kuriems taikomi Prancūzijos valstybės bendrieji pareigūnų tarnybos nuostatai, o ne bendrosios teisės nuostatos, susijusios su socialinio draudimo išmokomis;
(97)
net jeigu „France Télécom“ nemokėtų kompensacijos, Prancūzijos valstybė taip pat privalėtų vykdyti įsipareigojimus mokėti pensijas pareigūnams, kuriems taikomi atitinkami tarnybos nuostatai, nebent šie įsipareigojimai būtų vienašališkai pakeisti. A contrario įmonėje „France Télécom“ įdarbinus valstybės parengtus pareigūnus ir už tai nemokant jokios kompensacijos, susijusios su mokamomis ar mokėtinomis pensijomis, būtų suteikta akivaizdi nauda šiai įmonei;
(98)
kadangi su „France Télécom“ konkuruojančios įmonės nesamdo pareigūnų, kuriems taikomi tarnybos nuostatai ir kuriems Prancūzijos valstybė turi panašių finansinių įsipareigojimų, įmonės „France Télécom“ pensijų ir kompensacijų mokėjimo finansavimo sistemos, nustatytos įstatymu, principai šioms įmonėms nėra taikomi. Tai patvirtinama faktu, jog Prancūzijos institucijos, atrodo, mano, kad jų atveju socialinės įmokos draudžiant nuo darbo užmokesčių nemokėjimo rizikos, kuriai taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinio draudimo išmokų, yra mokamos pagrįstai, nes konkurentų samdomų darbuotojų statusas draudžiant nuo šios rizikos yra kitoks. Tačiau būtent šiuo statusu Prancūzijos Respublika remiasi laikydama nepagrįstu pareigūnams ir pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams nebendros rizikos įtraukimą apskaičiuojant kompensaciją, kurią „France Télécom“ valstybei moka pagal 1996 m. įstatymą;
(99)
todėl įmokų, mokamų samdant pagal privatinę teisę reglamentuojamus darbuotojus, požiūriu nei teisinė, nei faktinė šių įmonių padėtis nėra panaši į „France Télécom“ padėtį, susijusią su joje dirbančiais pareigūnais, kitaip negu savo pastabose teigia Prancūzijos Respublika ir „France Télécom“;
(100)
taip pat įmonei „France Télécom“ taikomos kompensacijos sistemos nereikėtų lyginti su sistema, nustatyta kitoms viešosioms įstaigoms (pavyzdžiui, Monnaie de Paris ar Office National des Forêts), samdančioms pareigūnus, kuriems taikomi tarnybos nuostatai, - šios įstaigos pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį dėl tam tikros savo veiklos gali būti laikomos įmonėmis - arba kitoms pramoninėms ir komercinėms viešosioms įstaigoms, pavyzdžiui, EDF arba anksčiau GDF. EDF arba GDF taikė konkrečias pensijų sistemas, nesuderintas su viešosios tarnybos sistemomis. Be to, EDF ir GDF sistemos nuo to laiko buvo prijungtos prie bendros sistemos, nors reikėtų pabrėžti, jog Komisija padarė išvadą, kad pagalba nesuteikiama tik tokiu atveju, jeigu prijungimas valstybei yra finansiškai neutralus (55), o 1996 m. reformos atveju taip nėra;
(101)
tačiau kol nebuvo priimti pakeitimai, kuriuos Komisija apibūdino ir tam tikromis sąlygomis patvirtino savo Sprendime La Poste, kompensacijos, kuri valstybei mokama už La Poste priskirtų pareigūnų pensijų mokėjimą, sistemą taip pat taikė į pramoninę ir komercinę viešąją įstaigą panašios nacionalinės įmonės; pagal pradinės redakcijos 1990 m. įstatymą ši sistema liko panaši į „France Télécom“ sistemą, nes pagal ją buvo numatyta kasmet kompensuoti valstybei į pensiją išėjusiems pareigūnams išmokėtas pensijas ir mokėti Socialinės apsaugos kodekso L-134 straipsnyje nurodytas įmokas;
(102)
nors akivaizdu, kad „La Poste“ nekonkuruoja su „France Télécom“ (dėl įmonei „France Télécom“ suteiktos naudos tokia konkurencija galėtų būti iškraipoma arba galėtų kilti grėsmė, kad ji bus iškraipoma), vis dėlto iki 1996 m. reformos taikyti „France Télécom“ pareigūnų pensijų sistemos principai ir nuostatos sutapo su tuo pat metu įmonei „La Poste“ taikytos panašios sistemos principais ir nuostatomis. Be to, Komisija savo sprendime La Poste pareiškė nuomonę, kad įmonei „La Poste“ taikomos sistemos reforma yra valstybės pagalba, kitaip negu Prancūzijos Respublika tvirtina dėl „France Télécom“. Apskritai siekiant įvertinti „France Télécom“ padėtį remiamasi valstybinės ar privačiosios įmonės, samdančios savo statusą išsaugojusius pareigūnus, bazine padėtimi. Tokių įmonių bazinė padėtis yra tokia pati kaip ir „France Télécom“. Todėl valstybės pagalba įmonei „France Télécom“ gali būti vertinama pirmiausia atsižvelgiant į šią bazinę sistemą;
(103)
taip pat negali būti pritariama tam, kad priemone įmonei (šiuo atveju „France Télécom“) nauda nesuteikta vien dėl to, kad ja kompensuoti tam tikri šios įmonės praeityje patirti sunkumai, kitaip negu tvirtina Prancūzijos Respublika ir „France Télécom“. Dar visai neseniai Komisija atmetė su „France Télécom“ konkuruojančio rinkoje įsitvirtinusio telekomunikacijų operatoriaus argumentą, kad konkrečiomis socialinėmis teisėmis į pensiją, panašiomis į praeityje įgytas su viešąja tarnyba susijusias teises, kurios daliai darbuotojų skiriasi nuo teisių, reglamentuojamų pagal bendrąją teisę, yra pagrindžiamos priemonės, pagal kurias mažinamos operatoriaus mokamos socialinio draudimo įmokos, susijusios su šios kategorijos darbuotojų pensijomis (56). Kaip diskutuojant dėl įstatymo projekto pabrėžė Prancūzijos institucijos, dėl 1996 m. įstatymo Prancūzijos valstybei teko nauja sunki našta - apskaičiuoti ir mokėti pensijas „France Télécom“ pareigūnams. Todėl 1996 m. įstatymu kartu buvo sumažinta kompensacija, kurią „France Télécom“ visuomet mokėjo;
(104)
dėl įstatymu numatytos darbdavio įmokos normos apskaičiavimo taisyklių nuo 1996 m. gruodžio 31 d.„France Télécom“ valstybei moka mažesnę kompensaciją, negu būtų mokėjusi, jeigu nebūtų priimtas įstatymas. Be to, kadangi šiuo įstatymu įvesta darbdavio įmoka atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, „France Télécom“1996 m. gruodžio 31 d. iš karto perėmė atidėjinį, kuris sąskaitose buvo skirtas būsimiems jos įsipareigojimams apmokėti. Taigi panaikinta „France Télécom“ našta nebuvo nei nauja (nes į 1990 m. įstatymą įtraukta ankstesnė biudžeto praktika), nei nenumatyta (nes įmonė šiuo tikslu sudarė atidėjinius), nei ja buvo nukrypstama nuo bendrosios socialinio draudimo teisės (nes ši teisė netaikoma įmonės „France Télécom“ mokamai kompensacijai);
(105)
įsigaliojus 1996 m. įstatymui pagal jį Prancūzijos valstybei buvo perduota prievolė mokėti metinę įmoką, in fine visiškai apimančią atitinkamų darbuotojų pensijų finansavimo naštą. 1996 m. įstatymu suteiktos pagalbos suma nuo šio įstatymo įsigaliojimo gali būti apskaičiuota atsižvelgiant į metinį kompensacijos, kurią sudaro įmonės „France Télécom“ Prancūzijos valstybei mokama darbdavio įmoka, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, ir 1 lentelėje nurodytų įmokų, kurias įmonė būtų mokėjusi pagal 1990 m. įstatymą, jeigu šis nebūtų pakeistas, skirtumą, atskaičius 1997 m. sumokėtos nustatyto dydžio įmokos sumą;
(106)
iš Prancūzijos Respublikos pateiktų ir 40 konstatuojamojoje dalyje išdėstytų vertinimų matyti, jog iki dienos, kurią, kaip yra numatyta, bus įgyvendinti su Prancūzijos valstybės prisiimtomis išlaidomis susiję finansiniai įsipareigojimai, Prancūzijos institucijos, 1996 m. vykdydamos reformą, šią bendrą naujų grynųjų išlaidų sumą iki 2043 m. (valstybės finansinių įsipareigojimų į pensiją išėjusiems pareigūnams arba jų teisių turėtojams įgyvendinimo datos) galėjo vertinti […] mlrd. EUR. 1996 m. grynųjų išlaidų esamoji vertė buvo […] mlrd. EUR, atskaičius „France Télécom“ metines įmokas (15,2 mlrd. EUR), darbuotojų įmokas ([…] mlrd. EUR) ir 5,7 mlrd. EUR išimtinę nustatyto dydžio įmoką;
(107)
be to, pažymėtina, kad 1996 m. vykdant reformą įvertintos sumos yra apytikris faktinės sumos įvertis (57). Numatytų kompensacijos sumų, kurias „France Télécom“ mokėjo kaip metines įmokas, taip pat 1997 m. sumokėtos 5,7 mlrd. EUR kompensacijos tikslas nebuvo siekti Prancūzijos valstybės biudžeto neutralumo ir jomis toks neutralumas nepasiektas. Jeigu taip būtų buvę (ir jeigu atlikus aktuarinius skaičiavimus padarytos prielaidos būtų tinkamos), visu laikotarpiu sąnaudos būtų atitikusios pajamas, todėl įmonei „France Télécom“ ekonominė nauda nebūtų suteikta;
(108)
Prancūzijos institucijos pripažino, kad „išlaidų, susijusių su „France Télécom“ pareigūnų pensijomis, perkėlimas į bendrąjį valstybės biudžetą“ yra „nauja sunki našta valstybei“, ir ši našta išimtine nustatyto dydžio įmoka ar pajamomis, gautomis pardavus dalį valstybės valdomų įmonės akcijų, bus padengta tik iš dalies. Antai iš 31 konstatuojamojoje dalyje minimų diskusijų matyti, kad Prancūzijos valstybė 1996 m. siekė ne visiškai kompensuoti savo prisiimtą būsimą naują naštą, bet priešingai - prisiimti naują naštą, kad „šioje byloje pirmiausia būtų atsižvelgiama į įmonės interesus“;
(109)
akivaizdu, kad net taikant kitokias aktuarines prielaidas, negu Prancūzijos valstybės nustatytos siekiant įvertinti naują jos prisiimtą naštą, ir neatsižvelgiant į 1997 m. sumokėtą išimtinę nustatyto dydžio įmoką, reforma buvo suteikta didelė ekonominė nauda - buvo mokamos mažesnės darbdavio pensijų įmokos. Kadangi nustatyto dydžio įmokos arba kompensacijos lėšomis visų Prancūzijos valstybei perduotų išlaidų nebuvo galima padengti, bet buvo galima bent jau jas sumažinti, atsižvelgiant į aptariamus dydžius nereikėtų tvirtinti, kad tuo metu atlikti aktuariniai skaičiavimai yra tinkami ir kad pagal juos atlikti viso laikotarpio iki 2043 m. vertinimai tikslūs;
(110)
be to, su mažesnėmis „France Télécom“ įmokomis susijusios finansinės naudos nereikėtų lyginti su tariamais sunkumais samdant pareigūnus, kaip daro „France Télécom“, kuriai pritaria Prancūzijos Respublika. Iš tikrųjų bet kokiu atveju 1996 m. įstatymu šie tariami sunkumai nebuvo padidinti, nes dėl jo papildomų pareigūnų į darbą nepriimta. Be to, atleidžiant „France Télécom“ nuo dalies jos finansinių įsipareigojimų 1996 m. įstatymu nesiekta kompensuoti tariamų su darbo užmokesčiais susijusių sunkumų arba, kaip teigia „France Télécom“, mažesnių galimybių taikyti lanksčias pareigūnų samdymo sąlygas;
(111)
todėl į argumentus dėl Prancūzijos Respublikos ir „France Télécom“ nurodytų tariamų sunkumų samdant pareigūnus reikėtų atsakyti papildomai;
-
pirma, prieš Prancūzijos rinką visiškai atveriant konkurencijai „France Télécom“ turėjo parengtų kompetentingų darbuotojų ir, jeigu būtų reikėję juos visus pakeisti, be jų jos padėtis rinkoje nebūtų galėjusi likti tokia pati; savo raštuose „France Télécom“ to nenurodo;
-
be to, darbo užmokesčių suma ir investicijos į darbuotojų mokymą, kurias „France Télécom“ nagrinėja kaip sunkumus, yra įmonės biudžeto įprastos išlaidos, ir nenustatyta, kad šiomis investicijomis bei darbo užmokesčių suma nepagerinamas darbuotojų našumas ir įsipareigojimų vykdymas, palyginti su konkurentais;
-
be to, nors „France Télécom“ iš tikrųjų neturi galimybių darbuotojų skaičiaus koreguoti įgyvendindama socialinį atitinkamų darbuotojų skaičiaus mažinimo planą, abejotina, kad toks planas, skirtas tik pareigūnams, kuriems taikomi tarnybos nuostatai, dėl šių pareigūnų statuso galėtų būti tinkamai įgyvendintas, o 1997 m. nutraukusi pareigūnų įdarbinimą ir samdydama pagal privatinę teisę reglamentuojamus darbuotojus įmonė iš tikrųjų galėjo lanksčiai koreguoti darbuotojų skaičių;
-
galiausiai nors iš tikrųjų įmonė daug lėšų skiria ankstyvam aptariamų darbuotojų išėjimui į pensiją skatinti, vis dėlto skatinimas anksčiau išeiti į pensiją ir įmonės suinteresuotumas diegti tokią priemonę būtų mažesni, jeigu Prancūzijos valstybei nebūtų perduoti „France Télécom“ finansiniai įsipareigojimai, kaip numatyta 1996 m. įstatymu. Taigi taikant priemonę galima skatinti ankstyvą išėjimą į pensiją ir užtikrinti, kad valstybė anksčiau pradėtų mokėti pensijas atitinkamiems darbuotojams. Nepriėmus 1996 m. įstatymo „France Télécom“ šias pensijas toliau būtų mokėjusi pati;
(112)
taip pat yra nepagrįsta atsižvelgti į skundo pateikėjų nurodytą konkurencinį pranašumą, kuriuo „France Télécom“ naudojosi dėl anksčiau turėto monopolio, nes šis pranašumas nesusijęs su ekonominės naudos suteikimo taikant aptariamas priemones klausimu. Tariama nauda ir tariami sunkumai iš tikrųjų nesusiję su konkurencijos sąlygų suvienodinimu telekomunikacijų rinkose, atsižvelgiant į socialinio draudimo įmokas;
(113)
palyginti su jau nustatyta bazine padėtimi, „France Télécom“ išlaidos iš karto padidėjo tik dėl 1996 m. įstatymu numatytos išimtinės nustatyto dydžio įmokos. Mokant nustatyto dydžio įmoką buvo sumažinta pagalbos suma, kurią „France Télécom“ gavo ir gaus, kol bus įvykdyti finansiniai įsipareigojimai, Prancūzijos valstybės prisiimti vietoj „France Télécom“ pagal 1996 m. įstatymą. Nepažeidžiant tuo metu Prancūzijos Vyriausybės taikytų aktuarinių metodų teisingumo pažymėtina, kad panaikintų „France Télécom“ išlaidų suma, be šios nustatyto dydžio įmokos, skaičiuojant 1996 m. grynąja verte būtų 18,9 mlrd. EUR, o ne […] mlrd. EUR;
(114)
taigi dėl 1996 m. įstatymo „France Télécom“ galėjo ir gali naudotis didesniais finansiniais ištekliais veiklai rinkose, kuriose ji veikia, vykdyti. Šie ištekliai dėl 1996 m. įstatymo buvo didesni negu tie, kuriuos „France Télécom“ turėjo taikant pradinės redakcijos 1990 m. įstatymą. Tačiau telekomunikacijų paslaugų rinkos, kuriose „France Télécom“ veikė ir veikia visoje Prancūzijos teritorijoje ir kitose valstybėse narėse, laipsniškai buvo atvertos konkurencijai, nuo 1988 m. pamažu naikinant specialiąsias ar išskirtines teises; nuo 1998 m. šios rinkos konkurencijai atvertos visiškai, išskyrus konkrečias išimtis. Prancūzijoje rinkos konkurencijai visiškai atvertos 2002 m. Panaikinus teisines kliūtis į rinkas atėjo kiti operatoriai, su kuriais „France Télécom“ konkuravo net prieš priimant šiame sprendime nagrinėjamus 1990 ir 1996 m. įstatymus ir šiuo metu konkuruoja;
(115)
„France Télécom“, atleista nuo prievolės sudaryti atidėjinį, iš kurio dengiamos būsimos įmonės pareigūnų pensijų išlaidos, ir įpareigota mokėti mažesnę metinę įmoką, galėjo sudaryti mažesnį įsipareigojimų ir išlaidų balansą, todėl padidėjo jos patrauklumas siekiant pritraukti kapitalo, taigi jos padėtis tapo geresne negu iki 1996 m. reformos. Panaikinus Prancūzijos rinkoje, kurioje „France Télécom“ veikė nuo seno, patiriamas išlaidas įmonė galėjo lengviau plėstis konkurencijai naujai atvertose kitų valstybių narių rinkose ir tai ji iš tikrųjų darė, kaip nurodyta 48-50 konstatuojamosiose dalyse;
(116)
taigi dėl mažesnių „France Télécom“ išlaidų, nustatytų taikant kompensacijos, kuri turi būti mokama Prancūzijos valstybei dėl įsipareigojimų mokėti pareigūnų pensijas prisiėmimo, apskaičiavimo taisykles, yra arba gali būti iškraipoma „France Télécom“ ir šių naujų operatorių, veikiančių Prancūzijoje ir kitose valstybėse narėse, kuriose veikia „France Télécom“, konkurencija;
6.1.4. Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai
(117)
rinkos, kuriose „France Télécom“ veikia Prancūzijoje, nuo 1988 m. buvo laipsniškai atvertos konkurencijai, todėl jose plačiu mastu vykdoma valstybių narių tarpusavio prekyba. Direktyva 96/19/EB buvo siekiama telekomunikacijų sektorių visiškai liberalizuoti nuo 1998 m. sausio 1 d. Taigi jame įsitvirtino operatoriai, kurių dalis kapitalo priklauso ne Prancūzijos, o kitų valstybių narių įmonėms. Kai kurios šios rinkos susijusios su tarptautiniais ryšiais tarp valstybių narių. „France Télécom“ per savo patronuojamąsias bendroves taip pat teikia elektroninių ryšių paslaugas kitose valstybėse narėse, visų pirma Ispanijoje, Belgijoje ir Jungtinėje Karalystėje;
(118)
šiomis sąlygomis priemonė, kuria sumažinamos bendros „France Télécom“ eksploatavimo bei veiklos išlaidos ir taip suteikiama galimybė naudotis šios įmonės turimais ištekliais, skirtais lėšoms investuoti, Prancūzijoje teikiamiems komerciniams pasiūlymams gerinti arba steigtis kitose valstybėse narėse, gali daryti poveikį valstybių narių prekybai;
6.1.5. Išvada dėl pagalbos pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
(119)
iš to, kas išdėstyta, matyti, kad atlikdama 1996 m. įstatyme nustatytą išlaidų perdavimą Prancūzijos Respublika, sumažinusi kompensaciją, kurią sudaro darbdavio įmoka, mokėtina valstybei už pradinės redakcijos 1990 m. įstatyme numatytas pensijų išlaidas, ir ją pakeitusi 1996 m. įstatyme nurodyta kompensacija, iš valstybės išteklių įmonei „France Télécom“ suteikė pagalbą, kuria iškraipoma ar gali būti iškraipoma konkurencija ir kuria daromas poveikis valstybių narių prekybai pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes 1996 m. įstatyme nurodyta kompensacija yra mažesnė už taikytą anksčiau;
(120)
todėl būtina išnagrinėti, ar ši pagalba gali būti paskelbta suderinama su vidaus rinka;
6.2. Alternatyvūs teisiniai pagalbos suderinamumo pagrindai
(121)
Komisija pažymi, kad Prancūzija nesirėmė SESV 106 straipsnio 2 dalimi kaip aptariamų priemonių suderinamumo pagrindu;
(122)
akivaizdu, kad šiuo atveju neturi būti taikomos SESV 107 straipsnio 2 dalyje nurodytos leidžiančios nukrypti nuostatos, susijusios su socialinio pobūdžio pagalba individualiems vartotojams, pagalba gaivalinių nelaimių ir kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti ir pagalba, teikiama tam tikriems Vokietijos Federacinės Respublikos regionams;
(123)
dėl SESV 107 straipsnio 3 dalyje nurodytų leidžiančių nukrypti nuostatų Komisija pažymi, kad aptariama pagalba nėra skirta regionų, kuriuose neįprastai žemas gyvenimo lygis arba didelis nedarbas, ekonominei plėtrai skatinti, Europos interesams svarbiam projektui ir Prancūzijos ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti. Ji taip pat nėra skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti;
(124)
todėl atrodo, kad siekiant įvertinti šios priemonės suderinamumą taikytinas tik SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktas;
6.3. Pagalbos suderinamumas atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą
(125)
SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte nurodoma: „Vidaus rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma: … pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui … “;
(126)
siekiant pagalbą laikyti suderinama su vidaus rinka dėl to, kad ja skatinama tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtra, ja turi būti gerinamas ekonominės veiklos vykdymo būdas. Pagal 107 straipsnio 3 dalies c punktą pagalba yra suderinama tik tuomet, jeigu ji netrikdo tarpusavio prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui. Savo vertinime Komisija ypač svarbiais laiko būtinumo ir proporcingumo kriterijus (58);
(127)
visų pirma atsižvelgiant į sprendime pradėti procedūrą Komisijos nurodytas abejones pažymėtina, kad Prancūzijos Respublika iš įmonės „France Télécom“ išskaitė pakankamą sumą, atitinkančią pagalbos sumą, kurią Komisija savo sprendime dėl verslo mokesčio taikymo įmonei „France Télécom“ (59) reikalavo susigrąžinti. Teisingumo Teismui patvirtinus Pirmosios instancijos teismo sprendimą, kuriuo atmetamas ieškinys dėl šio Komisijos sprendimo panaikinimo (60), Komisija mano, kad Prancūzijos Respublika ėmėsi būtinų priemonių pagal šį sprendimą tenkančioms prievolėms įgyvendinti. Kadangi teisingai susigrąžinus pagalbą, kuri buvo išmokėta taikant verslo mokestį, šiuo pagrindu įmonės „France Télécom“ gauta ekonominė nauda panaikinta, galimo sumavimo su pagalba, dėl kurios vykdoma ši procedūra, poveikio nagrinėti nereikia;
(128)
dėl kitų klausimų iš karto reikėtų pažymėti, kad, kitaip negu investicinės išlaidos, įmonės socialinio draudimo įmokos yra nuolatinės veiklos sąnaudos ir kad pagalba, kuria šios įmokos sumažinamos, yra įmonės veiklos pagalba, kurios suderinamumą su vidaus rinka Komisija pagal Teisingumo Teismo praktiką turi vertinti labai siaurai;
6.3.1. Pagalbos priemonės atitiktis bendro intereso tikslui
(129)
šiuo atveju nuo 1997 m. įgyvendinama pagalba gali būti laikoma skirta ekonominės elektroninių ryšių paslaugų teikimo veiklos plėtrai skatinti, atsižvelgiant į visišką šių rinkų liberalizavimą. Iš tikrųjų 1996 m. įstatymas buvo priimtas kartu su 1996 m. liepos 26 d. Telekomunikacijų reglamentavimo įstatymu Nr. 96-659, kuriuo į Prancūzijos teisę perkeltos pagal Sąjungos teisę, visų pirma Direktyvą 96/19/EB, Prancūzijai tenkančios prievolės;
(130)
šiuo požiūriu bendras tikslas, susijęs su finansinės kompensacijos mokėjimu Prancūzijos valstybei, kurio siekiama 1996 m. įstatymu, yra suderinti „France Télécom“ ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydžius. Taikyta priemonė, t. y. pagalbos priemonė, pagal kurią tiesiogiai ir išimtinai apibūdinama, kaip nustatomos „France Télécom“ darbdavio įmokos, yra tinkama nustatytam tikslui pasiekti;
(131)
pagalbos priemonė, kuria siekiama sumažinti „France Télécom“ einamąsias socialinio draudimo įmokas, sumokėtas tuo metu, kai monopolio sąlygomis teikiant su didžiąja įmonės veiklos dalimi susijusias paslaugas nereikėjo imtis efektyvių ekonominių veiksmų, kitokiomis konkurencinėmis aplinkybėmis gali padėti gerinti anksčiau monopolinėmis buvusių paslaugų teikimo būdą, jeigu konkuruojančių įmonių finansinius išteklius skiriant atitinkamoms jų socialinio draudimo įmokoms padengti neiškraipoma pranašumais grindžiama konkurencija. Toliau pateikiama išlygų dėl tam tikrų įstatymo nuostatų tinkamumo jame nustatytam tikslui pasiekti. Tačiau negali kilti abejonių nei dėl įstatymo teisėtumo, nei dėl jo atitikties bendro intereso tikslui vystyti elektroninių ryšių paslaugų rinkas, kuriose veiksmingai konkuruojama, taip prisidedant prie technologijų pažangos ir šios veiklos ekonominės plėtros;
6.3.2. Pagalbos priemonės būtinumas
(132)
kadangi atsižvelgiant į 1996 m. įstatyme nurodytą draudimą nuo 2002 m. sausio 1 d. įdarbinti pareigūnus buvo nustatyta įmonei „France Télécom“ priskirtų pareigūnų skaičiaus viršutinė riba, neišvengiamai būtų labai padidėjusios „France Télécom“ pensijų išlaidos, proporcingai dirbančių pareigūnų skaičiui. Taigi „France Télécom“, netekusi galimybės įdarbinti valstybės pareigūnus (beje, tai suprantama atsižvelgiant į tai, kad nuo šiol aptariamos paslaugos teikiamos vykstant konkurencijai), būtų turėjusi dengti pernelyg dideles atitinkamų darbuotojų pensijų išlaidas, palyginti su išlaidomis, kurias turėjo ir turi dengti jos konkurentai. Taip pat pažymėtina, kad pradinėse 1990 m. įstatymo nuostatose numatyti įpareigojimai mokėti kompensaciją Prancūzijos valstybei buvo susiję ne tik su pareigūnais, 1990 m. ir vėliau dirbusiais rinkose, kuriose vyko konkurencija, bet ir su Pašto ir telekomunikacijų ministerijos generalinės valdybos pareigūnais, kurie 1990 m. buvo pensininkai;
(133)
pavyzdžiui, Prancūzijos Respublikos teigimu, „France Télécom“ įmokos norma, kuri būtų taikoma nepakeitus 1990 m. įstatymo nuostatų, būtų sudariusi 77 % bendrųjų rodiklinių 2010 m. dirbusių pareigūnų darbo užmokesčių. Šią normą reikia palyginti su […] % norma, pagal kurią galima užtikrinti bendros ir nebendros rizikos požiūriu visiškai vienodas konkurencines sąlygas „France Télécom“ ir jos konkurentams. Absoliučiąja verte skirtumas būtų apie […] mln. EUR metinių papildomų išlaidų, palyginti su įmokos norma, kuria užtikrinamos vienodos konkurencinės sąlygos. Be to, jeigu įstatyme nebūtų nurodyta, kad nuo šiol darbdavio įmokomis atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, „France Télécom“ būtų turėjusi sudaryti daug didesnius atidėjinius, palyginti su 1996 m. jau sudarytais 3,6 mlrd. EUR atidėjiniais;
(134)
šiuo požiūriu skundo pateikėjų pastabos, kad nuo 1996 m. „France Télécom“ įgijo daug didesnę finansinę skolą negu išlaidos, nuo kurių Prancūzijos valstybė ją atleido, yra netinkamos, nes jos nesusijusios su nagrinėjamu klausimu. Nors šiuo metu atrodo, kad dėl aptariamų sumų ir padidėjusios finansinės skolos, „France Télécom“ įgytos nuo 1996 m., įmonės bankroto rizika, kurią Prancūzijos Respublika nurodo kaip tikėtiną, jeigu būtų buvusi toliau taikoma 1990 m. įstatyme numatyta sistema, yra panaikinama, pagalbos priemonė būtina ateičiai, kad „France Télécom“ atitinkamose rinkose galėtų užtikrinti pranašumais pagrįstą konkurenciją ir nepatirtų sunkumų dėl perimtų ankstesnių socialinio draudimo įmokų, kurių neturi mokėti jos konkurentai, dydžio;
(135)
skundo pateikėjų ir telekomunikacijų operatoriaus pastabos dėl bendro balanso tinkamumo, kuriose siekiama įvertinti pagalbos būtinumą atsižvelgiant į kitą dėl praeityje turėto monopolio „France Télécom“ gautą naudą, šiuo atveju yra nepagrįstos. Iš tikrųjų „France Télécom“ daugumoje paslaugų rinkų, kuriose ji veikia Prancūzijoje, nuo 1996 m. užima dominuojamą padėtį, visų pirma dėl ryšių rinkoms būdingo tinklo poveikio. „France Télécom“ taip pat išplėtė savo veiklą kitų valstybių narių rinkose ir jose įgijo svarbias pozicijas, ypač Lenkijoje ir Ispanijoje. Tačiau, kaip savo pastabose netiesiogiai pabrėžia telekomunikacijų operatorius, dėl savo dominuojamos padėties pagal SESV 102 straipsnį arba didelio pajėgumo rinkoje pagal teisės aktus, Sąjungoje taikomus elektroniniams ryšiams (61), „France Télécom“ privalo laikytis atskirų asimetrinių įpareigojimų, netaikomų su ja konkuruojančioms įmonėms, kurių pajėgumas rinkoje mažesnis;
(136)
vis dėlto šiais įpareigojimais, pavyzdžiui, dėl prieigos prie įmonės tinklo, tarifų pagrindimo sąnaudomis ar komercinių veiksmų, kurie būtų leidžiami nedominuojančiai įmonei, nevykdymo, konkrečiai siekiama užtikrinti, kad dėl buvusio monopolio įgyta „France Télécom“ padėtis nebekenktų konkurencijai. Šios ad hoc reguliavimo priemonės, kurias parengė ir sistemingai taiko nacionalinės konkurencijos bei reguliavimo institucijos ir Komisija (62), yra tikslingesnės ir veiksmingesnės siekiant panaikinti vis dar daromą poveikį, susijusį su skundo pateikėjų nurodyta nauda, kurią „France Télécom“ gavo dėl buvusio monopolio;
(137)
todėl valstybės pagalba, kuriai taikoma ši procedūra, iš esmės yra būtina norint pasiekti bendro intereso tikslą ir gerinti su pensijų išlaidomis susijusias konkurencijos sąlygas, taigi ir elektroninių ryšių paslaugų teikimą;
6.3.3. Pagalbos priemonės proporcingumas
(138)
pažymėtina, kad 1990 m. įstatymu nustatyta valstybei mokama finansinė kompensacija už pensijų apskaičiavimą ir mokėjimą yra konkrečiai numatyta įmonei „France Télécom“ ir sui generis. 1990 m. pradiniame įstatyme numatytas visiško kompensavimo principas buvo pakeistas kitokia kompensacijos, mokėtinos valstybei nuo 1996 m., sumos nustatymo sistema. Teoriškai buvo galima rinktis kelis įmonės „France Télécom“ mokėtinos darbdavio įmokos sumos nustatymo variantus, taip pat ir variantą, pagal kurį valstybė prisiima visus įsipareigojimus mokėti pensijas be kompensacijos. Ši kompensacija apskaičiuojama nuo 1997 m., remiantis tam tikromis sektoriuje konkuruojančių įmonių patiriamomis išlaidomis. Todėl siekiant nustatyti, ar pagalba proporcinga nustatytam tikslui pasiekti, reikėtų nagrinėti, ar 1996 m. įstatyme nurodytos kompensacijos sumos nustatymo pagrindas yra objektyvus ir pagrįstas;
(139)
iš karto reikėtų pažymėti, kad vykdydama procedūras, susijusias su operatorių, anksčiau turėjusių monopolį telekomunikacijų sektoriuje (OTE Graikijoje ir BT Plc Jungtinėje Karalystėje), pareigūnų pensijų išlaidų mažinimu, Komisija visų pirma patikrino, ar šių įmonių socialinio draudimo įmokos tokios pat kaip jų konkurentų, ir priėmė sprendimą atitinkamai dėl aptariamiems operatoriams suteiktos valstybės pagalbos suderinamumo ir nesuderinamumo su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą (63). Tačiau Komisija pažymi, kad šiuo atveju 1996 m. įstatymu nustatytos įmokos, kurias kiekvienais metais moka „France Télécom“ ir kuriomis atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, neleidžia užtikrinti, kad mokamos socialinio draudimo įmokos būtų tokios pat kaip konkurentų. Vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo norma (toliau - VKSUN) nėra pasiekta;
(140)
tačiau Prancūzijos Respublika ir „France Télécom“ remiasi 5,7 mlrd. EUR išimtine nustatyto dydžio įmoka, kurią 1997 m. „France Télécom“ sumokėjo pagal 1996 m. įstatymą. Šios nustatyto dydžio įmokos suma buvo patvirtinta 1996 m., kad per dešimt 1996 m. įstatymo taikymo metų būtų kompensuotos tuo metu numatytos papildomos valstybės išlaidos; be to, ji nustatyta atsižvelgiant į „France Télécom“ sudarytus neapmokestintus atidėjinius, kuriuos 1996-1997 finansiniais metais įmonė galėjo perimti. Išimtinę nustatyto dydžio įmoką sudaro dvi dalys:
-
viena vertus, 3,6 mlrd. EUR suma, atitinkanti „France Télécom“ iki 1996 m. sudarytus atidėjinius, skirtus tuo metu numatytoms pareigūnų būsimų pensijų išlaidoms padengti;
-
kita vertus, 2,1 mlrd. EUR suma (toliau - papildoma suma), kuri ir valdžios institucijų prognozėse, ir faktiškai atitinka su pensijų mokėjimu susijusias grynąsias socialinio draudimo įmokas, kurias valstybė dėl jai perduotų įsipareigojimų mokėti telekomunikacijų sektoriaus pareigūnų pensijas turėjo mokėti dešimt metų (1997-2006 m.);
(141)
kadangi 5,7 mlrd. EUR nustatyto dydžio sumos tikslas niekada nebuvo kompensuoti padarinius, susijusius su tuo, kad netaikoma „France Télécom“ ir jos konkurentų vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo norma, yra nepagrįsta lyginti šią sumą ir metines įmokas, kuriomis atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų ir kurių „France Télécom“ nemokėjo, nors jos buvo būtinos norint pasiekti faktinę vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo normą;
(142)
tačiau išnagrinėjus parlamente vykusias diskusijas matyti, kad 2,1 mlrd. EUR papildoma suma buvo skirta šioms perduotoms 1997-2006 m. išlaidoms padengti ir iš tikrųjų pagalbos poveikiui panaikinti dešimties metų laikotarpiu. Taigi grynosiomis „France Télécom“ finansinėmis lėšomis, atitinkančiomis šią papildomą sumą, dešimt metų buvo finansuojamos Prancūzijos valstybės patirtos papildomos su reforma susijusios išlaidos;
(143)
be to, į išimtinę įmoką yra įtraukti perimti neapmokestinti atidėjiniai, sudaryti iki 1996 m. ir tapę betiksliais. Valstybės perimtus atidėjinius „France Télécom“ buvo sudariusi būsimų pensijų išlaidoms padengti, ir šiuo perėmimu panaikinamas pagalbos poveikis pensijų mokėjimo laikotarpiu, kuris gali būti padengtas atidėjiniais;
(144)
tačiau 1996 m. įstatyme yra minima vienintelė išimtinė įmoka, ir taikomose nuostatose, taip pat finansų įstatymo bei vėlesnių dekretų nuostatose, neišskiriama atidėjinių suma, kurią šiuo laikotarpiu reikėtų atskaityti iš valstybei perduotų išlaidų. 1996 m. įstatymo 6 straipsnyje iš tikrųjų nurodoma, kad išimtinė nustatyto dydžio įmoka mokama kaip kompensacija už valstybės prisiimtus įsipareigojimus mokėti valstybės pareigūnų pensijas. Todėl nagrinėjant reformą turi būti atsižvelgiama į visą šios išimtinės įmokos sumą;
(145)
kadangi sumokėjusi šią išimtinę nustatyto dydžio įmoką „France Télécom“ padengė telekomunikacijų sektoriaus pareigūnų senatvės pensijų išlaidas ir sistemų skirtumo kompensacijos išlaidas beveik penkiolikos metų laikotarpiu, pagalbos poveikis buvo kompensuotas. Taigi sumokėjusi šią išimtinę įmoką „France Télécom“ pagalbos poveikį šiuo laikotarpiu kompensavo. Todėl „France Télécom“ pagrįstai neprivalo šiuo laikotarpiu tenkinti tokios pagalbos suderinamumo sąlygų, taigi ir mokėti metinės įmokos, būtinos norint pasiekti vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo normą, į kurią įtraukta nebendra rizika, nekylanti pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams;
(146)
šiuose argumentuose nurodytus etapus reikėtų apžvelgti išsamiau;
(147)
pažymėtina, kad nuo 1996 m. reformos „France Télécom“ mokėtos metinės įmokos, kuriomis atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, neleidžia pasiekti vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo normos, kaip pabrėžiama sprendime pradėti procedūrą. Taip yra dėl to, kad į įmonei „France Télécom“ taikytą normą įtrauktos tik įmokos, susijusios su bendra rizika, kylančia pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir valstybės pareigūnams, ir atitinkamai neįtrauktos įmokos, susijusios su nebendra rizika, pavyzdžiui, nedarbo arba darbo užmokesčių nemokėjimo įmonės bankroto administravimo ar likvidavimo atveju rizika;
(148)
taigi, kaip matyti iš 4 lentelės, kadangi apskaičiuojant „France Télécom“ mokėtiną įmoką neatsižvelgiama į nebendrą riziką, įmonės „France Télécom“ valstybei mokama kompensacija labai skiriasi nuo kompensacijos, kurią ji mokėtų, jeigu įmokos norma būtų apskaičiuojama taip, kad būtų užtikrintos visiškai vienodos konkurencinės sąlygos, atsižvelgiant į konkurentų išlaidų apskaičiavimo pagrindus. Todėl su įstatymu susijusi pagalbos priemonė neatitinka proporcingumo principo. Kad ji atitiktų šį principą ir būtų pasiektas nurodytas teisėtas tikslas gerinti konkurencijos sąlygas suvienodinant išlaidų, kurias patiria atitinkamose Prancūzijos telekomunikacijų rinkose veikiančios įmonės, apskaičiavimo metodus, pagal 1996 m. įstatymą įmonei „France Télécom“ suteikta pagalba būtų reikėję ir reikėtų faktiškai ateityje suvienodinti šias išlaidas, įtraukiant su abiejų kategorijų darbuotojams nebendra rizika susijusias išlaidas;
(149)
šiuo požiūriu į Prancūzijos pateiktą argumentą, kad valstybės pareigūnai nepatiria tam tikros rizikos, todėl su šia rizika susijusių įmokų mokėjimas nepagrįstas, negalima atsižvelgti. Visų pirma ši rizika nepatiriama taikant valstybės priemones, todėl „France Télécom“ piniginė nauda nepateisinama. Pavyzdžiui, darbo užmokesčių nemokėjimo rizika įmonės bankroto administravimo atveju nekyla dėl to, kad Prancūzijos valstybė prisiėmė įsipareigojimus dėl įmonėje „France Télécom“ dirbančių pareigūnų ir kad ji pati yra draudikė. Tačiau negalima atmesti „France Télécom“, kaip ir jos konkurento, bankroto galimybės. Abiem atvejais nauda teikiama ne įmonei, o tiesiogiai jos darbuotojams. Darbo užmokesčių mokėjimo garantija įgyvendinama likvidavus įmonę. Tačiau, kitaip negu „France Télécom“, su ja konkuruojanti įmonė turi mokėti įmokas, kad apdraustų darbo užmokesčių nemokėjimo likvidavus įmonę riziką. Todėl įmonei „France Télécom“ suteikti naudą, susijusią su tuo, kad mokamos mažesnės įmokos arba ši rizika į „France Télécom“ įmokų apskaičiavimo metodą iš tikrųjų neįtraukiama, yra nepagrįsta;
(150)
be to, 1996 m. įvestos reformos tikslas, kuris, atrodo, nebuvo įgyvendintas laikantis jo principų, iš esmės yra suvienodinti visų sektoriaus konkurentų konkurencijos sąlygas, susijusias su mokesčiais ir socialinio draudimo įmokomis, neatsižvelgiant į darbuotojų statusą ir faktinę „France Télécom“ prievolę tapti kompetentingų valdymo organų nare ir mokėti jiems įmokas. Būtent dėl šių principų, susijusių su konkurencijos sąlygų suvienodinimu, nagrinėjama priemonė yra suderinama su vidaus rinka. Todėl laikantis šių principų nereikia atsižvelgti į tai, ar „France Télécom“ darbuotojai patiria tokią riziką;
(151)
galiausiai įsipareigojimų mokėti pensijas sumažinimas valstybei perduodant grynąsias išlaidas proporcingumo principą atitiktų tik tuomet, jeigu sumažinus įsipareigojimus būtų galima suvienodinti konkurencijos sąlygas. Tačiau „France Télécom“ padėtis nebuvo visiškai suvienodinta su sektoriaus įmonių padėtimi socialinio draudimo įmokų, nustatomų pagal darbo užmokesčius, požiūriu, nes tam tikros socialinio draudimo įmokos ir tam tikri mokesčiai nebuvo įtraukti į metinės įmokos apskaičiavimo pagrindą;
(152)
taip pat, kitaip negu tvirtina Prancūzijos Respublika ir „France Télécom“, nepagrįsta atsižvelgti į 5,7 mlrd. EUR išimtinės nustatyto dydžio įmokos, kurią „France Télécom“ jau sumokėjo 1997 m., sumą, siekiant ją palyginti su per maža įmonei „France Télécom“ taikoma įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, norma;
(153)
visų pirma Komisija nori priminti, kad kiekvienu atveju ji turi nustatyti, ar leidžiančios nukrypti nuostatos, nurodytos SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte, taikymo sąlygos yra įgyvendintos, ir neprivalo laikytis ankstesnės sprendimų priėmimo praktikos, net jeigu ji būtų nustatyta (64);
(154)
bet kokiu atveju nagrinėjama reforma aiškiai ir keliais požiūriais skiriasi nuo Sprendime La Poste (65) minimos reformos, kuria stengiasi remtis Prancūzijos institucijos;
(155)
iš tikrųjų, kitaip negu Sprendime La Poste minima reforma, kuria remiasi Prancūzijos Respublika ir „France Télécom“, „France Télécom“ pareigūnų pensijų finansavimo sistemos reforma įvykdyta prieš pat Sąjungos lygmeniu atveriant rinkas, kuriose galėjo veikti „France Télécom“;
(156)
beje, akivaizdu, kad „France Télécom“ dėl šio liberalizavimo gavo naudos įsitvirtinusi kitų valstybių narių rinkose - ne tik dėl statuso pakeitimo į akcinės bendrovės statusą, bet ir iš dalies dėl įsipareigojimų mokėti pensijas panaikinimo jos balanse bei galimų mažesnių išlaidų, kurios įvykdžius reformą bus patirtos ateityje. Balanse sumažėjus įsipareigojimams „France Télécom“ galėjo padidinti mokumą ir gebėjimą skolintis. Iš skolos skaičių, kuriuos skundo pateikėjai nurodė savo pastabose ir kurių aptardama sumas neginčijo Prancūzijos Respublika, matyti, kad „France Télécom“ grynoji finansinė skola nuo 19,2 mlrd. EUR 1997 m. padidėjo iki 83 mlrd. EUR 2002 m.;
(157)
iš tikrųjų gali būti, kad šios finansinės skolos labai padidėjo dėl aktyvios investicijų į plėtrą kitų valstybių narių rinkose, kuri tapo įmanoma liberalizavus rinkas, politikos. Tačiau pritraukti būtinas lėšas iš dalies tapo įmanoma dėl to, kad […] mlrd. EUR grynąja suma sumažėjo pensijų išlaidos, kurios 1996 m. buvo perduotos Prancūzijos valstybei. Todėl telekomunikacijų operatoriaus pastabos, kuriose siekiama įrodyti, kad pagalba leido įmonei „France Télécom“ finansuoti tarptautinę plėtrą (68 konstatuojamojoje dalyje pateiktos pastabos), nėra nepagrįstos, nors toks pagrindimas ir netiesioginis;
(158)
tačiau visos Sąjungos pašto rinkos, kuriose gali veikti Prancūzijos įmonė „La Poste“, dar nėra visiškai atvertos konkurencijai ir turėtų būti atvertos tik 2012 m. - praėjus šešeriems metams nuo „La Poste“ pensijų finansavimo reformos (66). Taigi dėl įmonei „France Télécom“ suteiktos pagalbos konkurencija rinkose, kurios visiškai atvertos konkurencijai, labiau ribojama negu dėl įmonei „La Poste“ suteiktos pagalbos. Todėl pagalbos suderinamumui būtinos sąlygos nėra visiškai panašios atsižvelgiant į skirtingą konkurencinę padėtį rinkose, kurias Sąjungos lygmeniu atveriant konkurencijai buvo teikiama skirtinga pirmenybė ir kurių indėlis užtikrinant Sąjungos ekonomikos konkurencingumą taip pat buvo skirtingas. Taigi SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte nurodytas bendro intereso kriterijus abiem aptariamais atvejais nebūtinai turi būti vertinamas vienodai;
(159)
be to, „La Poste“ finansinė padėtis, taigi ir jos gebėjimas plėstis išorės rinkose arba stiprinti pozicijas Prancūzijos rinkoje, nebuvo panašūs į „France Télécom“ padėtį ir gebėjimus. Kaip buvo pabrėžta Sprendime La Poste, neįvykdžius 2006 m. reformos ir pradėjus taikyti naujus apskaitos standartus „La Poste“ į savo apskaitą būtų turėjusi įtraukti 76 mlrd. EUR atidėjinį, skirtą įsipareigojimams valstybei padengti, kurio iki tol ji į balansą neįtraukdavo (67). O „France Télécom“, kitaip negu „La Poste“, ir neįvykdžius reformos sudarydavo neapmokestintus atidėjinius savo apskaitoje, kad padengtų būsimus įsipareigojimus, todėl objektyviai kiekvienos įmonės finansinė padėtis buvo skirtinga;
(160)
taip pat neįvykdžius įmonei „France Télécom“ taikomos reformos ir toliau taikant 1990 m. įstatymu įdiegtą sistemą, pensijų išlaidos būtų padidėjusios; pagal tuo metu sudarytas prognozes, pateiktas 30 konstatuojamojoje dalyje, nuo 2005-2007 m. jos būtų labai padidėjusios - tai patvirtinama 3 lentelėje pateiktais a posteriori rezultatais. O tuo metu, kai buvo vykdoma reforma, toliau įgyvendinant įmonei „La Poste“ taikomu įstatymu nustatytą sistemą „La Poste“ būtų iš karto patyrusi apie […] mln. EUR metinių papildomų išlaidų (68);
(161)
todėl nenustatyta, kad abiejų įmonių padėtis iki atitinkamų reformų įgyvendinant taikomą įstatymą, taigi ir šių reformų konkurencinis poveikis buvo panašūs. Iš faktų matyti, kad buvo priešingai. Todėl analizė, kurios išvados abiem atvejais panašios, yra nepagrįsta;
(162)
be to, Sprendimo La Poste atveju buvo pakankamų priežasčių manyti, kad išimtinė nustatyto dydžio įmoka ateityje gali būti perskirstyta kaip įmokų, susijusių su pakeista vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo norma, mokėjimo avansas. Šiuo atveju tokių priežasčių nėra. Iš tikrųjų sąlyga, pagal kurią įpareigojama perskirstyti „La Poste“ išimtinę įmoką, buvo nustatyta Komisijai pradėjus oficialią tyrimo procedūrą, kilus abejonėms, kad nustatyta įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų ir kuri būtina vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo normai pasiekti, vertė yra per maža;
(163)
todėl, nors Prancūzijos institucijos to aiškiai nepripažino, dėl Sprendime La Poste aptariamos išimtinės nustatyto dydžio įmokos skyrimo iš esmės buvo susitarta vykdant Komisijos ir valstybės narės derybas, kuriomis siekta užtikrinti įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų ir pasiekiama vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo norma, mokėjimą. Vykstant šioms deryboms Prancūzijos institucijos, 2005 m. gruodžio mėn. užmezgus pirmuosius ryšius bylos klausimu, savo 2006 m. birželio 23 d. pranešime pareiškė pradinę poziciją, kad numatyta „La Poste“ išimtinė įmoka nėra būtina užtikrinant vienodas konkurencines sąlygas, kitaip negu numatomas metinės įmokos pakeitimo projektas;
(164)
todėl įsigaliojusi reforma Komisijos sprendimu nebuvo patvirtinta, kaip, atrodo, teigia „France Télécom“. Iš tikrųjų atsiuntus pranešimą ir priėmus 2006 m. spalio 12 d. sprendimą pradėti procedūrą, 2006 m. gruodžio 30 d. Įstatymu Nr. 2006-1771 (taisomasis 2006 m. finansų įstatymas) buvo nustatyta išimtinės įmokos suma. Vykstant minėtoms deryboms buvo aptarti keli reformos aspektai, visų pirma atsižvelgimas į galimą dėl reformos, apie kurią anksčiau pranešta, gautą naudą, numatomos įmokos normos apskaičiavimo kriterijus ir taisyklės, pagal kurias atsižvelgiama į įmonės „Banque postale“ ypatumus, susijusius su pašto veikla ir priskirtais darbuotojais. Šios derybos buvo tęsiamos, ir tik savo 2007 m. birželio 8 d. pastabose Prancūzijos institucijos pritarė išimtinės įmokos skyrimo taisyklėms pagal bendrą susitarimą dėl reformos ir taip atsisakė savo praneštos pozicijos dėl išimtinės įmokos ir būsimų metinių įmokų apskaičiavimo metodo;
(165)
kita vertus, „La Poste“ įmoką administruojanti viešoji įstaiga nebuvo įpareigota laikytis konkrečių taisyklių, o 1997 m. finansų įstatymo, kuriuo įsteigiama „France Télécom“ įmoką administruojanti viešoji įstaiga, nuostatose numatytos griežtos metinių mokėjimų valstybei taisyklės (69). Kadangi buvo aptariama mokėtina ir savo nuožiūra paskirstoma išimtinė įmoka, Komisija pareiškė nuomonę, kad Prancūzijos Respublika gali sumažinti jos sumą ir kartu padidinti „La Poste“ metinės įmokos normą;
(166)
be to, pažymėtina, kad 1996 m. įstatymo nuostatomis yra nustatomi metinės įmokos, nuolat mokamos valstybei kaip pareigūnų pensijų kompensacija, apskaičiavimo kriterijai, neatsižvelgiant į pareigūnams ir pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams nebendrą riziką. Šiuo požiūriu Pirmosios instancijos teismas ir Teisingumo Teismas dėl „France Télécom“ mokėtino verslo mokesčio nurodė, kad sumažintų mokesčių negalima kompensuoti kitu konkrečiu mokesčiu, ypač jeigu valstybė narė (šiuo atveju Prancūzijos Respublika) negali įrodyti, kad ankstesni mokesčiai buvo nustatyti numačius mažesnes būsimas išlaidas pagal kitokią apmokestinimo sistemą (70);
(167)
Komisija negali neatsižvelgti į tai, kad 1997 m. jau sumokėtos konkrečios nustatyto dydžio įmokos tikslas, aiškiai nurodytas 1996 m. įstatymo 6 straipsnyje, buvo iš dalies kompensuoti pagal 1996 m. įstatymą Prancūzijos valstybės prisiimtas finansines išlaidas;
(168)
be to, iš 27 konstatuojamojoje dalyje nurodytos Senato ataskaitos turinio matyti, kad balsuodamas dėl išimtinės įmokos principo teisės aktų leidėjas nesiekė atsižvelgti į „France Télécom“ metinių įmokų bei konkurentų metinių įmokų, kurios yra palyginti didesnės, skirtumą ir juo labiau jį kompensuoti. Priešingai - teisės aktų leidėjas sąmoningai įpareigojo „France Télécom“ mokėti metines įmokas, neapimančias abiejų kategorijų darbuotojams (pareigūnams ir ne pareigūnams) nebendros rizikos, ir šio pasirinkimo nesusiejo su 1997 m. sumokėtos išimtinės įmokos mokėjimu;
(169)
„France Télécom“ mokestis, kurį sudarė nustatyto dydžio įmoka, buvo mokamas į valstybės biudžetą kaip bendrosios pajamos, pervedamas už šio mokesčio administravimą atsakingai viešajai įstaigai ir sunaudojamas. Todėl šiomis sąlygomis Komisija visos ar dalies jau išnaudotos išimtinės nustatyto dydžio įmokos negali fiktyviai ir a posteriori iš naujo priskirti tikslui, kuris visiškai neatitinka Prancūzijos institucijų nustatyto šios įmokos tikslo ir yra nenumatytas įstatyme, t. y. tikslui kompensuoti padarinius, susijusius su tuo, kad neatsižvelgta į valstybės pareigūnams ir pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams nebendrą riziką. Taigi ši nustatyto dydžio įmoka nebuvo įvesta numatant „France Télécom“ metines įmokas visiškai suvienodinti su jos konkurentų metinėmis įmokomis pagal skirtingus teisės aktus ir skirtingą reglamentavimo sistemą;
(170)
dėl tų pačių priežasčių, atsižvelgiant į administravimo ir mokėjimo į biudžetą taisykles, nuo 1997 m. numatytas finansų įstatyme ir įgyvendinamas iki šiol, į Respublikos argumentus ir skaičiavimus, kuriais siekiama įrodyti, kad dėl 1996 m. reformos valstybė iki šiol gavo daug papildomų pajamų, atsižvelgti negalima;
(171)
iš tikrųjų atsižvelgiant į finansų įstatyme nustatytas taisykles, pagal kurias kompetentinga viešoji įstaiga administruoja ir naudoja „France Télécom“ išimtinę nustatyto dydžio įmoką, ir į faktinių mokėjimų, atliktų nuo 1997 m., skaičius, pateiktus Prancūzijos Respublikos ir apibūdintus 36 bei 37 konstatuojamosiose dalyse ir 3 lentelėje, pažymėtina, kad su indėliu, dėl kurio gaunamos 7 % palūkanos, susijusios pajamos, kuriomis stengiasi remtis Prancūzijos Respublika, niekada negautos.
[…]. Be to, argumentu neatspindimi tikrieji Prancūzijos institucijų veiksmai. Atsižvelgiant į administravimo taisykles, nustatytas įsteigus viešąją įstaigą priimtuose finansų įstatymuose, iš šios įstaigos tokių pajamų negauta, be to, tokios pajamos nebuvo numatytos ir iš jų negauta palūkanų. Priešingai - įstaigos ištekliai turėtų būti visiškai išnaudoti 2011 m. gruodžio 31 d. Jie būtų išnaudoti anksčiau, jeigu būtų buvę skirti 1996 m. reformai finansuoti (beje, Prancūzijos Respublika neigia, kad jie tam buvo skirti), net į juos įtraukus padidėjusias pelno mokesčio pajamas (tokį įtraukimą nurodo Prancūzijos institucijos). Be to, atsižvelgti į padidėjusias pelno mokesčio pajamas yra neteisėta, nes taip sumaišomi įvairūs valstybės uždaviniai. Negalima pritarti, kad šie įvairūs uždaviniai būtų sumaišyti, kaip siūlo Prancūzijos institucijos; reikėtų ir toliau atskirti tai, kad prisiėmusi įsipareigojimus mokėti pareigūnų pensijas valstybė įmonei „France Télécom“ teikia pagalbą siekdama vystyti pranašumais grindžiamą konkurenciją, tai, kad valstybė yra „France Télécom“ akcininkė, ir galiausiai tai, kad viešosios valdžios funkcijas atliekanti valstybė vykdo su mokesčiais susijusius įgaliojimus;
(172)
be to, pažymėtina, kad Prancūzijos Respublikos ir „France Télécom“ prašymas atsižvelgti į išimtinę įmoką nagrinėjant reformos suderinamumą prieštarauja pastaboms, kurias Prancūzijos Respublika pateikė savo 2004 m. kovo 17 d. rašte ir kuriose nurodoma: „todėl 1996 m. liepos 26 d. įstatymo 6 straipsnyje nurodyta išimtinė nustatyto dydžio įmoka negali būti nagrinėjama kaip tariamos naudos kompensacija. A fortiori jos sumos nagrinėti nereikia atsižvelgiant į valstybės pagalbos reglamentavimą“, nes ši suma buvo „vieninteliam akcininkui [Prancūzijos valstybei] skirta išimtinė įmoka, prilygstanti išimtiniam dividendui, paskirstomam prieš suteikiant galimybę privatiems investuotojams įsigyti kapitalo“;
(173)
paaiškinimas, kuriuo pagrindžiamas Prancūzijos Respublikos tuo metu pateiktas argumentas, ekonominiu ir finansiniu požiūriu yra logiškas. Prieš suteikiant galimybę kitiems investuotojams įsigyti kapitalo vienintelis akcininkas, siekdamas vien savo naudos, pagrįstai perima kuo daugiau įmonės turimų lėšų prieš leidžiant kapitalo įsigyti kitiems, jeigu tai nekenkia investicijų patrauklumui. Į šį aspektą buvo atsižvelgta nustatant „France Télécom“ pradiniam balansui taikomus finansinius parametrus, pagal kuriuos netiesiogiai gaunama išimtinės nustatyto dydžio įmokos suma, kaip 1996 m. buvo nurodyta parlamente. Todėl valstybė - apdairi vienintelė akcininkė - visiškai logiškai ėmė kuo didesnę išimtinių dividendų sumą, kaip nurodė Prancūzijos Respublika, o ne paliko lėšas įmonėje, kurios kapitalo 1997 m. leidus įsigyti kitiems subjektams ji gauna ne didesnę kaip turimam kapitalui proporcingą dalį;
(174)
be to, šio argumento, kurį tuo metu pateikė Prancūzijos Respublika, prašiusi, kad į 5,7 mlrd. EUR kompensacijos sumos analizę jokiu būdu nebūtų atsižvelgiama vertinant reformą pagal valstybės pagalbos taisykles, pagrįstumas patvirtinamas pastabomis, kurias Prancūzijos Respublika pateikė vykdant procedūrą. Iš tikrųjų pareiškusi, kad kompensacijos sumos dydis buvo nustatytas atsižvelgiant ne į numatomas su reforma susijusias valstybės sąnaudas ar naudą, kurią gaus „France Télécom“, bet į įmonės gebėjimą mokėti įmokas, Prancūzijos Respublika nurodo, kad įpareigojimas mokėti kompensaciją nustatytas valstybei veikiant daugiau kaip apdairiai vienintelei akcininkei, o ne kaip reguliavimo institucijai, besirūpinančiai tuo, kad būtų kompensuotos pagal reformą jai tenkančios pensijų išlaidos;
(175)
jeigu tokiam argumentui būtų pritarta, Komisija, nagrinėdama reformos suderinamumą su valstybės pagalbos taisyklėmis, neturėtų atsižvelgti į išimtinę nustatyto dydžio įmoką, kaip kažkada to prašė Prancūzijos Respublika. Taigi turėtų būti atsižvelgiama tik į mažesnes negu konkurentų „France Télécom“ metines įmokas, sumažintas nuo 1997 m. įgyvendinant reformą;
(176)
dėl tų pačių priežasčių Komisija negali pritarti skundo pateikėjų pastaboms, kuriose prašoma įdiegti 1997 m. sumokėtos išimtinės nustatyto dydžio įmokos ir „France Télécom“ metinės darbdavio įmokos koregavimo mechanizmus, siekiant užtikrinti finansinį reformos neutralumą. Tam taip pat turėtų būti iš naujo apskaičiuota ir a posteriori fiktyviai perskirstyta visa ar dalis išimtinės nustatyto dydžio įmokos, kuri 1997 m. buvo sumokėta į valstybės biudžetą. Taip pat taikant nurodytą mechanizmą turėtų būti įdiegtas kasmet atliekamas a posteriori tikrinimas, kurio tikslas būtų ne užtikrinti 1997 m. suteiktos pagalbos (nors ir mažesnės dėl išimtinės nustatyto dydžio įmokos) proporcingumą, o panaikinti visą vykdant reformą suteiktą pagalbą;
(177)
tačiau reikėtų išnagrinėti, ar vertinant pagalbos priemonės suderinamumą su vidaus rinka gali būti atsižvelgiama į išimtinės įmokos mokėjimą, remiantis 1996 m. įstatymu nustatytu šio mokėjimo pagrindimu;
(178)
pagal 1996 m. įstatymą išimtinė nustatyto dydžio įmoka 1997 m. buvo mokama kaip kompensacija už Prancūzijos valstybės prisiimtus įsipareigojimus mokėti pensijas. Šiomis aplinkybėmis turi būti atsižvelgiama į įsipareigojimų prisiėmimo poveikį bendriems finansiniams reformos, įvestos iki šiol taikomu 1996 m. įstatymu, rezultatams. Turėtų būti atsižvelgiama į laikotarpį, kurį senatvės pensijų išlaidos buvo dengiamos išimtine nustatyto dydžio įmoka;
(179)
lyginant „France Télécom“ finansinius srautus, paskirstytus tam tikru laikotarpiu, t. y. išimtinės įmokos mokėjimą 1997 m. ir nuo tada pagal 1996 m. įstatymą mokėtas mažesnes metines įmokas, būtina diskontuoti sumas. 1997 m. keli išimtinės įmokos mokėjimai buvo išdėstyti terminais iki 1997 m. spalio mėn., nors paskolos lėšomis finansuojant šią įmoką „France Télécom“ finansinė našta iš tikrųjų buvo atidėta vėlesniam laikui. Kita vertus, įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, mokėjimai atlikti nuo 1997 m. pradžios. Iš esmės diskonto norma turi būti nustatyta pagal šioje srityje taikomą Komisijos pranešimą (71); pavyzdžiui, 1997 m. spalio mėn. ši norma buvo 5,53 %. Reikėtų išnagrinėti, ar šiuo atveju dera taikyti normą, kuri skiriasi nuo taikomame pranešime nurodytos normos, ir taip nesilaikyti valstybėms narėms nurodytų taisyklių, kurias Komisija pati nustatė ir turi taikyti, išskyrus tinkamai pagrįstas išimtis;
(180)
šiuo požiūriu pasirinkta 7 % norma, kurią Prancūzijos Vyriausybės aktuaras taikė norėdamas iki 2043 m. diskontuoti 1996 m. reformos finansinius srautus, yra nepagrįsta […], nes dėl nustatytų mokėjimo grafikų ši analizė apima trumpesnį laikotarpį. 7 % norma taip pat yra daug didesnė už 1997-2010 m. metinių diskonto normų, kurias Prancūzijos Respublika nurodė savo pastabose dėl sprendimo pradėti procedūrą, vidurkį (4,4 %) arba vykdant „La Poste“ pensijų finansavimo sistemos reformą (72) nustatytą 1998 m. […] % diskonto normą;
(181)
Prancūzijos Respublikos nurodytų 7 % artimų normų, 1996 m. taikytų penkiolikos metų keičiamoms iždo obligacijoms, taip pat negalima taikyti. Turi būti nustatyta 1997 m. norma, o ne 1996 m. vidurkis. Be to, penkiolikos metų trukmė yra per ilga atsižvelgiant į metinių mokėjimų, kuriuos atitinkamu laikotarpiu teoriškai būtų reikėję kompensuoti išimtine nustatyto dydžio įmoka ir kuriems vien palūkanų nebūtų užtekę, srautų dydį. Kaip alternatyvą būtų galima numatyti sudėtinės normos, sudarytos remiantis įvairiomis normomis, taikytomis optimizuojant išimtinės nustatyto dydžio įmokos investicijas, pasirinkimą, kad būtų laikomasi mokėjimų, kuriuos Prancūzijos valstybė atlieka dėl 1996 m. reformos, srautų grafikų. Tokia apie 5,50 % norma ne tik labai nesiskirtų nuo 1997 m. spalio mėn. Komisijos nustatytos orientacinės normos, bet ir pasirenkant ją nebūtų atsižvelgiama į tai, kad analizė atliekama remiantis įmone „France Télécom“ (73);
(182)
galiausiai 1991-1997 m. „France Télécom“ paskoloms, padengtoms obligacijomis, taikyta 7 % orientacinė norma, kurią nurodo Prancūzijos Respublika, apima už aptariamus faktus daug ankstesnį šešerių metų laikotarpį. Šiuo atveju „France Télécom“ išimtinę nustatyto dydžio įmoką 1996 m. iš tikrųjų daugiausia finansavo trumpalaikėmis emisijomis ir daug mažiau - obligacijų emisijomis. Tačiau pagal „France Télécom“1996 m. gruodžio 31 d. balansą diskonto norma, nustatyta pagal įmonės mokėtas 1996 m. paimtų naujų paskolų palūkanų normas, buvo 4,8 % (74). Tokia norma koreguojama pagal faktines finansines sąnaudas, kurias „France Télécom“ tuo metu patyrė finansuodama išimtinę įmoką. Tačiau reikia užtikrinti, kad diskonto norma nebūtų priklausoma nuo tam tikru laiku įmonės padaryto pasirinkimo, bet kad būtų taikoma objektyvi orientacinė norma, Komisijos nustatyta diskonto normoms taikomame pranešime (75);
(183)
apskritai šiuo atveju neturi būti taikoma orientacinė norma, kuri būtų kitokia, negu nustatyta pagal šioje srityje taikomą Komisijos pranešimą, ir taip nesilaikyti valstybėms narėms nurodytų taisyklių, kurias nustatė Komisija;
5 lentelė
„France Télécom“ finansiniai srautai, susiję su 1996 m. reforma (1997-2011 m.)
Mln. EUR
Metai
Išmokėtos pensijos
(A)
Kompensacija ir kompensacijos permoka
(B)
Metinės įmokos
(C)
„France Télécom“ nauda
(D)
(A + B - C) (76)
Kompensacija sausio 1 d.
(E)
Palūkanos
(F)
Kompensacija gruodžio 31 d.
(E + F - D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(įvertis)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
kompensacija, kapitalizuota taikant 5,53 % diskonto normą, iki 2012 m. pirmojo ketvirčio (78) turėtų būti kompensuojamos įgyvendinant 1996 m. reformą sumažintos „France Télécom“ metinės įmokos;
(185)
be to, šios kompensacijos, kuria kompensuojamas reformos poveikis, mokėjimo terminas maždaug kelių mėnesių tikslumu sutampa su 2011 m. gruodžio 31 d. - diena, kurią numatyta faktiškai baigti naudoti už „France Télécom“ išimtinės įmokos administravimą atsakingos viešosios įstaigos išteklius. Taigi nagrinėjant diskonto klausimą papildomai atsižvelgiama į faktą, kad bet kokiu atveju išimtinė įmoka bus faktiškai išnaudota. Todėl į valstybės biudžetą neįmokėtų sumų, kurias būtų galima perskirstyti kitaip, negu numatyta taikomame finansų įstatyme, nėra;
(186)
taigi dėl šios 1997 m. sumokėtos išimtinės įmokos „France Télécom“ pagrįstai neturi būti įpareigota mokėti metinės įmokos priedo už laikotarpį nuo 1997 m. sausio 1 d. iki dienos, einančios po 2010 m. gruodžio 31 d., kurią reikia tiksliai nustatyti. Iš tikrųjų kadangi 5 lentelėje 2011 m. ir kompensacijos bei kompensacijos permokos įmokos skaičiai visų pirma yra nustatyti pagal įverčius, Prancūzijos Respublika, laikydamasi 5 lentelėje nurodytų apskaičiavimo principų, turėtų pagal galutines atliktų mokėjimų datas, galutines išmokėtų išmokų sumas ir mažesnes įmokas bei kitą naudą, kurią taikant 1996 m. įstatymą gavo „France Télécom“, nustatyti tikslią datą;
(187)
tačiau kompensavus išimtinės įmokos poveikį ir išnaudojus valstybei pervestus išteklius bus patiriamas visas įmonei „France Télécom“ 1996 m. suteiktos pagalbos poveikis, be to, dėl šios pagalbos įmonei „France Télécom“ bus suteikta nauda, palyginti su jos konkurentais. Todėl pagalbą galima pateisinti tik tuo, kad „France Télécom“ įpareigota mokėti įmoką, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, apskaičiuojamą taikant normą, kuria užtikrinamos iš tikrųjų vienodos konkurencinės sąlygos. Taigi jeigu 1990 m. įstatymo, iš dalies pakeisto 1996 m. įstatymu, nuostatos ir antrinės teisės aktų taikomos nuostatos, kuriose numatoma, kad įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, norma apskaičiuojama suvienodinant „France Télécom“ ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydžius, ir nurodoma, kad apskaičiuojant atsižvelgiama tik į rizikos, kuri yra bendra pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir valstybės pareigūnams, dydį, nebūtų pakeistos, pagalba, įmonei „France Télécom“ teikiama tol, kol bus įgyvendinti Prancūzijos valstybės iš „France Télécom“ pagal 1996 m. įstatymą perimti finansiniai įsipareigojimai, neatitiktų proporcingumo principo;
(188)
taigi siekiant įgyvendinti SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte numatytą atitikties bendram interesui kriterijų turi būti laikomasi šiame sprendime nurodytų sąlygų, kad pagalba būtų suderinama;
7. SUDERINAMUMO SĄLYGOS ATEIČIAI
(189)
todėl Prancūzijos Respublika privalo iš dalies pakeisti taikomas įstatymų ir teisės aktų nuostatas, kad „France Télécom“ mokėtina įmoka, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, būtų nustatoma, apskaičiuojama ir renkama suvienodinant „France Télécom“ ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydžius. Be to, apskaičiavimo metodai ir kriterijai turėtų būti nustatyti skaidriai bei objektyviai ir turėtų būti suteikta galimybė juos tikrinti ir apskųsti;
(190)
apskaičiuodama įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, normą Prancūzijos Respublika taip pat turėtų faktiškai suvienodinti „France Télécom“ ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydį, taip pat atsižvelgdama ir į „France Télécom“ samdomiems pareigūnams bei pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams nebendrą riziką;
(191)
Prancūzijos Respublikos pastabose, kurios išsamiau apibūdintos atnaujintuose šių pastabų III ir V prieduose, Prancūzijos institucijos įvertino, kokia būtų nuo 1997 m. „France Télécom“ mokėtinos įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, norma (žr. 4 lentelę), jeigu į apskaičiavimo metodą būtų įtraukta nebendra rizika (toliau - pakeista norma). Į pakeistą normą įtraukiamos ir nedarbo bei draudimo, kuriuo užtikrinamas su darbo užmokesčiais susijusių reikalavimų įgyvendinimas, įmokos, dėl kurių ši norma yra didesnė, ir konkrečios įmokos, kurių nemoka „France Télécom“ konkurentai, pavyzdžiui, 1 % solidarumo įmoka ir „France Télécom“ savarankiškai draudžiamos išmokos grynaisiais pinigais, susijusios su darbo nutraukimu, dėl kurių ši norma yra mažesnė. Gauta norma yra beveik 7 procentiniais punktais didesnė už šiuo metu faktiškai taikomą normą;
(192)
tokia norma užtikrinamos iš tikrųjų vienodos konkurencinės sąlygos, palyginti su 1996 m. įstatymu nustatytomis tik iš dalies vienodomis sąlygomis, ir kartu atsižvelgiama į konkrečias „France Télécom“ socialinio draudimo įmokas. Todėl Komisija neprieštarauja atnaujintose Prancūzijos Respublikos pastabose nurodytiems ir šių pastabų III bei V prieduose apibūdintiems ir išsamiai patikslintiems apskaičiavimo principams, pagrindui ir metodams, kuriuos Prancūzijos Respublika taiko įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, pakeistai normai nustatyti, siekdama suvienodinti „France Télécom“ ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydžius;
(193)
todėl Prancūzijos Respublikai kasmet nustatant normą, pagal kurią galima suvienodinti konkurencijos sąlygas, turi būti laikomasi 191 konstatuojamojoje dalyje nurodytose pastabose pateikiamų įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, apskaičiavimo principų, pagrindo ir metodų. Visų pirma į pakeistą normą įtraukiamos ir nedarbo bei draudimo, kuriuo užtikrinamas su darbo užmokesčiais susijusių reikalavimų įgyvendinimas, įmokos, ir konkrečios įmokos ar konkretūs mokesčiai, kurių nemoka „France Télécom“ konkurentai, pavyzdžiui, 1 % solidarumo įmoka ir „France Télécom“ savarankiškai draudžiamos išmokos grynaisiais pinigais, susijusios su darbo nutraukimu;
(194)
atliekant šį faktinį suvienodinimą užtikrinamos iš tikrųjų vienodos „France Télécom“ ir jos konkurentų konkurencinės sąlygos ir 1996 m. suteiktos pagalbos proporcingumas bei suderinamumas su vidaus rinka;
8. IŠVADOS
(195)
Komisija pažymi, kad Prancūzijos Respublika valstybės pagalbą, nustatytą 1996 m. „France Télécom“ priskirtų valstybės pareigūnų pensijų finansavimo sistemos reforma, suteikė neteisėtai, pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį nuo Sutarties įsigaliojimo dienos;
(196)
dėl šios nuo 1997 m. teikiamos pagalbos „France Télécom“ galėjo sumažinti mokamas metines socialinio draudimo įmokas. Tačiau bent iki 2010 m. šis poveikis buvo kompensuotas mokant šios reformos nuostatose numatytą išimtinę nustatyto dydžio įmoką. Dėl šio kompensavimo sąlygos, kuriomis iš tikrųjų suvienodinamos šios „France Télécom“ ir jos konkurentų įmokos ir dėl kurių ši pagalba yra suderinama su vidaus rinka, yra pagrįstai taikomos nuo dienos, einančios po 2010 m. gruodžio 31 d., kuri dar turi būti nustatyta;
(197)
todėl jeigu Prancūzijos Respublika, apskaičiuodama „France Télécom“ mokėtiną įmoką, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, atsižvelgs į „France Télécom“ ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydžius, įtraukdama pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir valstybės pareigūnams bendrą ir nebendrą riziką, 1996 m. įstatymu įvesta reforma gali būti paskelbta suderinama su vidaus rinka taikant SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Taigi Prancūzijos Respublika privalo imtis priemonių, visų pirma susijusių su įstatymais ir teisės aktais, būtinų siekiant įgyvendinti šioje konstatuojamojoje dalyje nurodytą sąlygą,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės pagalba, susijusi su kompensacijos, kuri valstybei turi būti mokama už „France Télécom“ pareigūnams pagal Civilių ir karių senatvės pensijų kodeksą skiriamų pensijų apskaičiavimą ir mokėjimą, sumažinimu taikant 1996 m. liepos 26 d. Įstatymą Nr. 96-660 dėl nacionalinės įmonės „France Télécom“, kuriuo iš dalies keičiamas 1990 m. liepos 2 d. Įstatymas Nr. 90-568 dėl pašto ir telekomunikacijų viešųjų paslaugų organizavimo, yra suderinama su vidaus rinka 2 straipsnyje nurodytomis sąlygomis.
2 straipsnis
Pagal 1990 m. liepos 2 d. Įstatymo Nr. 90-568 dėl pašto ir telekomunikacijų viešųjų paslaugų organizavimo 30 straipsnio c punktą įmonės „France Télécom“ mokėtina darbdavio įmoka, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, apskaičiuojama ir mokama suvienodinus „France Télécom“ ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, visų privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydžius.
Kad ši sąlyga būtų įgyvendinta, Prancūzijos Respublika ne vėliau kaip per septynis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą:
a)
iš dalies pakeičia 1990 m. liepos 2 d. Įstatymo Nr. 90-568 dėl pašto ir telekomunikacijų viešųjų paslaugų organizavimo 30 straipsnį ir teisės aktus ar kitus dokumentus, priimtus šiam įstatymui įgyvendinti, kad į „France Télécom“ mokėtinos darbdavio įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, apskaičiavimo pagrindą ir mokėjimą būtų įtraukta ne tik pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir valstybės pareigūnams bendra rizika, bet ir jiems nebendra rizika;
b)
nuo dienos, kurią 1996 m. liepos 26 d. Įstatymu Nr. 96-660 nustatytos išimtinės įmokos sumos, kapitalizuotos taikant diskonto normą, nustatytą pagal šiuo atveju taikomą Komisijos pranešimą dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo, susilygina su įmokų ir mokesčių, kuriuos „France Télécom“ būtų toliau mokėjusi pagal pradinės redakcijos 1990 m. liepos 2 d. Įstatymo Nr. 90-568 30 straipsnį, suma, iš „France Télécom“ renka darbdavio įmoką, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų ir kuri apskaičiuojama pagal a punkte nurodytas taisykles, atsižvelgdama į pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir valstybės pareigūnams bendrą ir nebendrą riziką.
3 straipsnis
1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Prancūzijos Respublika pateikia Komisijai išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurios numatytos šiam sprendimui įgyvendinti, aprašą. Visų pirma ji Komisijai praneša apie:
a)
įstatymų ir teisės aktų nuostatų pakeitimų, nurodytų 2 straipsnyje, taikymo eigą;
b)
galutines 2011 m. ir prireikus numatytas 2012 m. kompensacijų ir įmokų sumas, visų pirma atsižvelgdama į galimą kapitalizuotų išimtinės įmokos sumų likutį;
c)
darbdavio įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, sumas, apskaičiuotas taikant 2 straipsnyje nurodytas taisykles pagal būsimus mokėjimo terminus, kol bus iš dalies pakeisti teisės aktai;
d)
darbdavio įmokos mokėjimus, atliktus po to, kai dėl 1996 m. liepos 26 d. Įstatymu Nr. 96-660 nustatytų išimtinės įmokos sumų, kapitalizuotų taikant diskonto normą, nustatytą pagal šiuo atveju taikomą Komisijos pranešimą dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo, 1996 m. reformos poveikis nebebuvo kompensuojamas.
2. Prancūzijos Respublika praneša Komisijai apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, taikymo eigą. Komisijos prašymu ji nedelsdama pateikia visą informaciją apie priemones, kurios numatytos ir kurių jau imtasi šiam sprendimui įgyvendinti.
4 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. gruodžio 20 d.