РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ № SA.14554 (C 7/04) предоставена от Германия на Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино)
(нотифицирано под номер C(2011) 4426)
(само текстът на немски език е автентичен)
(2012/268/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, алинея първа от него (1),
като покани заинтересованите страни да внесат становищата си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След жалба, получена на 10 май 2001 г. Комисията изпрати писмено запитване до Федерална република Германия на 9 ноември 2001 г. Уведомлението за мярката е изпратено с писмо от 5 март 2002 г. в отговор на запитването на Комисията и получено на 8 март 2002 г. Тъй като по това време мярката вече е била осъществена, тя е включена в списъка на схеми за помощ, за които не са представени уведомления (помощ № NN 159/02).
(2)
Допълнителна информация е изпратена от Германия с писмо от 20 ноември 2002 г., получено на 25 ноември 2002 г., с писмо от 28 април 2003 г., получено на 2 май 2003 г., с писмо от 27 май 2003 г., получено на 28 май 2003 г., и с факс от 2 октомври 2003 г.
(3)
С писмо SG-Greffe (2004) D/200645 от 19 февруари 2004 г. Комисията уведоми Германия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, относно помощта.
(4)
Решението на Комисията да открие процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(5)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни (4).
(6)
Германия представи на Комисията становището си с писмо от 18 март 2004 г., регистрирано като получено на 23 март 2004 г. Мнения бяха представени допълнително с писмо от 10 януари 2006 г., регистрирано на 10 януари 2006 г., и с писмо от 13 юли 2007 г., регистрирано на 16 юли 2007 г.
(7)
С писмо SG-Greffe (2008) D/206430 от 21 октомври 2008 г. Комисията уведомява Германия за решението си да удължи процедурата, открита съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС относно помощта.
(8)
Решението на Комисията за удължаване на процедурата е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (5). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(9)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни.
(10)
След искане от 17 ноември 2008 г. за удължаване на срока, прието от Комисията на 21 ноември 2008 г., Германия представи на Комисията становището си с писмо от 23 декември 2008 г., регистрирано на 5 януари 2009 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
II.1. Наименование на мярката
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [заем за Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино) и последващо опрощаване на задълженията]
II.2. Правно основание
(12)
Мярката е осъществена въз основа на договорно споразумение между Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Фонд за възстановяване на лозарските райони в Райнланд-Пфалц, WAK) и Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (компания за търговия с вино от Пфалц, GfW).
II.3. Цел
(13)
Целта е да се отпусне заем на GfW за закупуване на гроздова мъст от лозарски предприятия и търговци. Като обезпечение са договорени гарантирани активи. Въпросните активи са предмет също така на клаузи с различни степени на запазване на правото на собственост (Eigentumsvorbehalt) от лозарските предприятия и търговците (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) под формата на запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, препродажба с прехвърляне на вземането за цената или запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания. Задълженията се опрощават, когато GfW изпада във финансови затруднения поради рязкото спадане на пазарните цени.
II.4. Публичен орган
(14)
WAK е публичноправно дружество от федерална провинция Райнланд-Пфалц, регистрирано в град Майнц. В рамките на лозарския сектор то функционира по начин, сходен с банка. Обичайната дейност на WAK се състои в отпускане на заеми за препарцелиране на земи. WAK се финансира от вноски, такси, заеми и безвъзмездни средства (член 8, параграф 1 от Weinbergsaufbaugesetz [Закон за развитие на лозарските предприятия]).
II.5. Бенефициери
(15)
Бенефициер на мярката е било GfW, на което е отпуснат заем от WAK при условия, които не отговарят на пазарните.
(16)
GfW е било дъщерно предприятие, изцяло притежавано от Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (Асоциация на земеделските производители и лозарските предприятия от южен Райнланд-Пфалц). Учредено е през 1984 г. за търговия с вино, като предметът му на дейност се състои в производство и търговия с пенливо вино, гроздов сок, гроздово желе, гроздов спирт и бренди. GfW предоставя така също услуги на лозарските предприятия във връзка с мерки по дестилацията. Споменатите мерки по дестилацията включват мерките, обхванати от общата организация на пазарите (6), и дестилацията, финансирана от държавата, която обикновено се извършва въз основа на решения на Съвета (7). Във връзка с това GfW консултира дребни винопроизводители и организира транспорта на виното до дестилационните предприятия.
(17)
Други възможни бенефициери са лозарските предприятия и търговците, от които GfW получи възможност да закупи мъст благодарение на заема и които не опростиха нито едно от задълженията на GfW, когато WAK реши да направи това при изпадането на GfW във финансово затруднение.
II.6. Контекст на помощта
(18)
През 1999 г. GfW закупува 44 милиона литра мъст със заема от WAK в размер на 15 302 696,25 EUR и свои собствени средства. 60 % от гроздовата мъст е с най-малко 60 градуса по Oechsle и средно 81 градуса по Oechsle. 40 % от тази мъст, която представлява мъст за обикновено трапезно вино с най-малко 44 градуса по Oechsle, е закупена с цел печалба от изгодните условия на превантивна дестилация. За цялото количество закупена мъст е платена средна цена от 0,38 EUR на литър. Готово вино не е закупувано. Закупуването е извършено на базата на клаузи за запазване на правото на собственост запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на всички вземания. В същото време тези гарантирани активи са договорени като обезпечение за WAK.
(19)
Според представената от Германия информация бизнес планът на GfW е предвиждал възползване от възможностите за дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 за 40 % от гроздовата мъст и преработване на 60 % от мъстта в базово вино за производството на пенливо вино и продажба на производители на пенливо вино. Освен това GfW е планирало да задържи 20 % от базовото вино за срок от девет месеца до една година преди да бъде продадено на пазара като базово вино за производството на пенливо вино, с цел да се възползва от субсидиите от ЕС за съхранение на вино съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87.
(20)
На 11 ноември 1999 г. лозарските предприятия и търговци получават авансово плащане на 80 % от покупната цена. Авансово са платени средно по 0,31 EUR на литър.
(21)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация. С оглед на понижението на цените на пазара на базово вино в края на 1999 г. GfW решава изобщо да не продава базово вино през тази година, а да изчака възстановяването на пазара през 2000 г.
(22)
През 2000 г., поради сравнително изобилната реколта и намаляващите продажби на пенливо вино, пазарът на бяло вино претърпява дори още по-голям срив (в някои случаи средните цени спадат с до 0,20 EUR). Много от виното в бъчви, което все още се съхранява, е трябвало да бъде изпратено отново за дестилация.
(23)
В резултат на изменение на общата организация на пазара на вино, прието през 1999 г. и влязло в сила на 1 август 2000 г. превантивната дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 е заменена с дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999. Условията са били значително по-лоши и е могло да се постигне само около половината от предишната цена за превантивна дестилация от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(24)
След резкия спад в цените през 2000 г. за GfW е невъзможно да реализира очакваните печалби нито на пазара на вино, нито от дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки. В резултат на това балансовата стойност на запасите на GfW е трябвало да бъде значително намалена, а оттам пасивите на GfW са превишили неговите активи.
(25)
Предвид гореописаните търговски проблеми е изготвен междинен финансов отчет за годината до 31 октомври 2000 г., който е проверен от одитор. Към 31 октомври 2000 г. пасивите на GfW (15 670 155 EUR) превишават текущите му активи (9 886 856 EUR) с 5 783 299 EUR. Пасивите на GfW към тази дата са представени в таблицата по-долу. Според доклад, изготвен от Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, GfW много скоро би било изправено пред производство по обявяване в несъстоятелност поради факта, че пасивите му превишават неговите активи, ако не се предприемат никакви мерки за предотвратяването на това.
(26)
Таблица 1
(в EUR)
Задължения към
Сума
WAK
10 150 959
Финансови институции
726 892
Доставчици
218 460
Лозарски предприятия и търговци
4 355 581
Други
218 263
Общо
15 670 155
(27)
Според §19 от Германския закон за несъстоятелността (Insolvenzordnung), ако пасивите на едно дружество превишават неговите активи, това е причина за откриване на производство по обявяване в несъстоятелност. Поради тази причина Изпълнителният съвет на GfW, в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, е задължен да представи заявление за откриване на производството по несъстоятелност в рамките на три седмици от изпадането в състояние, в което пасивите му превишават неговите активи.
(28)
Поради заплахата от несъстоятелност GfW иска от някои кредитори (WAK, лозарските предприятия и около 130 търговеца, обвързани с покупката, описана в съображение 18) да опростят част от неуредените му задължения, за да може дружеството да продължи да търгува. По отношение на лозарските предприятия и търговците опрощаването е трябвало да обхване 90 % от неуредените задължения, което означава, че те биха получили още само около 2 % от договорената покупна цена. Оставащият дефицит е трябвало да бъде елиминиран чрез необходимата промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване на задължения от страна на WAK.
(29)
В качеството си на главен кредитор (вж. таблица 1) с гаранции от по-заден ред, WAK има значителен интерес да бъде избягнато предстоящото обявяване в несъстоятелност. По тази причина последното се опитва да убеди лозарските предприятия и търговци да се съгласят с опрощаването на част от задълженията към тях. WAK подписва също така писмено споразумение с GfW на 4 декември 2000, в което се съгласява да остави на по-заден ред част от неуредените си задължения, съответстващи на дефицита на GfW, в полза на останалите кредитори. Окончателният размер на вземанията с променена поредност е щял да бъде определен едва след получаване на декларациите за опрощаване на задължения от лозарските предприятия и от търговците, така че размерът на вземанията с променена поредност да се сведе до минимум. Договорено е също така, че, ако избягването на производство по несъстоятелност на по-късен етап се окаже необходимо, WAK да опрости задължения в същия размер, каквато е и сумата на задълженията, чиято поредност е променена в полза на другите кредитори.
(30)
1 700 от общо 2 700 лозарски предприятия и търговци декларират своята готовност да опростят 90 % от оставащите задължения към тях, което съответства на около 60 % от неуредените задължения на групата като цяло. Останалите лозарски предприятия и търговци обаче или изрично отхвърлят предложението, или не отговарят на искането. Ясно е, че някои от тях са решили да не опрощават задълженията към тях, поради своите гаранции от по-преден ред, а някои от тях са продължили задържането на собствеността и вече са получили авансово плащане на 80 % от договорената цена. Това означава, че в случай на производство по несъстоятелност постъпленията им биха били по-високи от предложените 2 % от договорената покупна цена.
(31)
Освен това много от лозарските предприятия и търговците подават жалби срещу GfW и тези жалби са разгледани от съда, който предлага споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Аналогични споразумения за уреждане на задълженията са предложени от други съдилища и, като има предвид това, GfW вече не може да очаква, че другите лозарски предприятия и търговци ще се съгласят да се откажат от 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %.
(32)
§ 305a от Германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на уреждането на дългове се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след началото на преговорите по извънсъдебното уреждане на спора.
(33)
По тази причина, противно на първоначалното си намерение, GfW вече не може да иска от лозарските предприятия и търговците да опростят каквато и да било част от задълженията му към тях. Вместо това, GfW подписва споразумение с WAK на 21 февруари 2001 г., в което се казва, че WAK е съгласен да покрие изцяло дефицита на GfW от 2000 г., като опрости 5 005 441,60 EUR от неговите задължения. През периода 1 януари 2001 г. - 31 декември 2001 г. няма да се начислява лихва по оставащия кредит. В споразумението се предвижда също така, че оставащите задължения към лозарските предприятия и търговците ще бъдат уредени изцяло. По този начин е осигурена гаранция за задълженията към WAK, чиято поредност не е променена, положението с дефицита е поправено, за момента производството по несъстоятелност е избягнато и GfW може да продължи да осъществява своята дейност.
(34)
През периода 1 ноември 2000 г. - 31 декември 2000 г. GfW извършва погасявания на заема от WAK в размер на 1 440 446,92 EUR. През периода 2001-2005 г. GfW продължава да функционира и извършва редовни погасявания по своя заем от WAK на обща стойност 3 728 969,40 EUR. Освен това през 2001 г. GfW извършва плащания на лихва към WAK в общ размер на 149 757,16 EUR.
(35)
Поради спад в оборота в обичайните сфери на дейност на GfW, както и недостатъчната капитализация, дружеството решава да преустанови цялата си дейност и да бъде ликвидирано до 31 декември 2004 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR.
(36)
В крайна сметка GfW е прекратено, считано от 1 юни 2005 г., и заличено от търговския регистър през 2006 г. Няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което помощта би могла да се възстанови.
(37)
До 31 декември 2005 г. са погасени 9 897 154,65 EUR от заема и са извършени плащания на лихви в размер на 793 994,99 EUR. След ликвидацията оставащите активи на GfW (87 079,79 EUR), останалите неуредени задължения към WAK в размер на около 313 000 EUR са обявени за невъзстановими и са отписани. Следователно частта от заема, която не е възстановена, възлиза общо на 5 318 441,60 EUR (първоначалното опрощаване на задълженията в размер на 5 005 441,60 EUR плюс неуредените задължения от 313 000 EUR след ликвидацията).
II.7. Характер и интензитет на помощта
(38)
Заемът от WAK за GfW в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат на няколко вноски през 1999 г. за срок от 12-18 месеца:
(в EUR)
11.11.1999 г.
5 936 061,62
25.11.1999 г.
6 868 777,04
1.12.1999 г.
585 429,72
13.12.1999 г.
112 110,66
17.12.1999 г.
1 800 317,21
Общо
15 302 696,25
(39)
Начисляваните лихви са следните:
4-то тримесечие 1999 г.
3,28 %
1-во тримесечие на 2000 г.
3,51 %
2-ро тримесечие 2000 г.
4,15 %
3-то тримесечие 2000 г.
4,80 %
4-то тримесечие 2000 г.
5,15 %
2001
4,55 %-5,25 %
(40)
На 11 ноември 1999 доставчиците получават авансово плащане на 80 % от договорената цена. Освен това, в резултат на продължителното задържане на собствеността, предвидено за някои доставчици, което не се преустановява при преработка или смесване, част от запасите са използвани за обезпечаване на оставащите задължения в размер на 20 % към тези доставчици. Запасите са използвани също така като обезпечение за WAK. Поради запазването на правото на собственост обаче правата на WAK върху част от запасите са с по-заден ред до момента на погасяване на всички вземания. Следователно GfW и неговите кредитори, от които WAK е основният, носят по-значителен риск от колебания на цените.
(41)
По отпуснатия от WAK заем на GfW се плаща само ограничена лихва: от 11 ноември 1999 г. до 31 декември 1999 г. (в размер на 3,28 %), от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2000 г. (3,51 % - 5,15 %) и от 1 януари 2001 г. до 31 декември 2001 г. (4,55 % - 5,25 %). След 31 декември 2001 г. не са начислявани повече лихви.
(42)
Като се има предвид рискът, поет от WAK с отпускането на парични средства на GfW, върху редовния лихвен процент е трябвало да бъде начислена значителна премия за риск. Тъй като към лихвения процент не е била добавена такава премия, следователно към момента на отпускане на заема има елемент на помощ. Този елемент на помощ може да се изчисли като разликата между начисления лихвен процент и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е трябвало да бъде начислена.
(43)
Според Известието на Комисията относно метода за определяне на референтната ставка и размера на сконтовия процент (8), изменено от Известие на Комисията за техническа корекция на метода за определяне на референтния и сконтовия лихвен процент (9), приложимо през въпросния период, базисната референтна ставка за Германия е между 5,23 % и 6,33 %. По смисъла на известието определената референтна ставка е базисна ставка и може да бъде повишавана, при положение че има значителен риск (например едно предприятие е в лошо икономическо състояние или когато обикновено изискваната от банките гаранция не бъде предоставена). В тези случаи премията може да достигне до 400 базисни точки или повече, ако никоя частна банка не се съгласи да отпусне съответния заем.
(44)
Според Германия лихвените проценти, начислявани от германските банки през същия период за аналогични кредити, са между 5,25 % и 6,50 % (VR-Bank Südliche Wеinstrasse e.G.) и 5,40 % и 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Продължителност на мярката
(45)
Еднократна мярка.
II.9. Причини за откриване на официалната процедура по разследване
(46)
Комисията откри официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС поради подозрения, че съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС.
(47)
Въз основа на информацията, която е на разположение към момента на откриване на официалната процедура по разследване, Комисията по-специално разгледа дали съгласието за промяна в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били направени в съответствие с критерия за частния кредитор.
(48)
Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор. По отношение на разглеждания случай GfW има задължения към частни кредитори в размер на 5,5 милиона EUR към 31 октомври 2000 г., но нито един от тях не е опростил задълженията към него. Докладът на независимия одитор показва, че има икономически смисъл в това WAK да се съгласи на промяна в поредността на вземанията и да опрости част от задълженията към него, но не обяснява защо нито един от другите кредитори не е бил готов от своя страна да опрости задълженията.
(49)
При откриването на официалната процедура по разследване Комисията стигна до заключението, че към момента на откриване на процедурата не би могло да се изключи, че промяната в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията от страна на WAK (заема, отпуснат на GfW, и бъдещите лихвени плащания по този заем), не са извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, тъй като изглеждат по-високи от абсолютно необходимото и прекомерно много облагодетелстват не само GfW, но също така и другите кредитори (основно лозарските предприятия и търговците), към които задълженията са били изплатени изцяло.
(50)
След това откритата официална процедура по разследване е разширена с оглед включване и отпускането на заема. По-специално съмнения са изразени по отношение на това дали отпускането на заема е направено при пазарни условия (не е начислена премия за риск) и с достатъчно обезпечение.
(51)
В разширената официална процедура по разследване отново е изразено съмнение по отношение на евентуална помощ за лозарските предприятия и търговци. Според наличната към дадения момент информация изглежда, че заплатената за гроздовата мъст цена е над пазарната, че целта на сделката е не да се увеличат до максимум печалбите, а да се подпомогне пазарът на вино и мъст, както и че предоставените гаранции на лозарските предприятия и търговци според договора за продажба са по-изгодни в сравнение с такива при нормални обстоятелства.
(52)
Съмнението относно цената е засилено от документи, предоставени от Германия след първото откриване на процедурата, които показаха колебания в цената на литър трапезно вино (без ДДС) през 1999 г. в района Райнланд-Пфалц от най-малко 0,26 EUR (октомври - ноември) до 0,30 EUR (юни - септември), 0,35 EUR (април) и най-много 1,10 EUR (февруари, юни, ноември, декември). Следователно минималната пазарна цена, която би могла да бъде постигната за трапезно вино към момента на отпускане на заема, е 0,26 EUR на литър.
(53)
По тази причина средната покупна цена от 0,38 EUR на литър изглежда над най-ниската пазарна цена около 0,26 EUR на литър.
III. ЖАЛБИ И ИНФОРМАЦИЯ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(54)
Комисията получи информация, че горепосоченото опрощаване на задълженията е било финансирано със средства на WAK. Твърди се, че поради понижената капиталова база на WAK в качеството си на публичен орган, който финансира WAK, федералната провинция Райнланд-Пфалц е проучила възможността за капиталова инжекция, но в крайна сметка е решила да не го прави.
(55)
Комисията получи жалба с твърдения за наличието на държавна помощ в опрощаването на задължения от страна на WAK. Жалбоподателят заявява, че GfW е участвало в конкуренцията за продажба на винени дестилати и в резултат на опрощаването в полза на това дружество, конкурентите му ще имат значителни проблеми при продажбата на собствените си продукти. Жалбоподателят представи няколко статии от вестници с информация за опрощаването на задълженията от страна на WAK в полза на GfW.
(56)
Същият жалбоподател препраща така също писмо, което е получил от прокуратурата в Kaiserslautern (централна служба за икономически престъпления) в отговор на изпратено до тях негово писмо. В писмото от прокуратурата в Kaiserslautern се обобщава получената от жалбоподателя под формата на статии от вестници и твърдения информация, като жалбоподателят се уведомява, че въз основа на получената информация няма основания за откриване на досъдебно производство.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(57)
В рамките на официалните процедури по разследване Комисията не е получила каквито и да било становища.
(58)
Повторните писма от жалбоподателя след първоначалното откриване на процедурата не съдържат никакви нови факти или аргументи.
V. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
V.1. Елемент на помощ към момента на отпускане на заема
(59)
Германия е представила подробна информация за условията по отпуснатия от WAK заем на GfW, която е включена в описанието на мярката в раздел II.
(60)
В представените от нея становища Германия се съгласява, че лихвата, начислена от WAK по отпуснатия на GfW заем, е била по-ниска от пазарния процент. Германия признава, че разликата между пазарния процент и начисления лихвен процент представлява помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(61)
Германия също предоставя доказателства, че GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (10), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(62)
Германия уверява, че предоставеното от GfW запазване правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазването на правото на собственост до погасяване на всички вземания във връзка с продажбата на гроздова мъст е отговаряло на обичайната стопанска практика. Германия уверява също така, че приемането на гарантираните активи като обезпечение въпреки запазването на правото на собственост, какъвто е случаят с WAK при отпускането на заема на GfW, също отговаря на обичайната стопанска практика.
(63)
Освен това Германия твърди, че закупуването на гроздова мъст от GfW през есента на 1999 г. е било извършено по пазарна цена, тъй като 60 % от закупената мъст е била висококачествена мъст (с минимум 60 градуса по Oechsle), а не мъст за обикновено трапезно вино, както е допуснато при откриването на процедурата. Според Германия изискванията за качество на гроздовата мъст при производството на пенливо вино са по-високи от изискванията при трапезно вино (съответно минимум 60 и 44 градуса по Oechsle). Останалите 40 % от гроздовата мъст е била мъст за обикновено трапезно вино, закупена с цел извличане на полза от изгодните условия на превантивната дестилация.
(64)
В своето становище Германия подчертава, че пазарната концепция на GfW за 60 % от запасите включва закупуването на висококачествена мъст в големи количества и последващото ѝ преработване в еднородни партиди от базово вино за производството на пенливо вино в съответствие с изискванията на винарните за еднородност и качество. Базовото вино за производство на пенливо вино изисква ниско съдържание на SO2 и високо съдържание на плодови киселини. Това би могло да се постигне само ако гроздовата мъст се закупи през периода на есенните продажби и GfW само преработи мъстта в базово вино.
(65)
Според предоставената от Германия информация за пазара на базово вино за пенливо вино, базовата цена, плащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст.
(66)
В този контекст Германия насочва вниманието към съответния пазар. Според нея пазарната цена за обикновено трапезно вино не може да се възприема като еталон за тези 60 % от запаса, тъй като съответният пазар за GfW не е пазарът на обикновено трапезно вино, а пазарът на по-висококачествено базово вино, което да се използва за производството на пенливо вино. Германия се позовава също така на теорията за заменяемост на търсенето, при която се изтъква, че два продукта не се търгуват на един и същ пазар, ако единият не може да бъде заместен от другия, дори цената на единия да се промени. В разглеждания случай специфичните изисквания към гроздовата мъст и базовото вино за производството на пенливо вино не позволяват заместването им с мъст за обикновено трапезно вино или трапезно вино, дори и цената на трапезното вино значително да намалее. Следователно понижението в цената на трапезното вино няма да окаже въздействие върху цената на гроздовата мъст за производството на пенливо вино, защото те не са взаимозаменяеми.
(67)
Според статистическите данни за вноса на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за периода 1998-2001 г. внесеното бяло вино, което благодарение на високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е било с пазарна цена от 0,38 EUR на литър, която е значително по-висока от цената 0,26 EUR на литър, посочвана за трапезно вино. В становището си Германия заключва, че съществуват два отделни пазара - един на обикновено трапезно вино и гроздова мъст за трапезно вино и друг пазар за висококачествено базово вино и висококачествена гроздова мъст за производството на пенливо вино.
(68)
Според Германия по тази причина следва да се заключи, че съответният пазар за виното, което не е изпратено за дестилация, е пазарът на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино, на който достигнатите цени са много по-високи (0,38 EUR на литър), а не пазарната цена на обикновеното трапезно вино (0,26 EUR на литър). Поради това Германия твърди, че платената от GfW цена за гроздова мъст е отговаряла на пазарната цена на съответния пазар и е включвала нормален марж на печалбата.
(69)
В допълнение GfW е планирало да участва в програмите на ЕС за съхранение и дестилация (GfW преди това вече е предлагало такива услуги на лозарите). Съгласно програмата за съхранение се плащат по 0,06 EUR на литър за 20 % от запасите, които по-късно следва да бъдат продадени като базово вино за производството на пенливо вино. Съгласно програмата за дестилация са плащани 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър за 40 % от запасите, изпратени за дестилация.
(70)
Според становището на Германия е било възможно от тези дейности да се извлече полза, когато WAK е отпуснал заема на GfW. От една страна, GfW е възнамерявало да използва 40 % от закупената мъст за превантивна дестилация през декември 1999 г. при цена на дестилацията, която значително надвишава покупната (0,50 EUR - 0,55 EUR на литър). От друга страна, според прогнозите производителите на пенливо вино биха платили относително добри цени (между 0,36 EUR и 0,41 EUR на литър) за големи партиди еднородно базово вино с гарантирано качество. Германия твърди, че GfW би могло да постигне средни приходи от продажби в размер на 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър, което е доста над средната стойност от 0,38 EUR на литър, заплатени на лозарските предприятия и търговци.
(71)
Планирането е базирано на следните допускания за целеви цени:
Обем
Цена/литър в EUR
Дестилация 0,50-0,55
40 %
0,50-0,55
Субсидия на ЕС за съхранение на вино/мъст (1 година): 0,06 EUR/l и последваща продажба като базово вино за производството на пенливо вино
20 %
0,435
Продажба като базово вино за производството на пенливо вино
40 %
0,375
(72)
На база на тези допускания е очаквана средна продажна цена от 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър.
(73)
Горепосочената прогноза за продажби води до следното изчисление на печалбата:
Цена/литър в EUR
Покупна цена и преработка
0,37-0,38
Приход от продажба на базово вино за производството на пенливо вино, дестилация, субсидии за съхранение
0,44-0,46
Очаквана печалба
0,06-0,09
(74)
На базата на общ обем от около 44 милиона литра е очаквана обща печалба от около 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(75)
Германия заявява също така, че пазарната цена на трапезното вино, посочена от Европейската комисия в решенията за откриване на процедурата (0,26 EUR на литър), е най-ниската котировка за ноември 1999 г. за трапезно вино. Пълната котировка за ноември 1999 г. е пазарна цена между 0,26 EUR и 0,56 EUR на литър. Освен това посоченият диапазон е пълният ценови диапазон за цялата 1999 г. За 2000 г. ценовият диапазон е между 0,20 EUR и 0,41 EUR на литър. Германия подчертава също така, че 60 % от гроздовата мъст, закупена от GfW, е била средно 81 градуса по Oechsle, което е много повече от изискването за трапезно вино - 44 градуса - и това, разбира се, е било отразено в цената, заплатена от GfW за гроздовата мъст.
V.2. Елемент на помощ към момента на промяна на поредността на вземанията в полза на частните кредитори и опрощаване на задълженията
(76)
Според Германия след изготвянето на междинен финансов отчет през ноември 2000 г. е установено, че GfW е изправено пред несъстоятелност. Тогава GfW има дефицит от около 6 милиона EUR, което е било потвърдено при изготвянето на годишния финансов отчет за 2000 г. Причината за дефицита е, че стойността на запасите, които все още са притежание на GfW, е намаляла вследствие на значителния рязък спад в пазарните цени, което означава, че GfW е могло да продаде своите запаси само на по-ниска цена от първоначално предвидената.
(77)
Според представената от Германия информация към 31 октомври 2000 г. GfW все още има задължения към WAK в размер на около 10 милиона EUR. WAK е получил като обезщетение гарантирани активи на GfW, оценени на 5,7 милиона EUR към дадения момент. Те са били обект на запазване правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, което според Германия би им осигурило привилегированост на вземанията в случай на несъстоятелност. Затова според Германия, ако е била открита процедура по несъстоятелност, GfW би трябвало да уреди плащането към лозарските предприятия и търговци на стойност от около 3,5 милиона EUR преди да могат да бъдат извършени плащания към който и да било друг кредитор.
(78)
С цел своевременно намиране на изход от тази ситуация на дефицит и избягване на откриването на процедура по несъстоятелност в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, са били необходими незабавни действия.
(79)
Германия отбелязва, че, като основен кредитор с обезпечение от по-заден ред, WAK е имал голям интерес да се избегне предстоящата несъстоятелност. Следователно той се е опитал да убеди лозарските предприятия и търговците да опростят част от задълженията към тях и на 4 декември 2000 г. се е договорил с GfW за следното:
-
съгласие за промяна в поредността на вземания в полза на другите кредитори в същия размер като дефицита, след като лозарските предприятия и търговците са се съгласили да опростят 90 % от оставащите задължения към тях,
-
опрощаване на задълженията, за които е договорена промяна в поредността, но само ако е необходимо.
(80)
Въпреки успешното начало на преговорите с по-голямата част от лозарските предприятия и търговците, които се съгласяват задълженията към тях да бъдат опростени, в крайна сметка GfW претърпява неуспех поради съгласуваните действия на някои от лозарските предприятия и търговци и техните адвокати. Те не желаели да опростят задълженията към тях поради по-благоприятното си положение по отношение на гаранциите в резултат на запазеното си право на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазеното си право на собственост до погасяване на всички вземания, и подали жалби. Тези жалби са разгледани от съда, откъдето са предложени споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Подобни споразумения за уреждане на задължения били предложени и от други съдилища. Предвид това за GfW повече не било възможно да очаква, че лозарските предприятия и търговците ще се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %. Фактът, че 1 700 от 2 700 лозарски предприятия и търговци вече били заявили, че биха опростили част от задълженията към тях, вече няма значение, тъй като § 305a от германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на производство по несъстоятелност се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след започването на преговори за извънсъдебно уреждане на спора.
(81)
По тази причина на 21 февруари 2001 г. WAK се съгласява с GfW да покрие дефицита от 2000 г. като опрости 5 005 441,60 EUR от задълженията към него, като не се начислява лихва върху оставащия дълг за периода 1 януари 2001-31 декември 2001 г. и като бъдат изцяло уредени задълженията към лозарските предприятия и търговците. Така е гарантирано обезпечението на задълженията, за които не е договорена промяна на поредността. Дефицитът на GfW е отстранен, производството по несъстоятелност е избягнато и GfW е можело да продължи да функционира.
(82)
Германия твърди, че и промяната на поредността на вземанията, и опрощаването на задълженията отговарят на критерия за частния кредитор. В подкрепа на това твърдение Германия се позовава на съответната съдебна практика.
(83)
Опрощаване на част от задълженията може да е необходимо, за да се увеличи действително възстановената сума (11). Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум. Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (12). В решението си по делото HAMSA Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Първоинстанционният съд подчертава, че решаващ е статутът на кредитора като притежател на обезпечено, привилегировано или обикновено вземане, т.е. редът на гаранциите на различните кредитори. Първоинстанционният съд установява, че публичен кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база на задълбочена и мотивирана оценка на това колко би могъл да възстанови, на база на риска от ликвидация и също на шанса фирмата да възстанови своята жизнеспособност (13). Последно Германия се позовава на решението на Комисията по делото Huta Cynku, в което Комисията реши, че не съществува предимство и, следователно, държавна помощ, когато преструктурирането би довело да по-големи постъпления от ликвидацията (14).
(84)
На тази база Германия твърди, че с оглед на положението на WAK на основен кредитор и на по-задния ред на неговите гаранции в сравнение с лозарските предприятия и търговците, както съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори, така и опрощаването на задълженията е било в съответствие с критерия за частния кредитор и не представлява държавна помощ. В случай на производство по несъстоятелност WAK би изгубил най-малко същата, а най-вероятно значително по-голяма сума от оставащото към него задължение.
(85)
WAK би могъл да има пълни гарантирани права върху оставащите запаси и би могъл да обезпечи по-голямо погасяване на оставащите задължения към него от погасяването в случай на несъстоятелност само ако избегне несъстоятелността на GfW и уреди оставащите задължения към лозарските предприятия и търговци.
(86)
От гледна точка на положението преди операцията, поведението на WAK според Германия е било правилно, особено предвид факта, че е успял да си осигури по-голямо погасяване, като е преобразувал по-задния ред на своето обезпечение в гаранция от първи ред и е избегнал предстоящата несъстоятелност на GfW. Според Германия в такава ситуация всяка частна банка би действала по същия начин.
(87)
Според германските органи резултатът от предварителната оценка на финансовите отчети на GfW би бил, че чрез запазването на GfW, WAK би могъл да получи погасяване на задължения в размер на 5 112 918,81 милиона EUR. От друга страна, ако GfW е започнало процедура по несъстоятелност, WAK би могъл единствено да получи погасяване на задължения в размер най-много на 2,4 милиона EUR. Това означава разлика от най-малко 2,7 милиона EUR.
(88)
Това се потвърждава от доклад от 3 февруари 2003 г., изготвен от независим одитор (15), поръчан от WAK и представен от германските органи. В доклада се стига до заключението, че е обосновано от икономическа гледна точка WAK да се съгласи с промяна на поредността на своите вземания в полза на другите кредитори, да опрости част от тези задължения в горепосочения размер и да опрости бъдещи плащания на лихви. Представените от Германия причини за тези заключения са както следва:
-
Ако WAK не беше променил поредността в полза на другите кредитори и опростил задълженията към него и лихвените плащания, GfW е трябвало да подаде заявление за обявяване в несъстоятелност и би било ликвидирано. Задълженията към WAK би трябвало да бъдат покрити от продажбата на запасите на GfW.
-
Ако дружеството е било ликвидирано, стойността на запасите на GfW би спаднала. Действителните постъпления от продажбата на запасите би била само около 50 % - 70 % от балансовата стойност. Следователно, при отчитане на гарантираните права, постъпленията биха възлезли на сума между 1,84 милиона EUR и 2,4 милиона EUR.
-
Производството по несъстоятелност е скъпоструващо.
-
Германският закон за несъстоятелността („InsO“) предвижда право на отделяне на продукти със запазено право на собственост от масата на несъстоятелността; изборът между изпълнението на договора и отделянето на активи обаче се определя от синдика (параграф 103 от InsO). Отделянето на активи е възможно само ако синдикът откаже да изпълни договор като в този случай кредиторът може да се оттегли от договора и да поиска отделяне на активите, а има право и на обезщетение за неизпълнението на договора. Авансовите плащания могат да бъдат приспаднати. В замяна на това GfW може да поиска възстановяване на вече извършените плащания, които могат да бъдат прихванати от обезщетението за неизпълнение на договора.
-
Обратно, след като WAK се съгласи да промени поредността на част от задълженията към него, от юридическа гледна точка е възможно GfW да избегне производството по несъстоятелност и, след като опрости част от задълженията и лихвените плащания, неуредените задължения към WAK да са в размер на 5,15 милиона EUR, които може да се очаква, че ще бъдат възстановени в резултат на факта, че GfW ще продължи да функционира.
-
Отбелязва се също така, че ако е било открито производство по несъстоятелност, погасяването по заема от 1 440 476,92 EUR, направено от GfW към WAK през периода 1 ноември - 31 декември 2000 г. би било оспорено от GfW съгласно правилата за несъстоятелност. Това би довело до задължаването на WAK да погаси тези средства.
(89)
Германия подчертава, че предварителната оценка показва, че вариантът с промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване е по-обоснован от икономическа гледна точка, тъй като получената сума чрез избягване на несъстоятелността на GfW е 4 670 517,65 EUR, т.е. по-голяма от максимума от 2,4 милиона EUR, който би могъл да бъде обезпечен при производството по несъстоятелност.
(90)
Германия стига до заключението, че тъй като промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, не е имало помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на промяната на поредността и опрощаването на задълженията от страна на WAK.
VI. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
VI.1. Обща организация на пазара
(91)
До влизането в сила на Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на вино (16) лозарството и винарството са уреждани с Регламент (ЕО) № 1493/1999. Член 71 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 гласи, че членове 87, 88 и 89 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, обхванати от него. Преди 31 юли 2000 г. лозарството и винопреработването бяха уредени чрез Регламент (ЕИО) № 822/87. Член 76 от Регламент (ЕИО) № 822/87 гласи, че членове 92, 93 и 94 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, посочени в член 1 от регламента. Следователно въпросните мерки следва да бъдат разгледани в светлината на правилата за държавни помощи.
VI.2. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(92)
Според член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е забранена.
(93)
WAK е публичноправно дружество и се финансира отчасти със средства от федерална провинция Райнланд-Пфалц и отчасти от парафискални такси. Следователно мярката се финансира от ресурси на държава членка.
(94)
Помощта за дадено предприятие засяга търговията между държавите членки, когато въпросното предприятие функционира на пазар, отворен за търговия в рамките на Съюза (17). Търговията със земеделски продукти в рамките на Съюза е значителна. Следователно настоящата помощ може да засегне търговията между държавите членки (18).
(95)
Съдът е постановил, че за да се определи дали дадена държавна мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо също така да се установи дали предприятието получател извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия (19), и/или дали мярката е дала възможност на предприятието да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от своите собствени финансови ресурси (20). Това действително би било достатъчен признак за евентуално нарушение на конкуренцията (21).
VI.2.1. Наличие на помощ за Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.а. Отпускането на заем от WAK
(96)
Заемът в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат от WAK през есента на 1999 г. За срока на заема на GfW е начислена лихва в размер между 3,28 % и 5,25 %. Не е начислена премия за риск. Референтният процент за Германия през този период е между 5,23 % и 6,33 %.
(97)
Германия е съгласна със становището на Комисията, че отпускането на заема не е било по пазарни условия. Ако заемът е бил отпуснат при пазарни условия, би била начислена по-висока базова ставка и би била добавена премия за риск, като се има предвид ограничената гаранция, която обезпечението по заема предлага.
(98)
Може да се заключи, че отпуснатият заем на GfW съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като GfW е извлякло икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия. Елементът на помощ се изчислява като разликата между начислената лихва и референтната ставка плюс подходяща премия за риск.
(99)
Евентуално предаване на помощ на правоприемници
(100)
Според Германия GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (22), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(101)
Тъй като останалите активи на GfW са разпродадени, лицето, което ги е закупило, не е имало възможност да се възползва от помощта, отпусната на GfW. Въпреки това, тъй като лицето е заплатило първоначалната покупна цена и пазарът е претърпял рязък спад през изминалите години, ясно е, че заплатената от купувача цена е била най-малко пазарната цена. Следователно Комисията стига до заключението, че на купувача на оставащите запаси на GfW не е прехвърлена помощ. В същото време GfW повече не съществува и следователно няма помощ за възстановяване.
VI.2.1.б. Промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения от страна на WAK
(102)
Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задължения и на лихвени плащания са финансирани от собствени ресурси на WAK и съответен заем, изтеглен от WAK и следователно следва да се считат за финансирани с ресурси на държава членка.
(103)
С цел да се установи дали промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения и лихвени плащания представлява държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо да се установи дали GfW извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и/или дали мярката е дала възможност на GfW да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от собствените си финансови ресурси. Тази преценка трябва да се направи на база на критерия за частния кредитор. Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор.
(104)
Според установената съдебна практика може да е необходимо опрощаване на част от задължението, за да може да се увеличи действително възстановената сума. Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум (23). Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (24).
(105)
В решението си по делото HAMSA (25) Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Параграфи 168 и 169 от решението гласят:
„(168)
Когато една фирма, изправена пред значително влошаване на нейното финансово състояние, предложи на своите кредитори споразумение или поредица от споразумения за уреждане на дълга с оглед подобряване на положението ѝ и избягване на ликвидация, всеки от кредиторите трябва да вземе решение с оглед на предложената му сума в рамките на споменатото споразумение, от една страна, и сумата, която очаква, че ще може да си възстанови след евентуалната ликвидация на фирмата, от друга страна. Върху избора му влияят множество фактори, включително дали задълженията към кредитора са обезпечени, привилегировани или обикновени, характера и степента на всяка гаранция, която може да притежава, преценката му за шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност, както и сумата, която би получил в случай на ликвидация. Ако се окаже, например, че при ликвидация на фирмата стойността при реализация на активите ѝ би стигнала само за покриване на ипотеката и привилегированите задължения, обикновените задължения не биха имали стойност. В такъв случай приемането от един обикновен кредитор на анулиране на голяма част от задължението към него всъщност няма да бъде на загуба.
(169)
Следва, че ако няма информация за факторите, които определят съответните стойности на вариантите, предложени на кредиторите, фактът, че има явни разлики между дяловете, които различните кредитори са отписали, сам по себе си не обяснява причините, които са ги накарали да приемат предложеното опрощаване на дългове.“
(106)
Освен това по делото HAMSA (26) Първоинстанционният съд установи, че публичният кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база подробна и мотивирана преценка на това колко би могъл да възстанови, какъв е рискът от ликвидация и какви са шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност. Последно, в решението на Комисията по случая Huta Cynku (27) Комисията реши, че няма предимство - а оттам и държавна помощ - когато преструктурирането би осигурило по-големи постъпления, отколкото ликвидацията.
(107)
По отношение на цитираната по-горе съдебна практика, когато се преценява дали частният кредитор би действал или е действал по същия начин като WAK, е необходимо да се разгледат вариантите за WAK, когато е достигнато заключението, че GfW е изправено пред несъстоятелност, и какви биха били икономическите последици от тези варианти. Второ, необходимо е също така да се направи същата преценка за лозарските предприятия и търговците и после да се определи дали ситуацията, пред която е изправен WAK, може да бъде съпоставена и оценена на база на действията на лозарските предприятия и търговците.
(108)
След като е уведомен, че GfW е заплашено от несъстоятелност, WAK има два варианта. Той е могъл или да допусне откриването на производство по несъстоятелност, или да се опита да избегне това, като постигне споразумение с GfW, което да даде възможност на GfW да продължи да функционира. Въз основа на представената от Германия информация, подкрепена от изготвения от независим одитор доклад от 3 февруари 2003 г. (вж. съображение 88), според Германия икономическите последици от тези две решения са следните. Предварително, в случай на производство по несъстоятелност, WAK би могъл да очаква да си възстанови максимум 2,4 милиона EUR от задълженията към него. Ако WAK подпише споразумение с GfW, чрез което да опрости част от задълженията към него и по този начин да даде възможност на GfW да продължи на функционира, WAK предварително би могъл да очаква да възстанови около 5,1 милиона EUR от задълженията към него. Това означава разлика от 2,7 милиона EUR в полза на предоставянето на възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност. Дали лозарските предприятия и търговците са били склонни да направят същото, е имало съвсем слабо въздействие върху изчисленията на възстановяването, но не е могло да промени резултатите от съпоставянето на двата алтернативни варианта.
(109)
Прогнозата за сумата на възстановяването в случай на несъстоятелност в размер на 2,4 милиона EUR в доклада се базира на допускането на Германия, че задълженията към лозарските предприятия и търговците в размер на 4,4 милиона EUR би трябвало да бъдат уредени преди това към WAK. Въпреки това, според Европейската комисия, германският закон за несъстоятелността гласи, че само дългът към лозарските предприятия и търговците със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания би трябвало да бъде уреден преди дълговете към WAK. Останалите дългове би трябвало да са от същия ред като дълга към WAK. Собствените изчисления на Европейската комисия показват обаче, че дори в случай, че дълговете към WAK и към лозарските предприятия и търговците са от един и същи ред, WAK би могъл да очаква да възстанови най-много 4,7 милиона EUR в случай на несъстоятелност (на база на максимално общо възстановяване от 6,8 милиона EUR в случай на несъстоятелност WAK и лозарските предприятия биха получили погасяване пропорционално на дълговете към тях - 10 милиона EUR и 4,4 милиона EUR съответно за WAK и за лозарските предприятия и търговците). Следователно може да се заключи, че предварително по-благоприятният вариант за WAK би бил да даде възможност на GfW да избегне несъстоятелността.
(110)
Изчислението при лозарските предприятия и търговците, от друга страна, е съвсем различно. Първо, те вече са получили 80 % от плащането за доставените от тях стоки. Второ, според предложението от GfW те биха получили само 10 % от все още дължимите им 20 %. Всъщност това означава, че те биха получили допълнително 2 % от договорената покупна цена, ако подпишат споразумението. Това, разбира се, е по-малко отколкото биха могли да очакват при производство по несъстоятелност, независимо от реда на техните гаранции (запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания). Те биха могли средно да очакват да получат 48 % от оставащите задължения към тях (2,1 милиона EUR от общо дължимите им 4,4 милиона EUR). Затова не е изненада, че някои от лозарските предприятия и търговци са отказали предложението на GfW. Трето, трябва да е било очевидно, че би било в интерес на WAK да опрости част от задълженията към него и да избегне несъстоятелността, дори лозарските предприятия и търговците да не направят това, което отново би дало възможност на лозарските предприятия и търговците да получат по-голям дял от оставащите задължения към тях от предложените 10 %. Четвърто, няколко от тях вече са били дали GfW на съд и той е отсъдил в тяхна полза, като е задължил GfW да уреди 80 % от оставащите задължения.
(111)
Може да се заключи, че въпреки факта, че лозарските предприятия, търговците и WAK всички са кредитори на GfW, вариантите и резултатите от тези варианти за WAK и за лозарските предприятия и търговците са били толкова различни, че въобще не са съпоставими. Фактът, че лозарските предприятия и търговците са избрали да не опростят задълженията към тях не трябва да се разглежда като отрицателен, когато се анализира дали WAK е действал в съответствие с критерия за частния кредитор.
(112)
Като прецени един спрямо друг различните варианти за WAK, Комисията стигна до заключението, че частичното съгласие за промяна на поредността на вземанията и за опрощаване на задълженията от 4 декември 2000 г. и 21 февруари 2001 г. в общ размер на 5 005 441,60 EUR и опрощаването на лихвени плащания, считано от 31 декември 2000 г. е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на критерия за частния кредитор. Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията означават отсрочване на дълга, което е по-изгодно за кредитора в сравнение с ликвидацията. В съответствие с установената съдебна практика (28) публичният кредитор трябва да намери баланса между предимствата, свързани с получаването на предложената сума по плана за преструктуриране и сумата, която би могъл да възстанови чрез ликвидацията на фирмата. Следователно GfW не е получило никакво предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и следователно на GfW не е отпусната държавна помощ в резултат на решението на WAK да промени поредността на вземанията си и опрости част от задълженията към него.
(113)
При откриването на процедурите са изразени съмнения дали WAK е ограничил промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията до необходимия минимум. Според становището на Германия обаче WAK е опростил необходимия дял от задълженията към него, за да се покрие дефицита на GfW за 2000 г., което е било необходимо според германския закон за несъстоятелността (вж. съображение 25), за да се избегне производство по несъстоятелност и да се даде възможност на GfW да продължи да функционира. В първия договор (подписан на 4 декември 2000 г.) между GfW и WAK, за да избегне несъстоятелността на GfW, WAK се договаря с GfW да промени поредността на вземания в същия размер, какъвто е дефицита на GfW, след като лозарските предприятия и търговците се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях и, ако е необходимо, да опрости сумата на задълженията, чиято поредност се е съгласил да промени (вж. съображения 79 и 80). Причината опрощаването да е в по-голям размер от първоначално очакваното е, че въпреки усилията на WAK и GfW да убедят лозарските предприятия и търговците да дадат своя принос като подпомогнат GfW да избегне несъстоятелността (вж. съображение 79 и 80 от становището на Германия), решението на лозарските предприятия и на търговците е да не опростят никаква част от задълженията към тях поради причините, посочени в съображение 110 по-горе. Както е посочено в съображение 108, решението на лозарските предприятия и на търговците да не опростят никаква част от оставащите задължения към тях е оказало само ограничено въздействие върху икономическата оценка на WAK и не е променило резултата от тази оценка: че от икономическа гледна точка за WAK е било по-изгодно да даде възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност.
(114)
По тази причина Комисията стигна до заключението, че частичното променяне на поредността на вземанията и опрощаване на задълженията от страна на WAK е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на принципа на частния кредитор и не следва да се счита за държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2. Наличие на помощ за лозарските предприятия и търговците
(115)
При откриването и последващото разширяване на официалната процедура по разследване бяха повдигнати въпроси относно евентуална помощ за лозарските предприятия и търговците. Първо, редът на гаранциите на лозарските предприятия и търговците, предоставени от GfW към момента на закупуване, изглежда относително преден и са изразени съмнения дали предоставеният ред на гаранциите действително е в съответствие с нормалната стопанска практика. Второ, по преценки платената цена за закупената гроздова мъст е била над пазарната цена. Трето, решението на лозарските предприятия и търговците да не опростят никакви задължения към тях, когато GfW е изправено пред несъстоятелност, е поставено под съмнение заедно с решението на WAK да промени поредността на и след това да опрости част от задълженията към него, макар че лозарските предприятия и търговците са решили да не опростят 90 % от оставащите задължения към тях (20 % от стойността на запасите).
VI.2.2.а. Ред на предоставената гаранция към момента на закупуване на гроздовата мъст
(116)
В становището си Германия е предоставила уверения, че запазването на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, предоставено на различните лозарски предприятия и търговци във връзка със закупуването на мъст, всъщност е било в съответствие с нормалната стопанска практика. Това означава, че, макар че е предоставило на лозарските предприятия и на търговците гаранция от относително преден ред, особено на тези със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, това е било в съответствие с нормалната стопанска практика и не е било по-различно отколкото ако са сключили сделка с частен купувач.
(117)
Комисията се позовава на препоръките (29), представени от Федерацията на германските винарни и търговци на дребно на вино от Трир, Федерацията на германските търговци на вино от Майнц и Германската асоциация на лозарите от Бон (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) на федералната служба за защита на конкуренцията в съответствие с § 22 ал. 3 т. 2 от Закона срещу ограничаването на конкуренцията (30). Първата версия на препоръките е внесена през 1990 г., а настоящата версия - през 2005 г. Според тези препоръки е ясно, че в случаи, в които в момента на прехвърляне на стоката не е платена цялата покупна цена, продавачът следва да запази правото си на собственост до заплащането на цялата цена. Редът на гаранциите, предоставени на лозарските предприятия и търговците в разглеждания случай предоставя различни степени на сигурност. Само тези със запазено право на собственост до погасяване на всички вземания са имали пълна гаранция за плащане. Това означава, че редът на гаранцията за лозарските предприятия и търговците като цяло не е бил толкова преден, както гласят горепосочените препоръки. Следователно Комисията приема, по отношение на препоръките и действително предоставения ред на гаранциите, уверенията на Германия, че е нормална стопанска практика да се предоставя такъв ред на гаранциите, какъвто е предоставен на лозарските предприятия и на търговците в този случай, както и че предоставеният ред на гаранциите не е бил по-преден отколкото при нормален договор между двама частни контрагенти и, следователно, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.I.2.2.б. Заплатената цена за закупената мъст към момента на закупуването ѝ
(118)
При откриването на процедурите е определено, че заплатената от GfW цена за закупената мъст е над пазарната цена. Използваната пазарна цена за трапезно вино е била 0,26 EUR на литър, като тази цена е посочена като референтна. В становището си Германия е предоставила подробна информация относно стопанската стратегия на GfW, която показва, че пазарът на обикновено трапезно вино не е съответният пазар и че стратегията на GfW е имала три цели. Първо, да закупи гроздова мъст за трапезно вино, с която да участва в програмата на ЕС за дестилация (40 % от запасите). Второ, да закупи висококачествена мъст с намерението да я продаде на пазара на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино (60 % от запасите). Трето, да участва в програмата на ЕС за съхранение с 20 % от запасите преди да бъдат продадени за производството на пенливо вино. Когато прави анализ дали два продукта принадлежат към един и същ пазар, Комисията използва Известие на Комисията относно определянето на съответния пазар по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията (31). Според точка 7 от известието „съответният продуктов пазар обхваща всички продукти и/или услуги, които се считат за взаимозаменяеми или заместващи от потребителя поради характеристиките на продуктите, техните цени и целта на тяхната определена употреба.“
(119)
Пазарът на гроздовата мъст, която е била закупена с цел възползване от програмата на ЕС за дестилация, разбира се, е пазарът на обикновено трапезно вино. Съответната цена обаче трябва да бъде цената, която е платена за виното, изпратено за дестилация.
(120)
Както всички традиционни интервенционни мерки на селскостопанските пазари, основната цел на превантивната дестилация на вино в съответствие с член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 е да ликвидира прекомерното предлагане на пазара на вино и следователно цената на тази доброволна дестилация е трябвало да бъде достатъчно висока, за да стимулира производителите да изпращат вино за дестилация. Действителната годишна цена на мярката за дестилация е била определена от Съвета на 65 % от т. нар. ориентировъчна цена.
(121)
Самата ориентировъчна цена е определяна от Съвета веднъж годишно, като изрично е фиксирана в такъв размер, че да подпомага пазара. По тази причина очевидно е трябвало да бъде определена на достатъчно високо равнище. Регламент (ЕО) № 1676/1999 на Съвета от 19 юли 1999 г. за определяне на ориентировъчната цена за вино за 1999/2000 винарска година (32) определя ориентировъчните цени за различните категории вино. Цената за категория AII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Sylvaner или Müller-Thurgau) е определена на 82,81 EUR на хектолитър, а за категория AIII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Riesling) - на 94,57 EUR на хектолитър. Според приложение III към Регламент (ЕО) № 1681/1999 на Комисията от 26 юли 1999 г. за определяне на изкупните цени, помощите и някои други суми, приложими за 1999/2000 винарска година към интервенционните мерки в сектора на виното (33), точната сума, заплащана за дестилация, е зависела от алкохолния градус на предоставеното вино, защото цената за превантивна дестилация (65 % от ориентировъчната цена) през тази година е изчислявана от Комисията не на база хектолитър, а на база алкохолен градус на хектолитър.
(122)
Основната роля на Комисията по отношение на дестилацията на вино е да прецени действителната пазарна ситуация и в съответствие с това да фиксира количествата, допускани всяка година за превантивна дестилация във всяка държава членка. Регламент (ЕО) № 2367/1999 на Комисията от 5 ноември 1999 г. за въвеждане на превантивна дестилация, както е предвидено в член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 на Съвета за 1999/2000 винарска година (34), определя 148 000 хектолитра за германския пазар за 1999/2000 винарска година. Регламент (ЕО) № 546/2000 на Комисията от 14 март 2000 г. (35) за изменение на Регламент (ЕО) № 2367/1999 увеличава количеството на 468 000 хектолитра. Регламент (ЕО) № 2367/1999 ограничава количеството вино, изпращано за дестилация, на 40 % от производството. Според записите на Комисията германските производители са дестилирали около 400 000 хектолитра по тази схема.
(123)
Според Германия цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино, е била 0,50-0,55 EUR на литър. Въз основа на горепосочения метод за изчисление Комисията счита, че посочената от Германия цена е реалистична.
(124)
Комисията стига до заключението, че поради пазарната интервенция на ЕС по отношение на значителна част от виното са били създадени два отделни пазара. Първият, на който референтната цена е била цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино - в този случай 0,50-0,55 EUR на литър - и вторият, на който референтната цена е пазарната. Следователно цената от 0,26 EUR на литър, посочена в решението за откриване на процедурата, не може да се разглежда като съответна референтна цена за гроздовата мъст, която е закупена, за да бъде изпратена за дестилация.
(125)
С цел да се определи съответният пазар за гроздовата мъст, закупена за преработване в базово вино за производството на пенливо вино, е необходимо първо да се прецени дали съществуват отделни пазари за вино и дали закупената от GfW мъст се числи към пазара на трапезно вино или не. Ще трябва също така да се определи дали виното с по-високо качество би могло да достигне по-високи цени. В своите статистически данни Комисията винаги се позовава на различни цени, в зависимост от качеството на виното. Според щатните експерти по виното на Комисията цената на виното не е една и съща за всяка партида и наличните статистически данни за виното дават само средни цени за различните качества вино. Действителната цена се влияе от няколко елемента. Основните елементи са качеството, отлежаването, репутацията, търсенето и алкохолният градус/градуси по Oechsle. Градусът по Oechsle указва зрелостта и количеството захар в гроздето. Той е важен, тъй като определя крайния естествен алкохолен градус на дадено вино. Според Deutsches Weininstitut (Германския институт по виното) производството на пенливо вино изисква висок градус на алкохолно съдържание в базовото вино (36).
(126)
Това подкрепя твърденията на Германия, че градусът по Oechsle в гроздовата мъст трябва да е по-висок, когато крайният продукт ще бъде пенливо вино, отколкото ако това ще е трапезно вино, както и че трябва да се плаща премия за мъст с по-висок градус по Oechsle. Следователно Комисията приема аргументите на Германия, че съществуват отделни пазари и че цената действително е трябвало да бъде по-висока за гроздовата мъст, която ще се използва за производството на пенливо вино, отколкото за мъст, използвана за производството на трапезно вино. В резултат на това Комисията приема също така, че заплатената от GfW цена към момента на покупката не може да се съпоставя с цената за трапезно вино - 0,26 EUR на литър - което е направено в решението за откриване на процедурата.
(127)
Освен това Германия предоставя информация по отношение на цената, която може да бъде достигната на съответния пазар - пазара на висококачествена мъст, която се използва за производството на пенливо вино. Според тази информация на пазара на базово вино за производство на пенливо вино основната цена, заплащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст. Също така, според предоставените от Германия статистически данни на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за вноса през периода 1998-2001 г., пазарната цена на внесеното наливно бяло вино, което поради високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е била 0,38 EUR на литър.
(128)
Комисията е склонна да приеме аргументите на Германия за съответна пазарна цена от около 0,38 EUR на литър, като се базира на информацията, предоставена от щатните ѝ експерти по виното във връзка с методиката за определяне на цената на виното, горепосочената информация от Deutsches Weininstitut и изчислението на печалбата в бизнес плана на GfW.
(129)
Бизнес планът на GfW, представен от Германия, показва, че към момента на закупуване на гроздовата мъст GfW е очаквало, че ще може да изпрати 40 % от запасите за превантивна дестилация при цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър, да продаде 60 % от запасите на цена от 0,375 EUR на литър, по отношение на 20 % от запаса те са очаквали да получат допълнителна субсидия от ЕС за съхранение на вино по 0,06 EUR на литър преди да ги продадат след година на цена 0,375 EUR на литър. Като цяло те са очаквали да продадат запаса на средна цена от 0,44 EUR до 0,46 EUR и да реализират печалба между 0,06 EUR и 0,09 EUR на литър. Това би означавало обща печалба между 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(130)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация, за което получава цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Поради спада в цените на пазара на виното в края 1999 г., който не е очакван от GfW, предвид по-високите цени преди една година, GfW решава да не продава останалите си запаси през тази година, а да ги съхрани и да ги продаде през 2000 г. или, ако цените на пазара останат ниски, да се възползва за втори път от превантивната дестилация. Това решение е базирано на допускането, че превантивната дестилация ще бъде продължена. Новият Регламент (ЕО) № 1493/1999 относно общата организация на пазара на вино обаче отменя превантивната дестилация. Вместо нея той въвежда вариант за доброволна дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки. Нововъведената кризисна мярка за дестилация може да се използва само в изключителни случаи на смущения на пазара. Съображение 35 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 изрично се позовава на премахването на системата на дестилация като изкуствен начин за реализация на свръхпродукцията. Новият регламент влиза в сила на 31 юли 2000 г.
(131)
За GfW това означава, че мерките за дестилация през 2000/2001 винарска година ще са значително по-неблагоприятни от тези през предходните години. В случай на дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки би могло да се достигне само около половината от предишната средна цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(132)
Според Германия GfW не е можело да предвиди тази промяна, когато е решило да задържи виното на съхранение. От друга страна Комисията счита, че тази промяна всъщност е била предвидима. Новата обща организация на пазара на вино е създадена изрично с цел да се премахне системата на дестилация. Затова за GfW трябва да е било ясно към момента, в който то решава за втори път да пристъпи към дестилация, че мерките за дестилация през втората половина на 2000 г. и след това няма да осигурят каквото и да било облекчение по отношение на падащите цени на пазара на вино.
(133)
Въпреки това аргументите за това дали GfW е трябвало да знае за промяната в регламента не са от значение. Бизнес планът в момента на закупуването, на база на който трябва да се преценява поведението на GfW като частен инвеститор, включва само първата превантивна дестилация, която е осъществена и за която GfW получава 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Той не включва втора превантивна дестилация и следователно очакваната печалба от такава дестилация не е част от общото изчисление на печалбата към момента на закупуването. Тя не е част от бизнес плана, и макар че няма съмнение, че решението на GfW за втора дестилация след спада на пазарната цена е лошо, то не може да се счита за държавна помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на закупуването.
(134)
На база на горното Комисията стига до заключението, че GfW заплаща пазарната цена за гроздовата мъст, закупена през есента на 1999 г., и, че следователно на лозарските предприятия и търговците не е предоставена държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2.в. Към момента на промяна на поредността на вземанията и на опрощаване на задълженията от страна на WAK
(135)
В съображение 114 се стига до заключението, че промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията от страна на WAK са направени изцяло с оглед на неговия интерес и в съответствие с критерия за частния кредитор, както и че на GfW не е отпусната държавна помощ. Фактът, че решението на WAK облагодетелства лозарските предприятия и търговците не е от значение, тъй като това не е било намерението, а по-скоро е последица от опита на WAK да увеличи до максимум възстановяването на собствените си средства.
(136)
Комисията заключва, че, като променя поредността на вземанията и опрощава задълженията към него, WAK не отпуска каквато и да било държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС на лозарските предприятия и на търговците.
VI.3. Класифициране на помощта като неправомерна помощ
(137)
Тъй като елементът на помощ, който се съдържа в заема, отпуснат от WAK на GfW, е предоставен и платен без предварително уведомяване на Комисията, той е неправомерен по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (37).
VI.4. Изключения, предвидени в член 107 от Договора по отношение на заема за GfW
(138)
Следователно трябва да се разгледа дали се прилага някое от изключенията на забраната за държавна помощ по член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(139)
От настояща гледна точка изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а), б) и г), не са приложими, тъй като въпросната помощ не е нито:
-
помощ за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, нито
-
помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка, нито
-
помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес.
(140)
Следователно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е единственото изключение, което може евентуално да се прилага.
(141)
Към момента на отпускане на помощта, помощите за първичните производители се оценяват директно според член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тогавашната практика помощта за инвестиции, кредити, животновъдство, организации на производители, реклама и насърчаване, обезщетения за щети вследствие на заболявания, застрахователни премии и техническа помощ би могла да се счита за съвместима с вътрешния пазар, ако са изпълнени определени условия. Нито една от споменатите форми на съвместима помощ обаче не може да се използва за определяне на въпросната помощ като изключение.
(142)
Освен това, от загриженост да не пропусне нито един аспект, Комисията разгледа дали във въпросния случай биха могли да се приложат насоките за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение. Първото условие, което следва да бъде изпълнено от предприятието, за да може да се възползва от помощта за оздравяване и преструктуриране, е да се счита за предприятие в затруднение по смисъла на насоките за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (38). От информацията, с която разполага Комисията, не е видно, че предприятието е било в затруднение по смисъла на горепосочените насоки при отпускането на помощта. Едва година по-късно, поради рязък спад на пазара GfW се оказва в затруднение.
(143)
Във всеки случай Комисията би искала да отбележи, че от съответната държава членка зависи да изпълни задължението си за сътрудничество с Комисията, като предостави всички изисквани елементи, за да може Комисията да провери дали са изпълнени всички условия за дерогацията, от която желае да се възползва (39). Във въпросния случай Германия не е предоставила достатъчно информация, за да даде на Комисията възможност да оцени данните предвид тези насоки, нито германските органи са представили достатъчна документация, за да дадат на Комисията възможност да оцени помощта с оглед на другите форми на съвместима помощ, посочени в параграф 126, въпреки предоставената от Комисията информация в параграф 44 от решението за откриване на процедура по разследване.
(144)
Когато съвместимостта на мерките за помощ се преценява директно съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, това трябва да се прави рестриктивно. Трябва ясно да се покаже, че положителните въздействия от мярката за помощ са повече от вредите, които мярката може да има върху конкуренцията и правилното функциониране на вътрешния пазар. Счита се, че едностранните мерки за държавна помощ, които са предназначени единствено за подобряване на финансовото положение на производителите, но по никакъв начин не допринасят за развитието на сектора, не отговарят на тези критерии и, следователно, представляват оперативна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(145)
Поради горепосочените причини отпуснатата на GfW помощ като елемент от заема не отговаря на нито едно от възможните изключения съгласно член 107, параграф 3. Следователно тя представлява помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(146)
Не са приложими никакви други изключения съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(147)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че отпуснатият на GfW заем не може да се счита за съвместим с вътрешния пазар. Комисията счита също така, че Германия е приложила мярката неправомерно.
(148)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че последващата промяна на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията и на бъдещите лихвени плащания не представляват държавна помощ нито в полза на GfW, нито в полза на лозарските предприятия и на търговците.
(149)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че покупката на гроздова мъст е извършена по пазарни цени и в съответствие с обичайната стопанска практика и следователно не представлява държавна помощ за лозарските предприятия и за търговците.
(150)
Естествена последица от констатирането на неправомерно отпусната държавна помощ, определена за несъвместима с вътрешния пазар, е тя да бъде възстановена, за да може, доколкото е възможно, да се възстанови конкурентното положение, съществувало преди отпускането на помощта.
(151)
Тъй като не съществува правоприемник на GfW, в съответствие с установената съдебна практика (40) възстановяване не е възможно,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ в размер на разликата между начисления лихвен процент върху заема за GfW и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е следвало да бъде начислена по заема, неправомерно предоставен от Германия, в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, в полза на Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Промяната на поредността на вземания и опрощаването на задължения от страна на WAK не представляват помощ за GfW или за лозарските предприятия и търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 3
Закупуването на гроздова мъст през 1999 г. от GfW не представлява помощ за лозарските предприятия и за търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Не е необходимо Германия да възстановява помощта, посочена в член 1, от получателя, тъй като получателят е несъстоятелен и е прекратен и заличен от търговския регистър и няма правоприемник.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. birželio 29 d.
dėl valstybės pagalbos SA.14554 (C 7/04), kurią Vokietija suteikė vyno prekybos įmonei Gesellschaft für Weinabsatz
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 4426)
(Tekstas autentiškas tik vokiečių kalba)
(2012/268/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą (1),
paraginusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal pirmiau nurodytą straipsnį (2),
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
2001 m. gegužės 10 d. gavusi skundą, Komisija 2001 m. lapkričio 9 d. išsiuntė raštišką paklausimą Vokietijos Federacinei Respublikai. Apie pagalbos priemonę Komisijai buvo pranešta 2002 m. kovo 5 d. raštu, kuris buvo gautas 2002 m. kovo 8 d. ir kuriuo atsakyta į šį Komisijos tarnybų paklausimą. Kadangi tuo metu pagalbos priemonė jau buvo įgyvendinta, ji buvo įtraukta į nepaskelbtų pagalbos schemų sąrašą (Pagalbos priemonė Nr. NN 159/02).
(2)
Vokietija išsiuntė papildomą informaciją 2002 m. lapkričio 20 d. raštu, kuris buvo gautas 2002 m. lapkričio 25 d., 2003 m. balandžio 28 d. raštu, kuris buvo gautas 2003 m. gegužės 2 d., 2003 m. gegužės 27 d. raštu, kuris buvo gautas 2003 m. gegužės 28 d., ir 2003 m. spalio 2 d. faksu.
(3)
2004 m. vasario 19 d. raštu (SG-Greffe (2004) D/200645) Komisija Vokietijai pranešė apie sprendimą pradėti procedūrą dėl suteiktos pagalbos pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 108 straipsnio 2 dalį.
(4)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (3). Komisija suinteresuotųjų šalių paprašė pateikti pastabas dėl pagalbos.
(5)
Pastabų iš suinteresuotųjų šalių Komisija negavo (4).
(6)
Vokietija savo pastabas Komisijai pateikė 2004 m. kovo 18 d. raštu, kuris buvo gautas ir užregistruotas 2004 m. kovo 23 d. Papildomos pastabos buvo pateiktos 2006 m. sausio 10 d. raštu, kuris buvo užregistruotas 2006 m. sausio 10 d., ir 2007 m. liepos 13 d. raštu, kuris buvo užregistruotas 2007 m. liepos 16 d.
(7)
2008 m. spalio 21 d. raštu (SG-Greffe (2008) D/206430) Komisija pranešė Vokietijai apie savo sprendimą pratęsti procedūrą dėl suteiktos pagalbos, kuri buvo pradėta pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
(8)
Komisijos sprendimas pratęsti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (5). Komisija paprašė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl pagalbos.
(9)
Pastabų iš suinteresuotųjų šalių Komisija negavo.
(10)
Vokietija savo pastabas Komisijai pateikė (po to, kai 2008 m. lapkričio 17 d. buvo pateiktas prašymas dėl leidimo vėluoti, kurį Komisija patvirtino 2008 m. lapkričio 21 d.) 2008 m. gruodžio 23 d. raštu, užregistruotu 2009 m. sausio 5 d.
II. IŠSAMUS PAGALBOS APIBŪDINIMAS
II.1. Priemonės pavadinimas
(11)
Paskola vyno prekybos įmonei Gesellschaft für Weinabsatz ir vėlesnis pretenzijų atsisakymas (vok. Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht).
II.2. Teisinis pagrindas
(12)
Priemonė įgyvendinta pagal Reino krašto-Pfalco žemės vynuogių auginimo zonų rekonstrukcijos fondo (vok. Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete, WAK) ir Pfalco vyno prekybos įmonės (vok. Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, GfW) sudarytą sutartį.
II.3. Tikslas
(13)
Tikslas - suteikti GfW paskolą vynuogių misai pirkti iš vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų. Be to, sutarta įkeisti užtikrintą turtą. Šiam turtui taikyta vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams (vok. Weinbaugetriebe und Kommissionäre) suteikta įvairių lygių - paprastos, išplėstos arba pratęstos - nuosavybės teisės (vok. Eigentumsvorbehalt) išlaikymo sąlyga. Pretenzijų skolininkui atsisakyta, kai dėl kainų nuosmukio rinkoje GfW patyrė finansinių sunkumų.
II.4. Viešasis subjektas
(14)
WAK yra Reino krašto-Pfalco federalinėje žemėje įsteigta valstybės įmonė, registruota Maince. Šios įmonės vynuogių auginimo sektoriuje vykdoma veikla panaši į banko. WAK užsiima paskolų teikimu žemės sklypams perskirstyti (vok. Flurbereinigung). Fondas WAK yra finansuojamas įnašais, mokesčiais, paskolomis ir dotacijomis (Vynuogių auginimo įmonių plėtros įstatymo (vok. Weinbergsaufbaugesetz) 8 straipsnio 1 dalis).
II.5. Paramos gavėjai
(15)
Paramos pagal priemonę gavėjas buvo GfW, kuriai WAK suteikė paskolą rinkos sąlygų neatitinkančiomis sąlygomis.
(16)
GfW buvo visiškai pietų Reino-Pfalco krašto ūkininkų ir vynuogių auginimo įmonių asociacijai (vok. Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd) priklausanti patronuojamoji įmonė. Ji buvo įsteigta 1984 m. prekybai vynu vykdyti ir užsiėmė putojančio vyno, vynuogių sulčių, drebučių, spirito ir brendžio gamyba ir prekyba. Be to, GfW vynuogių auginimo įmonėms teikė su distiliavimo priemonėmis (vok. Destillationsmaßnahmen) susijusias paslaugas. Šios distiliavimo priemonės apėmė priemones, kurioms taikoma bendro rinkos organizavimo sistema (6), ir valstybės finansuojamą distiliavimą, kuris paprastai atliekamas remiantis Tarybos sprendimais (7). Atitinkamai GfW konsultavo smulkius vyno gamintojus ir organizavo vyno pervežimą į distiliavimo gamyklas.
(17)
Kiti galimi paramos gavėjai yra vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai, iš kurių dėl suteiktos paskolos GfW turėjo pirkti vynuogių misą ir kurie neatsisakė savo pretenzijų, pareikštų GfW, kai WAK nusprendė tai padaryti dėl GfW patiriamų finansinių sunkumų.
II.6. Pagalbos teikimo aplinkybės
(18)
1999 m. GfW, naudodamasi WAK suteikta 15 302 696,25 EUR paskola ir savo ištekliais, įsigijo 44 mln. litrų vynuogių misos. 60 % šios vynuogių misos mažiausias stiprumas pagal Ekslės skalę buvo 60 laipsnių, o vidutinis stiprumas - 81 laipsnis. 40 % misos buvo įprasta stalo vyno misa, kurios stiprumas ne mažesnis nei 44 laipsniai pagal Ekslės skalę ir kuri įsigyta siekiant pasinaudoti palankiomis prevencinio distiliavimo sąlygomis. Visos įsigytos misos vidutinė kaina - 0,38 EUR už litrą. Gatavas vynas nebuvo perkamas. Pirkimas buvo vykdomas remiantis vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga (vok. einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte). Be to, buvo sutarta, kad šis užtikrintas turtas - skolos grąžinimo garantas fondui WAK.
(19)
Remiantis Vokietijos pateikta informacija, GfW verslo planas buvo pasinaudoti Reglamente (EEB) Nr. 822/87 numatytomis distiliavimo galimybėmis ir distiliuoti 40 % misos, o 60 % misos perdirbti į žaliavinį vyną, iš kurio būtų gaminamas putojantis vynas, kuris būtų parduodamas putojančio vyno gamintojams. Be to, GfW planavo 20 % žaliavinio vyno sandėliuoti nuo devynių mėnesių iki vienerių metų, kad pasinaudotų subsidijomis, kurias ES teikia už vyno sandėliavimą pagal Reglamentą (EEB) Nr. 822/87, o tik po to parduoti jį rinkoje kaip žaliavinį vyną, iš kurio gaminamas putojantis vynas.
(20)
1999 m. lapkričio 11 d. vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal išankstinį dalinį mokėjimą buvo sumokėta 80 % įsigijimo kainos. Išankstinis dalinis mokėjimas buvo atliktas taikant vidutinę 0,31 EUR už litrą kainą.
(21)
1999 m. GfW 40 % savo atsargų išvežė distiliuoti pagal prevencinio distiliavimo priemonę. Matydama, kad 1999 m. pabaigoje kainos žaliavinio vyno rinkoje ėmė kristi, GfW nusprendė tais metais žaliavinio vyno neparduoti, bet palaukti iki 2000 m., kol rinka atsigaus.
(22)
2000 m. dėl palyginti didelio derliaus ir parduodamo mažesnio putojančio vyno kiekio pardavimui baltojo vyno rinkos aktyvumas dar labiau sumažėjo (kai kuriais atvejais vidutinės kainos krito net 0,20 EUR). Kitas didelis kiekis statinėse esančio, vis dar sandėliuojamo vyno turėjo būti išsiųstas distiliuoti vykdant antrąjį distiliavimo etapą.
(23)
Dėl 1999 m. patvirtinto ir 2000 m. rugpjūčio 1 d. įsigaliojusio bendro vyno rinkos organizavimo sistemos pakeitimo prevencinis distiliavimas pagal Reglamentą (EEB) Nr. 822/87 pakeistas distiliavimu, vykdomu norint rinkoje realizuoti geriamąjį alkoholį pagal Reglamentą (EB) Nr. 1493/1999. Sąlygos buvo daug blogesnės ir kainos siekė tik apie pusę ankstesnės 0,50-0,55 EUR už litrą sumos, kuri buvo mokama taikant prevencinio distiliavimo priemonę.
(24)
Dėl kainų nuosmukio 2000 m. GfW numatyto pelno negalėjo pasiekti nei vyno rinkoje, nei vykdydama distiliavimą geriamajam alkoholiui rinkoje realizuoti. Todėl GfW turėjo būti labai sumažinta atsargų finansinė vertė ir GfW įsipareigojimai viršijo įmonės turtą.
(25)
Atsižvelgiant į minėtas prekybos problemas, buvo parengtas einamųjų metų tarpinis sąskaitos išrašas už laikotarpį iki 2000 m. spalio 31 d., kurį išnagrinėjo audito įmonė 2000 m. spalio 31 d. GfW įsipareigojimai (15 670 155 EUR) šios įmonės trumpalaikį turtą (9 886 856 EUR) viršijo 5 783 299 EUR (GfW įsipareigojimai nurodyti toliau pateiktoje lentelėje). Remiantis Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH parengta ataskaita, jeigu nebūtų imtasi priemonių, dėl GfW turtą viršijančių įsipareigojimų (vok. Überschuldung) šioje įmonėje netrukus turėtų būti pradėtos vykdyti nemokumo procedūros.
(26)
1 lentelė
(EUR)
Įsipareigojimai
Suma
WAK
10 150 959
Finansų įstaigoms
726 892
Tiekėjams
218 460
Vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams
4 355 581
Kitiems subjektams
218 263
Iš viso
15 670 155
(27)
Pagal Vokietijos įmonių bankroto įstatymo (vok. Insolvenzordnung) 19 straipsnį dėl įmonės turtą viršijančių įsipareigojimų turi būti pradėta nemokumo procedūra. Todėl GfW vykdomoji valdyba buvo įpareigota pagal ankstesnės redakcijos Ribotos atsakomybės bendrovių įstatymo 64 straipsnį kartu su Įmonių bankroto įstatymo 19 straipsniu, per tris savaites nuo dienos, kai nustatyta, kad įsipareigojimai viršija turtą (vok. Überschuldung), kreiptis, kad būtų pradėta nemokumo procedūra.
(28)
Gresiant nemokumui GfW paprašė kai kurių kreditorių (WAK, vynuogių auginimo įmonių ir apie 130 prekybininkų, kurie dalyvavo 18 konstatuojamojoje dalyje aprašytame pirkimo procese) atsisakyti dalies likusių pretenzijų, kad įmonė galėtų tęsti prekybą. Vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai būtų turėję atsisakyti 90 % pretenzijų, - tai reiškia, kad jie būtų gavę tik kitus 2 % sutartos pirkimo kainos. Likęs deficitas turėjo būti pašalintas WAK perleidžiant pretenzijas ir jų atsisakant.
(29)
Pagrindinis kreditorius WAK (žr. 1 lentelę), kuris turėjo mažesnę skolos grąžinimo garantiją, buvo itin suinteresuotas tuo, kad būtų išvengta gresiančio nemokumo. Todėl WAK mėgino įtikinti vynuogių auginimo įmones ir prekybininkus, kad jie atsisakytų dalies savo pretenzijų. Be to, 2000 m. gruodžio 4 d. WAK pasirašė susitarimą su GfW, pagal kurį WAK sutiko perleisti dalį savo likusių pretenzijų (atitinkančių GfW deficitą) kitiems kreditoriams. Beliko nustatyti galutinę perleidžiamų pretenzijų sumą, ir tai, siekiant sumažinti perleidžiamą sumą, turėjo būti padaryta gavus vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pranešimus apie pretenzijų atsisakymą. Be to, buvo sutarta, kad WAK, jeigu to reikėtų vėlesniu etapu siekiant išvengti nemokumo procedūros, atsisakytų tos pačios pretenzijų sumos, kurią jis perleido.
(30)
1 700 iš 2 700 vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pranešė norintys atsisakyti 90 % savo likusių pretenzijų, o tai sudarė apie 60 % visos įmonių ir prekybininkų grupės likusių pretenzijų. Tačiau kitos vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai pasiūlymo atsisakė arba į paklausimą neatsakė. Buvo aišku, kad kai kurie iš jų nusprendė neatsisakyti savo pretenzijų, nes turėjo didesnę skolos grąžinimo garantiją - kai kurie iš jų jau buvo pratęsę nuosavybės teisę ir pagal išankstinį dalinį mokėjimą jau buvo gavę 80 % sutartos sumos. Tai reiškė, kad nemokumo procedūros atveju jie būtų gavę didesnę grąžą nei pasiūlyme nurodyta 2 % sutartos pirkimo kainos suma.
(31)
Be to, nemažai vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pateikė skundus dėl GfW, kuriuos teismas išnagrinėjo ir pasiūlė sudaryti atsiskaitymų sutartis. Pagal atsiskaitymų sutartis GfW būtų turėjusi sumokėti 70 % likusios pretenzijų sumos, o 30 % pretenzijų turėjo būti atsisakyta. Be to, teismas nusprendė, kad GfW turėtų padengti 80 % teismo išlaidų. Sudaryti panašias atsiskaitymų sutartis siūlė ir kiti teismai ir, atsižvelgdama į tai, GfW nebegalėjo tikėtis, kad kitos vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai sutiks atsisakyti 90 % likusių pretenzijų. Be to, kelios vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai dabar pareiškė reikalausią, kad būtų grąžinta visa likusioji 20 % dalis.
(32)
Vokietijos įmonių bankroto įstatymo 305a straipsnyje teigiama, kad neteisminis susitarimas (vok. außergerichtliche Einigung), sudaromas siekiant išvengti įsiskolinimo padengimo, laikomas neįvykusiu, jeigu bent vienas kreditorius nusprendžia pradėti reikalavimų vykdymo procesą po to, kai buvo pradėtos derybos dėl neteisminio susitarimo.
(33)
Taigi, priešingai nei numatyta iš pradžių, GfW nebegalėjo prašyti vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų atsisakyti bet kokių savo pretenzijų. Todėl 2001 m. vasario 21 d. GfW pasirašė susitarimą su WAK, kuriame nurodyta, kad WAK sutinka visiškai panaikinti 2000 m. GfW deficitą atsisakydama 5 005 441,60 EUR pretenzijų sumos. Nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. palūkanos nuo likusios skolos dalies skaičiuojamos nebus. Be to, susitarime buvo nurodyta, kad vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų likusios pretenzijų sumos bus visiškai padengtos. Šiuo būdu WAK neperleistų pretenzijų sumos grąžinimas buvo užtikrintas, deficito klausimas išspręstas, nemokumo procedūrų laikinai išvengta ir GfW galėjo tęsti prekybą.
(34)
Nuo 2000 m. lapkričio 1 d. iki 2000 m. gruodžio 31 d. GfW grąžino WAK 1 440 446,92 EUR paskolos dalį. 2001-2005 m. GfW tęsė prekybą ir reguliariai mokėjo WAK suteiktos paskolos išmokas, kurių bendra suma sudarė 3 728 969,40 EUR. Be to, 2001 m. GfW iš viso sumokėjo WAK 149 757,16 EUR palūkanų sumą.
(35)
Sumažėjus apyvartai nuolatinės GfW veiklos srityse ir dėl nepakankamos kapitalizacijos GfW iki 2004 m. gruodžio 31 d. nusprendė nutraukti visą veiklą ir likviduoti GfW. Visos likusios atsargos, susijusios su likusiomis verslo sritimis, buvo parduotos. Visos įplaukos buvo panaudotos WAK suteiktai paskolai grąžinti. Su pirkėju (privačiu asmeniu) buvo sutarta, kad visų likusių atsargų, nurodytų 2004 m. gruodžio 31 d. inventoriaus sąraše, vertės suma 2005 m. pabaigoje bus pervesta WAK. Ši suma būtų lygi pirminei pirkimo kainai - 79 579,79 EUR.
(36)
2005 m. birželio 1 d. GfW buvo likviduota ir 2006 m. pašalinta iš prekybos registro. Nei teisių perėmėjo, nei jokio kito juridinio subjekto, iš kurio galima būtų susigrąžinti pagal pagalbos priemonę suteiktą sumą, nėra.
(37)
Iki 2005 m. gruodžio 31 d. buvo grąžinta 9 897 154,65 EUR paskolos dalis ir sumokėta 793 994,99 EUR palūkanų. Likvidavus GfW likusį turtą (87 079,79 EUR) WAK likusių pretenzijų suma - apie 313 000 EUR - buvo pripažinta neatgaunama ir buvo nurašyta. Negrąžinta paskolos dalis iš viso sudarė 5 318 441,60 EUR (t. y. pirminė atsisakytų pretenzijų suma - 5 005 441,60 EUR ir po likvidavimo likusių pretenzijų sumą - 313 000 EUR).
II.7. Pagalbos pobūdis ir intensyvumas
(38)
15 302 696,25 EUR paskola, kurią WAK suteikė GfW, buvo išmokėta 1999 m. keliomis dalimis ir skirta 12-18 mėnesių laikotarpiui:
(EUR)
1999.11.11
5 936 061,62
1999.11.25
6 868 777,04
1999.12.1
585 429,72
1999.12.13
112 110,66
1999.12.17
1 800 317,21
Iš viso
15 302 696,25
(39)
Taikytos palūkanų normos:
1999 m. IV ketvirtis
3,28 %
2000 m. I ketvirtis
3,51 %
2000 m. II ketvirtis
4,15 %
2000 m. III ketvirtis
4,80 %
2000 m. IV ketvirtis
5,15 %
2001
4,55-5,25 %
(40)
1999 m. lapkričio 11 d. pagal išankstinį dalinį mokėjimą tiekėjams buvo sumokėta 80 % sutartos sumos. Be to, dėl kai kuriems tiekėjams pratęstos nuosavybės teisės, kuri galioja ir pasibaigus perdirbimo ar maišymo etapams, dalis atsargų buvo skirta šių tiekėjų 20 % likusių pretenzijų sumos grąžinimui užtikrinti. Be to, sutarta, kad atsargos įkeičiamos užtikrinant skolos fondui WAK grąžinimą. Tačiau, kadangi buvo taikoma nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga, kol nebuvo išspręstos pretenzijos, kurioms ši sąlyga buvo taikoma, WAK pretenzija į dalį atsargų buvo tik antraeilė. Didesnę kainų svyravimo riziką patyrė GfW ir jos kreditoriai, kurių pagrindinis - WAK.
(41)
Už paskolą, kurią WAK suteikė GfW, mokėtos tik riboto dydžio palūkanos: nuo 1999 m. lapkričio 11 d. iki gruodžio 31 d. (3,28 % palūkanų norma), nuo 2000 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. (3,51-5,15 %) ir nuo 2001 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. (4,55-5,25 %). Po 2001 m. gruodžio 31 d. daugiau palūkanų nereikalauta.
(42)
Atsižvelgiant į riziką, kurią prisiėmė WAK skolindamas pinigus GfW, be įprastos palūkanų normos, turėjo būti taikoma ir didelė rizikos priemoka. Kadangi prie palūkanų normos šios rizikos priemokos pridėta nebuvo, suteikiama paskola buvo susijusi su pagalba. Šis pagalba gali būti apskaičiuojama iš taikomos palūkanų normos atėmus rinkos palūkanų normos ir rizikos priemokos, kuri turėjo būti taikyta, sumą.
(43)
Remiantis Komisijos pranešimu dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo su pakeitimais (8), padarytais Komisijos pranešimu dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo techninio pritaikymo (9), nagrinėjamu laikotarpiu Vokietijai taikoma bazinė palūkanų norma buvo nuo 5,23 % iki 6,33 %. Pagal šį pranešimą nustatyta orientacinė norma yra žemiausia norma, kuri gali būti didinama esant rizikingoms situacijoms (pavyzdžiui, įmonei sunkiai besiverčiant arba jei bankams nepateikiamas įprastas užstatas). Tokiais atvejais, jei joks privatus bankas nebūtų sutikęs suteikti atitinkamos paskolos, priemoka galėjo būti padidinta 400 ar daugiau bazinių punktų.
(44)
Remiantis Vokietijos duomenimis, tuo pačiu laikotarpiu Vokietijos bankų panašiems kreditams taikytos tokios palūkanų normos: 5,25-6,50 % (bankas VR-Bank Südliche Winstrasse e.G.) ir 5,40-6 % (bankas Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Priemonės taikymo trukmė
(45)
Vienkartinė priemonė.
II.9. Priežastys, dėl kurių pradėta oficiali tyrimo procedūra
(46)
Manydama, kad pretenzijų perleidimas ir atsisakymas galėtų būti laikomi valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnyje, Komisija pradėjo oficialią nagrinėjimo procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
(47)
Remdamasi informacija, kuri buvo gauta iki oficialios tyrimo procedūros pradžios, Komisija nagrinėjo, ar pretenzijų perleidimas ir atsisakymas atitinka privataus kreditoriaus kriterijų.
(48)
Pagal privataus kreditoriaus kriterijų įvertinama, ar vienodomis rinkos sąlygomis privatus kreditorius būtų veikęs arba veikė taip pat kaip valstybinis kreditorius. Šiuo atveju privačių kreditorių pretenzijų įmonei GfW bendra suma 2000 m. spalio 31 d. siekė 5,5 mln. EUR, tačiau nė vienas iš jų savo pretenzijų neatsisakė. Nepriklausomas auditorius parengė ataskaitą, kurioje nurodyta, kad fondui WAK buvo ekonomiškai naudinga perleisti ir atsisakyti dalies savo pretenzijų, tačiau nepaaiškinta, kodėl nė vienas iš kitų kreditorių nebuvo pasiruošęs atsisakyti savo pretenzijų.
(49)
Oficialios tyrimo procedūros pirmojo etapo metu Komisija padarė išvadą, kad pradedant procedūrą negalima paneigti, kad WAK pretenzijų (paskola įmonei GfW ir būsimi palūkanų mokėjimai už paskolą) perleidimas ir atsisakymas neatitiko privataus kreditoriaus kriterijaus, nes perleistų ir atsisakytų pretenzijų vertė buvo didesnė nei būtina ir šis pretenzijų perleidimas ir atsisakymas buvo itin naudingas ne tik GfW, bet ir kitiems kreditoriams (visų pirma vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams), kurių pretenzijos buvo visiškai patenkintos.
(50)
Oficialios tyrimo procedūros pradinio etapo tyrimo sritis buvo praplėsta - į jį įtrauktas paskolos suteikimo klausimas. Kalbant konkrečiau, buvo suabejota dėl to, ar paskola buvo suteikta rinkos sąlygomis (nebuvo skaičiuojama rizikos priemoka) ir ar buvo užtikrintos pakankamos skolos grąžinimo garantijos.
(51)
Pratęsus oficialią tyrimo procedūrą vėl buvo suabejota galima pagalba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams. Remiantis tuo metu turima informacija buvo galima teigti, kad už misą sumokėta kaina buvo didesnė už susijusios rinkos kainą, kad sandorio tikslas buvo ne gauti kuo didesnį pelną, bet paremti vyno ir misos rinką ir kad vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal prekybos sutartį suteikta skolos grąžinimo garantija buvo naudingesnė nei įprastomis aplinkybėmis.
(52)
Abejonės dėl kainos dar labiau padidėjo, kai po pirmojo procedūros etapo Vokietija pateikė dokumentus, kuriuose buvo nurodyta, kad 1999 m. Pfalco-Reinheseno regione užregistruoti kainos už litrą stalo vyno svyravimai (neįskaitant PVM) buvo nuo 0,26 EUR (spalio ir lapkričio mėn.), 0,30 EUR (birželio ir rugsėjo mėn.), 0,35 EUR (balandžio mėn.) iki 1,10 EUR (vasario, birželio, lapkričio ir gruodžio mėn.). Mažiausia stalo vyno rinkos kaina, kurią galima buvo užtikrinti paskolos suteikimo metu, buvo 0,26 EUR už litrą.
(53)
Todėl vidutinė 0,38 EUR už litrą pirkimo kaina atrodė didesnė už mažiausią rinkos kainą - apie 0,26 EUR už litrą.
III. TREČIŲJŲ ŠALIŲ PATEIKTI SKUNDAI IR INFORMACIJA
(54)
Komisija gavo informacijos, nurodančios, kad minėtas pretenzijų atsisakymas buvo finansuojamas WAK lėšomis. Nurodyta, kad Reino krašto-Pfalco federalinės žemės administracija - kaip WAK finansuojanti valdžios institucija - išnagrinėjo kapitalo injekcijos galimybę dėl sumažėjusios WAK kapitalo bazės, tačiau galiausiai priėmė neigiamą sprendimą.
(55)
Komisijai buvo pateiktas skundas, kad WAK pretenzijų atsisakymas galėjo būti susijęs su valstybės pagalba. Ieškovas teigė, kad GfW konkuravo parduodant vyno distiliatus ir po to, kai buvo atsisakyta pretenzijų šiai įmonei, konkurentai patyrė didelių sunkumų parduodami savo pačių gaminius. Ieškovas pateikė kelis laikraščio straipsnius apie WAK pretenzijų įmonei GfW atsisakymą.
(56)
Be to, tas pats ieškovas persiuntė laišką, kurį gavo iš Kaizerslauterno prokuratūros (centrinės ekonominių nusikaltimų tarnybos) ir kuriuo buvo atsakoma į jo prokuratūrai išsiųstą laišką. Kaizerslauterno prokuratūros laiške apibendrinama iš ieškovo gauta informacija - laikraščių straipsniai ir pranešimai, ir ieškovui pranešama, kad remiantis šia jos gauta informacija nėra pagrindo pradėti bylos baudžiamosios veikos tyrimo (vok. strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(57)
Vykdant oficialias tyrimo procedūras Komisija negavo jokių pastabų.
(58)
Ieškovo laiškuose, kuriuos jis pakartotinai siuntė po pirmojo procedūros etapo, nebuvo pateikta jokių naujų faktų ar argumentų.
V. VOKIETIJOS PASTABOS
V.1. Pagalbos elementas suteikiant paskolą
(59)
Vokietija pateikė išsamią informaciją apie WAK paskolos suteikimo GfW sąlygas, kuri įtraukta į priemonei apibūdinti skirtą II dalį.
(60)
Pateiktose pastabose Vokietija teigia sutinkanti, kad palūkanų normos, kurias WAK taikė už GfW suteiktą paskolą, buvo mažesnės už rinkos palūkanų normas. Vokietija pripažįsta, kad rinkos palūkanų normos ir taikytos palūkanų normos skirtumas reiškia pagalbą įmonei GfW, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
(61)
Be to, Vokietija pateikia įrodymą, kad GfW buvo likviduota ir jos veikla buvo sustabdyta 2005 m. birželio 1 d. Visos likusios atsargos, susijusios su likusiomis verslo sritimis, buvo parduotos. Visos įplaukos buvo panaudotos WAK suteiktai paskolai grąžinti. Su pirkėju (privačiu asmeniu) buvo sutarta, kad visų likusių atsargų, nurodytų 2004 m. gruodžio 31 d. inventoriaus sąraše, vertės suma 2005 m. pabaigoje bus pervesta WAK. Ši suma būtų lygi pirminei pirkimo kainai - 79 579,79 EUR. 2006 m. GfW buvo pašalinta iš prekybos registro ir nei teisių perėmėjo, nei jokio kito juridinio subjekto, iš kurio būtų galima susigrąžinti pagal pagalbos priemonę suteiktą sumą, nėra. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika (10), susigrąžinti šios sumos, Vokietijos nuomone, neįmanoma.
(62)
Vokietija užtikrina, kad paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlygos, kurią GfW taikė vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams parduodama misą, atitiko bendrą verslo praktiką. Be to, Vokietija užtikrina, kad tai, kad nepaisydamas nuosavybės teisės išlaikymo sąlygos WAK patvirtino užtikrinto turto įkeitimą už GfW suteiktą paskolą, irgi atitiko bendrą verslo praktiką.
(63)
Vokietija nurodo, kad 1999 m. rudenį GfW misą nupirko už rinkos kainą, nes 60 % nupirktos misos buvo ne įprasta stalo vyno misa, kaip manyta pirmojo procedūros etapo metu, bet aukštos kokybės misa (ne mažiau kaip 60 laipsnių stiprumo pagal Ekslės skalę). Vokietijos nuomone, kokybės reikalavimai, taikomi gaminant putojantį vyną, yra aukštesni nei gaminant stalo vyną (turi būti užtikrintas ne mažesnis nei atitinkamai 60 ir 44 laipsnių stiprumas pagal Ekslės skalę). Likusioji 40 % misos dalis buvo įprasta stalo vyno misa, kuri buvo nupirkta siekiant pasinaudoti palankiomis prevencinio distiliavimo sąlygomis.
(64)
Savo pastabose Vokietija pabrėžia, kad GfW rinkodaros koncepciją, taikytą 60 % atsargų, sudarė didelio aukštos kokybės misos kiekio pirkimas ir vėlesnis perdirbimas į tos pačios rūšies žaliavinį vyną, iš kurio gaminamas putojantis vynas (vok. Sektgrundwein), ir tai atitiko vyno gamybos įmonių keliamus vienarūšiškumo ir kokybės reikalavimus. Putojančiam vynui gaminti skirtas žaliavinis vynas turi pasižymėti mažu SO2 ir dideliu vaisių rūgščių kiekiu. Tai galima užtikrinti tik jei misa perkama rudens pardavimo laikotarpiu ir jei pati GfW perdirba misą į žaliavinį vyną.
(65)
Remiantis Vokietijos pateikta informacija, putojančiam vynui gaminti skirto žaliavinio vyno rinkoje mokama bazinė kaina už vieną litrą misos, kurios stiprumas - 60 laipsnių pagal Ekslės skalę, buvo 0,312 EUR už litrą. Už kiekvieną papildomą laipsnį pagal Ekslės skalę (ne daugiau kaip 80 laipsnių pagal Ekslės skalę) buvo mokama po 0,005 EUR už litrą. Už aukštos kokybės misą, kuri sudarė 60 % visos nupirktos misos, vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams buvo sumokėta laikantis šio principo.
(66)
Šiame kontekste Vokietija atkreipia dėmesį į susijusią rinką. Jos nuomone, įprasto stalo vyno rinkos kaina negali būti laikoma atskaitos tašku vertinant šiuos 60 % atsargų, nes įmonės GfW susijusi rinka yra ne įprasto stalo vyno rinka, bet aukštesnės kokybės žaliavinio vyno, naudojamo putojančiam vynui gaminti, rinka. Be to, Vokietija remiasi paklausos pakeičiamumo teorija, pagal kurią teigiama, kad du gaminiai nėra parduodami toje pačioje rinkoje, jeigu vieno iš jų negalima pakeisti kitu net pakeitus gaminio kainą. Šiuo atveju dėl misai ir žaliaviniam vynui, iš kurių gaminamas putojantis vynas, keliamų specifinių reikalavimų, šios misos negalima pakeisti įprasto stalo vyno misa arba stalo vynu net jeigu stalo vyno kaina labai sumažėtų. Taigi, stalo vyno kainos sumažėjimas neturės įtakos putojančiam vynui gaminti skirtos misos kainai, nes šių misų negalima pakeisti vienos kita.
(67)
Remiantis Vokietijos vynuogių augintojų asociacijos (vok. Deutsche Weinbauverband) pateikta 1998-2001 m. importo statistika, importuojamo baltojo vyno, kuris dėl aukštos kokybės gali būti naudojamas putojančiam vynui gaminti, rinkos kaina buvo 0,38 EUR už litrą - daug aukštesnė negu nurodyta 0,26 EUR už litrą stalo vyno kaina. Savo pastabose Vokietija pateikia išvadą, kad egzistuoja dvi atskiros rinkos - įprasto stalo vyno ir stalo vyno misos rinka ir aukštos kokybės žaliavinio vyno ir aukštos kokybės misos, kurie naudojami putojančiam vynui gaminti, rinka.
(68)
Vokietijos nuomone, reikėtų daryti išvadą, kad vyno, kuris nėra distiliuojamas, susijusi rinka - tai aukštos kokybės žaliavinio vyno, skirto putojančiam vynui gaminti, rinka, kurioje užtikrinamos aukštesnės kainos (0,38 EUR už litrą) nei įprasto stalo vyno rinkoje (0,26 EUR už litrą). Todėl Vokietija mano, kad kaina, kurią GfW sumokėjo už misą, atitiko susijusios rinkos kainą ir užtikrino normalų pelningumo koeficientą.
(69)
Be to, GfW ketino dalyvauti ES sandėliavimo ir distiliavimo programose (GfW jau anksčiau siūlė šias paslaugas vynuogių augintojams). Pagal sandėliavimo programą už 20 % atsargų, kurios vėliau turėjo būti parduotos kaip putojančiam vynui gaminti skirtas žaliavinis vynas, buvo mokama 0,06 EUR už litrą. Pagal distiliavimo programą už 40 % distiliuoti skirtų atsargų buvo mokama 0,50-0,55 EUR už litrą kaina.
(70)
Vokietijos nuomone, tuo metu, kai WAK suteikė paskolą GfW, iš šios veiklos buvo galima gauti pelno. Viena vertus, GfW ketino 40 % įsigytos misos 1999 m. gruodį taikyti prevencinio distiliavimo priemonę, kai distiliavimo kaina buvo gerokai aukštesnė nei pirkimo kaina (0,50-0,55 EUR už litrą). Kita vertus, buvo spėjama, kad putojančio vyno gamintojai už dideles vienodos garantuotos kokybės žaliavinio vyno siuntas mokės pakankamai geras kainas (nuo 0,36 iki 0,41 EUR už litrą). Vokietijos nuomone, GfW galėjo pasiekti, kad vidutinės pardavimų pajamos būtų 0,44-0,46 EUR už litrą, t. y. daug didesnės nei vidutinė 0,38 EUR už litrą kaina, kuri buvo sumokėta vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams.
(71)
Planavimas buvo pagrįstas šiomis tikslinių kainų prielaidomis:
Kiekis
Kaina už litrą (EUR)
Distiliavimas
40 %
0,50-0,55
ES subsidija už vyno ir (arba) misos sandėliavimą (1 metus): 0,06 EUR už litrą ir vėlesnis putojančiam vynui gaminti skirto žaliavinio vyno pardavimas
20 %
0,435
Putojančiam vynui gaminti skirto žaliavinio vyno pardavimas
40 %
0,375
(72)
Remiantis šiomis prielaidomis buvo tikimasi, kad vidutinė pardavimo kaina bus 0,44-0,46 EUR už litrą.
(73)
Pagal pirmiau pateiktą pardavimų prognozę pelnas buvo skaičiuojamas taip:
Kaina už litrą (EUR)
Pardavimo kaina ir perdirbimas
0,37-0,38
Pajamos už parduotą putojančiam vynui gaminti skirtą žaliavinį vyną, distiliavimą ir sandėliavimo subsidijos
0,44-0,46
Prognozuojamas pelnas
0,06-0,09
(74)
Už bendrą maždaug 44 mln. litrų kiekį buvo tikimasi gauti apie 2,64-3,96 mln. EUR bendro pelno.
(75)
Be to, Vokietija primena, kad stalo vyno rinkos kaina, kurią Europos Komisija nurodė sprendime pradėti procedūrą (0,26 EUR už litrą), 1999 m. lapkričio mėn. buvo mažiausia stalo vyno kaina. 1999 m. lapkričio mėn. stalo vyno rinkos kaina buvo 0,26-0,56 EUR už litrą. Tokios kainos vyravo visus 1999 m. 2000 m. kainos svyravo nuo 0,20 EUR iki 0,41 EUR už litrą. Be to, Vokietija pabrėžia, kad 60 % misos, kurią įsigijo GfW, stiprumas vidutiniškai siekė 81 laipsnį pagal Ekslės skalę - tai daug daugiau nei stalo vynui taikomas 44 laipsnių reikalavimas, ir žinoma, tai matyti iš kainos, kurią GfW sumokėjo už misą.
V.2. Pagalbos elementas perleidžiant pretenzijas ir jų atsisakant
(76)
Vokietijos nuomone, įmonei GfW gresiantis nemokumas buvo nustatytas 2000 m. lapkričio mėn. parengus tarpinę finansinę ataskaitą. Tada nustatytas apie 6 mln. EUR GfW sąskaitos deficitas, kuris pasitvirtino parengus 2000 m. metinę ataskaitą. Šį deficitą lėmė tai, kad dėl didelio rinkos kainų nuosmukio GfW vis dar turimų atsargų vertė sumažėjo, - tai reiškė, kad GfW savo atsargas būtų galėjusi parduoti už mažesnę nei iš pradžių numatyta kainą.
(77)
Remiantis Vokietijos pateikta informacija, 2000 m. spalio 31 d. WAK vis dar turėjo pretenzijų įmonei GfW dėl maždaug 10 mln. EUR sumos. WAK garantas buvo įkeistas GfW turtas, kuris tuo pačiu momentu praeityje buvo įvertintas 5,7 mln. EUR. Šiam turtui buvo taikoma vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga, pagal kurią, Vokietijos nuomone, nemokumo atveju jiems būtų suteikta pirmumo teisė. Taigi, Vokietijos manymu, nemokumo procedūros atveju prieš atlikdama mokėjimus bet kuriam kitam kreditoriui GfW vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams būtų turėjusi sumokėti apie 3,5 mln. EUR.
(78)
Siekiant laiku išspręsti dėl decifito susidariusią situaciją ir išvengti nemokumo procedūros, kaip numatyta Ribotos atsakomybės bendrovių įstatymo 64 straipsnyje kartu su Įmonių bankroto įstatymo 19 straipsniu, reikėjo nedelsiant imtis reikiamų priemonių.
(79)
Vokietija nurodo, kad pagrindinė kreditorė WAK, kuri turėjo mažesnę skolos grąžinimo garantiją, buvo itin suinteresuota tuo, kad būtų išvengta gresiančio nemokumo. Todėl ji mėgino įtikinti vynuogių auginimo įmones ir prekybininkus atsisakyti dalies savo pretenzijų ir taip pat 2000 m. gruodžio 4 d. susitarė su GfW dėl šių punktų:
-
perleisti deficito dydžio pretenzijų sumą po to, kai vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai sutiks atsisakyti 90 % likusių pretenzijų;
-
jei reikia, atsisakyti perleistos pretenzijų sumos.
(80)
Nepaisant sėkmingos derybų pradžios, kai daugelis vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų sutiko atsisakyti savo pretenzijų, GfW nepasisekė, nes vynuogių auginimo įmonės, prekybininkai ir jų teisininkai ėmėsi tam tikrų bendrų veiksmų. Jie nenorėjo atsisakyti savo pretenzijų, nes dėl suteiktos išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlygos jie turėjo pirmaeilę skolos grąžinimo garantiją, - taigi jie pateikė skundus. Teismas šiuos skundus išnagrinėjo ir pasiūlė sudaryti atsiskaitymų sutartis. Pagal atsiskaitymų sutartis GfW būtų turėjusi sumokėti 70 % likusios pretenzijų sumos, o 30 % pretenzijų turėjo būti atsisakyta. Be to, teismas nusprendė, kad GfW turėtų padengti 80 % teismo išlaidų. Sudaryti panašias atsiskaitymų sutartis siūlė ir kiti teismai. Atsižvelgdama į tai, GfW nebegalėjo tikėtis, kad kitos vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai sutiks atsisakyti 90 % likusių pretenzijų. Be to, kelios vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai dabar pareiškė reikalausią, kad būtų grąžinta visa likusioji 20 % dalis. Tai, kad 1 700 iš 2 700 vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų jau nurodė, kad sutiktų atsisakyti dalies savo pretenzijų, nebebuvo aktualu, nes Vokietijos įmonių bankroto įstatymo 305a straipsnyje teigiama, kad neteisminis susitarimas (vok. außergerichtliche Einigung), sudaromas siekiant išvengti įsiskolinimo padengimo, laikomas neįvykusiu, jeigu bent vienas kreditorius nusprendžia pradėti reikalavimų vykdymo užtikrinimo procesą po to, kai buvo pradėtos derybos dėl neteisminio susitarimo.
(81)
Taigi, 2001 m. vasario 21 d. WAK susitarė su GfW, kad WAK padengs 2000 m. deficitą atsisakydamas 5 005 441,60 EUR pretenzijų sumos, kad nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. nuo likusios skolos dalies nebus skaičiuojamos palūkanos ir kad bus patenkintos visos vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pretenzijos. Neperleistų pretenzijų sumos grąžinimas buvo garantuotas. Dėl deficito susidariusi GfW situacija buvo išspręsta, nemokumo procedūrų buvo išvengta ir GfW galėjo tęsti prekybą.
(82)
Vokietija tvirtina, kad pretenzijų perleidimas ir atsisakymas atitinka privataus kreditoriaus kriterijų. Šiam teiginiui patvirtinti Vokietija remiasi susijusia teismų praktika.
(83)
Siekiant padidinti faktiškai galimą išieškoti sumą gali reikėti atsisakyti dalies pretenzijų (11). Tokių veiksmų imtųsi privatus kreditorius, kad sumažintų savo nuostolius. Tuo atveju, kai nesuteikiama pakankamai garantijų, kad pretenzija bus patenkinta, susitarimas atidėti grąžinimą padidintų grąžinimo be nuostolių tikimybę, nes skolininkas turėtų galimybę įveikti krizę ir pagerinti savo situaciją (12). Bendrojo Teismo sprendime dėl įmonės HAMSA atmetama ankstesnė Komisijos praktika reikalauti, kad privatūs ir valstybiniai kreditoriai, atsižvelgdami į jiems priklausančią skolos dalį, atsisakytų vienodos pretenzijų dalies. Vietoj to teismas nustatė, kad privataus kreditoriaus kriterijus gali būti taikomas ir tada, kai skirtingų kreditorių atsisakytų pretenzijų dydžiai yra nevienodi. Bendrasis Teismas pabrėžia, kad kreditoriui suteiktas užtikrintų, privilegijuotų ar paprastų pretenzijų turinčio asmens statusas, t. y. skirtingiems kreditoriams suteiktas skolos grąžinimo garantijų lygis, yra galutinis. ETT nustatė, kad valstybinis kreditorius veikia kaip privatus kreditorius, kai jis nusprendžia atsisakyti savo pretenzijų dalies, bet prieš tai jis išsamiai ir pagrįstai įvertina sumą, kurią jam pavyks susigrąžinti, likvidavimo riziką ir tikimybę, kad įmonė vėl taps gyvybinga. (13) Galiausiai Vokietija nurodo Komisijos sprendimą dėl „Huta Cynku“ bylos, kai Komisija nusprendė, kad tuo atveju, kai restruktūrizavus įmonę būtų gautos didesnės pajamos nei ją likvidavus, nėra laikoma, kad buvo gauta nauda ir suteikta valstybės pagalba (14).
(84)
Tuo remdamasi Vokietija teigia, kad, atsižvelgiant į WAK, kaip pagrindinio kreditoriaus, padėtį ir šiai įmonei suteiktą mažesnę skolos grąžinimo garantiją, palyginti su vynuogių auginimo įmonėmis ir prekybininkais, pretenzijų perleidimas ir atsisakymas atitiko privataus kreditoriaus kriterijų ir nėra laikomas valstybės pagalba. Nemokumo procedūros metu WAK būtų praradusi bent tokią pačią ir veikiausiai daug didesnę likusių pretenzijų sumą.
(85)
Tik išvengęs GfW nemokumo ir patenkinęs likusias vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pretenzijas, WAK būtų turėjęs visas teises į skolos grąžinimo iš likusių atsargų garantijas ir būtų galėjęs užsitikrinti, kad bus sugrąžinta didesnė likusių pretenzijų suma nei ta, kuri būtų grąžinta nemokumo atveju.
(86)
Vertinant iš ex-ante perspektyvos, WAK veiksmai, Vokietijos nuomone, buvo teisingi, ypač dėl to, kad šiais veiksmais WAK sugebėjo savo mažas skolos grąžinimo garantijas paversti pirmine teise reikalauti grąžinti skolą ir taip užsitikrinti, kad bus grąžinta didesnė pretenzijų suma ir išvengta gresiančio GfW nemokumo. Vokietijos nuomone, bet kuris privatus bankas šioje situacijoje būtų veikęs taip pat.
(87)
Vokietijos institucijų nuomone, vertinant GfW sąskaitas iš ex-ante perspektyvos būtų buvę nustatyta, kad įmonei GfW tęsiant veiklą WAK būtų galėjęs susigrąžinti 5 112 918,81 mln. EUR. Kita vertus, jeigu GfW būtų pradėtos nemokumo procedūros, WAK būtų galėjęs susigrąžinti ne daugiau kaip 2,4 mln. EUR. Šių sumų skirtumas - ne mažesnis nei 2,7 mln. EUR.
(88)
Ši informacija patvirtinta WAK užsakytoje ir nepriklausomo auditoriaus (15) parengtoje 2003 m. vasario 3 d. ataskaitoje, kurią pateikė Vokietijos institucijos. Ataskaitoje pateikiama išvada, kad fondui WAK buvo ekonomiškai naudinga perleisti savo pretenzijas, atsisakyti dalies pretenzijų į pirmiau nurodytą sumą ir atsisakyti būsimų palūkanų. Vokietija pateikė tokias šių išvadų priežastis:
-
jeigu WAK nebūtų perleidęs ir atsisakęs savo pretenzijų ir palūkanų, GfW būtų turėjusi kreiptis, kad būtų pradėta nemokumo procedūra, ir šią įmonę būtų tekę likviduoti. WAK pretenzijas būtų reikėję patenkinti parduodant GfW atsargas,
-
jeigu įmonę būtų tekę likviduoti, GfW atsargų vertė būtų sumažėjusi. pardavus atsargas faktinės įplaukos būtų siekę tik apie 50-70 % finansinės vertės. Taigi, įskaitant teises į skolos grąžinimo garantijas, įplaukos būtų siekę nuo 1,84 mln. iki 2,4 mln. EUR,
-
nemokumo procedūros daug kainuoja,
-
Vokietijos įmonių bankroto įstatyme numatyta teisė į gaminių, kuriems taikoma nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga, padalijimą. Tačiau šis padalijimas nustatomas atsižvelgiant į nemokumo administratoriaus galimybę pasirinkti vykdyti sutarties sąlygas arba padalyti turtą (Vokietijos įmonių bankroto įstatymo 103 straipsnis). Turtas gali būti padalytas tik jei nemokumo administratorius atsisako vykdyti sutarties sąlygas - tokiu atveju kreditorius gali nutraukti sutartį ir reikalauti padalyti turtą; be to, jis turi teisę gauti kompensaciją už sutarties sąlygų nevykdymą. Gali būti atliktas išankstinis dalinis mokėjimas. Už tai GfW gali reikalauti grąžinti jau sumokėtas sumas, kurios gali būti panaudotos sutarties sąlygų nevykdymui kompensuoti,
-
ir priešingai - po to, kai WAK perleido dalį savo pretenzijų, teisiškai tapo įmanoma išvengti GfW nemokumo procedūros, o WAK atsisakius dalies savo pretenzijų ir palūkanų likusi pretenzijų dalis sudarė 5,15 mln. EUR, kuriuos jis tikėjosi susigrąžinti žinodamas, kad GfW galės tęsti prekybą,
-
be to, nurodoma, kad jeigu būtų buvę pradėtos nemokumo procedūros, pagal nemokumo taisykles GfW būtų galėjusi užginčyti nuo 2000 m. lapkričio 1 d. iki gruodžio 31 d. fondui WAK grąžintą 1 440 476,92 EUR paskolos sumą. Dėl to WAK būtų turėjęs grąžinti šias lėšas.
(89)
Vokietija pabrėžia, kad ex-post įvertinimas rodo, jog pretenzijų perleidimas ir atsisakymas buvo ekonomiškai naudingesnė alternatyva, nes išvengus GfW nemokumo buvo grąžinta 4 670 517,65 EUR - ši suma didesnė nei maksimali 2,4 mln. EUR suma, kuri būtų buvusi užtikrinta nemokumo procedūros atveju.
(90)
Vokietija daro šią išvadą: kadangi pretenzijų perleidimas ir atsisakymas atitiko privataus kreditoriaus kriterijų, tuo metu, kai WAK perleido ir atsisakė savo pretenzijų, vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagalba suteikta nebuvo.
VI. PAGALBOS VERTINIMAS
VI.1. Bendras rinkos organizavimas
(91)
Prieš įsigaliojant 2008 m. balandžio 29 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 479/2008 dėl bendro vyno rinkos organizavimo (16) vynuogių auginimui ir vyno perdirbimui buvo taikomas Reglamentas (EB) Nr. 1493/1999. Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 71 straipsnyje teigiama, kad Sutarties 87, 88 ir 89 straipsniai (dabar - SESV 107, 108 ir 109 straipsniai) taikomi į šio reglamento taikymo sritį patenkančių produktų gamybai ir prekybai jais. Iki 2000 m. liepos 31 d. vynuogių auginimui ir vyno perdirbimui buvo taikomas Reglamentas (EEB) Nr. 822/87. Reglamento (EEB) Nr. 822/87 76 straipsnyje teigiama, kad Sutarties 92, 93 ir 94 straipsniai (dabar - SESV 107, 108 ir 109 straipsniai) taikomi reglamento 1 straipsnyje išvardytų produktų gamybai ir prekybai jais. Todėl čia aptariamos priemonės turi būti tiriamos atsižvelgiant į valstybės pagalbos taisykles.
VI.2. Valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje
(92)
Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra draudžiama, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
(93)
WAK yra valstybės įmonė, iš dalies finansuojama iš Reino krašto-Pfalco federalinės žemės lėšų ir iš dalies - iš parafiskalinių mokesčių. Taigi, priemonė finansuojama iš valstybės lėšų.
(94)
Panašu, kad įmonei skiriama pagalba daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, jei ta įmonė veikia rinkoje, kuri atverta Sąjungos vidaus prekybai. (17) Sąjungoje vyksta intensyvi vidaus prekyba žemės ūkio produktais. Taigi, ši priemonė gali turėti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai (18).
(95)
Teismas nusprendė, kad norint nustatyti, ar valstybės priemonė yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, būtina nustatyti ir tai, ar pagalbą gaunančiai įmonei suteikiamas ekonominis pranašumas, kurio ji nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis (19) ir (arba) ar pagal šią priemonę įmonei suteikta galimybė išvengti išlaidų, kurias paprastai ji būtų turėjusi padengti iš savo finansinių lėšų (20). To iš tiesų pakaktų norint nustatyti galimą konkurencijos iškraipymą. (21)
VI.2.1. Pagalba įmonei Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a. WAK suteikta paskola
(96)
1999 m. rudenį WAK suteikė 15 302 696,25 EUR paskolą. Paskolos laikotarpiu GfW buvo taikoma 3,28-5,25 % palūkanų norma. Rizikos priemoka nebuvo skaičiuojama. Šiuo laikotarpiu Vokietijoje buvo taikoma 5,23-6,33 % orientacinė palūkanų norma.
(97)
Vokietija pritaria Komisijos nuomonei, kad paskola nebuvo suteikta rinkos sąlygomis. Jeigu paskola būtų buvusi suteikta rinkos sąlygomis, būtų buvusi taikoma didesnė bazinė palūkanų norma ir skaičiuojama rizikos priemoka atsižvelgiant į ribotas skolos grąžinimo garantijas, kurios buvo suteiktos už paskolą įkeistu turtu.
(98)
Galima daryti išvadą, kad GfW suteikta paskola susijusi su valstybės pagalba, kaip nustatyta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, nes įmonei GfW buvo suteiktas ekonominis pranašumas, kurio ji nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis. Pagalba apskaičiuojama iš taikomos palūkanų normos atėmus iš orientacinės normos ir rizikos priemokos sumą.
(99)
Galimas pagalbos perdavimas teisių perėmėjui
(100)
Vokietijos duomenimis, GfW buvo likviduota ir jos veikla buvo sustabdyta 2005 m. birželio 1 d. Visos likusios atsargos, susijusios su likusiomis verslo sritimis, buvo parduotos. Visos įplaukos buvo panaudotos WAK suteiktai paskolai grąžinti. Su pirkėju (privačiu asmeniu) buvo sutarta, kad visų likusių atsargų, nurodytų 2004 m. gruodžio 31 d. inventoriaus sąraše, vertės suma 2005 m. pabaigoje bus pervesta WAK. Ši suma būtų lygi pirminei pirkimo kainai - 79 579,79 EUR. 2006 m. GfW buvo pašalinta iš prekybos registro ir nei teisių perėmėjo, nei jokio kito juridinio subjekto, iš kurio būtų galima susigrąžinti pagal pagalbos priemonę suteiktą sumą, nėra. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika (22), susigrąžinti šios sumos, Vokietijos nuomone, neįmanoma.
(101)
Kadangi likęs GfW turtas buvo parduotas, jį pardavęs asmuo galėjo gauti naudos iš pagalbos, suteiktos GfW. Kadangi asmuo sumokėjo pirminę pirkimo kainą ir per praeitus metus kainos rinkoje krito, akivaizdu, kad pirkėjas sumokėjo ne mažesnę nei rinkos kainą. Taigi, Komisija daro išvadą, kad GfW likusio turto pirkėjui pagalba nebuvo perduota. Tuo metu GfW nustojo egzistuoti ir jokia pagalba negali būti susigrąžinta.
VI.2.1.b. Pretenzijos, kurias WAK perleido arba kurių atsisakė
(102)
Pretenzijų perleidimo ir pretenzijų bei palūkanų atsisakymo nuostolius WAK finansavo iš savo lėšų ir atitinkamos WAK paimtos paskolos, todėl laikytina, kad minėti nuostoliai buvo finansuoti valstybės lėšomis.
(103)
Norint nustatyti, ar pretenzijų perleidimas ir pretenzijų bei palūkanų atsisakymas yra laikomi GfW suteikta valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, būtina nustatyti, ar GfW suteikiamas ekonominis pranašumas, kurio ji negautų įprastomis rinkos sąlygomis, ir (arba) ar pagal šią priemonę GfW sudaryta galimybė išvengti išlaidų, kurias paprastai ji būtų turėjusi padengti iš savo finansinių lėšų. Šis vertinimas turi būti atliktas taikant privataus kreditoriaus kriterijų. Pagal privataus kreditoriaus kriterijų įvertinama, ar vienodomis rinkos sąlygomis privatus kreditorius būtų veikęs arba veikė taip pat kaip valstybinis kreditorius.
(104)
Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, siekiant padidinti faktiškai galimą išieškoti sumą gali reikėti atsisakyti dalies pretenzijų. Tokių veiksmų imtųsi privatus kreditorius, kad sumažintų savo nuostolius. (23) Tuo atveju, kai nesuteikiama pakankamai garantijų, kad pretenzija bus patenkinta, susitarimas atidėti grąžinimą padidintų grąžinimo be nuostolių tikimybę, nes skolininkas turėtų galimybę įveikti krizę ir pagerinti savo situaciją. (24)
(105)
Bendrojo Teismo sprendime dėl įmonės HAMSA (25) atmetama ankstesnė Komisijos praktika reikalauti, kad privatūs ir valstybiniai kreditoriai, atsižvelgdami į jiems priklausančią skolos dalį, atsisakytų vienodos pretenzijų dalies. Vietoj to teismas nustatė, kad privataus kreditoriaus kriterijus gali būti taikomas ir tada, kai skirtingų kreditorių atsisakytų pretenzijų dydžiai yra nevienodi. Sprendimo 168 ir 169 punktuose nurodyta:
„Kai įmonė, kurios finansinė padėtis labai pablogėja, savo kreditoriams siūlo vieną arba kelis susitarimus dėl skolos klausimo sureguliavimo, kad ištaisytų padėtį ir išvengtų likvidavimo, kiekvienas kreditorius turi priimti savo sprendimą, atsižvelgdamas į sumą, kuri jam siūloma pagal susitarimą, ir sumą, kurią jis tikisi susigrąžinti bendrovės likvidavimo atveju. Jo pasirinkimui turi įtakos daugelis veiksnių, įskaitant tai, ar kreditoriui suteiktas užtikrintų, privilegijuotų ar paprastų pretenzijų turinčio asmens statusas, bet koks skolos grąžinimo garantijų, kurias jis gali turėti, pobūdis ir apimtis, kaip jis vertina įmonės galimybes vėl tapti gyvybinga ir kokią sumą jis gautų bendrovės likvidavimo atveju. Pavyzdžiui, jeigu paaiškėtų, kad bendrovės likvidavimo atveju jos turto realizavimo vertės pakaktų tik hipotekos išlaidoms padengti ir privilegijuotoms pretenzijoms patenkinti, paprastos pretenzijos nebūtų patenkintos. Jeigu paprastas kreditorius tokiomis aplinkybėmis sutiktų, kad didžioji jo pretenzijų dalis būtų panaikinta, jis iš tiesų nieko neprarastų.
Galima teigti, kad neturint informacijos apie veiksnius, lemiančius atitinkamas kreditoriams siūlomų pasirinkimo galimybių vertes, vien tik fakto, kad įvairūs kreditoriai nurašė labai skirtingo dydžio sumas, neužtenka priežastims, dėl kurių jie priėmė skolos anuliavimo pasiūlymą, įvertinti.“
(106)
Be to, HAMSA (26) byloje Bendrasis Teismas nustatė, kad valstybinis kreditorius veikia kaip privatus kreditorius, kai jis nusprendžia atsisakyti savo pretenzijų dalies, bet prieš tai jis išsamiai ir pagrįstai įvertina sumą, kurią jam pavyks susigrąžinti, likvidavimo riziką ir tikimybę, kad įmonė vėl taps gyvybinga. Galiausiai priimdama sprendimą dėl „Huta Cynku“ (27) bylos Komisija nusprendė, kad tuo atveju, kai restruktūrizavus įmonę būtų gautos didesnės pajamos nei ją likvidavus, nėra laikoma, kad buvo gauta nauda, taigi ir suteikta valstybės pagalba.
(107)
Pagal minėtą teismo praktiką norint įvertinti, ar privatus kreditorius būtų veikęs arba veikė taip pat kaip WAK, būtina ištirti alternatyvas, kurias WAK turėjo, kai buvo nuspręsta, kad GfW gresia nemokumas, ir kokios būtų su šiomis alternatyvomis susijusios ekonominės pasekmės. Antras veiksmas -tokį pat tyrimą būtina atlikti įvertinant vynuogių auginimo įmones ir prekybininkus ir nustatyti, ar pagal vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų veiksmus įmanoma palyginti ir įvertinti situaciją, kurioje atsidūrė WAK.
(108)
Sužinojęs, kad GfW gresia nemokumas, WAK turėjo dvi alternatyvas. Jis galėjo sutikti, kad būtų pradėta nemokumo procedūra arba galėjo pamėginti jos išvengti sudarydamas susitarimą su GfW, kuris suteiktų GfW galimybę tęsti prekybą. Remiantis Vokietijos pateikta informacija, kurią patvirtino ir 2003 m. vasario 3 d. nepriklausomo auditoriaus parengta ataskaita (žr. 88 konstatuojamąją dalį), su šiais dviem sprendimais susijusios ekonominės pasekmės, Vokietijos nuomone, yra šios: nemokumo procedūros atveju WAK galėtų ex-ante tikėtis susigrąžinti ne daugiau kaip apie 2,4 mln. EUR savo pretenzijų sumos. Tuo atveju, jei WAK pasirašytų susitarimą su GfW, atsisakydamas dalies savo pretenzijų ir taip suteikdamas GfW galimybę tęsti prekybą, WAK galėtų ex-ante tikėtis susigrąžinti apie 5,1 mln. EUR savo pretenzijų. Lieka 2,7 mln. EUR skirtumas, kuris leistų išvengti GfW nemokumo procedūros. Neatsižvelgiant į tai, ar vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai irgi būtų norėję tai padaryti, tai būtų turėję tik nedidelę įtaką skaičiuojant galimą susigrąžinti sumą, tačiau dėl to nebūtų pasikeitę dviejų alternatyvų palyginimo rezultatai.
(109)
Ataskaitoje nurodyta 2,4 mln. EUR suma, kuri būtų sugrąžinta nemokumo atveju, yra pagrįsta Vokietijos prielaida, kad prieš išsprendžiant WAK pretenzijas turėtų būti patenkintos 4,4 mln. EUR vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pretenzijos. Tačiau, Europos Komisijos nuomone, pagal Vokietijos įmonių bankroto įstatymą prieš grąžinant skolą WAK turėtų būti padengti tik įsiskolinimai toms vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams, kuriems taikoma pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga. Kitos skolos būtų nagrinėjamos tokiomis pat sąlygomis, kaip ir skola WAK. Tačiau Europos Komisijos atlikti skaičiavimai rodo, kad net ir tada, kai visos WAK ir vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pretenzijos būtų sprendžiamos vienodomis sąlygomis, nemokumo atveju WAK galėtų tikėtis susigrąžinti ne daugiau kaip 4,7 mln. EUR (remiantis bendra maksimalia 6,8 mln. EUR suma, kuri būtų grąžinta nemokumo atveju, ir atsižvelgiant į tai, kad WAK ir vynuogių auginimo įmonėms būtų grąžinta įsiskolinimams proporcinga suma - 10 mln. EUR WAK ir 4,4 mln. EUR vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams). Todėl galima daryti išvadą, kad ex-ante WAK palankesnė alternatyva būtų suteikti GfW galimybę išvengti nemokumo.
(110)
Kita vertus, su vynuogių auginimo įmonėmis ir prekybininkais susiję skaičiavimai labai skyrėsi. Pirma, už pateiktas prekes jiems jau buvo sumokėta 80 %. Antra, pagal GfW pasiūlymą, jiems būtų sumokėta tik 10 % iš 20 % skolos. Iš tikrųjų tai reiškė, kad pasirašę sutartį jie gautų tik kitus 2 % sutartos pirkimo kainos. Tai tikrai mažesnė suma nei jie galėtų tikėtis nemokumo procedūros atveju, neatsižvelgiant į jiems suteiktas skolos grąžinimo garantijas (paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlygą). Jie galėtų tikėtis, kad bus padengta vidutiniškai 48 % jų likusių pretenzijų sumos (2,1 mln. EUR iš bendros 4,4 mln. EUR skolos sumos). Todėl nestebina tai, kad kai kurios vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai atsisakė priimti GfW pasiūlymą. Trečia, turėjo būti akivaizdu, kad WAK turėjo būti suinteresuotas atsisakyti dalies savo pretenzijų ir išvengti nemokumo net jeigu vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai nebūtų padarę to paties, nes tai būtų suteikę vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams galimybę gauti didesnę likusių pretenzijų sumą nei siūlyti 10 %. Ketvirta, kai kurios iš šių įmonių ir prekybininkų jau buvo apskundę GfW teismui ir teismas jau buvo priėmęs sprendimą jų naudai, įpareigodamas GfW sumokėti 80 % likusių pretenzijų sumos.
(111)
Galima daryti išvadą, kad nors vynuogių auginimo įmonės, prekybininkai ir WAK buvo GfW kreditoriai, WAK ir vynuogių auginimo įmonių bei prekybininkų pasirinkimo galimybės ir jų rezultatai skyrėsi taip, kad jų neįmanoma palyginti. Tai, kad vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai nusprendė neatsisakyti savo pretenzijų, neturėtų daryti neigiamo poveikio tiriant, ar WAK veikė pagal privataus kreditoriaus kriterijų.
(112)
Palyginusi skirtingas WAK alternatyvas, Komisija daro išvadą, kad dalinis pretenzijų, kurių bendra suma sudarė 5 005 441,60 EUR, perleidimas ir atsisakymas 2000 m. gruodžio 4 d. ir 2001 m. vasario 21 d. ir palūkanų atsisakymas nuo 2000 m. gruodžio 31 d. buvo palankiausia WAK alternatyva ir todėl atitinka privataus kreditoriaus kriterijų. Perleidus pretenzijas ir jų atsisakius skola buvo atidėta - tai kreditoriui yra naudingiau nei likvidavimas. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika (28), valstybinis kreditorius atsižvelgs į naudą, kurią jam suteiks pagal skolos pertvarkymo planą gauta suma ir suma, kurią jis galėtų susigrąžinti likviduojant įmonę. Taigi, GfW nebuvo suteiktas joks pranašumas, kurio ji nebūtų gavusi įprastomis rinkos sąlygomis, todėl WAK nusprendus perleisti ir atsisakyti dalies savo pretenzijų valstybės pagalba GfW nebuvo suteikta.
(113)
Pirmojo procedūros etapo metu buvo suabejota, ar WAK užtikrino, kad būtų perleista ir atsisakyta kuo mažiau pretenzijų. Tačiau, remiantis Vokietijos pastabomis, WAK atsisakė tos pretenzijų dalies, kurios reikėjo 2000 m. GfW deficitui padengti. Remiantis Vokietijos įmonių bankroto įstatymu (žr. 25 konstatuojamąją dalį), to reikėjo, kad būtų išvengta nemokumo procedūrų ir GfW galėtų tęsti prekybą. Pirmoje 2000 m. gruodžio 4 d. pasirašytoje GfW ir WAK sutartyje numatyta, kad siekdamas išvengti GfW nemokumo, WAK sutinka perleisti GfW deficito dydžio pretenzijų sumą po to, kai vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai sutiks atsisakyti 90 % likusių pretenzijų ir, jei reikia, atsisakys perleistos pretenzijų sumos (žr. 79 ir 80 konstatuojamąsias dalis). Priežastis, dėl kurios atsisakyta pretenzijų suma buvo didesnė nei iš pradžių tikėtasi, buvo ta, kad nepaisant WAK ir GfW pastangų įtikinti vynuogių auginimo įmones ir prekybininkus padėti GfW išvengti nemokumo (žr. Vokietijos pastabų 79 ir 80 konstatuojamąsias dalis), vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai priėmė sprendimą neatsisakyti savo pretenzijų dėl 110 konstatuojamojoje dalyje nurodytų priežasčių. Kaip nurodyta 108 konstatuojamojoje dalyje, vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų sprendimas neatsisakyti savo likusių pretenzijų WAK ekonominiam vertinimui turėjo nedidelį poveikį ir nepakeitė šio vertinimo rezultatų, kad WAK buvo ekonomiškai naudinga suteikti GfW galimybę išvengti nemokumo procedūros.
(114)
Taigi, Komisija daro išvadą, kad WAK dalinis pretenzijų perleidimas ir atsisakymas buvo palankiausia WAK alternatyva, todėl atitinka privataus kreditoriaus kriterijų ir neturi būti laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
VI.2.2. Pagalba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams
(115)
Pirmojo procedūros etapo metu ir pratęsus oficialią tyrimo procedūrą buvo suabejota galima pagalba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams. Pirma, vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams GfW suteikta skolos grąžinimo garantija pirkimo metu atrodė pakankamai didelė ir buvo suabejota, ar ši suteikta garantija iš tikrųjų atitiko bendrą verslo praktiką. Antra, nustatyta, kad už misą sumokėta didesnė nei rinkos kaina. Trečia, buvo suabejota vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų sprendimu neatsisakyti savo pretenzijų, kai GfW grėsė nemokumas, ir WAK sprendimu perleisti, o vėliau ir atsisakyti dalies savo pretenzijų, nors vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai nusprendė neatsisakyti 90 % savo likusių pretenzijų (20 % atsargų vertės).
VI.2.2.a. Perkant misą suteikta skolos grąžinimo garantija
(116)
Savo pastabose Vokietija užtikrina, kad paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlygos taikymas vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams parduodant misą, atitiko bendrą verslo praktiką. Tai reiškia, kad nors taikant šią sąlygą vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams (o ypač tiems, kuriems buvo užtikrinta pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga), buvo suteikta pakankamai didelė skolos grąžinimo garantija, ši garantija atitiko bendrą verslo praktiką ir nebuvo didesnė nei susitarimų su privačiu pirkėju atveju.
(117)
Komisija nurodo rekomendacijas (29), kurias Vokietijos vyno gamybos įmonių ir vynų mažmenininkų federacija (Tryras), Vokietijos vyno prekybininkų federacija (Maincas) ir Vokietijos vynuogių augintojų asociacija (Bona) (vok. Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) užregistravo Vokietijos konkurencijos institucijų (vok. Bundezkartellamt) registre pagal Įstatymo dėl konkurencijos suvaržymo (vok. des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (30) 22 straipsnio 3 dalies 2 punktą. Pirmoji rekomendacijų versija užregistruota 1990 m., o dabartinė versija - 2005 m. Šiose rekomendacijose aiškiai nurodyta, kad tais atvejais, kai perduodant prekes sumokama ne visa pirkimo kaina, pirkėjui suteikta nuosavybės teisė turėtų galioti, kol bus sumokėta visa kaina. Šioje byloje vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams buvo suteiktos įvairių lygių skolos grąžinimo garantijos. Visos skolos grąžinimo garantijos buvo užtikrintos tik toms vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams, kuriems buvo taikoma pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga. Tai reiškia, kad vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta skolos grąžinimo garantija apskritai nebuvo tokia didelė, kaip rekomenduojama minėtose rekomendacijose. Todėl Komisija, atsižvelgdama į rekomendacijas ir suteiktą faktinę skolos grąžinimo garantiją, sutinka su Vokietijos patvirtinimais, kad vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteiktos skolos grąžinimo garantijos šiuo atveju atitiko bendrą verslo praktiką ir nebuvo didesnės nei įprastos dviejų privačių asmenų sutarties atveju, todėl nelaikomos valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
VI.2.2.b. Perkant misą sumokėta kaina
(118)
Pirmojo procedūros etapo metu buvo teigiama, kad kaina, kurią GfW sumokėjo už misą, buvo didesnė už rinkos kainą. Kadangi buvo daroma nuoroda į stalo vyno rinkos kainą, buvo pateikta 0,26 EUR už litrą orientacinė kaina. Savo pastabose Vokietija pateikė svarbios informacijos apie GfW verslo strategiją, iš kurios matyti, kad įprasto stalo vyno rinka nėra susijusi rinka ir kad pagal GfW strategiją buvo veikiama trimis kryptimis. Pirma, siekiant dalyvauti ES distiliavimo programoje (dėl 40 % atsargų) numatyta nupirkti stalo vyno misos. Antra, nupirkti aukštos kokybės misos ketinant ją parduoti rinkoje kaip aukštos kokybės žaliavinį vyną, kuris bus naudojamas putojančio vyno gamyboje (60 % atsargų). Trečia, dalyvauti ES sandėliavimo programoje dėl 20 % atsargų prieš jas parduodant putojančiam vynui gaminti. Komisija, tirdama, ar šie du gaminiai priklauso tai pačiai rinkai, remiasi Komisijos pranešimu dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Bendrijos konkurencijos teisės tikslams (31). Pagal pranešimo 7 punktą „atitinkama prekių rinka apima visas prekes ir (arba) paslaugas, kurias dėl jų savybių, kainų ir paskirties vartotojas laiko vienodomis ar pakeičiamomis“.
(119)
Rinka, kuriai priskiriama misa, nupirkta siekiant pasinaudoti ES distiliavimo programos privalumais, žinoma, yra įprasto stalo vyno rinka. Tačiau už ją mokama kaina - tai kaina už distiliuoti skirtą vyną.
(120)
Kaip ir pagal visas tradicines žemės ūkio rinkų intervencines priemones, prevenciniu vyno distiliavimu, remiantis Reglamento (EBB) 822/87 38 straipsniu, daugiausia siekiama pašalinti vyno rinkos perteklių, taigi, šio savanoriško distiliavimo kaina turėjo būti pakankamai didelė, kad gamintojai būtų motyvuoti distiliuoti vyną. Taryba nustatė, kad distiliavimo priemonės faktinė metinė kaina turi būti lygi 65 % orientacinės kainos.
(121)
Dėl orientacinės kainos Taryba susitardavo kartą per metus ir nustatyta kaina buvo aiškiai siekiama paremti rinką. Kad to pavyktų pasiekti, akivaizdu, kad nustatyta kaina turėjo būti pakankamai aukšta. 1999 m. liepos 19 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1676/1999, kuriuo nustatoma 1999-2000 vyno metų vyno orientacinė kaina (32), nustatytos skirtingų vyno kategorijų orientacinės kainos. Nustatyta, kad AII kategorijos vyno (iš „Sylvaner“ arba „Müller-Thurgau“ rūšių vynuogių pagaminto baltojo stalo vyno) hektolitro kaina - 82, 81 EUR, o AIII kategorijos vyno (iš „Riesling“ rūšies vynuogių pagaminto baltojo stalo vyno) hektolitro kaina - 94,57 EUR. Pagal 1999 m. liepos 26 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1681/1999, kuriuo nustatomos supirkimo kainos, pagalba ir tam tikros kitos sumos, taikomos vyno sektoriaus intervencinėms priemonėms 1999-2000 vyno metais (33), III priedą tiksli už distiliavimą mokama kaina priklausė nuo tiekiamo vyno sudėtyje esančio alkoholio laipsnio, nes tais metais prevencinio distiliavimo kainą (65 % orientacinės kainos) Komisija apskaičiavo ne už hektolitrą, bet už alkoholio laipsnį hektolitre.
(122)
Pagrindinė su vyno distiliavimu susijusi Komisijos užduotis buvo įvertinti esamą rinkos situaciją ir atitinkamai nustatyti, kokie kiekiai kiekvienais metais gali būti tiekiami pagal prevencinio distiliavimo priemonę kiekvienoje valstybėje narėje. 1999 m. lapkričio 5 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2367/1999, kuriuo 1999-2000 vyno metams nustatoma Tarybos reglamento (EEB) Nr. 822/87 38 straipsnyje nurodyta prevencinio distiliavimo priemonė (34), Vokietijos rinkai 1999-2000 vyno metais buvo nustatytas 148 000 hektolitrų kiekis. 2000 m. kovo 14 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 546/2000 (35), kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 2367/1999, šis kiekis padidintas iki 468 000 hektolitrų. Reglamentu (EB) Nr. 2367/1999 vyno, kuris galėjo būti tiekiamas distiliuoti, kiekis turėjo sudaryti ne daugiau nei 40 % produkcijos. Remiantis Komisijos duomenimis, pagal šią programą Vokietijos gamintojai distiliavo apie 400 000 hektolitrų.
(123)
Remiantis Vokietijos duomenimis, tiekiamo distiliuoti vyno kaina buvo 0,50-0,55 EUR už litrą. Atsižvelgdama į minėtą skaičiavimo metodą, Komisija mano, kad Vokietija nurodė realią kainą.
(124)
Komisija daro išvadą, kad dėl didelio vyno kiekio pritaikytos ES rinkos intervencijos buvo sukurtos dvi atskiros rinkos. Vienoje rinkoje orientacinė kaina buvo lygi distiliuoti tiekiamo vyno kainai, šiuo atveju 0,50-0,55 EUR už litrą, o kitoje - orientacinė kaina buvo lygi rinkos kainai. Todėl 0,26 EUR už litrą kaina, nurodyta priimant sprendimą pirmojo procedūros etapo metu, neturi būti laikoma susijusia orientacine kaina už misą, nupirktą norint ją distiliuoti.
(125)
Norint nustatyti, kokiai susijusiai rinkai buvo priskiriama misa, skirta perdirbti į žaliavinį vyną, iš kurio būtų gaminamas putojantis vynas, pirmiausia reikia įvertinti, ar egzistuoja atskiros vyno rinkos ir ar misa, kurią įsigijo GfW, priklauso tai pačiai rinkai kaip ir stalo vynas. Be to, bus svarbu nustatyti, ar aukštesnės kokybės vynas galėjo kainuoti daugiau. Komisija, teikdama statistinius duomenis, visada nurodo skirtingas kainas, kurios priklauso nuo vyno kokybės. Remiantis Komisijos vyno ekspertais, kiekvienos siuntos vyno kaina skiriasi ir turimoje vyno statistikoje nurodomos tik vidutinės skirtingos kokybės vyno kainos. Faktinei kainai įtakos turi keli veiksniai. Pagrindiniai veiksniai - kokybė, brandinimo laikas, geras vardas, paklausa ir alkoholio stiprumas laipsniais pagal Ekslės skalę. Laipsniais pagal Ekslės skalę nurodomas vynuogių sunokimo ir cukraus lygis. Tai yra svarbus veiksnys, nes pagal jį nustatomas galutinis vyno sudėtyje esančio natūralaus alkoholio laipsnis. Vokietijos vyno instituto (vok. Deutsches Weininstitute) nuomone, „Sect“ / putojančio vyno gamybai turi būti naudojamas žaliavinis vynas, kurio sudėtyje yra didelio stiprumo alkoholio (36).
(126)
Šia nuomone patvirtinami Vokietijos teiginiai, kad misos stiprumas pagal Ekslės skalę turi būti didesnis, jeigu galutinis produktas - putojantis vynas, o ne stalo vynas, ir kad už didesnio stiprumo pagal Ekslės skalę misą turėjo būti mokama priemoka. Todėl Komisija pritaria Vokietijos teiginiams, kad egzistuoja atskiros rinkos ir kad už misą, kuri būtų naudojama putojančiam vynui gaminti, tikrai turėjo būti mokama daugiau nei už stalo vynui gaminti skirtą misą. Taigi, Komisija taip pat pritaria, kad kainos, kurią GfW mokėjo įsigydama misą, negalima lyginti su stalo vyno kaina - 0,26 EUR už litrą, kaip tai buvo padaryta pirmojo procedūros etapo metu.
(127)
Be to, Vokietija pateikia informacijos apie kainą, kurią galima pasiekti susijusioje rinkoje, t. y. aukštos kokybės misos, kuri būtų naudojama putojančiam vynui gaminti, rinkoje. Remiantis šia informacija, putojančiam vynui gaminti skirto žaliavinio vyno rinkoje mokama bazinė kaina už vieną litrą misos, kurios stiprumas - 60 laipsnių pagal Ekslės skalę, buvo 0,312 EUR už litrą. Už kiekvieną papildomą laipsnį pagal Ekslės skalę (ne daugiau kaip 80 laipsnių pagal Ekslės skalę) buvo mokama po 0,005 EUR už litrą. Už aukštos kokybės misą, kuri sudarė 60 % visos nupirktos misos, vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams buvo sumokėta laikantis šio principo. Be to, remiantis Vokietijos pateikta Vokietijos vynuogių augintojų asociacijos (vok. Deutsche Weinbauverband) 1998-2001 m. importo statistika, didmenomis importuojamo baltojo vyno, kuris dėl būdingos aukštos kokybės yra tinkamas putojančiam vynui gaminti, rinkos kaina buvo 0,38 EUR už litrą.
(128)
Remdamasi Komisijos vyno ekspertų pateikta informacija apie vyno kainos nustatymo būdą, pirmiau minėta Vokietijos vyno instituto informacija ir pelno pagal GfW verslo planą apskaičiavimu, Komisija linkusi sutikti su Vokietijos teiginiais dėl susijusios rinkos kainos - apie 0,38 EUR už litrą.
(129)
Vokietijos pateiktame GfW verslo plane nurodoma, kad įsigydama misą GfW tikėjosi, kad 40 % atsargų galės distiliuoti pagal prevencinio distiliavimo priemonę už 0,50-0,55 EUR už litrą kainą, 60 % atsargų parduoti už 0,375 EUR už litrą kainą, o dėl likusių 20 % atsargų GfW tikėjosi gauti papildomą 0,06 EUR už litrą ES subsidiją už vyno sandėliavimą - šis vynas po metų būtų parduotas už 0,375 EUR už litrą kainą. Iš viso GfW tikėjosi parduoti atsargų už vidutinę 0,44-0,46 EUR kainą ir uždirbti 0,06-0,09 EUR už litrą pelno. Bendras pelnas būtų nuo 2,64 mln. iki 3,96 mln. EUR.
(130)
1999 m. 40 % atsargų GfW distiliavo pagal prevencinio distiliavimo priemonę, už kurias buvo mokama po 0,50-0,55 EUR už litrą. Atsižvelgdama į tai, kad 1999 m. pabaigoje vyno rinkoje kainos krito, nors šio kritimo GfW nesitikėjo, nes prieš metus kainos buvo aukštesnės, GfW nusprendė tais metais ne parduoti likusias atsargas, bet jas sandėliuoti ir parduoti 2000 m. arba, jei kainos rinkoje išliktų mažos, dar kartą pasinaudoti antrojo etapo prevencinio distiliavimo priemone. Šis sprendimas buvo pagrįstas prielaida, kad prevencinio distiliavimo priemonė ir toliau bus taikoma. Tačiau naujuoju Reglamentu (EB) Nr. 1493/1999 dėl bendro vyno rinkos organizavimo prevencinis distiliavimas buvo uždraustas. Vietoj šios priemonės buvo siūloma savanoriško distiliavimo, vykdomo norint rinkoje realizuoti geriamąjį alkoholį, galimybė. Naujai pasiūlyta distiliavimo krizės atveju priemonė galėjo būti taikoma tik išimtiniais atvejais esant rinkos sutrikimui. Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 35 konstatuojamoje dalyje aiškiai nurodyta, kad būtina atsisakyti distiliavimo sistemos kaip dirbtinio gamybos pertekliaus realizavimo būdo. Naujasis reglamentas įsigaliojo 2000 m. liepos 31 d.
(131)
Įmonei GfW tai reiškė, kad distiliavimo priemonės 2000-2001 vyno metais buvo daug nepalankesnės nei ankstesniais metais. Vykdant distiliavimą, skirtą geriamajam alkoholiui rinkoje realizuoti, buvo galima gauti tik apie pusę anksčiau siūlytos vidutinės 0,50-0,55 EUR už litrą kainos.
(132)
Vokietijos nuomone, šių aplinkybių nebuvo galima nuspėti, kai GfW nusprendė sandėliuoti vyną. Tačiau Komisija mano, kad šias aplinkybes iš tikrųjų buvo galima prognozuoti. Naujo bendro vyno rinkos organizavimo schemoje aiškiai nurodyta atsisakyti distiliavimo sistemos. Taigi, tuo metu, kai įmonė GfW nusprendė vykdyti antrąjį distiliavimo etapą, turėjo būti aišku, kad 2000 m. antroje pusėje ir vėliau krintant kainoms vyno rinkoje jokia pagalba taikant distiliavimo priemones nebus užtikrinta.
(133)
Tačiau teiginiai dėl to, kad GfW privalėjo žinoti apie reglamento pakeitimus, nėra svarbūs. Verslo plane, kuriuo vadovautasi pirkimo metu ir pagal kurį reikėtų vertinti GfW kaip privataus investuotojo veiksmus, buvo numatytas tik pirmasis prevencinio distiliavimo etapas, kuris buvo atliktas ir per kurį GfW buvo sumokėta 0,50-0,55 EUR už litrą kaina. Į ši planą nebuvo įtrauktas antrasis prevencinio distiliavimo etapas, taigi pirkimo metu apskaičiuojant bendrą pelną tikėtinas pelnas už tokį distiliavimą nebuvo įtrauktas. Šis etapas nebuvo verslo plano dalis ir nors neabejojama, kad GfW sprendimas pasinaudoti antru distiliavimo etapu tuo metu, kai nukrito rinkos kaina, buvo netinkamas, jis negali būti laikomas pirkimo metu vynuogių augintojams ir prekybininkams suteikta valstybės pagalba.
(134)
Remdamasi minėta informacija, Komisija daro išvadą, kad 1999 m. rudenį GfW nupirko misos už rinkos kainą, todėl jokia valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta nebuvo.
VI.2.2.c. WAK pretenzijų perleidimas ir atsisakymas
(135)
114 konstatuojamojoje dalyje daroma išvada, kad WAK perleido ir atsisakė savo pretenzijų tik siekdamas savo interesų, o tai atitiko privataus kreditoriaus kriterijų, todėl jokia valstybės pagalba įmonei GfW suteikta nebuvo. Faktas, kad WAK sprendimas buvo naudingas vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams, nėra svarbus, nes tai nebuvo WAK tikslas, o tik pastangų mėginant atgauti kuo daugiau savo lėšų rezultatas.
(136)
Komisija daro išvadą, kad perleisdamas savo pretenzijas ir jų atsisakydamas WAK nesuteikė valstybės pagalbos vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
VI.3. Pagalbos pripažinimas neteisėta pagalba
(137)
Kadangi pagalba, susijusi su paskola, kurią WAK suteikė GfW, buvo skirta ir išmokėta iš anksto apie tai nepranešus Komisijai, tai yra neteisėta pagalba, kaip apibrėžta 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, kuriuo nustatomos išsamios EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisyklės (37), 1 straipsnio f punkte.
VI.4. Sutarties 107 straipsnyje numatytos, su paskola GfW susijusios išimtys
(138)
Būtina ištirti, ar yra taikoma bent viena draudimo suteikti valstybės pagalbą pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį išimtis.
(139)
Atsižvelgiant į turimą informaciją, 107 straipsnio 2 dalyje ir 3 dalies a, b ir d punktuose nurodytos išimtys nėra taikomos, kadangi nagrinėjama pagalba nėra:
-
pagalba, skirta regionų, kuriuose yra neįprastai žemas gyvenimo lygis arba didelis nedarbas, ekonominei plėtrai skatinti,
-
pagalba, skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti arba kurios nors valstybės narės dideliems ekonomikos sutrikimams atitaisyti,
-
pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti, jei tokia pagalba prekybos sąlygų ir konkurencijos Sąjungoje nepaveikia taip, kad prieštarautų bendram interesui.
(140)
Todėl vienintelė išimtis, kurią būtų galima taikyti, yra nurodyta SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte.
(141)
Pagalbos suteikimo metu pagalba pirminės produkcijos gamintojams buvo tiesiogiai vertinama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Pagal tuo metu taikytą praktiką tam tikrus kriterijus atitinkanti pagalba investicijoms vykdyti, paskolai imti, taip pat pagalba gyvulininkystės sektoriui, gamintojų organizacijoms, reklamai ir informacijos sklaidai, dėl ligos patirtai žalai atlyginti, draudimo priemokoms mokėti bei techninė pagalba, galėjo būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Tačiau nė viena iš minėtų su vidaus rinka suderinamos pagalbos formų negali būti remiamasi siekiant nagrinėjamai pagalbai pritaikyti išimtį.
(142)
Be to, kad tyrimas būtų išsamus, Komisija įvertino, ar šiuo atveju negalėtų būti taikomos gairės dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti. Pirmoji sąlyga, kad įmonė gautų sanavimo arba restruktūrizavimo pagalbą, yra ta, kad atitinkama įmonė turi būti laikoma sunkumus patiriančia įmone, kaip apibrėžta gairėse dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (38). Iš Komisijos turimos informacijos nepanašu, kad tuo metu, kai pagalba buvo suteikta, įmonė turėjo sunkumų. Tik po metų dėl nuosmukio rinkoje GfW patyrė sunkumų.
(143)
Bet kuriuo atveju, Komisija pažymi, kad atitinkama valstybė narė, vykdydama savo pareigą bendradarbiauti su Komisija, turi pateikti visą Komisijos reikalaujamą informaciją, leidžiančią patikrinti, ar įvykdytos visos išimties, kuria ji nori pasinaudoti, taikymo sąlygos (39). Šioje byloje Vokietija nepateikė pakankamai informacijos, kuria remdamasi Komisija galėtų įvertinti duomenis pagal šias gaires, ir Vokietijos institucijos nepateikė pakankamai dokumentų, kuriais remdamasi Komisija galėtų įvertinti pagalbą, atsižvelgdama į kitas suderinamos pagalbos formas, nurodytas 126 dalyje, - tai nebuvo atlikta nepaisant Komisijos pateiktos informacijos, nurodytos 44 punkte dėl sprendimo pradėti nagrinėjimo procedūrą.
(144)
Jei pagalbos priemonių suderinamumas su vidaus rinka turi būti vertinamas tiesiogiai pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, toks suderinamumas turi būti aiškinamas siaurai. Turi būti aiškiai parodyta, kad teigiamas pagalbos priemonės poveikis yra didesnis už neigiamą poveikį konkurencijai ir deramam vidaus rinkos funkcionavimui, kuris galėjo būti padarytas suteikiant šią pagalbą. Nelaikoma, kad tiesiog gamintojų finansinei padėčiai gerinti skirtos ir niekaip sektoriaus plėtros neskatinančios vienašalės valstybės pagalbos priemonės atitinka šiuos kriterijus, todėl tokia pagalba laikoma su vidaus rinka nesuderinama veiklos pagalba.
(145)
Dėl minėtų priežasčių paskolos forma GfW suteiktai pagalbai negali būti taikoma nė viena galima 107 straipsnio 3 dalies išimtis. Todėl laikoma, kad tokia pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka.
(146)
Jokios kitos išimtys pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą nėra taikomos.
VII. IŠVADA
(147)
Dėl minėtų priežasčių Komisija mano, kad GfW suteikta paskola negali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Komisija taip pat mano, kad Vokietija šią priemonę įgyvendino neteisėtai.
(148)
Dėl minėtų priežasčių Komisija mano, kad vėlesnis pretenzijų perleidimas ir pretenzijų bei būsimų palūkanų atsisakymas nėra laikomi valstybės pagalba nei įmonei GfW, nei vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams.
(149)
Dėl minėtų priežasčių Komisija mano, kad misa buvo nupirkta rinkos kainomis ir atitiko bendrą verslo praktiką, todėl šis pirkimas nelaikomas vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta valstybės pagalba.
(150)
Jei nustatoma, kad neteisėtai suteikta valstybės pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka, natūralus padarinys yra šios pagalbos susigrąžinimas, siekiant kiek įmanoma atkurti tokią konkurencinę padėtį, kokia buvo iki pagalbos suteikimo.
(151)
Kadangi GfW teisių perėmėjo nėra, pagal nusistovėjusią teismo praktiką (40) susigrąžinti šios sumos nėra įmanoma.
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės pagalba, kuri lygi skirtumui, gautam iš palūkanų normos, taikomos GfW paskolai, atėmus rinkos palūkanų normos ir rizikos priemokos, kuri turėjo būti nustatyta suteikiant paskolą, sumą, ir kurią Vokietija, pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, neteisėtai suteikė įmonei Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, yra nesuderinama su vidaus rinka.
2 straipsnis
WAK pretenzijų perleidimas ir atsisakymas nelaikomas pagalba GfW arba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį.
3 straipsnis
1999 m. GfW nupirkta misa nelaikoma pagalba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį.
4 straipsnis
Vokietija neturi iš pagalbos gavėjo susigrąžinti 1 straipsnyje nurodytos pagalbos sumos, kadangi pagalbos gavėjas yra nemokus, buvo likviduotas ir pašalintas iš prekybos registro, o jokio teisių perėmėjo nėra.
5 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Vokietijos Federacinei Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. birželio 29 d.