РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Гърция за някои гръцки казина C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)
(нотифицирано под номер C(2011) 3504)
(само текстът на гръцки език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/716/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 8 юли 2009 г. консорциумът DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (наричан по-долу „жалбоподателят“ или „Loutraki“) (2) подаде жалба до Комисията във връзка с гръцкото законодателство, с което се установява система от налози върху таксите за вход в казината, с мотива, че чрез системата е предоставена държавна помощ на трима оператори, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Regency Casino Thessaloniki“ (3). С електронно съобщение от 7 октомври 2009 г. жалбоподателят посочи, че не възразява да бъде разкрита самоличността му. На 14 октомври 2009 г. се проведе среща между служители на Комисията и представители на жалбоподателя. С писмо от 26 октомври 2009 г. жалбоподателят предостави допълнителни подробности в подкрепа на жалбата си.
(2)
На 21 октомври 2009 г. Комисията препрати жалбата на Гърция и поиска от Гърция да изясни повдигнатите в нея въпроси. С писмо от 17 ноември 2009 г. Гърция поиска повече време за отговор, което ѝ беше предоставено от Комисията с електронно съобщение от 18 ноември 2009 г. Гърция отговори на Комисията на 27 ноември 2009 г.
(3)
На 15 декември 2009 г. Комисията препрати на жалбоподателя отговора на Гърция. Жалбоподателят внесе коментар по отговора на Гърция на 29 декември 2009 г.
(4)
На 25 февруари, 4 и 23 март и на 13 април 2010 г. Комисията поиска допълнителна информация от Гърция, като Гърция отговори съответно на 10 март и на 1 и 21 април 2010 г.
(5)
С решение от 6 юли 2010 г. („решението за откриване на процедурата“) Комисията информира Гърция, че открива официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския Съюз, във връзка с мярка, която Гърция е привела в действие, а именно облагане на достъпа в някои казина с по-ниска данъчна ставка. Решението за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4) и заинтересованите страни бяха поканени да представят мненията си.
(6)
С писмо от 9 август 2010 г. Гърция поиска удължаване на крайния срок за отговор и Комисията даде разрешение за това с писмо от 18 август 2010 г. На 6 октомври 2010 г. Комисията получи мнението на Гърция относно решението за откриване на процедурата. На 12 октомври 2010 г. гръцките органи представиха допълнителна информация, свързана с оспорваната мярка.
(7)
След началото на разследването Комисията получи коментари от две заинтересовани страни: представителите на казино „Mont Parnès“, един от получателите на средства по мярката, изложиха своето мнение с писмо от 4 август 2010 г., а представителите на частното казино „Loutraki“ - с писма от 8 и 25 октомври 2010 г.
(8)
С писмо от 29 октомври 2010 г. Комисията препрати тези коментари на гръцките органи, за да им даде възможност да отговорят. С писмо от 6 декември 2010 г. гръцките органи представиха своето мнение по коментарите на третите страни, като целта, освен всичко друго, беше да се изяснят някои аспекти по прилагането на въпросната схема и по тълкуването на гръцкото законодателство, свързано с анализа на случая.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА, ПРЕДМЕТ НА ОЦЕНКА
II.1. Мярка
(9)
Мярката, предмет на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на някои казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на редица разпоредби (5), частично задължителни, с които:
-
се определя единен налог от 80 % върху цената на входния билет и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните,
като по този начин частните казина са поставени в неравностойно конкурентно положение.
(10)
От мярката се възползват публични казина и едно частно казино, „Thessaloniki“, на което по изключение е разрешен същия режим като при публичните казина, както е обяснено по-подробно по-долу.
II.2. Получатели
(11)
Получателите на средства по анализираната мярка са следните гръцки казина: „Mont Parnès“ (6), „Thessaloniki“ (7), „Corfu“ (8) и „Rhodes“ (9).
(12)
Към датата на решението за откриване на процедурата по-ниската регулирана цена за вход от 6 EUR се е прилагала само за три гръцки казина: „Mont Parnès“, 49 % от което са приватизирани, като 51 % от дяловете остават под контрола на държавата; „Thessaloniki“ - частно казино, третирано като държавно; и „Corfu“ - държавно казино. Казината в Родос и Корфу престават да се ползват от мярката съответно през април 1999 г. (10) и август 2010 г. (11), тъй като когато са били изцяло приватизирани и са спрели да прилагат по-ниска цена за вход.
II.3. Съответни разпоредби на гръцкото право
(13)
Преди либерализирането на пазара през 1994 г. в Гърция са работили само три казина, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“. По онова време казината са били публични предприятия, управлявани като притежавани от държавата клубове от Гръцката служба по туризма (EOT) (12). Цената за вход в тези казина е установена с решение на главния секретар на EOT, както следва (13):
-
„Mont Parnès“: през 1991 г. EOT установява цена за вход в размер на 2 000 GRD (около 6 EUR) (14);
-
„Corfu“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD, а през 1997 г. я променя на 2 000 GRD;
-
„Rhodes“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD.
(14)
Пазарът беше либерализиран през 1994 г. със Закон 2206/1994, като към съществуващите публични казина се присъединиха шест новосъздадени частни казина (15). В закона от 1994 г. беше предвидено предоставянето на общо 14 лиценза на трите съществуващи публични казина „Rhodes“, „Mont Parnès“ и „Corfu“ и на 11 бъдещи частни казина (16). От предвидените 11 нови частни казина обаче само шест получават лиценз и започват дейност, а именно казината в Халкидики, Лутраки, Тесалоники, Рио (Ахея), Ксанти (Тракия) и Сирос (през 1995 г. и 1996 г.); останалите пет лиценза са отменени.
(15)
В член 2, параграф 10 от Закон 2206/1994 се предвижда цената за вход в казината в някои региони да бъде установена с министерско решение; в същото решение следва да се определи процентът от цената, който да представлява приход за гръцката държава. На 16 ноември 1995 г. с решение на министъра на финансите (17) се постановява, че от 15 декември 1995 г. всички оператори на казина, обхванати от Закон 2206/1994, следва да вземат такса за вход (18) в размер на 5 000 GRD (19) (около 15 EUR) (20). Решението изисква от операторите на казина да заплащат на държавата 80 % от номиналната стойност на всеки билет като обществен налог, докато останалите 20 %, включително съответният ДДС, са приход за казиното (21). Решението предвижда казината да могат да предоставят достъп без входна такса (22). Независимо от това дали те в действителност вземат такса от клиентите обаче казината трябва да плащат на държавата 80 % от регулираната цена (23). С решението се изисква казината да заплащат налозите ежемесечно (24). В него също така се предвиждат и конкретни отстъпки за билети, валидни за 15 или 30 дни (25).
(16)
Всички нови частни казина, създадени след 1995 г. съгласно Закон 2206/1994, прилагат министерското решение от 1995 г. и по правило вземат, както е обяснено в предходния параграф, входна такса от 15 EUR, с изключение на „Thessaloniki“, както е обяснено допълнително по-долу.
(17)
До предоставянето на предвидените по Закон 2206/1994 лицензи публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ обаче са продължили да функционират като клубове на EOT (26) и не са прилагали законодателните актове от 1994 г. и 1995 г.
(18)
От представените от гръцките органи коментари и обяснения относно националните правила Комисията разбира, че на практика системата работи по следния начин.
(19)
Гръцките органи обясняват, че експлоатацията на казината в Гърция като цяло е уредена със Закон 2206/1994. Специалните разпоредби, приложими за публичните казина, съществували преди Закон 2206/1994, се считат за изключения от приложението на общите разпоредби на закона (и от действието на министерското решение от 1995 г.), докато тече приватизацията на тези казина и до издаването на предвидените от закона лицензи.
(20)
Поради това до датата на лицензирането им по Закон 2206/1994 министерското решение от 1995 г. не се счита за приложимо спрямо публичните казина както по отношение на входната такса от 15 EUR, така и по отношение на изискването за изплащане на 80 % от тази цена за държавата. Публичните казина започват да плащат тези 80 % едва след като предвидените по Закон 2206/1994 лицензи са предоставени (вж. параграф 23 и следващите по-долу). Дори тогава обаче, тъй като се счита, че вече съществуващите решения на EOT, с които се определя входна цена от 6 EUR, формират конкретно изключение (вече съществуващ lex specialis), което не е изменено от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и на министерското решение от 1995 г., цената за вход в публичните казина остава по изключение 6 EUR и тези казина плащат само 80 % от 6 EUR. Решенията на EOT са счетени за неприложими едва след приватизацията, когато казината вече не са изцяло собственост на държавата. Едва тогава казината започват да прилагат стандартна такса от 15 EUR и са задължени да плащат 80 % от 15 EUR като налог на държавата.
(21)
Въпреки че би следвало правилото да е такова, има изключение при частичната приватизация на казино „Mont Parnès“, потвърдено със Закон 3139/2003 (който предвижда възможност и за приватизацията на „Corfu“ на по-късна дата). В този закон изрично се постановява цената за вход в „Mont Parnès“ да остане 6 EUR.
(22)
През 2000 г. „Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis“ (гръцкото дружество за развитие на туризма, „ETA“), което е изцяло собственост на гръцката държава, сменя EOT като оператор на казината „Corfu“ и „Mont Parnès“ и от края на 2000 г. до 2003 г., когато управляваните от него казина са лицензирани съгласно Закон 2206/1994, ETA започва, първоначално доброволно, а по-късно в съответствие с член 24 от Закон 2919/2001, постепенно да се адаптира към определените със Закон 2206/1994 задължения на казината, за да подготви двата клуба, които преди това са били публична собственост, за пълно лицензиране и приватизация (27). През този преходен период ETA изплаща на държавата 80 % от цената на входните билети от 6 EUR за „Mont Parnès“ и „Corfu“.
(23)
През 2003 г. държавното казино „Mont Parnès“ е преобразувано в дружество с ограничена отговорност и 49 % от неговия капитал е продаден на частния сектор (28). Предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз за казино „Mont Parnès“ е даден в крайна сметка през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 1). Със същия закон се запазва входната цена за „Mont Parnès“ в размер на 6 EUR (член 1, параграф 1, vii).
(24)
В случая с казино „Corfu“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз първоначално е даден на ETA през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 3), така че ETA да може да го включи в по-късна приватизация. В същата разпоредба се предвижда входната цена за казино „Corfu“ да бъде определена с ново министерско решение, което предполага, че министерското решение от 1995 г. е неприложимо. Според информацията на Комисията не е издавано ново министерско решение и казино „Corfu“ е продължило да взема такса от 6 EUR до приватизация си през август 2010 г., когато е започнало да прилага цената от 15 EUR (29).
(25)
В случая с казино „Rhodes“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз е издаден през 1996 г. с Министерско решение Τ/633 от 29 май 1996 г. Казиното обаче е продължило да взема намалената входна такса и я променя на 15 EUR едва след своята приватизация през април 1999 г. До приватизацията му казиното работи под управлението на EOT и впоследствие прилага решението на EOT от 1992 г., с което се определя входна цена за казино „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (30).
(26)
Частното казино „Thessaloniki“ е създадено и лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (31). То винаги е таксувало намалената цена от 6 EUR, прилагана от публичните казина („Mont Parnès“ и „Corfu“), въз основа на Законодателен указ 2687/1953 (32), с който се предвижда предприятията, учредени с чуждестранни инвестиции, да се ползват с режим, който е поне толкова благоприятен, колкото прилагания режим спрямо други подобни предприятия в страната (33). Когато въпросът е бил повдигнат в един момент, управителят на казиното (т.е. „Hyatt Regency“) е отправил искане входната цена за казино „Thessaloniki“ да бъде определена на същото ниво като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR. След получаване на становище от Държавния правен съвет (Становище 631/1997), искането е било прието. От издаването на лиценза през 1995 г. насам казино „Thessaloniki“ е длъжно да отчислява на държавата 80 % от номиналната стойност на входните билети (34).
III. ОСНОВАНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО
(27)
Комисията започна официално разследване съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС поради наличието на сериозни съмнения за дискриминационен режим на данъчно облагане на няколко конкретно определени казина в Гърция, ползващи се с по-благоприятни данъчни условия спрямо други казина в страната.
(28)
Комисията счете, че оспорваната мярка се е отклонила от общите законови правила за установяване на нормалното ниво на облагане на таксите за вход в казината, което е подобрило конкурентната позиция на получателите.
(29)
Оспорваната мярка изглежда представлява загуба на публични приходи за гръцката държава и дава предимство на казината с по-ниска такса за вход. На аргумента на гръцките органи, че тези, които се възползват пряко от по-ниската цена за вход, са клиентите, Комисията отговори, че субсидирането на клиенти може да представлява държавна помощ за предприятие, при положение че е обвързано с условие за използването на конкретна стока или услуга, предоставена от това предприятие (35).
(30)
Комисията също така отбеляза, че степента на данъчно облагане не е определена според обстоятелствата, свързани с конкретните казина (36); Комисията временно заключи, че мярката е селективна (37).
(31)
Комисията счете, че е възможно оспорваната мярка да нарушава конкуренцията между казината в Гърция и на пазара за придобиване на предприятия в Европа. Комисията заяви, че напълно зачита правото на държавите-членки да регулират хазартната дейност на територията си, като спазват правото на ЕС, но не се съгласи, че от това следва, че разглежданата мярка не може да нарушава конкуренцията и да влияе на търговията между държавите-членки. Операторите в сектора често са международни хотелиерски групи, чието решение за инвестиране може да бъде повлияно от мярката, и казината могат да бъдат притегателно средство за туристи да посетят Гърция. Ето защо Комисията заключи, че мярката би могла да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (38).
(32)
Комисията счете временно, че мярката представлява неправомерна помощ, тъй като е приведена в действие от гръцките органи без предварителното съгласие на Комисията и че помощта би могла да бъде възстановена съгласно разпоредбите на член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО („процедурният регламент“) (39).
(33)
Комисията не констатира наличието на основания да счита оспорваната мярка за съвместима с вътрешния пазар; мярката изглежда представлява необоснована оперативна помощ за казината, които са се възползвали от нея (40).
(34)
Комисията отбеляза, че ако се потвърдят нейните съмнения, че в мярката се съдържа несъвместима държавна помощ, съгласно член 14, параграф 1 от процедурния регламент тя ще бъде длъжна да разпореди Гърция да възстанови помощта от получателите, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото (41).
IV. МНЕНИЯ, ПОЛУЧЕНИ ОТ ГРЪЦКИТЕ ОРГАНИ И ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(35)
В хода на официалното разследване Комисията получи мнения от Гърция, от представителя на „Elliniko Kazino Parnithas AE“ („Mont Parnès“) и от представителите на частното казино в Loutraki („Loutraki“).
IV.1. Мнения на Гърция и на казино „Mont Parnès“
(36)
Мненията, внесени от представителя на казиното получател „Mont Parnès“, и тези, получени от гръцките органи, са идентични по същество и ще бъдат обобщени заедно в този раздел.
IV.1.1. Наличие на помощ
(37)
Както гръцките органи, така и казино „Mont Parnès“ отричат наличието на каквато и да било държавна помощ. Те твърдят, че държавата не пропуска никакви приходи, а ако пропуска, казината не печелят никакво предимство.
(38)
Гръцките органи твърдят, че диференцирането на цената е въпрос само на ценова регулация, тъй като събираният данък представлява еднакъв дял от съответната цена на издадените билети за вход.
(39)
Според гръцките органи целта при определянето на цена за вход и изискването за плащане към държавата не е да се съберат приходи за държавата, а да се възпрат лицата с ниски доходи да участват в хазартни игри. Фактът, че таксата за вход носи и държавен приход не променя характера ѝ на контролна мярка. Поради това гръцките органи са на мнение, че изискването входният билет да се издава с определена цена за клиентите, посещаващи игралните зони в казината, е административна контролна мярка, с която се налага такса, но която по същността си не е данък и не може да бъде считана за данъчна тежест, както е постановено в решение № 4027/1998 на Държавния съвет, Върховния административен съд в Гърция (42).
(40)
Що се отнася до разликите в цените за отделните казина, Гърция твърди, че икономическите и социалните обстоятелства в отделните казина са различни и не са съпоставими. Гръцките органи поддържат становището, че разликата в таксите е оправдана от съображения за обществения ред. По-специално те твърдят, че обстоятелствата на отделните казина оправдават и са в пълно съответствие с практиката за определяне на различна цена на билетите за казина, разположени в близост до големи градски центрове, и за казина в малките населени места, където живее най-вече селско население, което в по-голямата си част е с по-ниски доходи и степен на образование и което трябва да бъде разубедено да участва в хазартни игри в по-голяма степен, отколкото населението на градските региони.
(41)
Жалбоподателят „Loutraki“ отбелязва, че когато казино „Corfu“ е било приватизирано през 2010 г., цената за вход е била повишена от 6 EUR на 15 EUR, което според „Loutraki“ по-скоро противоречи на аргументите за обществения ред; гръцките органи отговарят, че отдалеченото географско местоположение на остров Корфу означава, че то не в конкуренция с никое от другите гръцки казина, така че конкуренцията не може да бъде нарушена. Освен това гръцките органи твърдят, че е наложително цената за вход да бъде възпираща, за да са защитени жителите на Корфу, тъй като промяната в условията за дейност на казиното след приватизацията неизбежно ще доведе до значително увеличаване на работното му време, общото му ниво на активност и привлекателността му.
(42)
Ако на казината с по-ниски цени е предоставено някакво предимство, в резултат на което те привличат повече клиенти, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват гледната точка, че непременно трябва да е налице загуба на държавни приходи. Също така не е сигурно, че ако цената за вход беше по-висока, предполагаемите получатели на помощ щяха да генерират повече приходи за държавата, така че предполагаемата загуба на приходи е хипотетична. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че ползата от по-ниската цена за вход е за клиента и че делът от цената, който казиното запазва, е по-голям в казината с такса за вход от 15 EUR, което е в полза на казината с по-високи цени.
(43)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че няма влияние върху конкуренцията или търговията, тъй като всяко казино обслужва местен пазар. Те оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, която се посочва като предполагаем вариант в решението за откриване на процедурата, и изтъкват, че понастоящем в Гърция хазартните игри по интернет са незаконни.
(44)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ поддържат становището, че дори и да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да влияе на решението на дадено чуждестранно дружество да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги може да се възползва от Законодателен указ 2687/1953, както направи „Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE“ с казино „Thessaloniki“.
(45)
Жалбоподателят твърди, че получателите имат възможност да предоставят безплатен вход, но въпреки това трябва да заплатят налога от 80 %, което според него показва много ясно, че мярката представлява държавна помощ; гръцките органи отговарят, че тази практиката се прилага по изключение, тъй като казината използват тази възможност, за да предложат безплатен вход най-вече на клиенти, които са VIP или известни личности, и че тази практика противоречи на данъчното право (Закон 2238/1994), защото плащането на 80 % от цената на билета на държавата от собствените ресурси на предприятието не се признава за продуктивен разход и не може да бъде приспаднат от приходите на дружеството, така че дружество, което прилага такава практика, понася съществена данъчна тежест.
(46)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ насочват допълнително вниманието на Комисията към други разлики между казината съгласно различни данъчни и регулаторни мерки. Според тях тези разлики са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и компенсират предимствата, от които се възползват получателите по мярката благодарение на по-ниската цена за вход. По-специално, всяко казино заплаща на държавата процент от годишната си брутна печалба, но съгласно закона „Loutraki“ заплаща по-малък процент от останалите. Комисията подчертава, че ако другите мерки, посочени от гръцките органи и „Mont Parnès“, наистина съществуват, те могат да представляват отделна мярка за помощ за „Loutraki“, при условие че са изпълнени всички условия на приложимото право на ЕС за държавните помощи. Във всеки случай обаче тези мерки са различни от оценяваната мярка и са извън обхвата на настоящото решение.
(47)
Накрая Гърция е посочила, че обмисля възможността за промяна в ценовата си политика за казината, за да няма дискриминация между тях. Тя обаче все още не е информирала Комисията, че се осъществява подобна промяна.
(48)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ не са представили никакви коментари във връзка със съвместимостта и законността на помощта.
IV.1.2. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(49)
От друга страна, гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да бъде констатирано, че оценяваната мярка е неправомерна и несъвместима държавна помощ, възстановяването на тази помощ би било в разрез с два принципа.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа за разумните очаквания на гражданите. Въпросът за цената за вход в казината, и по-специално степента, до която цената за вход следва да представлява финансова тежест за казината, беше поставен пред Държавния съвет преди около 15 години (43). Държавният съвет постанови съгласно националното право, че цената за вход няма характера на данък, което непряко доказва, че тя не представлява икономическа тежест за казината. Така казината получатели можеха с основание да действат, като допускат, че не може да става въпрос за държавна помощ, произтичаща от диференцираните цени, които не са счетени за икономическа тежест съгласно националното право.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че като подава жалба пред Комисията цели петнадесет години след приемането на спорната мярка (през 1995 г.), „Loutraki“ злоупотребява с правото си да се обръща към Комисията, за да защитава интересите и правата си съгласно правилата за държавната помощ от ДФЕС.
(50)
Относно изчисляването на сумата, подлежаща на възстановяване, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват предложеното от „Loutraki“ изчисление, според което разликата в данъка за клиент, таксуван в казината с висока цена и в казината с по-ниска цена, се умножава по броя на клиентите, посетили казината получатели. Те твърдят, че това изчисление е неправилно и произволно, тъй като не е сигурно дали въпросните казина получатели „Mont Parnès“, „Thessaloniki“ и „Corfu“ (44) биха имали същата клиентела при по-висока цена на билета.
IV.2. Мнения, получени от „Loutraki“
(51)
„Loutraki“ твърди, че мерките, предвидени от националното законодателство, представляват данъчна дискриминация в полза на някои казина, дотолкова доколкото към различни данъчни основи, а именно две различни цени за вход, определени от държавата, се прилага един данък в размер на 80 %, който трябва да се отчисли за държавата върху входа за казината. Цената за вход в казината получатели е значително по-ниска от цената в другите казина (6 EUR вместо 15 EUR), което представлява пропуснати приходи за държавата и предвид нарушената конкуренция, до която води, е равнозначна на държавна помощ.
(52)
По-нататък „Loutraki“ твърди, че мярката не е обективно обоснована, тъй като налагането на по-ниска цена за вход на казината получатели в действителност противоречи на социалната цел и на обосновката и спецификата на определянето на цена за вход в казината, което бе разгледано в Решение № 4027/1998 на Държавния съвет. „Loutraki“ е на мнение, че не може логично да се твърди, че е възможно да се постигнат административен контрол и социална защита чрез различно таксуване на билетите за вход - в казино „Mont Parnès“, само на около 20 км от центъра на Атина, входът струва 6 EUR, а в „Loutraki“, на около 85 км от центъра на Атина, входът струва 15 EUR; в казино „Thessaloniki“, само на 8 км от центъра на Солун, входът струва 6 EUR, а в Халкидики, на около 120 км от центъра на Солун, входът струва 15 EUR.
(53)
„Loutraki“ коментира, че преди Гърция е твърдяла, че намалената цена от 6 EUR за вход е оправдана от специалните обстоятелства за всяко казино получател, свързани главно с географското разположение (което определя дадени икономически, социални, демографски и други конкретни характеристики), но след приватизацията си през август 2010 г. казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR без никакво обяснение защо тези специални обстоятелства вече не важат.
(54)
Що се отнася до количественото изражение на сумата, подлежаща на възстановяване, „Loutraki“ отстоява мнението, че въпросната сума е разликата в отчисления данък за всеки клиент, умножена по броя на клиентите, посещаващи в казината получатели.
(55)
Що се отнася до отделните мерки, посочени от Гърция и „Mont Parnès“, които по тяхно мнение са в полза на „Loutraki“, основната мярка от които е, че „Loutraki“ плаща по-малък дял годишна брутна печалба на държавата отколкото други казина, „Loutraki“ е на мнение, че на практика то е платило същата сума като конкурентите си съгласно отделно споразумение с органите.
V. ОЦЕНКА
(56)
Мярката, подложена на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременно прилагане на редица разпоредби (45), чрез които се определят единен налог от 80 % върху цената за вход в казината и различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните, като по този начин частните казина се поставят в неблагоприятно конкурентно положение (46).
V.1. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(57)
За да установи дали дадена мярка представлява държавна помощ, попадаща в приложното поле на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), Комисията трябва да прецени дали са изпълнени условията на член 107, параграф 1 от Договора. Член 107, параграф 1 гласи, че: „освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(58)
Съответно Комисията ще прецени дали оспорваната мярка изпълнява всички четири необходими условия, за да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1.
V.1.1. Предоставено предимство
(59)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако предоставя на получателите предимство, освобождаващо ги от такси, които по принцип трябва да бъдат поети от техните собствени бюджети.
(60)
Първоначално гръцките органи заявиха, че мярката е извън обхвата на правилата за държавна помощ, тъй като равнището на вноската, която всички работещи казина в Гърция трябва да плащат на държавата е еднакво - 80 % от стойността на всеки билет за вход, като се има предвид, че елементът на разлика в режимите идва от ценовата политика, предвидена от законодателството от 1994 г. и 1995 г., с което се определя цена за вход от 15 EUR в лицензираните съгласно Закон 2206/1994 казина.
(61)
Гръцките органи твърдят също така, че таксата за вход е само административна контролна мярка и не представлява данък, тъй като съгласно Решение № 4025/1998 на Държавния съвет определянето на цена за вход в казината има социален характер и не е данъчна мярка.
(62)
Преди всичко следва да се отбележи, че определянето на цените със Закон 2206/1994 не може да бъде описано просто като типична ценова политика, тъй като изглежда всички казина са свободни да таксуват клиентите с по-ниска цена за вход или дори да предоставят безплатен вход, въпреки че във всички случаи остават подчинени на задължението да плащат на държавата 80 % от стойността на издадения билет за вход, независимо колко в действителност е платил клиентът.
(63)
Във всеки случай, когато се прилагат правилата на ЕС за държавна помощ, няма значение дали мярката, предмет на оценка, е данък или мярка за ценообразуване, тъй като член 107 се отнася за помощ „под каквато и да било форма“, която предоставя предимство. Фактът, че нейната основна цел не е да генерира данъчен приход, сам по себе си не е достатъчен, за да създаде предпоставка такава мярка да не бъде определена като държавна помощ.
(64)
Дори да се приеме, че определянето на цена за вход в казината може да има социална цел, въпросът дали това представлява предимство, равнозначно на държавна помощ, трябва да бъде оценен от гледна точка на ефекта върху отделните предприятия, за да се определи дали някои предприятия участват с по-малък дял в публичните приходи. Предвид факта, че освобождаването от прилагане на общата цена за вход от 15 EUR е предоставено индивидуално на конкретни казина, и по-специално че налогът от 80 % следва да се плаща на държавата въз основа на по-ниската цена, която тези казина са длъжни да изискват (по принцип, вж. по-горе), налице е предоставено предимство на тези казина.
(65)
Комисията признава правото на държавите-членки да определят дадена мярка като данъчна или друга мярка съгласно националното си законодателство. Оценката на Комисията не е насочена по-никакъв начин към тълкуване на националното законодателство. При все това ефектът от тази мярка е възможността за редовно постоянно плащане на държавата на 80 % от цената на всеки билет за вход, издаден от всяко казино. Освен това Комисията отбелязва, че съгласно националното законодателство (по-специално Закон 2206/1994 и министерското решение от 1995 г.) дължимите суми следва да бъдат внасяни в съответната служба за данък върху приходите (47). Поради това, докато определението на мярката според националното законодателство остава незасегнати, Комисията е на мнение, че мярката има ефект, подобен на този от данъчна мярка. Съответно, единствено за целите на настоящото решение и на оценката съгласно правото на ЕС в областта на публичните помощи Комисията ще нарича мярката „данъчна мярка“, „данък“ или „данъчно облагане“.
(66)
Оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от единния данък вход, наложен върху различни регулирани цени за вход, предоставя предимство на публичните казина в Гърция в сравнение с частните казина. Общият ефект от двете предприети от държавата действия е, че докато частните казина трябва да плащат на държавата данък вход от 12 EUR на човек (80 % от 15 EUR), публичните казина плащат само 4,80 EUR (80 % от 6 EUR). (48)
(67)
С тази мярка гръцката държава облекчава публичните казина от тежест, която те би трябвало да поемат, при положение че данъчното облагане е недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията. По принцип в Гърция е въведено недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията данъчно облагане със Закон 2206/1994 за създаване, организация, експлоатация и контрол на казината, с който се определя цена за вход от 15 EUR и дължим данък на държавата - 80 % от тази сума. Гръцката държава обаче не прилага тази недискриминационна и неутрална по отношение на конкуренцията система на данъчно облагане спрямо публичните казина (или частното казино „Thessaloniki“, което се третира по същия начин), и вместо това им е позволила да плащат само 4,80 EUR данък вход, като по този начин е облагодетелствала тези предприятия. Въпросните казина е трябвало да понасят по-лека данъчна тежест на посетител от общите си приходи. Общите им приходи включват не само приходи от вход (единствено от цената на билетите за вход), но и от другите им източници на доход като хазартни игри, настаняване, услуги, предоставяни от барове и ресторанти, представления и др.
(68)
Установена съдебна практика е концепцията за помощ да обхваща не само ползите, но и мерките, които в една или друга форма облекчават таксите, обикновено включени в бюджета на предприятието, и които по тази причина не са субсидии в строгия смисъл на думата, но са близки по характер и имат същия ефект (49). Такова предимство може да бъде предоставено чрез различни видове намаляване на данъчната тежест за предприятието, включително намаляване на данъчната основа.
(69)
В този случай казината „Corfu“, „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ (и казино „Rhodes“ до 1999 г.) (50) са получили предимство, подобно на намаляване на данъчната основа, тъй като, както беше обяснено по-горе, за тези казина има специални разпоредби, съгласно които данъкът, който плащат на посетител, е определен на по-ниско равнище от наложеното на другите казина.
(70)
Гръцките органи коментират, че клиентите пряко се облагодетелстват от по-ниската данъчна тежест. При все това, дори при положение че може да се твърди, че клиентите също са облагодетелствани в резултат от намалената данъчна тежест за вход, тъй като плащат по-ниска крайна цена, това не възпрепятства мярката да предоставя предимство на съответните предприятия, в този случай казината получатели, тъй като те плащат по-нисък по размер данък на посетител.
(71)
В свързаните с данъци дела е доказано, че освобождаването от данъци, които номинално се плащат от клиента, но се събират от доставчика, може евентуално да представлява държавна помощ, както могат да представляват такава помощ и други облекчения за клиентите при закупуване на определени стоки и услуги (51).
(72)
В съответствие с досегашната практика (52) Комисията смята, че намаленията на данъците за клиентите могат да представляват държавна помощ за предприятията, когато намалението зависи от използването на определена стока или услуга, предоставена от определено предприятие. Следователно аргументът, че клиентът се облагодетелства пряко, не е пречка да бъде констатирано наличие на държавна помощ.
(73)
Освен това, при положение че казината в Гърция спазват обичайната търговска практика да не таксуват входен билет и същевременно плащат данък вход на държавата (80 % от номиналната стойност на билета), предоставеното предимство на публичните казина от данъчната дискриминация е още по-голямо, тъй като разходът за допускане на клиент е значително по-висок за частните казина, където дължимият данък вход е 12 EUR, отколкото в публичните казина, които трябва да отчислят само 4,80 EUR от общите приходи от своята дейност.
(74)
Гръцките органи твърдят, че практиката да се предоставя безплатен вход в казината получатели в определени дни от седмицата е изключение. Тази практика обаче е специално предвидена в националното законодателство (министерското решение от 1995 г.). Гърция твърди, че практиката е предназначена за VIP лица или знаменитости, но Комисията има доказателства под формата на обществено достъпна информация, като листовки, предлагащи безплатен вход, разпространявани във вестници и в интернет, което показва, че безплатен вход се предоставя на всички клиенти в определени дни от седмицата всяка седмица като обичайна практика (казино „Thessaloniki“ например рекламира на своята интернет страница, че предоставя безплатен вход без прекъсване от неделя до четвъртък) (53). В такъв случай практиката за безплатен вход в казината получатели не изглежда изключение.
(75)
Гърция твърди, че практиката противоречи на националното данъчно право; Комисията посочва, че разрешението да се предоставя безплатен вход е изрично предвидено в националното законодателство относно казината и казината получатели очевидно се възползват от него.
(76)
Гърция твърди, че плащаните на държавата 80 % от цената на билета от собствените ресурси на казиното не се признават като продуктивни разходи и съгласно гръцкото данъчно законодателство не могат да бъдат приспаднати от приходите на дружеството, така че дружество, прилагащо такава практика, поема значителна данъчна тежест. Комисията е на мнение, че това разсъждение в действителност подкрепя твърдението на жалбоподателя, че поради значителната данъчна тежест в резултат от плащането на данък от собствените си приходи едно частно казино на практика не може да си позволи да предостави безплатен вход; това подкрепя аргумента, че е налице предимство за казината с по-ниска цена.
(77)
Гърция също така твърди, че тъй като казината запазват 20 % от неравностойната цена за вход, предимството се предоставя на казината с по-висока такса, което осигурява 3 EUR нетен приход, в сравнение с 1,20 EUR, получени от публичните казина. Този аргумент е подвеждащ, тъй като пренебрегва два факта от съществено значение за правилното разбиране на действителното антиконкурентно въздействие на мярката. От друга страна, фактът, че органите са определили по-ниско ниво на цените на билетите, включително данък вход, за някои казина, прави тези казина по-привлекателни за клиентите и това i) отклонява търсенето от модела, който би преобладавал, ако казината се конкурираха само според собствените си качества въз основа на индивидуалния обхват и качество на предлаганите услуги, и ii) ако се приеме, че всички останали условия са еднакви, това увеличава изкуствено броя на посетителите. От друга страна, както беше обяснено по-рано, приходите от вход са само ограничен дял от общите приходи, които привлеченият от казиното клиент генерира за предприятието, и от които казината трябва да плащат данък вход.
(78)
На последно място фактът, че данъчната дискриминация предоставя предимство, се признава в самите национални разпоредби в тази връзка. Както съобщават гръцките органи, на казино „Thessaloniki“ е позволено да взема по-ниска такса вход и да плаща по-нисък данък въз основа на Законодателния декрет от 1953 г., според който на предприятия, учредени с чуждестранен капитал, следва да бъде позволен най-благоприятният режим, определен за местните предприятия. Въпреки че гръцките органи отстояват мнението, че разглежданата мярка не предоставя предимство, те прилагат този законодателен акт по отношение на казино „Thessaloniki“ въз основа на това, че това е най-благоприятният режим, предоставен на местните предприятия, за разлика от по-тежкия, прилаган за частните казина.
(79)
От друга страна, гръцките органи и казино „Mont Parnès“ насочват вниманието към други различия между казината по отношение на данъчни или регулаторни мерки, които според тях са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и по този начин компенсират евентуалните предимства, от които се възползват получателите в резултат на по-ниската цена за вход (54). Комисията е на мнение, че твърдението, че една мярка (разлика в общото данъчно облагане) трябва да бъде компенсация за друга (разлика в цените за входни билети и съответно налагане на специален данък) не може да бъде приета като аргумент в подкрепа на становището, че оценяваната мярка не представлява помощ. Във всеки случай, както вече беше споменато, тези аспекти са различни от оценяваната мярка и са извън обхвана на настоящото решение (вж. параграф 46).
(80)
Комисията стига до заключението, че оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от прилагането на единен данък вход към различни регулирани цени, предоставя предимство за казината с по-ниски цени.
V.1.2. Публични ресурси и участие на държавата
(81)
Посоченото по-горе предимството може да се припише на държавата и се финансира с публични ресурси.
(82)
Както беше обяснено по-горе, данъчната дискриминация е в резултат на поредица от административни актове, укази и нормативни разпоредби, приети от гръцката държава, включително по-специално: Закон 2206/1994; Министерското решение от 1995 г.; Закон 3139 от 30 април 2003 г.; Законодателен декрет 2687/1953; решенията на главния секретар на EOT (който управлява публичните казина), издадени в съответствие със Закон 1624/1951 и Декрет 4109/1960, а именно Решение № 535633 на EOT от 21 ноември 1991 г., с което се определя цена за вход в казино „Mont Parnès“ в размер на 2 000 GRD, и Решение № 508049 на EOT от 24 март 1992 г., с което се определя цена за вход в казината „Corfu“ и „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (в случая на „Corfu“ по-късно цената е променена на 2 000 GRD с Решение № 532691 от 24 ноември 1997 г.); както и на лицензите, предоставени на всяко от казината съгласно националното законодателство, в които се потвърждава съответната цена за вход и задължението за плащане на 80 % от цената, приложима за всяко конкретно казино.
(83)
Освен това данъчната дискриминация се финансира с публични ресурси. Ако държавата пропусне приходи, които би трябвало да събере от дадено предприятие при нормални обстоятелства, съответната мярка се финансира с публични ресурси.
(84)
По отношение на данъците предоставеното предимство на публичните казина в този случай е в резултат на изкуственото намаляване на данъчната основа, върху която се начислява 80 % данък вход, от обща номинална стойност 15 EUR за входен билет до 6 EUR при публичните казина.
(85)
Съдът постанови, че такова дискриминационно намаляване на данъчната основа води до загуба на данъчни приходи за държавата, което е равностойно на използване на публични ресурси в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС (55). Като цяло в оценявания случай гръцката държава пропуска данъчни приходи от публичните казина в размер на 7,20 EUR на посетител, което представлява разликата между данъка в размер на 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина, и данъка в размер на 4,80 EUR на посетител, плащан на държавата от публичните казина. При оценката на предимството, получено от всяко казино получател, обаче могат да бъдат взети предвид някои изменения (обяснени по-подробно в раздел V.4 „Количествено изражение и възстановяване“: по-специално, изглежда, че до 2000 г. „Mont Parnès“ и „Corfu“ не са плащали никакъв данък вход на държавата, така че в този случай предимството възлиза на данъка от 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина).
(86)
Гърция твърди, че тъй като казината, прилагащи по-ниска цена, могат да привлекат повече клиенти, не е сигурно, че държавата пропуска приходи. Гърция е на мнение, че поради това мярката не представлява държавна помощ.
(87)
Както вече беше споменато в решението за откриване на процедурата, Комисията не приема този аргумент. В съответствие с досегашната си практика (56) Комисията счита, че фактът, че дадено намаление на данък по отношение на определени данъкоплатци може да доведе до увеличение на цялостното ниво на приходите, събрани чрез този данък, не означава непременно, че мярката не е финансирана от публични ресурси.
(88)
Аргументът на гръцките органи е погрешен по отношение на това, че критерият за сравнение, по който изпитват въздействието от данъчната дискриминация върху публичния бюджет, е повлиян от съдържащото се в мярката предимство. В доводите си гръцките органи вземат предвид динамичния ефект от намаление на цените, който би могъл да увеличи търсенето и в крайна сметка събрания данък, тъй като събраният данък е пропорционален на броя на посетителите. Но това сравнение е неточно, защото причината за нарастване на търсенето е самата неравнопоставеност, създадена от предимството, а именно фактът, че е налице по-ниска цена и от там по-ниска данъчна тежест на посетител.
(89)
Във всеки случай гръцките органи не представиха никакви доказателства, че чрез схемата за различни цени общите данъчни приходи от данък вход за казината се увеличават в максимална степен. Ако Комисията трябваше да приеме доводите, че намаляването на цената за вход на 6 EUR води до увеличаване на събирания данък, данъчните приходи щяха да са увеличени в максимална степен, ако всички билети за вход във всички казина, публични и частни, струват 6 EUR, което противоречи на гръцкото становище, че до това положение се достига в резултат на данъчната дискриминация, възникнала от различните цени.
(90)
Следователно оспорваното предимство е финансирано с публични ресурси.
V.1.3. Селективност
(91)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, за да представлява дадена мярка държавна помощ, тя трябва да бъде конкретна или селективна, тоест да поставя в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“.
(92)
Съгласно съдебната практика на Съда (57), „що се отнася до оценката на условието за селективност, което е съставна част от концепцията за държавна помощ, от установената съдебна практика става ясно, че член 87, параграф 1 от ДЕО [настоящ член 107, параграф 1 от ДФЕС] изисква оценка на всяка помощ под каквато и да било форма съгласно конкретна законова схема, която „поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други предприятия, които са в правно и фактическо положение, съвместимо по смисъла на преследваната цел от въпросната система“ (58). Според постоянната съдебна практика на Съда в член 107, параграф 1 от ДФЕС не се прави разлика между причините или целите на държавната помощ, а те се определят въз основа на резултатите си (59). Съгласно опита на Комисията и съдебната практика на ЕС в данъчните спорове съответното селективното предимство може да възниква в резултат на изключение от данъчните разпоредби от законодателен, регулаторен или административен характер или от дискреционна практика на данъчните органи. От друга страна, селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“ (60) и в такъв случай може да бъде счетено, че мярката не представлява държавна помощ.
(93)
На първо място Комисията констатира, че в случая, който се оценява, общата данъчна система е системата, която по принцип се прилага по отношение на всички казина, и е предвидена в Закон 2206/1994 и в решението на Министерския съвет за нейното прилагане от 1995 г. (факт, потвърден от гръцките органи; вж. параграф 19).
(94)
На второ място Комисията констатира, че въпросната мярка е в нарушение на общата данъчна система. Както е потвърдено от гръцките органи, специалните разпоредби, които се прилагат по отношение на публичните казина (и за частното казино „Thessaloniki“), се считат за изключения от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и решението на Министерския съвет за неговото прилагане от 1995 г. (вж. по-горе параграф 19 и следващите).
(95)
Комисията посочва, че изискването да се плаща 80 % от цената за вход не се е прилагало по отношение на казината „Mont Parnès“ и „Corfu“ до 2003 г. Както бе отбелязано по-горе, изискването е започнало да се прилага по отношение на казината „Thessaloniki“ и „Rhodes“ след лицензирането им съгласно Закон 2206/1994, както следва - „Thessaloniki“ през 1995 г. и „Rhodes“ през 1996 г. Цената за вход от 6 EUR се запазва до настоящия момент за „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ и е останала 6 EUR до приватизацията на „Corfu“ през август 2010 г. и на „Rhodes“ през 1999 г. Изискването за плащане на 80 % и цената от 15 EUR за вход са станали обаче задължителни по закон за другите казина през 1995 г. и се изпълняват от този момент насам.
(96)
Поради това Комисията счита, че мярката е селективна.
(97)
На трето място Комисията констатира, че селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“, тоест от степента, до която изключенията от данъчната система или разграниченията в рамките на системата възникват пряко от основните или от ръководните принципи на системата в съответната държавата-членка (това е третата стъпка от анализа на селективността). В съответствие с установената съдебна практика на Съда (61) Комисията счита, че мерки, създаващи разграничаване между предприятията, не представляват държавна помощ, когато това разграничаване произтича от характера и общата схема на системата на облагане, към която принадлежат. Тази обосновка въз основа на характера или цялостната структура на данъчната система отразява съответствието на конкретна данъчна мярка на присъщата логика на данъчната система като цяло. От друга страна, при практиката на Комисията и съдебната практика на Съда се използва тясно ограничен подход при такъв тип обосновка. Основанието, на което се позовават, трябва да е присъщо на данъчната система.
(98)
Гръцките органи заявяват, че индивидуалните особености на всяко едно казино са различни и че цените за вход са определени във връзка с тях, като целта е да се определи цена, която да възпира лица с ниски доходи да участват в хазартни игри.
(99)
Комисията не може да приеме тези аргументи. Доводът, че размерът на цената е определен и обоснован въз основа на особеностите на всяко едно казино, като целта е да се възпрат лица с ниски доходи да участват в хазартни игри, е несъвместим с факта, че и двете казина „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“, които прилагат цена от 6 EUR, са в близост до големи населени места. Този довод е несъвместим и с разпоредбата, която изрично позволява допускането на клиенти без заплащане, при условие че 80 % от цената така или иначе се плаща на държавата.
(100)
Комисията констатира също така, че не е ясно защо тази по-ниска цена е необходима специално в случая с тези казина, а не се налага по отношение на останалите. Гръцките органи не обясняват икономическите изчисления за определяне на по-ниската цена за вход от 6 EUR вместо друга междинна сума или, ако се приеме, че все пак има специфични особености - които според Гърция се състоят главно в географското местоположение на конкретното казино - защо всички казина получатели са задължени да прилагат еднаква цена за вход (като общо правило, вж. по-горе) вместо цена, определена според тяхната индивидуална ситуация. Например, ако се твърди, че по-ниската цена за вход е обоснована от фактори, характерни за географското местоположение на всяко едно казино, тази причина по никакъв начин не може да се отнесе към казино „Thessaloniki“, което се ползва от този режим не във връзка с географското си местоположение, а във връзка с национална разпоредба, която позволява на предприятия, създадени с чуждестранен капитал, възможно най-благоприятния режим, прилаган спрямо местните предприятия. Следователно при определяне на цената за вход в казино „Thessaloniki“ неговото географско местоположение изглежда не е взето под внимание в нито един момент. Като друг пример казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR за вход след приватизацията си през август 2010 г. Гръцките органи не обясниха по задоволителен начин защо специалните условия, посочени по-горе, вече не се прилагат и съответно защо по-ниската цена на билетите за вход вече не е била необходима.
(101)
Комисията заключава, че селективният характер на мярката, предмет на оценка, не се обосновава от характера или от общата схема на системата. Комисията счита, че оспорваната мярка включва елемент на дискриминация под формата на намаляване на данъчната основа, което води до създаване на данъчно предимство в полза на отделни избрани казина, и че тази дискриминация не се обосновава от логиката на съответната обща данъчна система в Гърция.
(102)
Комисията прави заключение, че е изпълнен критерият за селективност за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.1.4. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(103)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако засяга конкуренцията и търговията между държавите-членки. Независимо от правния статут на получателя или от начините на финансиране този критерий предполага, че получателят на средства по мярката извършва стопанска дейност.
(104)
Съгласно съдебната практика на Съда „за целта на категоризирането на дадена национална мярка като забранена държавна помощ, не е необходимо да се установи, че помощта има реално въздействие върху търговията между държавите-членки и че конкуренцията е действително нарушена, а само да се провери дали е възможно помощта да засегне тази търговия и да наруши конкуренцията. По-конкретно, когато помощ, предоставена от дадена държава-членка, укрепва позицията на едно предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността, то тази търговия трябва да бъде считана за засегната от помощта. … Освен това не е необходимо самото предприятие получател да извършва търговска дейност в рамките на Общността. Помощ, предоставена от държава-членка на дадено предприятие, може да помогне за поддържане или разрастване на дейността в рамките на държавата и в резултат на това предприятия, създадени в друга държава-членка, имат по-малък шанс да навлязат на пазара на въпросната държава-членка“ (62). Освен това съгласно установената съдебна практика (63), за да се счита, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на пазари, отворени за конкуренция в рамките на вътрешния пазар (64). Комисията счита, че условията, определени в съдебната практика, са налице в конкретния случай поради следните причини.
(105)
Оспорваната мярка облекчава данъците, които получателят трябва да плаща в сравнение с другите казина в Гърция, като по този начин засилва относителната им финансова позиция и увеличава печалбата от инвестициите им в сравнение с положението, което би възникнало, ако се основават само на собствените си качества.
(106)
Както вече бе споменато, съгласно установената съдебна практика критерият, че помощта трябва да може да засяга търговията, е изпълнен, ако предприятието получател извършва стопанска дейност, която включва търговия между държавите-членки. За да се направи заключението, че е засегната търговията в рамките на Общността, е достатъчно помощта да укрепва позицията на предприятието в сравнение с тази на други дружества, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността. Помощта може да е относително малка по размер, предприятието получател може да е средно по мащаб или неговият дял от пазара на Общността да е много малък, а би могло и получателят да не извършва износ или да изнася почти цялата си продукция извън пазара на Европейския съюз - нито едно от тези неща по никакъв начин не променя този извод (65).
(107)
Гърция твърди, че местоположението на казината и разстоянията между тях означава, че всяко обслужва определен местен пазар и следователно мярката не може да наруши конкуренцията или да засегне търговията между държавите-членки. Съгласно съдебната практика обаче не съществува праг, който да определя действителното или потенциалното въздействие върху конкуренцията и търговията между държавите-членки и поради това критерият за приложимостта на член 107, параграф 1 не зависи от местния или регионалния характер на предоставените услуги, нито от обхвата на сферата на въпросната дейност (66).
(108)
Гърция твърди също така, че пазарът на хазартни игри не е хармонизиран между държавите-членки, които следователно са свободни да го регулират на национално ниво. Гърция цитира съдебната практика на Съда, която позволява ограничаване на единния пазар за хазартни услуги с цел защита на потребителите от измама и престъпления (67).
(109)
Комисията напълно уважава правото на държавите-членки да определят целите на своите политики в сферата на хазарта, при условие че всички ограничения на свободата за предоставяне на услуги са уместни за постигане на набелязаните цели, не надхвърлят границата на необходимото за постигането им и се прилагат по недискриминационен начин. При все това Комисията не е съгласна с извода, че въпросната мярка не може да наруши конкуренцията и че не засяга търговията между държавите-членки.
(110)
Операторите в тази икономическа сфера на дейност често са международни групи хотели (68), конкуриращи се помежду си, чиито решения да инвестират в казина или в други хотелски съоръжения могат да бъдат засегнати от мярката, тъй като тя оказва влияние върху относителната рентабилност на групите и техните инвестиции. Казината често се отбелязват в туристическите дестинации, което показва, че наличието на казино може да привлече туристите да посетят Гърция. Министерството, което отговаря за казината в Гърция, е Министерството на туризма. Комисията отбелязва също така, че има и известно трансгранично движение на клиенти. Казината работят и в трансгранични условия - например казина, които предоставят подобни услуги на круизни кораби, свързващи Гърция с Италия и с други дестинации. В по-общ план лицата, които желаят да участват в хазартни игри, биха могли да избират дали да правят това в казино или по интернет. Хазартът по интернет е международен бизнес и участниците в Гърция могат да получат достъп до такъв вид услуги, предоставяни от оператори в други държави-членки. Всъщност хазартът по интернет е предмет на решението, на което се позовава Гърция (вж. параграф 108). Гръцките органи оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, цитирани в решението за откриване на процедурата, като посочват, че хазартът по интернет е незаконен в Гърция. При все това въпреки настоящата законодателна уредба в Гърция гръцките органи сами признават че хазартът по интернет е придобил „неконтролируеми размери“ (69). Трябва да се направи позоваване и на решението на Съда по дело Комисия/Гърция C-65/05, в което Съдът постанови, че Закон 3037/2002, предвиждащ забрана на хазарта по интернет в Гърция, поставя необосновано ограничение пред свободното създаване на дружества и пред свободното предоставяне на услуги (70).
(111)
Освен това общата икономическа криза засяга навиците на потребителите и средствата, с които разполагат за развлечения, като например ползването на услугите на казината. В този конкретен смисъл разграничаването в цените за вход има дори още по-силно неблагоприятно въздействие върху избора на потребителите и така дори е по-вероятно да се наруши конкуренцията на пазара на казината.
(112)
Органите и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да повлияе на решението на дадено чуждестранно дружество дали да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги би могло да се възползва от Законодателен указ 2687/1953; Комисията отбелязва, че прилагането на указа не се извършва автоматично и всъщност би позволило по-благоприятен режим за казината получатели (т.е. по-ниската цена за вход от 6 EUR) да бъде предоставен и на други предприятия. Така тази мярка може да задълбочи дори в по-голяма степен данъчната дискриминация, която се оценява тук Освен това Комисията отбелязва, че макар други казина да са могли да се позоват на Законодателен указ 2687/1953, ако са внесли капитал от чужбина и са подали заявление в указания срок, неговото прилагане е предмет на специфични произволни правила, което го превръща в селективна мярка. Единственият друг пример за потенциалното прилагане на закона, представен на вниманието на Комисията, се отнася за казиното на о. Сирос, което е подало заявление, но е получило отказ, тъй като заявлението е подадено след внасяне на чуждия капитал, а не преди това.
(113)
Освен това при приватизацията на казино „Mont Parnès“ договорът за продажба предвижда конкретно възможността за лиценз за второ казино в същия регион. Несъмнено вероятността за инвестиции в подобна дейност би зависила от условията за конкуренция със съществуващия оператор. Тъй като не може да се изключи възможността, че казината могат да се конкурират със сходни предприятия в други държави-членки, условието в член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да бъде счетено за изпълнено.
(114)
Комисията прави заключение, че оспорваната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки, като потенциално подобрява оперативните условия на получателите, участващи пряко в стопанска дейност и задължени да плащат този данък вход за казината в Гърция.
V.1.5. Заключение
(115)
Комисията заключава, че критериите за наличието на помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС са изпълнени и че мярката представлява държавна помощ в полза на казината с по-ниска цена за вход. Това са казината „Mont Parnès“, „Corfu“, „Thessaloniki“ и „Rhodes“. Комисията разбира, че казино „Rhodes“ вече не е получател, тъй като е прекратило налагането на по-ниска цена за вход, след като е приватизирано през април 1999 г. Комисията счита, че нито гръцките органи, нито „Mont Parnès“ са представили някакви доказателства, които да са достатъчни за промяна на това заключение.
V.2. Съвместимост на държавната помощ
(116)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, Комисията счита, че мярката не отговаря на нито едно от изключенията, описани в член 106 или в член 107 от ДФЕС.
(117)
До момента Гърция твърди, че не става въпрос за държавна помощ и не е предложила никакъв аргумент, с който да покаже защо определена помощ може да е съвместима.
(118)
Както беше обяснено по-горе, Комисията признава правото на държавите-членки да регламентират хазарта на своята територия при спазване на законодателството на ЕС и приема, че такова регламентиране, целящо да контролира и да ограничава хазарта, е законосъобразна цел на обществения ред. От друга страна, дори ако все пак това е била целта на помощта, Комисията не счита, че тя попада в приложното поле на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Така или иначе, както беше отбелязано по-горе, аргументът, че мярката има за цел да ограничи хазарта, не може да се съвмести с факта, че казината, прилагащи 6 EUR за вход, са разположени най-близо до основни населени места в Гърция. Това не може да се съвмести и с изричната разпоредба, която позволява на казината да допускат клиенти без заплащане, предвид факта, че 80 % от цената така или иначе се внася в държавата.
(119)
Изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС, които се отнасят за помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или извънредни събития, и помощи, предоставяни на отделни региони на Федерална република Германия, не са приложими в този случай.
(120)
Изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква а), което допуска отпускането на помощи за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, също е неприложимо, тъй като мярката, предмет на оценка, не съдържа условие получателите да извършват някаква дейност в региони със специални условия (71).
(121)
По същия начин оспорваната мярка не може да бъде считана за насърчаваща изпълнението на проект от общоевропейски интерес или че е насочена към преодоляване на сериозни затруднения в гръцката икономика, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква б). Освен това мярката няма за цел да насърчава културата и опазването на наследството, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква г).
(122)
Оспорваната мярка на последно място трябва да се разгледа по смисъла на член 107, параграф 3, буква в), с който се урежда разрешаването на помощи, имащи за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Трябва обаче да се отбележи, че оспорваната мярка не попада в никой от случаите, за които Комисията приема, че се отнася тази буква, или в насоките или рамките, определящи условията, при които даден вид помощи могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(123)
Оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която изкуствено засилва конкурентната позиция на определени предприятия в сравнение с други подобни предприятия и която не зависи от извършването от страна на получателите на някакво конкретно действие, насочено към постигането на цели на политика от общ интерес.
(124)
По-конкретно, предимството, предоставено от оспорваната мярка, не е свързано с инвестиции, със създаване на работни места или с конкретни проекти. Мярката само облекчава въпросните предприятията от таксите, които по принцип се плащат от подобни предприятия, и поради това трябва да бъде считана за оперативна помощ. Като общо правило, оперативната помощ не отговаря на критериите на член 107, параграф 3, буква в), тъй като нарушава конкуренцията в секторите, в които се отпуска, и същевременно поради своята същност не може да постигне нито една от целите, предвидени в тази разпоредба (72). Въпреки че по изключение такава помощ може да бъде предоставена в региони, които са допустими съгласно изключението в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, и въпреки че определени региони в Гърция са допустими по този член, Комисията има сериозни съмнения дали критериите, които биха позволили подобна оперативна помощ да бъде считана за съвместима, са изпълнени в този случай. В стандартната практика на Комисията такава помощ не може да бъде считана за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не улеснява развитието на никакви дейности или икономически региони, не е ограничена във времето, не е планирано постепенно намаляване и не е пропорционална на това, което е необходимо, за да се разреши конкретен икономически проблем на въпросните региони.
(125)
Трябва да се направи заключение, че мярката, предмет на оценка, е несъвместима с вътрешния пазар.
V.3. Законосъобразност на помощта
(126)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, първите закони, пораждащи данъчната дискриминация между казината, са от 1994 г. и 1995 г. и съобразно с това Комисията разгледа въпроса дали мярката в нейната цялост представлява „съществуваща помощ“ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(127)
Данъчната дискриминация е била въведена незаконно - тоест от гледна точка на законодателството на ЕС относно публичните помощи - когато през 1995 г. гръцките органи решиха да освободят определени казина от общото правило, произтичащо от Закон 2206/1994 и от Министерското решение от 1995 г. По-конкретно, гръцките органи разрешиха на публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ да продължат да налагат по-ниска цена за вход от 6 EUR вместо стандартната цена от 15 EUR и през 1995 г. също така специално предоставиха такъв по-благоприятен режим на казино „Thessaloniki“ съгласно Законодателния указ за чуждестранния капитал от 1953 г. Стандартната сума от 15 EUR беше наложена и действително е била спазвана от останалите пет частни казина, създадени и лицензирани съгласно Закон 2206/1994 от 1995 г. Освен това съгласно Закон 3139/2003 по-ниската цена за вход от 6 EUR специално се запази за казината „Mont Parnès“ и „Corfu“, което доведе до незаконно удължаване и утвърждаване на данъчната дискриминация. Казино „Thessaloniki“ се облагодетелства в резултат на дискриминацията, тъй като се ползва със същия режим като „Mont Parnès“ и „Corfu“, което е потвърдено с Указ 290/1995 на президента, издаден съгласно закона от 1953 г., както беше обяснено по-горе. Разпоредбите, които се прилагат за „Thessaloniki“, са тясно свързани с тези, прилагани за „Mont Parnès“ и „Corfu“. Гръцките органи съобщиха, че въпросът с цената за вход е бил повдигнат след 1995 г. и че управителят на казино „Thessaloniki“ е отправил молба цената в „Thessaloniki“ да бъде определена в същия размер като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR; след получаване на мнение от Държавния правен съвет (становище 631/1997) молбата му е била приета (73). Следователно може да се допусне, че ако режимът за „Mont Parnès“ и „Corfu“ беше променен през 2003 г., така че да бъдат задължени да прилагат цена от 15 EUR, тогава режимът за казино „Thessaloniki“ също щеше да бъде променен. Това обаче не се е случило и данъчната дискриминация е била запазена съгласно националните разпоредби.
(128)
Комисията никога не е била уведомявана и не е одобрявала никоя от гореописаните мерки, облагодетелствали конкретните казина, и със сигурност това не е извършено съгласно правилата на ЕС за публичните помощи.
(129)
Член 15 от Процедурния регламент (74) гласи, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ подлежат на давностен срок от 10 години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ бъде предоставена на получателя, било то като индивидуална помощ или като помощ по схема за помощи. Всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок. След всяко прекъсване срокът започва отново да тече. Давностният срок спира да тече, ако решението на Комисията е предмет на производство, висящо пред Съда на Европейския съюз. Всяка помощ, чийто давностен срок е изтекъл, се счита за „съществуваща помощ“. От друга страна, съгласно член 1, буква в) от същия регламент всички изменения на „съществуваща помощ“ представляват „нова помощ“.
(130)
Комисията констатира, че съгласно съдебната практика на съдилищата на ЕС „давностният срок, предвиден в член 15 от регламента за установяване на подробни правила за държавната помощ … по никакъв начин не изразява общ принцип, при който новата помощ се превръща в съществуваща помощ, а само изключва възможността за възстановяване на помощ, установена повече от 10 години преди Комисията да се намеси за първи път“ (75).
(131)
В настоящия случай нито Комисията е предприемала действие, нито Гърция е действала по искане на Комисията до 2009 г. Комисията предприема действие на 21 октомври 2009 г., когато препраща жалбата на Гърция и отправя искане към нея да поясни повдигнатите въпроси.
(132)
Следователно всяка помощ съгласно тази мярка, предоставена на 21 октомври 1999 г. или след тази дата (което е десет години преди датата, на която Комисията препраща жалбата на гръцката държава и отправя запитване за информация), е нова и неправомерна помощ, влязла в сила без предварително уведомление или решение на Комисията при спазване на член 15 от процедурния регламент относно възстановяването на помощта, както е обяснено подробно по-долу.
V.4. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(133)
Оспорваната мярка е била въведена без предварително уведомяване на Комисията съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС. Следователно мярката представлява неправомерна помощ.
(134)
Член 14 от Процедурния регламент гласи, че когато се установи, че неправомерно предоставена държавна помощ е несъвместима с вътрешния пазар, помощта трябва да бъде възстановена от получателя, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото. Възстановяването на помощта има за цел да възстанови конкурентното положение, съществувало преди предоставянето на помощта, доколкото това е възможно. Нито един от аргументите на гръцките органи или на „Mont Parnès“ не оправдават неспазването на този основен принцип.
(135)
Член 14, параграф 1 от процедурния регламент гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“. В съдебната практика на Съда и практиката на Комисията във връзка с вземането на решения е установено по-специално, че дадено определение за възстановяване на помощ би нарушило общия принцип на правото на ЕС, ако с действията си Комисията е създала оправдани правни очаквания от страна на получателя, че помощта е предоставена съгласно правото на ЕС (76).
(136)
В определението на Първоинстанционния съд по дело Forum 187 asbl/Комисия е постановено, че „право да разчита на принципа за защита на оправданите правни очаквания има всяко лице в ситуация, в която органите на Общността са го накарали да има основателни очаквания. При все това дадено лице не може да пледира за нарушаване на принципа, освен ако не са му били дадени конкретни уверения от страна на администрацията … По същия начин, ако даден разумен и съзнателен оператор е могъл да предвиди приемането на мярка на Общността, която вероятно би засегнала интересите му, той не би могъл да пледира за този принцип, ако мярката е приета“ (77).
(137)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че всяко възстановяване на помощта в случая би било в противовес с принципа за оправданото доверие на гражданите в контекста на решение, прието от гръцкия Държавен съвет съгласно националното законодателство. Комисията констатира, че това е стъпка, предприета от националните органи, а не от органите на ЕС в рамките на съдебната практика, цитирана по-горе. Освен това решението на Държавния съвет се е основавало единствено на националното законодателство и в него не се разглеждат никакви въпроси за държавна помощ, нито класифицирането на мерки като публични помощи. Поради това Комисията не може да освободи страните от възстановяване на помощта въз основа на тези аргументи.
(138)
Гърция и „Mont Parnès“ твърдят, че „Loutraki“ се е забавило преди да подаде жалба до Комисията и по този начин е нарушило принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Комисията заявява, че закъснението от страна на жалбоподателя по никакъв начин не може да попречи на възстановяването на неправомерната помощ, като се има предвид десетгодишният давностен срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(139)
Съобразно с това Комисията не може да приеме аргументите, изложени от гръцките органи и „Mont Parnès“, за освобождаване от възстановяване на помощта по изключение.
(140)
Както е обяснено в настоящото решение, националните мерки от 1994 г. и 1995 г. налагат както изискването да се плаща на държавата 80 % от стойността на входните такси, така и стандартна цена от 15 EUR за входен билет за всички казина. От друга страна, нито изискването за плащане на 80 %, нито стандартната цена от 15 EUR са се прилагали за казината получатели, въпреки че и двете изисквания се прилагат за останалите казина от 1995 г. насам и се осъществяват на практика оттогава (всички частни казина получават лиценз през 1995 г. или през 1996 г. и започват да прилагат мярката по това време с изключение единствено на „Thessaloniki“). Тъй като данъчната дискриминация, породена от разликата в цените на входните билети и свързаните с нея плащания на 80 % на държавата, е започнала всъщност през 1995 г., може да се счита, че периодът, през който помощта е била предоставяна, е започнал през 1995 г.
(141)
Съгласно заключението, до което се стига в раздел V.3 „Законосъобразност на държавната помощ“, Комисията счита, че поради давностния срок от 10 години, предвиден в член 15 от Процедурния регламент, се изключва възстановяване на каквато и да е помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г.
(142)
Определянето на сумата за възстановяване трябва да се основава на факта, че, както е обяснено в настоящото решение (вж. също параграф 85), гръцката държава се е отказвала от приходи от данъци от публичните казина в размер на 7,20 EUR на входен билет, което представлява разликата между данъка от 12 EUR на входен билет, плащан на държавата от частните казина, и данъка от 4,80 EUR на входен билет, плащан на държавата от публичните казина.
(143)
При определянето на сумата, която да бъде възстановена от всяко казино, трябва обаче да се вземат под внимание определени аспекти, свързани със ситуацията на всяко отделно казино, както е обяснено по-долу:
-
Както бе обяснено в настоящото решение, изискването 80 % от цената за входен билет да се плащат на държавата, наложено с министерско решение от 1995 г., се е прилагало както за казино „Corfu“, така и за „Mont Parnès“ от датата, на която са били лицензирани съгласно Закон 2206/1994, т.е през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003. От друга страна, от края на 2000 г. до лицензирането му през 2003 г. предприятието ETA е започнало доброволно да внася в държавата 80 % от цената на входните билети (като тази цена е 6 EUR) (78). От тази информация, предоставена от гръцките органи и предмет на по-нататъшни констатации, които гръцките органи биха могли да направят (потвърждаващи или противоречащи на горното), може да се направи заключение, че до 2000 г. не е плащан никакъв данък вход, дори на по-ниската стойност (80 % от 6 EUR). Следователно през първия период (от 21 октомври 1999 г. до края на 2000 г.) сумата, която трябва да бъде възстановена, трябва да се определи въз основа на сумата от 12 EUR, която е пълният размер на данъка, плащан от частните казина по времето, когато публичните казина изобщо не са плащали никакъв данък, умножена по броя на издадените билети през този период.
-
Казино „Thessaloniki“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (79) Изискването за плащане на държавата на 80 % от цената на билетите за вход се прилага за казино „Thessaloniki“ от лицензирането му през 1995 г. „Thessaloniki“ прилага по-ниската цена от 6 EUR за вход, каквато е в казината „Mont Parnès“ и „Corfu“. Сумата, която трябва да се възстанови от „Thessaloniki“, следва да бъде изчислена, като се умножи броят на издадените билети от 21 октомври 1999 г. насам по 7,20 EUR.
-
Казино „Rhodes“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1996 г. От този момент то е започнало да продава входните билети на цена от 6 EUR, но я променя на 15 EUR след приватизацията си през април 1999 г. От коментарите, направени по време на официалното разследване, Комисията разбира, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател по тази мярка след приватизирането си през април 1999 г., така че възстановяването на помощ от това казино не може да бъде осъществено поради давностния срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(144)
Комисията не разполага с достатъчно данни, за да може да определи с точност сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино получател. Нито една разпоредба от законодателството на ЕС обаче не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на държавата-членка и на предприятието получател да определят размера сами без излишни затруднения. По тази причина Комисията има законно право да се ограничи до това да изтъкне, че е налице задължение за връщане на въпросната помощ и да остави на националните органи да изчислят точните суми, които да бъдат изплатени въз основа на насоките, дадени от Комисията в нейното решение.
(145)
Въз основа на информацията, представена от държавата-членка, Комисията предоставя необходимите насоки за възстановяване на помощта, както е посочено по-долу.
(146)
В таблицата по-долу се представя общ преглед на броя на билетите, издадени от всяко казино през всяка година (както е отбелязано в таблицата, представената информация е непълна), и предварително изчисление на сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино, като това е предмет на допълнителни доказателства, които Гърция може да предостави, след като направи своите изчисления относно възстановяването.
Предполагаем брой билети, издадени от всяко казино
ГОДИНА
КАЗИНО
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
1999 г.
(22.10.1999 г. - 31.12.1999 г.)
Липсва информация
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2001 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2002 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2003 г.
Липсва информация до 1 май 2003 г.
На 1 май 2003 г.:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2005 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2006 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2007 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2008 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 г. (до 22.10.2009 г.):
[…]
[…]
[…]
[…]
Общо до 22.10.2009 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
Билети, издадени след 22.10.2009 г.
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Предварителна прогноза за сумата, която трябва бъде възстановена, по казина
(в млн. EUR, закръглено)
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
Алгоритъм и изчисление
За 22.10.1999 г. -2000 г. (82):
брой билети
(х1) × 12 = A1
За 22.10.1999 г. -2000 г.:
брой билети
([…] билети) × 12 = A2 ([…] EUR)
За 22.10.1999 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Неприложимо
За 2000 г. - 22.10.2009 г.:
брой билети
(y1) × 7,20 = B1
За 2000 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z1) × 7,20 = C1
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z2) × 7,20 = C2
За 22.10.2009 г. -30.8.2010 г. (83):
брой билети
(z3) × 7,20 = C3
Обща сума за възстановяване
A1 + B1 + C1
Следва да се изчисли
A2 + B2 + C2
Следва да се изчисли
AB3 + C3
Следва да се изчисли
Неприложимо
Обща сума за възстановяване
Следва да се изчисли
(147)
В допълнение Комисията констатира, че член 108, параграф 3 от ДФЕС има суспензивно действие. Комисията не е получила никаква информация, с която да се потвърди, че оспорваната мярка е спряна до решението за откриване на процедурата. Следователно вероятно мярката се прилага от гръцките органи и към настоящия момент (84). Гърция следва да възстанови от получателите всяка помощ, предоставена до приемането на настоящото решение. Комисията отбелязва, че казино „Corfu“ е спряло да прилага цена от 6 EUR за вход и я увеличава на 15 EUR след приватизацията си през август 2010 г. Следователно при изчисляване на сумата, която следва да бъде възстановена, трябва да бъде взет под внимание само периодът до август 2010 г.
(148)
Предвид всички изложени по-горе аргументи Комисията следва да нареди на Гърция да възстанови несъвместимата държавна помощ, предоставена неправомерно на получателите. Комисията отбелязва, че Гърция трябва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно оценяваната мярка, считано от датата на приемане на настоящото решение.
(149)
Що се отнася до бъдещето, Гърция отбеляза, че проучва евентуално изменение в ценовата политика на казината, което ще има за цел да премахне дискриминацията между тях. Според Гърция оценяваната мярка ще бъде премахната с новия закон. При все това Гърция нито е уведомила Комисията за постигането на какъвто и да е напредък в тази насока, нито за осъществяването на някаква действителна промяна. Комисията счита, че приемането на такъв нов закон е изключително важно за разрешаването на проблемите с дискриминацията между казината в Гърция и насърчава Гърция незабавно да предприеме необходимите стъпки.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(150)
В контекста на съображенията, изложени по-горе, както и на съответната съдебна практика и характерните особености на случая, Комисията счита, че оспорваната мярка, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на няколко разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети, и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казината, а именно 6 EUR за публичните казината и 15 EUR за частните,
представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията счита също така, че оспорваната мярка се прилага в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС и следователно представлява неправомерна помощ.
(151)
Комисията отбелязва, че съгласно член 14 от процедурния регламент всяка неправомерна помощ може да бъде възстановена от получателя и ще нареди на Гърция да възстанови неправомерната помощ, получена от всяко едно от казината получатели. Комисията отбелязва, че давностният срок от десет години, предвиден в член 15 от процедурния регламент, не позволява възстановяване на помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г. Гърция следва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно мярката, която е предмет на настоящото решение, считано от датата на приемане на настоящото решение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която Гърция е привела в действие чрез едновременното прилагане на няколко частично задължителни разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети,
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казина съответно от 6 EUR и от 15 EUR,
е била приведена неправомерно в действие в разрез с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като е предоставила на казината получатели „Regency Casino Mont Parnès“, „Regency Casino Thessaloniki“ и „Corfu“ (като се приема, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател през април 1999 г.) неправомерно конкурентно предимство.
Член 2
1. Гърция възстановява от казината получатели несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е била предоставяна от 21 октомври 1999 г. насам.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с индексация съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (85).
4. Гърция прекратява цялата останала данъчна дискриминация, породена от помощта, посочена в член 1, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Гърция гарантира прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Гърция предоставя следната информация на Комисията:
а)
списък с получателите, които са получили помощ по схемата, описана в член 1, и общия размер на получената от всеки един от тях помощ по силата на оспорваната мярка, изчислен съгласно насоките, съдържащи се в настоящото решение;
б)
общата сума (главница и лихви), която следва да бъде възстановена от всеки получател;
в)
подробно описание на вече предприетите и на планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
г)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Гърция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията Гърция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Гърция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Република Гърция.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. gegužės 24 d.
dėl valstybės pagalbos C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kurią Graikija suteikė kai kuriems Graikijos lošimo namams
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 3504)
(Tekstas autentiškas tik graikų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2011/716/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (1) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
2009 m. liepos 8 d. konsorciumas DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (toliau - skundo pateikėjas arba Loutraki) (2) pateikė Komisijai skundą dėl Graikijos teisės aktų, kuriais nustatoma įėjimo į lošimo namus mokesčių sistema, ir teigė, kad šia sistema trims veiklos vykdytojams, konkrečiai - Regency Casino Mont Parnès, Corfu casino ir Regency Casino Thessaloniki (3), suteikta valstybės pagalba. 2009 m. spalio 7 d. elektroniniu raštu skundo pateikėjas nurodė neprieštaraujantis, kad būtų atskleista jo tapatybė. 2009 m. spalio 14 d. įvyko Komisijos darbuotojų ir skundo pateikėjo atstovų susitikimas. 2009 m. spalio 26 d. raštu skundo pateikėjas pateikė papildomos informacijos savo skundui pagrįsti.
(2)
2009 m. spalio 21 d. Komisija persiuntė skundą Graikijai ir paprašė jos patikslinti jos iškeltus klausimus. 2009 m. lapkričio 17 d. raštu Graikija paprašė daugiau laiko atsakymui, ir Komisija 2009 m. lapkričio 18 d. el. raštu šį prašymą patenkino. Graikija Komisijai atsakė 2009 m. lapkričio 27 d.
(3)
2009 m. gruodžio 15 d. Komisija persiuntė Graikijos atsakymą skundo pateikėjui. 2009 m. gruodžio 29 d. skundo pateikėjas pateikė pastabas dėl Graikijos atsakymo.
(4)
2010 m. vasario 25 d. bei kovo 4 ir 23 d. Komisija paprašė Graikijos pateikti papildomos informacijos; Graikija į šiuos prašymus atsakė 2010 m. kovo 10 d. bei balandžio 1 ir 21 d.
(5)
2010 m. liepos 6 d. sprendimu (toliau - sprendimas pradėti procedūrą) Komisija Graikijai pranešė pradedanti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 2 dalyje numatytą oficialią tyrimo procedūrą dėl Graikijos įgyvendintos priemonės, t. y. mažesnio mokesčio tarifo nustatymo įėjimui į kai kuriuos lošimo namus. Sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, o suinteresuotųjų šalių paprašyta pateikti pastabas (4).
(6)
2010 m. rugpjūčio 9 d. raštu Graikija paprašė pratęsti atsakymo terminą, ir Komisija 2010 m. rugpjūčio 18 d. raštu šį prašymą patenkino. Komisija Graikijos pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą gavo 2010 m. spalio 6 d.2010 m. spalio 12 d. Graikijos institucijos pateikė papildomos informacijos dėl ginčijamos priemonės.
(7)
Pradėjusi tyrimą, Komisija gavo dviejų suinteresuotųjų šalių pastabas: Mont Parnès lošimo namų, vieno iš priemonės naudos gavėjų, atstovų 2010 m. rugpjūčio 4 d. raštu ir privačių Lutrakio lošimo namų atstovų 2010 m. spalio 8 ir 25 d. raštais.
(8)
2010 m. spalio 29 d. raštu Komisija persiuntė šias pastabas Graikijos institucijoms, kad suteiktų joms galimybę į jas atsakyti. 2010 m. gruodžio 6 d. raštu Graikijos institucijos pateikė pastabas dėl trečiųjų asmenų pastabų, kuriomis, be kita ko, siekta išsiaiškinti kai kuriuos nagrinėjamos sistemos taikymo ir bylos analizei reikšmingų Graikijos teisės aktų aiškinimo aspektus.
II. VERTINAMA PRIEMONĖ
II.1. Priemonė
(9)
Vertintiną priemonę sudaro mokestinė diskriminacija tam tikrų lošimo namų naudai, Graikijos valdžios institucijoms vienu metu taikant įvairias iš dalies privalomas nuostatas, pagal kurias:
-
nustatomas vienodas 80 % įėjimo bilietų kainos mokestis, ir
-
valstybiniams ir privatiems lošimo namams nustatomos skirtingos reguliuojamos kainos, t. y. 6 EUR valstybiniams lošimo namams ir 15 EUR privatiems lošimo namams,
ir taip privatūs lošimo namai atsiduria konkurenciniu požiūriu nepalankesnėje padėtyje (5).
(10)
Priemonė yra naudinga valstybiniams lošimo namams ir vieniems privatiems Salonikų lošimo namams, kuriuos taikant išimtį buvo leista vertinti taip pat kaip valstybinius lošimo namus, kaip išsamiau paaiškinta toliau.
II.2. Pagalbos gavėjai
(11)
Nagrinėjamos priemonės naudos gavėjai yra šie Graikijos lošimo namai: Mont Parnès (6), Salonikų (7), Korfu (8) ir Rodo (9).
(12)
Tuo metu, kai buvo priimtas sprendimas pradėti procedūrą, mažesnė 6 EUR reguliuojamoji įėjimo kaina buvo taikoma tik trims Graikijos lošimo namams: Mont Parnès, kurio 49 % akcijų buvo privatizuota, o 51 % akcijų tebebuvo kontroliuojama valstybės; valstybiniais laikytiems privatiems Salonikų lošimo namams; ir valstybiniams lošimo namams Korfu. Rodo ir Korfu lošimo namams priemonė nebetaikoma atitinkamai nuo 1999 m. balandžio mėn. (10) ir 2010 m. rugpjūčio mėn. (11), nes juos visiškai privatizavus jie pakėlė įėjimo kainą.
II.3. Atitinkamos Graikijos teisės nuostatos
(13)
Prieš liberalizuojant rinką 1994 metais Graikijoje veikė tik trys- Mont Parnès, Korfu ir Rodo lošimo namai. Tuo metu lošimo namai buvo valstybės įmonės ir juos kaip valstybei priklausančius klubus valdė Graikijos turizmo biuras (EOT) (12). Įėjimo į šiuos lošimo namus kaina buvo nustatoma EOT Generalinio sekretoriato sprendimu tokia tvarka (13):
-
Mont Parnès: 1991 m. EOT nustatė 2 000 GRD (maždaug 6 EUR) įėjimo į šiuos lošimo namus kainą (14),
-
Korfu: 1992 m. EOT nustatė 1 500 GRD įėjimo kainą, o 1997 m. ją padidino iki 2 000 GRD,
-
Rodas: 1992 m. EOT nustatė 1 500 GRD įėjimo kainą.
(14)
Rinka liberalizuota 1994 m., kai, priėmus Įstatymą Nr. 2206/1994, be esamų valstybinių lošimo namų, buvo naujai įsteigti šeši privatūs lošimo namai (15). 1994 m. įstatyme buvo numatyta išduoti iš viso 14 licencijų trims esamiems Rodo, Mont Parnès ir Korfu valstybiniams lošimo namams ir 11 privačiųjų lošimo namų, kuriuos dar tik buvo numatoma įsteigti (16). Tačiau iš 11 numatytų naujų privačiųjų lošimo namų licenciją gavo ir veiklą pradėjo tik šeši, t. y. Chalkidikės, Lutrakio, Salonikų, Rio (Achajos), Ksantės (Trakijos) ir Siro (1995 ir 1996 m.); likusios penkios licencijos buvo panaikintos.
(15)
Įstatymo Nr. 2206/1994 2 straipsnio 10 dalyje buvo numatyta, kad įėjimo į tam tikrų vietovių lošimo namus kaina bus nustatoma ministro sprendimu; tuo pačiu sprendimu taip pat būtų nustatoma procentinė kainos dalis, atiteksianti Graikijos valstybei kaip pajamos. 1995 m. lapkričio 16 d. finansų ministro sprendimu (17) nustatyta, kad nuo 1995 m. gruodžio 15 d. visi lošimo namų veiklos vykdytojai, kuriems taikomas Įstatymas Nr. 2206/1994, už įėjimą (18) privalo imti 5 000 GRD (19) (maždaug 15 EUR) (20). Sprendime reikalaujama, kad lošimo namų veiklos vykdytojai mokėtų valstybei rinkliavą, sudarančią 80 % kiekvieno bilieto nominaliosios vertės, o likusieji 20 %, įskaitant atitinkamą PVM, atitektų lošimo namams (21). Sprendime numatyta, kad lošimo namai gali neimti pinigų už įėjimą (22). Tačiau, nepaisant to, kokį mokestį jie ima iš vartotojų, lošimo namai privalo valstybei mokėti 80 % reguliuojamosios kainos (23). Sprendime reikalaujama, kad lošimo namai mokesčius sumokėtų kas mėnesį (24). Be to, jame numatytos konkrečios bilietų nuolaidos, galiojančios 15 arba 30 dienų (25).
(16)
Visi nuo 1995 m. pagal Įstatymą Nr. 2206/1994 įsteigti nauji privatūs lošimo namai taikė 1995 m. ministro sprendimą ir pagal pirmesniame punkte paaiškintą bendrą taisyklę už įėjimą ėmė 15 EUR, išskyrus Salonikų lošimo namus, kaip papildomai paaiškinta toliau.
(17)
Tačiau valstybei priklausantys Mont Parnès, Korfu ir Rodo lošimo namai toliau veikė kaip EOT klubai (26) ir netaikė 1994 ir 1995 m. teisės aktų iki pat Įstatyme Nr. 2206/1994 numatytų licencijų išdavimo.
(18)
Iš Graikijos valdžios institucijų pateiktų pastabų ir nacionalinių taisyklių paaiškinimų Komisija daro išvadą, kad praktiškai sistema veikė toliau aprašytu būdu.
(19)
Graikijos valdžios institucijos paaiškino, kad lošimo namų veikla Graikijoje apskritai reglamentuojama Įstatymo Nr. 2206/1994. Specialiosios nuostatos, taikytinos valstybiniams lošimo namams, galiojusios iki Įstatymo Nr. 2206/1994 priėmimo, laikomos bendrųjų įstatymo (ir 1995 m. jį įgyvendinančio ministro sprendimo) nuostatų taikymo išimtimi, kol šie lošimo namai neprivatizuoti ir jiems neišduotos įstatyme numatytos licencijos.
(20)
Todėl iki jiems išduodant licencijas pagal Įstatymą Nr. 2206/1994 1995 m. ministro sprendimas buvo laikomas netaikomu valstybiniams lošimo namams nei įprastos 15 EUR įėjimo kainos, nei reikalavimo atiduoti 80 % šios kainos valstybei požiūriu. Valstybiniai lošimo namai šią 80 % kainos dalį pradėjo mokėti tik jiems išdavus Įstatyme Nr. 2206/1994 numatytas licencijas (žr. šio sprendimo 23 ir paskesnius punktus). Tačiau net ir tada, kadangi ankstesni EOT sprendimai, kuriais nustatoma 6 EUR įėjimo kaina, buvo laikomi specialia išimtimi (anksčiau galiojęs lex specialis), nepakeista Įstatymo Nr. 2206/1994 bendrosiomis nuostatomis ir 1995 m. ministro sprendimu, įėjimo į valstybinius lošimo namus kaina išimties tvarka liko 6 EUR ir šie lošimo namai mokėjo 80 % tik nuo 6 EUR. EOT sprendimai buvo laikomi netaikytinais tik po privatizacijos, kai lošimo namai 100 % jau nebepriklausė valstybei. Tik tada lošimo namai už įėjimą ėmė imti įprastą 15 EUR mokestį ir įgijo pareigą mokėti 80 % nuo 15 EUR valstybės rinkliavą.
(21)
Nors atrodo, kad tai turėjo būti bendra taisyklė, iš dalies privatizuojant Mont Parnès lošimo namus, privatizavimą patvirtintu Įstatymu Nr. 3139/2003 (jame vėliau taip pat numatyta privatizuoti Korfu lošimo namus) padaryta išimtis: įstatyme aiškiai nurodyta, kad įėjimo į Mont Parnès kaina liks 6 EUR.
(22)
2000 m. vietoj EOT Korfu ir Mont Parnès lošimo namų veiklos vykdytoja tapo Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Graikijos turizmo plėtros įmonė, ETA), visiškai priklausiusi Graikijos valstybei, o nuo 2000 iki 2003 m. pabaigos, kai licencijos lošimo namams buvo išduodamos pagal Įstatymą Nr. 2206/1194, ETA iš pradžių savanoriškai o paskui - pagal Įstatymą Nr. 2919/2001 ėmė laipsniškai prisitaikyti prie Įstatyme Nr. 2206/1994 lošimo namams nustatytų reikalavimų, kad pasirengtų dviejų anksčiau valstybei priklausiusių klubų visiškam licencijavimui ir privatizavimui (27). Šiuo pereinamuoju laikotarpiu ETA pervedinėjo valstybei 80 % 6 EUR įėjimo į Mont Parnès ir Korfu bilieto kainos mokestį.
(23)
2003 m. valstybei priklausantys Mont Parnès lošimo namai buvo pertvarkyti į ribotos atsakomybės bendrovę, o 49 % jos akcijų parduota privačiajam sektoriui (28). Įstatyme Nr. 2206/1994 numatyta licencija Mont Parnès lošimo namams galiausiai išduota 2003 m. pagal Įstatymą Nr. 3139/2003 (1 straipsnio 1 dalis). Pagal tą patį įstatymą išlaikyta 6 EUR įėjimo į Mont Parnès kaina (1 straipsnio 1 dalies vii punktas).
(24)
Korfu lošimo namų atveju Įstatyme Nr. 2206/1994 numatyta licencija iš pradžių išduota ETA pagal Įstatymą Nr. 3139/2003 (1 straipsnio 3 dalis, kad paskui ETA galėtų juos įtraukti į privatizavimo procesą). Toje pat nuostatoje nurodyta, kad įėjimo į Korfu lošimo namus kaina bus nustatyta nauju ministro sprendimu, o tai reiškė, kad 1995 m. ministro sprendimas nebetaikomas. Remiantis Komisijos turima informacija, naujas ministro sprendimas niekada nebuvo priimtas ir Korfu lošimo namai toliau ėmė 6 EUR už įėjimą iki pat privatizavimo 2010 m. rugpjūčio mėn., kai šie lošimo namai už įėjimą pradėjo imti 15 EUR (29).
(25)
Rodo lošimo namų atveju Įstatyme Nr. 2206/1994 numatyta licencija buvo išduota 1996 m. 1996 m. gegužės 29 d. ministro sprendimu T/633. Tačiau lošimo namai ir toliau ėmė sumažintą įėjimo mokestį ir padidino jį iki 15 EUR tik po privatizavimo 1999 m. balandžio mėn. Iki privatizavimo jie veikė kontroliuojami EOT ir todėl vadovavosi 1992 m. EOT sprendimu, pagal kurį buvo nustatyta 1 500 GRD įėjimo į Rodo lošimo namus kaina (30).
(26)
Privatūs Salonikų lošimo namai buvo įsteigti ir licencijuoti 1995 m. pagal Įstatymą Nr. 2206/1994 (31). Jie visada ėmė sumažintą 6 EUR įėjimo mokestį, kurį taikė valstybei priklausantys lošimo namai (Mont Parnès ir Korfu), remdamiesi įstatymo galią turinčiu Dekretu Nr. 2687/1953 (32), kuriame numatyta, kad iš užsienio investicijų įsteigtos įmonės vertinamos bent taip pat palankiai kaip kitos panašios šalies įmonės (33). Kai vienu metu šis klausimas buvo iškeltas, lošimo namų valdytojas (t. y. Hyatt Regency) pateikė prašymą įėjimo į Salonikų lošimo namus kainą nustatyti tokio pat dydžio kaip Mont Parnés, t. y. 6 EUR. Gavus Valstybės teisės tarybos išvadą (Išvada Nr. 631/1997), šis prašymas buvo patenkintas. Kadangi Salonikų lošimo namams licencija buvo išduota 1995 m., jiems taikytas reikalavimas 80 % įėjimo bilieto nominaliosios vertės pervesti valstybei (34).
III. PAGRINDAS PRADĖTI TYRIMĄ
(27)
Komisija pradėjo oficialų tyrimą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, nes jai kilo rimtų abejonių, susijusių su diskriminaciniu kelių konkrečiai nurodytų Graikijos lošimo namų, kuriems buvo taikomos palankesnė mokestinė tvarka nei kitiems šalies lošimo namams, mokestiniu vertinimu.
(28)
Komisijos nuomone, ginčijama priemone nukrypstama nuo bendrųjų teisės normų, kuriose nustatytas įprastas nuo įėjimo į lošimo namus kainos imamas dydis, ir taip pagerinta pagalbos gavėjų konkurencinė padėtis.
(29)
Atrodė, kad ginčijama priemonė reiškė Graikijos valstybės viešųjų pajamų praradimą ir ja suteiktas pranašumas lošimo namams, už įėjimą imantiems mažesnį mokestį. Į Graikijos institucijų argumentą, kad tiesioginis mažesnės įėjimo kainos teikiamos naudos gavėjas yra klientas, Komisija atsakė, kad subsidija vartotojams gali būti laikoma valstybės pagalba įmonei, jeigu jos sąlyga yra šios įmonės parduodamos konkrečios prekės vartojimas arba teikiamos paslaugos naudojimas (35).
(30)
Komisija taip pat pažymėjo, kad apmokestinimo lygis neatrodė nustatytas atsižvelgiant į atskirų lošimo namų aplinkybes (36); Komisija padarė pirminę išvadą, kad priemonė yra pasirinktinio pobūdžio (37).
(31)
Komisijos nuomone, ginčijama priemonė galėjo iškreipti Graikijos lošimo namų tarpusavio konkurenciją ir verslo įsigijimo rinką Europoje. Komisija teigė visiškai gerbianti valstybių narių teisę reglamentuoti lošimus jų teritorijoje, laikantis ES teisės, tačiau nesutiko, kad darytina išvada, jog nagrinėjama priemonė negali iškreipti konkurencijos ir neturi poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai. Šiame pramonės sektoriuje veikiantys veiklos vykdytojai dažnai yra tarptautinės viešbučių grupės, kurių sprendimui investuoti priemonė gali turėti įtakos ir lošimo namai gali būti traukos centras turistams apsilankyti Graikijoje. Todėl Komisija padarė išvadą, kad priemonė galėjo iškreipti konkurenciją ir paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą (38).
(32)
Komisija iš pradžių laikėsi nuomonės, kad priemonė yra neteisėta pagalba, nes Graikijos valdžios institucijos ją įgyvendino be išankstinio Komisijos pritarimo, ir kad pagalbą gali tekti susigrąžinti, laikantis 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (39) (toliau - Procedūrų reglamentas), 15 straipsnio.
(33)
Komisija nenustatė jokių priežasčių, dėl kurių ginčijamą priemonę būtų galima laikyti suderinama su vidaus rinka; priemonė atrodė esanti nepagrįsta pagalba lošimo namų, kuriems ji taikoma, veiklai (40).
(34)
Komisija pažymėjo, kad jeigu pasitvirtintų jos abejonės dėl to, kad priemonė reiškia neteisėtą valstybės pagalbą, pagal Procedūrų reglamento 14 straipsnio 1 dalį ji privalėtų įpareigoti Graikiją susigrąžinti pagalbą iš jos gavėjų, nebent tai prieštarautų bendrajam teisės principui (41).
IV. IŠ GRAIKIJOS VALDŽIOS INSTITUCIJŲ IR SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ GAUTOS PASTABOS
(35)
Atlikdama oficialų tyrimą Komisija gavo pastabas iš Graikijos, Elliniko Kazino Parnithas AE (toliau - Mont Parnès) atstovo ir privačių Lutrakio lošimo namų (toliau - Lutrakio lošimo namai) atstovų.
IV.1. Graikijos ir Mont Parnès pastabos
(36)
Pagalbos gavėjo Mont Parnès lošimo namų atstovo pateiktos pastabos ir iš Graikijos valdžios institucijų gautos pastabos iš esmės nesiskiria ir bus kartu apibendrintos šiame skyriuje.
IV.1.1. Pagalbos buvimas
(37)
Ir Graikijos valdžios institucijos, ir Mont Parnès neigia kokios nors valstybės pagalbos buvimą. Jos tvirtina, kad valstybė neatsisako jokių pajamų, o jeigu ir atsisako, lošimo namai negauna jokios naudos.
(38)
Graikijos valdžios institucijų teigimu, kainų skirtumai yra tik kainų reguliavimo dalykas, nes padidintas mokestis yra vienoda atitinkamos išduodamų įėjimo bilietų kainos dalis.
(39)
Pasak Graikijos valdžios institucijų, tikslas, kurio siekta nustatant įėjimo kainą ir reikalaujant mokėjimo valstybei, yra ne didinti valstybės pajamas, bet atgrasyti mažai pajamų gaunančius asmenis nuo azartinių lošimų. Tai, kad iš įėjimo mokesčio valstybė taip pat gauna pajamų, nekeičia jo kaip kontrolės priemonės pobūdžio. Todėl Graikijos valdžios institucijos mano, kad reikalavimas išduoti įėjimo bilietą į lošimo namų lošimo zonas įeinantiems klientams už nustatytą kainą yra administracinė kontrolės priemonė, kuria nustatoma rinkliava, tačiau ji nėra mokesčio pobūdžio ir negali būti laikoma mokestine našta, kaip konstatuota Valstybės tarybos (Graikijos aukščiausiasis administracinis teismas) sprendime Nr. 4027/1998 (42).
(40)
Dėl skirtingiems lošimo namams taikomų skirtingų kainų Graikija nurodo, kad skiriasi įvairių lošimo namų ekonominės ir socialinės aplinkybės ir todėl jų negalima lyginti. Graikijos valdžios institucijos teigia, kad kainų skirtumai pateisinami viešosios tvarkos sumetimais. Jos visų pirma teigia, kad skirtingų lošimo namų aplinkybės pateisina ir visiškai atitinka skirtingos bilieto kainos nustatymo praktiką šalia didelių miesto centrų esančių lošimo namų ir kaimo vietovėje esančių lošimo namų, kur gyvena daugiausia kaimo gyventojai, kurių daugumos pajamos ir išsilavinimas yra menkesni ir kuriuos atgrasyti nuo azartinių lošimų reikia labiau nei miesto vietovių gyventojus.
(41)
Skundo pateikėjas Lutrakio lošimo namai pažymėjo, kad 2010 m. privatizavus Korfu lošimo namus įėjimo kaina nuo 6 EUR padidėjo iki 15 EUR, o tai, pasak Lutrakio lošimo namų, iš esmės neatitinka viešąja tvarka grindžiamų argumentų; Graikijos valdžios institucijos atsako, kad tolima geografinė Korfu salos padėtis reiškia, kad Korfu lošimo namai nekonkuruoja su jokiais kitais Graikijos lošimo namais, todėl konkurencija negali būti iškreipiama. Graikijos valdžios institucijos taip pat teigia, kad privaloma, jog įėjimo kaina būtų atgrasanti, siekiant apsaugoti Korfu gyventojus, nes po privatizavimo pasikeitus lošimo namų veiklos sąlygoms neišvengiamai gerokai pailgės jų darbo valandos, padidės bendras veiklos lygis ir patrauklumas.
(42)
Jeigu pranašumas ir suteikiamas mažesnę kainą imantiems lošimo namams, nes jie pritraukia daugiau klientų, Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès nesutinka su nuomone, kad būtinai prarandamos valstybės pajamos. Be to, nėra aišku, kad, jeigu įėjimo kaina būtų didesnė, šie tariami pagalbos gavėjai surinktų valstybei daugiau pajamų, todėl tariamos negautos pajamos yra hipotetinės. Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès teigia, kad dėl mažesnės įėjimo kainos naudą gauna klientas ir kad kainos dalis, kuri lieka lošimo namams, yra didesnė tuose lošimo namuose, kuriuose imama 15 EUR įėjimo kaina, ir tai yra naudinga didesnę kainą nustačiusiems lošimo namams.
(43)
Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès tvirtina, kad poveikio konkurencijai ar prekybai nėra, nes kiekvieni lošimo namai turi vietos rinką. Jie nesutinka, kad galima konkurencija su kitų rūšių azartiniais lošimais, apie kurią kalbama sprendime pradėti procedūrą, ir pažymi, kad azartiniai lošimai internetu šiuo metu Graikijoje yra neteisėti.
(44)
Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès teigia, kad net jeigu ir būtų pripažinta, jog sumažinta 6 EUR įėjimo kaina galėjo ar dar gali paveikti užsienio įmonės sprendimą investuoti į Graikijos lošimo namus, užsienio įmonė visada galės pasinaudoti įstatymo galią turinčiu Dekretu Nr. 2687/1953, kaip tai padarė Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Salonikai) AE Salonikų lošimo namų atveju.
(45)
Skundo pateikėjas teigia, kad pagalbos gavėjai gali neapmokestinti įėjimo, tačiau vis vien turi mokėti 80 % rinkliavą, ir, jo teigimu, tai labai aiškiai rodo, kad priemonė yra valstybės pagalba; Graikijos valdžios institucijos atsako, kad ši praktika yra išimtinė, nes lošimo namai šia galimybe naudojasi, kad siūlytų nemokamą įėjimą daugiausia labai svarbiems asmenims arba įžymybėms ir kad ši praktika prieštarauja mokesčių teisei (Įstatymas Nr. 2238/1994), nes 80 % bilieto kainos mokėjimas valstybei iš pačios įmonės išteklių nepripažįstamas produktyviomis išlaidomis ir negali būti atskaitytas iš įmonės pajamų, todėl taip besielgianti įmonė patiria didelę mokestinę naštą.
(46)
Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès dar atkreipia Komisijos dėmesį į kitus lošimo namų skirtumus pagal įvairias mokesčių ir reguliavimo priemones. Jos teigia, kad šie skirtumai yra palankūs skundo pateikėjui Lutrakio lošimo namams ir kompensuoja pranašumus, kurių jų gavėjai įgyja dėl mažesnės įėjimo kainos. Visų pirma kiekvieni lošimo namai moka metinio bruto pelno procentinę dalį valstybei, tačiau pagal įstatymą Lutrakio lošimo namai moka mažiau nei kiti. Komisija pirmiausia pažymi, kad, jeigu iš tikrųjų egzistuoja kitos Graikijos valdžios institucijų ir Mont Parnès nurodytos priemonės, jos gali būti atskira pagalbos priemonė Lutrakio lošimo namams, jeigu tik yra įvykdytos visos galiojančių ES valstybės pagalbą reglamentuojančių teisės aktų sąlygos. Tačiau bet kuriuo atveju jos skiriasi nuo vertinamos priemonės ir nepatenka į šio sprendimo taikymo sritį.
(47)
Galiausiai Graikija nurodė svarstanti galimybę pakeisti savo lošimo namų kainodaros politiką, kad pašalintų jų diskriminaciją. Tačiau ji Komisijai kol kas nepranešė, kad tokie pakeitimai būtų įgyvendinami.
(48)
Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès nepateikė jokių pastabų dėl kokios nors pagalbos suderinamumo ir teisėtumo.
IV.1.2. Pagalbos kiekybinis įvertinimas ir susigrąžinimas
(49)
Subsidiariai Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès teigia, kad, net jei būtų konstatuota, kad vertinama priemonė yra neteisėta ir nesuderinama valstybės pagalba, šios pagalbos susigrąžinimas prieštarautų dviem principams.
-
Pagalbos susigrąžinimas prieštarautų pagrįstų piliečių lūkesčių principui. Įėjimo į lošimo namus kainos klausimas, o konkrečiau - kokio masto finansinė našta lošimo namams turėtų būti įėjimo kaina, beveik prieš 15 metų buvo pateiktas Valstybės tarybai (43). Valstybės taryba pagal nacionalinę teisę nusprendė, kad įėjimo kaina nėra mokesčio pobūdžio, o tai netiesiogiai rodo, kad dėl jos lošimo namai nepatiria ekonominės naštos. Todėl naudą gaunantys lošimo namai galėjo pagrįstai veikti vadovaudamiesi prielaida, kad jokios valstybės pagalbos dėl šių kainų skirtumų, kurie nelaikyti ekonomine našta pagal nacionalinę teisę, negali būti.
-
Jis prieštarautų principui, kad teise negalima piktnaudžiauti. Graikijos valdžios institucijų ir Mont Parnès teigimu, kadangi Lutrakio lošimo namai padavė skundą Komisijai tik praėjus penkiolikai metų po ginčijamos priemonės patvirtinimo (1995 m.), jie piktnaudžiavo savo teise kreiptis į Komisiją, kad apgintų savo interesus ir teises pagal SESV nustatytas valstybės pagalbos taisykles.
(50)
Dėl susigrąžintinos sumos apskaičiavimo Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès nesutinka su Lutrakio lošimo namų siūlomu skaičiavimo metodu, pagal kurį brangesnių ir pigesnių lošimo namų mokesčio vienam klientui skirtumą reikėtų padauginti iš klientų, įėjusių į pagalbą gavusius lošimo namus, skaičiaus. Jų teigimu, toks apskaičiavimo metodas turi trūkumų ir yra savavališkas, nes nėra aišku, kad imdami didesnę kainą už bilietą tariami pagalbos gavėjai Mont Parnès, Salonikų ir Korfu (44) lošimo namai turėtų tą pačią klientūrą.
IV.2. Iš Lutrakio lošimo namų gautos pastabos
(51)
Lutrakio lošimo namai teigia, kad nacionalinės teisės aktuose nustatytos priemonės reiškia mokestinę diskriminaciją tam tikrų lošimo namų naudai, nes vienoda nuo įėjimo bilieto kainos skaičiuojama 80 % rinkliava, kuri turi būti pervesta valstybei, taikoma skirtingai mokesčio bazei, t. y. dviem skirtingoms valstybės nustatytoms įėjimo kainoms. Pagalbą gaunančių lošimo namų įėjimo kaina yra gerokai mažesnė nei įėjimo į kitus lošimo namus kaina (6 EUR vietoj 15 EUR), todėl valstybė praranda pajamas, ir, atsižvelgiant į tai, kad taip iškreipiama konkurencija, teikiama valstybės pagalba.
(52)
Lutrakio lošimo namai taip pat tvirtina, kad priemonė nėra objektyviai pateisinama, nes mažesnės įėjimo į pagalbą gaunančius lošimo namus kainos nustatymas iš tikrųjų prieštarauja socialiniam tikslui ir įėjimo į lošimo namus kainos nustatymo pateisinimui bei ypatybėms, kurios buvo aptartos Valstybės tarybos sprendime Nr. 4027/1998. Lutrakio lošimo namų teigimu, negalima pagrįstai teigti, kad administracinės kontrolės ir socialinės apsaugos tikslus galima pasiekti, taikant skirtingą įėjimo bilietų kainą - įėjimas į Mont Parnès lošimo namus, esančius tik maždaug 20 km nuo miesto centro, kainuoja 6 EUR, į Lutrakio lošimo namus, nuo Atėnų miesto centro nutolusius maždaug 85 km, įėjimas kainuoja 15 EUR; įėjimas į Salonikų lošimo namus, esančius tik apie 8 km nuo Salonikų miesto centro, kainuoja 6 EUR, o Chalkidikėje, esančioje maždaug 120 km nuo Salonikų miesto centro, įėjimas į lošimo namus kainuoja 15 EUR.
(53)
Lutrakio lošimo namai pažymi, kad anksčiau Graikija yra teigusi, jog mažesnė 6 EUR įėjimo kaina yra grindžiama ypatingomis kiekvienų pagalbą gaunančių lošimo namų aplinkybėmis, daugiausia susijusiomis su geografine vietove (kuri lemia tam tikras ekonomines, socialines, demografines ir kitas specifines ypatybes), tačiau 2010 m. rugpjūčio mėn. po privatizavimo Korfu lošimo namai be jokio paaiškinimo, kodėl šios ypatingos aplinkybės nebetaikomos, už įėjimą pradėjo imti 15 EUR mokestį.
(54)
Dėl susigrąžintinos sumos dydžio Lutrakio lošimo namai teigia, kad susijusi suma - tai vienam klientui tenkančio mokesčio skirtumas, padaugintas iš klientų, įeinančių į pagalbą gaunančius lošimo namus, skaičiaus.
(55)
Dėl atskirų Graikijos ir Mont Parnès nurodytų priemonių, kurios, jų nuomone, yra palankios Lutrakio lošimo namams, pagrindinė iš jų - esą Lutrakio lošimo namai moka valstybei mažesnę nei kiti lošimo namai metinio bruto pelno dalį, Lutrakio lošimo namai nurodo, kad iš tikrųjų pagal atskirą susitarimą su valdžios institucijomis jie yra sumokėję tiek pat kiek ir jų konkurentai.
V. VERTINIMAS
(56)
Vertintiną priemonę sudaro mokestinė diskriminacija tam tikrų lošimo namų naudai, kurią Graikijos valdžios institucijos įgyvendino, vienu metu taikydamos įvairias nuostatas (45), kuriose nustatyta vienoda 80 % rinkliava nuo įėjimo į lošimo namus kainos ir nustatytos skirtingos reguliuojamos kainos valstybiniams ir privatiems lošimo namams, t. y. 6 EUR valstybei priklausantiems lošimo namams ir 15 EUR privatiems lošimo namams, todėl privatūs lošimo namai atsidūrė konkurenciniu požiūriu nepalankesnėje padėtyje (46).
V.1. Valstybės pagalbos buvimas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
(57)
Kad išsiaiškintų, ar priemonė reiškia valstybės pagalbą, kuriai taikomos Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) nuostatos, Komisija turi įvertinti, ar ji atitinka šios Sutarties 107 straipsnio 1 dalie sąlygas. 107 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad „išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai.“
(58)
Atitinkamai Komisija įvertins, ar ginčijama priemonė atitinka visas keturias reikalaujamas sąlygas, kad būtų laikoma valstybės pagalba pagal 107 straipsnio 1 dalį.
V.1.1. Suteiktas pranašumas
(59)
Kad būtų laikoma valstybės pagalba, priemonė turi suteikti pagalbos gavėjams pranašumą - jie turėtų nemokėti mokesčių, kurie paprastai turėtų būti padengiami iš jų pačių biudžeto.
(60)
Graikijos valdžios institucijos teigė, kad, pirma, priemonei valstybės pagalbos taisyklės netaikomos, nes visi Graikijoje veikiantys lošimo namai turi mokėti valstybei vienodą mokestį, t. y. 80 % kiekvieno įėjimo bilieto vertės, o skirtingo vertinimo elementas atsiranda dėl 1994 ir 1995 m. teisės aktuose nustatytos kainodaros politikos, nustačius 15 EUR įėjimo į lošimo namus, licencijuotus pagal Įstatymą Nr. 2206/1994, kainą.
(61)
Graikijos valdžios institucijos taip pat teigia, kad kaina už įėjimą - tik administracinės kontrolės priemonė, o ne mokestis, nes pagal Valstybės tarybos sprendimą Nr. 4025/1998 įėjimo į lošimo namus kainos nustatymas turi socialinį pobūdį ir nėra mokestinė priemonė.
(62)
Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad kainų nustatymo Įstatyme Nr. 2206/1994 negalima taip paprastai apibūdinti kaip įprastos kainodaros politikos, nes atrodo, kad visi lošimo namai gali laisvai iš vartotojų imti mažesnį įėjimo mokestį arba netgi išvis padaryti įėjimą nemokamą, nors visais atvejais jiems taikoma pareiga mokėti valstybei 80 % išduoto įėjimo bilieto vertės, nepaisant to, ar vartotojas iš tikrųjų turėjo mokėti už įėjimą.
(63)
Bet kuriuo atveju, taikant ES valstybės pagalbos taisykles, neturi reikšmės tai, ar vertinama priemonė yra mokestis, ar kainų nustatymo priemonė, nes 107 straipsnis taikomas pagalbai „bet kokia forma“, jeigu suteikiamas pranašumas. To, kad pagrindinis jos tikslas nėra mokestinių pajamų gavimas, savaime nepakanka, kad šios priemonės nebūtų galima laikyti valstybės pagalba.
(64)
NET jei būtų pripažinta, kad įėjimo į lošimo namus kainos nustatymas gali turėti socialinį tikslą, klausimas, ar tai yra valstybės pagalbai prilygstantis pranašumas, turi būti vertinamas pagal poveikį atskiroms įmonėms, siekiant nustatyti, ar kai kurios įmonės valstybei duoda mažiau pajamų. Kadangi nuo bendros 15 EUR įėjimo kainos taikymo buvo atskirai atleidžiami konkretūs lošimo namai ir visų pirma kadangi 80 % rinkliava turi būti mokama valstybei nuo mažesnės kainos, kurią lošimo namai privalo imti (iš esmės, žr. pirmiau), šiems lošimo namams suteikiamas pranašumas.
(65)
Komisija pripažįsta valstybių narių teisę apibrėžti priemonę kaip mokestinę ar kitokią priemonę pagal jų pačių nacionalinę teisę. Komisijos vertinimu niekaip nesiekiama aiškinti nacionalinės teisės. Tačiau dėl šios priemonės tampa įmanoma valstybei nuolat mokėti 80 % nuo kiekvieno lošimo namų išduoto įėjimo bilieto kainos. Be to, Komisija pažymi, kad pagal nacionalinę teisę (visų pirma Įstatymą Nr. 2206/1994 ir 1995 m. ministro sprendimą) mokėtinos sumos turi būti deponuotos atitinkamam pelno mokesčio biurui (47). Todėl, nors tai neturi įtakos priemonės kvalifikavimui pagal nacionalinę teisę, Komisija pažymi, kad priemonė turi panašų į mokestinės priemonės poveikį. Todėl vien šio sprendimo ir įvertinimo pagal ES valstybės pagalbos teisę tikslais Komisija šiame sprendime priemonę vadins „mokestine priemone“, „mokesčiu“ arba „apmokestinimu“.
(66)
Dėl vertinamos priemonės, t. y. mokestinės diskriminacijos, atsirandančios dėl bendro vienodo mokesčio nuo įėjimo, taikomo nevienodai reguliuojamoms įėjimo kainoms, poveikio Graikijoje valstybei priklausantys lošimo namai įgyja pranašumą prieš privačius lošimo namus. Bendras dviejų valstybės priemonių poveikis yra toks, kad privatūs lošimo namai turi mokėti valstybei 12 EUR mokestį nuo įėjimo kainos už vieną asmenį (80 % nuo 15 EUR), o valstybiniai lošimo namai moka tik 4,80 EUR (80 % nuo 6 EUR) (48).
(67)
Šia priemone Graikijos valstybė valstybinius lošimo namus atleidžia nuo naštos, kuri jiems kitu atveju būtų tekusi, jeigu apmokestinimas būtų nediskriminacinis ir neutralus konkurencijos požiūriu. Nediskriminacinis ir konkurencijos požiūriu neutralus apmokestinimas Graikijoje iš esmės buvo nustatytas Įstatymu Nr. 2206/1994 dėl lošimo namų steigimo, veiklos vykdymo ir priežiūros, kuriuo nustatyta 15 EUR įėjimo kaina ir valstybei mokėtinas 80 % šios kainos mokestis. Tačiau Graikijos valstybė netaikė šios nediskriminacinės ir konkurencijos požiūriu neutralios apmokestinimo sistemos valstybiniams lošimo namas (arba privatiems Salonikų lošimo namams, kurie vertinami taip pat) ir leido jiems mokėti 4,80 EUR mokestį nuo įėjimo kainos, todėl vertino šias įmones palankiau. Šiems lošimo namams pagal bendras jų pajamas teko lengvesnė mokesčių našta vienam asmeniui. Visos bendros jų pajamos apima pajamas ne tik iš mokamo įėjimo (vien už įėjimo bilietų kainą), bet ir iš kitų pajamų šaltinių, pvz., azartinių lošimų, apgyvendinimo, baro ir restorano paslaugų, pasirodymų ir kt.
(68)
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką pagalbos sąvoka apima ne tik pozityvią naudą, bet ir priemones, kuriomis įvairiomis formomis sumažinami mokesčiai, kurie paprastai įtraukiami į įmonės biudžetą ir kurie, nebūdami subsidijomis griežtąja šio žodžio prasme, yra panašaus pobūdžio ir turi tokį patį poveikį (49). Tokia nauda gali būti teikiama įvairiai sumažinant įmonės mokesčių naštą, įskaitant mokesčio bazės sumažinimą.
(69)
Šiuo atveju Korfu, Mont Parnès ir Salonikų lošimo namai (o iki 1999 m. - ir Rodo lošimo namai) (50) gavo panašią į mokesčio bazės sumažinimą naudą, nes, kaip paaiškinta pirmiau, šiems lošimo namams galioja specialios nuostatos, pagal kurias nustatomas mažesnis nei kitiems lošimo namams jų už vieną įleistą asmenį mokamas mokestis.
(70)
Graikijos valdžios institucijos pažymėjo, kad tiesioginis mažesnės mokesčio naštos naudos gavėjas yra klientas. Tačiau net jeigu galima būtų teigti, kad klientai gauna naudą ir dėl sumažintos mokesčio už įėjimą naštos, nes iš viso jiems tenka mokėti mažesnę kainą, tai nedraudžia priemonei suteikti pranašumą atitinkamoms įmonėms, šiuo atveju - pagalbą gaunantiems lošimo namams, nes jie moka mažiau mokesčių už vieną įleistą klientą.
(71)
Mokesčių bylose įrodyta, kad atleidimas nuo kliento nominaliai sumokėtų, tačiau tiekėjo surinktų mokesčių gali būti laikomas valstybės pagalba, kaip ir kitos skatinamosios priemonės vartotojams pirkti konkrečias prekes ir paslaugas (51).
(72)
Laikydamasi tokios ankstesnės praktikos, Komisija mano, kad mokesčių vartotojams sumažinimas gali būti valstybės pagalba įmonėms, jeigu sumažinimo sąlyga yra įmonės tiekiamos konkrečios prekės ar teikiamos paslaugos naudojimas (52). Todėl argumentas, kad tiesioginis naudos gavėjas yra klientas, nėra kliūtis valstybės pagalbai konstatuoti.
(73)
Be to, atsižvelgiant į Graikijos lošimo namų paprotinę komercinę praktiką atsisakyti įėjimo bilieto kainos ir kartu mokėti valstybei įėjimo mokestį (80 % nominaliosios bilieto vertės), mokesčių administracija valstybiniams lošimo namams suteikia dar didesnę naudą, nes privatūs lošimo namai moka gerokai didesnę kliento įleidimo kainą, t. y. nuo įėjimo kainos mokėtinas mokestis yra 12 EUR, palyginti su valstybiniais lošimo namais, turinčiais finansuoti tik 4,80 EUR iš visų jų verslo pajamų.
(74)
Graikijos valdžios institucijų teigimu, praktika leisti pagalbą gaunantiems lošimo namams tam tikromis savaitės dienomis neapmokestinti įėjimo yra išimtinė. Tačiau tai konkrečiai numatyta nacionalinės teisės aktuose (1995 m. ministro sprendime). Graikija teigė, kad ši praktika taikoma tik labai svarbiems asmenims arba įžymybėms, tačiau Komisija turi įrodymų, viešai prieinamos informacijos, pvz., lankstinukų, kuriuose apie nemokamą įėjimą skelbiama laikraščiuose ir internete, ir tai rodo, kad pagal susiformavusį paprotį tam tikromis savaitės dienomis įėjimas yra nemokamas visiems klientams (pavyzdžiui, Salonikų lošimo namai savo interneto svetainėje reklamuoja, kad nuo sekmadienio iki ketvirtadienio įėjimas į šiuos lošimo namus yra visada nemokamas) (53). Todėl neatrodo, kad tarp pagalbą gaunančių lošimo namų nemokamo įėjimo praktika būtų išimtinė.
(75)
Graikija teigė, kad tokia praktika prieštarauja nacionalinei mokesčių teisei; Komisija pažymi, kad leidimas neapmokestinti įėjimo yra aiškiai numatytas nacionaliniame įstatyme, reglamentuojančiame lošimo namų veiklą, ir pagalbą gaunantys lošimo namai akivaizdžiai juo naudojasi.
(76)
Graikija tvirtino, kad 80 % bilieto kainos, kurie yra mokami valstybei iš lošimo namų nuosavų lėšų, nėra pripažįstami produktyviomis išlaidomis ir pagal Graikijos mokesčių teisę jų neleidžiama atskaityti iš įmonės pajamų, todėl tokią praktiką vykdanti įmonė patiria didelę mokestinę naštą. Komisija pažymi, kad toks argumentavimas iš tikrųjų atitinka skundo pateikėjo teiginį, kad dėl didelės mokesčių naštos, atsirandančios mokant mokestį iš savo pačių pajamų, privatūs lošimo namai iš tikrųjų negali sau leisti neapmokestinti įėjimo; todėl tai tik patvirtina argumentą, kad mažesnę kainą nustatantiems lošimo namams suteikiamas pranašumas.
(77)
Graikija taip pat teigė, kad dėl to, jog lošimo namai išlaiko 20 % nevienodos įėjimo kainos, pranašumas suteikiamas didesnę kainą nustatantiems lošimo namams, gaunantiems pastovias grynąsias 3 EUR pajamas, palyginti su valstybinių lošimo namų gaunamais 1,20 EUR. Šis argumentas yra klaidinantis, nes juo nepaisoma dviejų faktinių aplinkybių, kurios yra labai svarbios, norint tinkamai suvokti iš tikrųjų antikonkurencinį priemonės poveikį. Viena, dėl to, kad valdžios institucijos tam tikriems lošimo namams nustatė mažesnes bilietų kainas, įskaitant įėjimo kainą, šie lošimo namai tampa patrauklesni klientams, ir todėl i) paklausa nukrypsta nuo tendencijos, kuri vyrautų, jeigu lošimo namai konkuruotų tik savo pranašumais, vien pagal individualią siūlomų paslaugų aprėptį ir kokybę, ir ii) kitiems dalykams nesiskiriant, dirbtinai didinamas įleistų klientų skaičius. Kita, kaip jau paaiškinta pirmiau, pajamos iš įėjimo kainos sudaro tik nedidelę visų pajamų, kurias įmonei suteikia pritrauktas lošimo namų klientas ir iš kurių lošimo namams tenka mokėti mokestį nuo įėjimo kainos, dalį.
(78)
Galiausiai tai, kad dėl mokestinės diskriminacijos suteikiamas pranašumas, pripažįstama pačiose atitinkamose nacionalinėse nuostatose. Kaip pranešė Graikijos valdžios institucijos, Salonikų lošimo namams leidžiama imti mažesnę įėjimo kainą ir mokėti mažesnį mokestį pagal 1953 m. įstatymo galią turintį dekretą, pagal kurį iš užsienio kapitalo įsteigtoms įmonėms taikomas palankiausias nacionalinėms įmonėms galiojantis režimas. Nors Graikijos valdžios institucijos teigia, kad nagrinėjama schema nesuteikiama pranašumo, vis dėlto jos ją taiko Salonikų lošimo namams, remdamosi tuo, kad tai yra palankiausias vidaus įmonėms taikomas režimas, palyginti su ne tokiu palankiu, taikomu kitiems privatiems lošimo namams.
(79)
Subsidiariai Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès atkreipia dėmesį į kitus lošimo namų skirtumus, susijusius su mokesčių arba reguliavimo priemonėmis, kurios, jų nuomone, yra palankios skundo pateikėjui Lutrakio lošimo namams ir taip atsveria visus pranašumus, kuriuos pagalbos gavėjai gauna dėl mažesnės įėjimo kainos (54); Komisija pažymi, kad teiginys, jog viena priemonė (bendro apmokestinimo skirtumas) turėtų būti kompensuojama kita (įėjimo bilietų kainų skirtumas ir konkretus mokestis, kuriuo ši kaina apmokestinama), negali būti pripažintas argumentu, pagrindžiančiu nuomonę, kad vertinama priemonė nėra valstybės pagalba. Bet kuriuo atveju, kaip minėta, šie aspektai skiriasi nuo vertinamos priemonės ir šis sprendimas jų neapima (žr. 46 punktą).
(80)
Komisija daro išvadą, kad vertinama priemonė, konkrečiai - mokestinė diskriminacija, kurią lemia bendras vienodo nuo įėjimo kainos mokamo mokesčio, taikomo nevienodoms reguliuojamosioms kainoms, poveikis suteikia pranašumą lošimo namams, kuriuose nustatyta mažesnė įėjimo kaina.
V.1.2. Valstybės ištekliai ir priskirtinumas valstybei
(81)
Minėtas pranašumas yra priskirtinas valstybei ir finansuojamas iš valstybės išteklių.
(82)
Kaip paaiškinta, mokestinę diskriminaciją lemia įvairūs Graikijos valstybės priimti administraciniai aktai, dekretai ir taisyklės, įskaitant visų pirma: Įstatymą Nr. 2206/1994; 1995 m. ministro sprendimą; 2003 m. balandžio 30 d. Įstatymą Nr. 3139; įstatymo galią turintį Dekretą Nr. 2687/1953; EOT Generalinio sekretoriato (valdančio valstybinius lošimo namus) sprendimus, priimtus pagal Įstatymą Nr. 1624/1951 ir Dekretą Nr. 4109/1960, konkrečiai - 1991 m. lapkričio 21 d. EOT sprendimą Nr. 535633, kuriuo į Mont Parnès lošimo namus nustatoma 2 000 GRD įėjimo kaina, ir 1992 m. kovo 24 d. EOT sprendimą Nr. 508049, kuriuo į Korfu ir Rodo lošimo namus nustatoma 1 500 GRD kaina (Korfu lošimo namų atveju vėliau ši kaina 1997 m. lapkričio 24 d. sprendimu Nr. 532691 pakeista į 2 000 GRD); ir kiekvieniems lošimo namams pagal nacionalinę teisę suteiktas licencijas, patvirtinančias atitinkamą įėjimo kainą ir pareigą mokėti 80 % konkrečiuose lošimo namuose taikomos kainos mokestį.
(83)
Be to, mokestinė diskriminacija yra finansuojama naudojant valstybės išteklius. Jeigu valstybė praranda pajamas, kurias įprastomis aplinkybėmis ji būtų turėjusi gauti iš įmonės, atitinkama priemonė yra finansuojama naudojant valstybės išteklius.
(84)
Mokestiniu požiūriu valstybiniams lošimo namams suteikiamą pranašumą šiuo atveju sudaro mokesčio bazės, nuo kurios yra skaičiuojamas 80 % įėjimo mokestis, dirbtinis sumažinimas nuo bendros 15 EUR nominaliosios bilieto kainos vertės iki 6 EUR valstybiniuose lošimo namuose.
(85)
Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad tokio pobūdžio diskriminacinis mokesčio bazės sumažinimas lemia valstybės mokestinių pajamų praradimą ir pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį tai prilygsta valstybės ištekliu panaudojimui (55). Apskritai nagrinėjamu atveju Graikijos valstybė atsisako mokestinių pajamų iš valstybinių lošimo namų, sudarančių 7,20 EUR už įėjimą, t. y. ši suma yra 12 EUR mokesčio nuo įėjimo kainos, kurį valstybei perveda privatūs lošimo namai, ir 4,80 EUR mokesčio nuo įėjimo kainos, kurį valstybei perveda valstybiniai lošimo namai, skirtumas. Tačiau vertinant kiekvienų lošimo namų pagalbos gavėjų gautą pranašumą galima atsižvelgti į tam tikras korekcijas (papildomai paaiškintas V.4 skyriuje „Kiekio apskaičiavimas ir susigrąžinimas“, visų pirma atrodytų, kad iki 2000 m. Mont Parnès ir Korfu lošimo namai nemokėjo valstybei jokio įėjimo mokesčio, todėl tokiu atveju pranašumas prilygsta 12 EUR mokesčiui nuo įėjimo kainos, kurį valstybei perveda privatūs lošimo namai).
(86)
Graikija teigė, kad, kadangi lošimo namai, imantys mažesnį įėjimo mokestį, taip gali pritraukti daugiau klientų, negalima tvirtai teigti, kad valstybė praranda pajamas. Graikija tvirtina, kad todėl priemonė nėra valstybės pagalba.
(87)
Kaip minėta sprendime pradėti procedūrą, Komisija nesutinka su šiuo argumentu. Laikydamasi savo ankstesnės praktikos, Komisija mano, kad tai, jog sumažinus mokestį kai kuriems mokesčių mokėtojams dėl šio mokesčio gali padidėti bendras surenkamų pajamų lygis, nebūtinai reiškia, kad priemonė nėra finansuojama iš valstybės išteklių (56).
(88)
Graikijos valdžios institucijų argumentas yra klaidingas, nes lyginamasis kriterijus, kuriuo remdamosi jos tikrina mokestinės diskriminacijos poveikį valstybės biudžetui, yra iškreipiamas dėl pranašumo, susijusio su šia priemone. Savo motyvavime Graikijos valdžios institucijos atsižvelgė į dinamišką kainos sumažinimo poveikį, kuris gali padidinti paklausą, ir atitinkamai surenkamą mokestį, nes surenkamas mokestis yra proporcingas įėjusių žmonių skaičiui. Tačiau toks palyginimas yra netinkamas, nes paklausa didėja dėl pačios nelygybės, susidarančios dėl pranašumo, t. y. aplinkybės, kad egzistuoja mažesnė kaina ir todėl nuo įėjimo kainos mokamo mokesčio našta yra mažesnė.
(89)
Bet kuriuo atveju Graikijos valdžios institucijos nepateikė jokių įrodymų, kad bendros mokestinės pajamos iš lošimo namams taikomo nuo įėjimo kainos mokamo mokesčio yra maksimaliai didinamos dėl šios nevienodų kainų tendencijos. Jeigu Komisija vadovautųsi motyvavimu, kad sumažinus įėjimo kainą iki 6 EUR surenkama daugiau mokesčių, mokestinės pajamos būtų maksimaliai padidintos, jeigu visi įėjimo bilietai visuose lošimo namuose (valstybiniuose ir privačiuose) kainuotų 6 EUR, o tai neatitinka Graikijos teiginio, kad tai pasiekiama dėl mokestinės diskriminacijos, atsirandančios taikant nevienodas kainas.
(90)
Todėl ginčijamas pranašumas yra finansuojamas iš valstybės išteklių.
V.1.3. Pasirinktinumas
(91)
Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, kad priemonė būtų laikoma valstybės pagalba, ji turi būti specifinė arba pasirinktinė, nes palaiko „tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą“.
(92)
Pagal Teisingumo Teismo praktiką (57), „kalbant apie atrankos sąlygos, kuri yra sudėtinė valstybės pagalbos dalis, įvertinimą, iš nusistovėjusios Bendrijos teismų praktikos yra aišku, kad EB 87 straipsnio 1 dalis reikalauja nustatyti, ar pagal konkrečią teisinę sistemą nacionalinė priemonė gali labiau palaikyti „tam tikras įmones ar prekes“ nei kitas, kurios pagal minėtos sistemos siekiamus tikslus yra panašioje faktinėje ir teisinėje padėtyje“ (58). Teisingumo Teismas taip pat yra ne kartą konstatavęs, kad SESV 107 straipsnio 1 dalyje nedaroma skirtumo tarp valstybės pagalbos priežasčių ar tikslų, tačiau jie apibrėžiami pagal jų poveikį (59). Laikantis pačios Komisijos praktikos ir ES teismų praktikos mokesčių bylose, susijęs pasirinktinis pranašumas gali atsirasti dėl teisėkūros, reguliavimo ar administracinio pobūdžio mokestinių nuostatų išimties arba mokesčių institucijų diskrecinės praktikos. Tačiau pasirinktinis priemonės pobūdis gali būti pateisinamas „sistemos pobūdžiu ar bendra struktūra“ ir tokiu atveju priemonės galima nelaikyti valstybės pagalba (60).
(93)
Pirma, Komisija pažymi, kad nagrinėjamu atveju bendra mokesčių sistema yra tokia sistema, kuri iš esmės taikoma visiems lošimo namams ir kuri nustatyta Įstatyme Nr. 2206/1994 ir jį įgyvendinančiame 1995 m. ministro sprendime (šį aspektą patvirtino Graikijos valdžios institucijos, žr. 19 punktą).
(94)
Antra, Komisija pažymi, kad nagrinėjama priemone nukrypstama nuo bendros mokesčių sistemos. Kaip patvirtino Graikijos valdžios institucijos, valstybiniams lošimo namams (ir privatiems Salonikų lošimo namams) taikomos specialios nuostatos laikomos Įstatymo Nr. 2206/1994 ir jį įgyvendinančio 1995 m. ministro sprendimo bendrųjų nuostatų išimtimis (žr. šio sprendimo 19 punktą).
(95)
Komisija pažymi, kad reikalavimas pervesti 80 % įėjimo kainos iki 2003 m. nebuvo taikomas Mont Parnès ir Korfu lošimo namams. Kaip pažymėta pirmiau, šis reikalavimas Salonikų ir Rodo lošimo namams pradėtas taikyti tada, kai jie buvo licencijuoti pagal Įstatymą Nr. 2206/1994 (1995 m. Salonikų, o 1996 m. Rodo lošimo namai). Įėjimo kaina į Mont Parnès ir Salonikų lošimo namus iki šiol tebėra 6 EUR ir buvo tokia pati iki 2010 m. rugpjūčio mėn. Korfu, o 1999 m. - Rodo lošimo namų privatizavimo. Tačiau ir reikalavimas pervesti 80 % kainos, ir 15 EUR įėjimo kaina nuo 1995 m. kitiems lošimo namams buvo privalomi ir taikomi.
(96)
Todėl Komisija mano, kad priemonė yra pasirinktinė.
(97)
Trečia, Komisija pažymi, kad pasirinktinį priemonės pobūdį galima pateisinti „sistemos pobūdžiu arba bendra struktūra“, t. y. kiek mokesčių sistemos išimtys arba skirtumai tiesiogiai kyla iš pagrindinių arba svarbiausių atitinkamos valstybės narės sistemos principų (tai yra trečiasis pasirinktinumo analizės etapas). Komisija, laikydamasi nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, mano, kad priemonės, kuriomis įmonės vertinamos skirtingai, nėra valstybės pagalba, jeigu šie skirtumai atsiranda dėl mokesčių sistemos, kurios dalis šie mokesčiai yra, pobūdžio ir bendros struktūros (61). Šis pateisinimas, grindžiamas mokesčių sistemos pobūdžiu ar bendra struktūra, atspindi konkrečios mokestinės priemonės derėjimą su mokesčių sistemos logika apskritai. Tačiau Komisijos ir Teisingumo Teismo praktikoje šis pateisinimas vertinamas labai ribojamai. Motyvai, kuriais remiamasi, turi būti būdingi mokesčių sistemai.
(98)
Graikijos valdžios institucijos nurodė, kad kiekvienų lošimo namų individualios aplinkybės skiriasi ir kad įėjimo kaina nustatoma atsižvelgiant į šias aplinkybes, turint omenyje, kad tikslas yra nustatyti kainą, kuri atgrasytų mažas pajamas gaunančius asmenis nuo azartinių lošimų.
(99)
Komisija negali sutikti su tokiais argumentais. Argumentas, kad kainos dydis yra nustatomas ir pateisinamas atsižvelgiant į kiekvienų lošimo namų aplinkybes, turint omenyje, kad tikslas yra atgrasyti mažas pajamas gaunančius asmenis nuo azartinių lošimų, negali būti suderinamas su aplinkybe, kad Mont Parnès ir Salonikų lošimo namai, už įėjimą imantys 6 EUR, abu yra netoli didelių gyventojų centrų. Jis neatitinka ir nuostatos, pagal kurią klientams aiškiai leidžiama įeiti nemokamai, jei valstybei yra vis vien pervedama 80 % kainos.
(100)
Komisija taip pat pažymi, kad nėra aišku, kodėl ši mažesnė kaina yra būtina būtent tiems, o ne kitiems lošimo namams. Graikijos valdžios institucijos nepaaiškino, kaip ekonomiškai apskaičiuoja mažesnę, 6 EUR įėjimo kainą, o ne kokio nors kito tarpinio dydžio kainą arba, darant prielaidą, kad iš tikrųjų egzistuoja ypatingos aplinkybės, kurios, pasak Graikijos, daugiausia yra susijusios su konkrečių lošimo namų geografine padėtimi, kodėl visi pagalbą gaunantys lošimo namai privalo už įėjimą imti tokį patį mokestį (pagal bendrą taisyklę, žr. pirmiau), o ne prie jų individualios padėties pritaikytą mokestį. Pavyzdžiui, jeigu teigiama, kad mažesnę įėjimo kainą pateisina kiekvienų lošimo namų geografinei padėčiai būdingi veiksniai, šie motyvai bet kuriuo atveju nebus taikomi Salonikų lošimo namams, nes atrodo, kad jiems šis vertinimas taikomas ne dėl jų geografinės padėties, bet atsižvelgiant į nacionalinę nuostatą, pagal kurią iš užsienio kapitalo įsteigtoms įmonėms leidžiama taikyti palankiausią vidaus įmonėms taikomą režimą. Todėl neatrodo, kad nustatant įėjimo į Salonikų lošimo namus kainą kada nors būtų buvę atsižvelgta į jų geografinę padėtį. Dar vienas pavyzdys: Korfu lošimo namai pradėjo imti 15 EUR už įėjimą po privatizavimo 2010 m. rugpjūčio mėn. Graikijos valdžios institucijos tinkamai nepaaiškino, kodėl nebetaikomos minėtos ypatingos aplinkybės ir kodėl nebereikia taikyti mažesnės įėjimo bilietų kainos.
(101)
Komisija daro išvadą, kad pasirinktinis nagrinėjamos priemonės pobūdis nėra pateisinamas sistemos pobūdžiu ar bendra struktūra. Komisija mano, kad ginčijama priemonė apima diskriminacijos elementą, pasireiškiantį mokesčio bazės sumažinimu, dėl kurio mokestinė lengvata taikoma atskirai nustatytiems lošimo namams, ir ši diskriminacija nėra pateisinama atitinkamos bendros Graikijos mokesčių sistemos logika.
(102)
Komisija daro išvadą, kad pasirinktinumo kriterijus taikant SESV 107 straipsnio 1 dalį yra įvykdytas.
V.1.4. Konkurencijos iškreipimas ir poveikis prekybai
(103)
Kad būtų laikoma valstybės pagalba, priemonė turi paveikti konkurenciją ir valstybių narių tarpusavio prekybą. Nepaisant pagalbos gavėjo teisinio statuso ar finansavimo šaltinių, šis kriterijus reiškia, kad priemonės gavėjas vykdo ūkinę veiklą.
(104)
Remiantis Teisingumo Teismo praktika, „vertinant, ar nacionalinę priemonę galima laikyti valstybės pagalba, neprivaloma konstatuoti, kad ši pagalba turėjo realios įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai ar kad ji realiai iškraipė konkurenciją, o reikia tik išsiaiškinti, ar tokia pagalba gali daryti poveikį tarpusavio prekybai ir iškraipyti konkurenciją. Ypač kai valstybės suteikta pagalba sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis Bendrijos vidaus prekyboje konkuruojančiomis įmonėmis, reikia manyti, kad pagalba turėjo įtakos šiai prekybai. … Be to, nebūtina, kad įmonė pagalbos gavėja pati dalyvautų Bendrijos vidaus prekyboje. Iš tikrųjų, kai valstybė narė įmonei suteikia pagalbą, šios įmonės veiklos mastai valstybės viduje gali būti išlaikyti arba išaugti, ir dėl to kitose valstybėse narėse įsikūrusių įmonių galimybės įeiti į šios valstybės narės rinką gali sumažėti (62).“ Pagal nusistovėjusią teismų praktiką (63), kad priemonė iškreiptų konkurenciją ir paveiktų valstybių narių tarpusavio prekybą, pakanka, kad pagalbos gavėjas vidaus rinkoje konkuruotų su kitomis įmonėmis konkurencijai atvirose rinkose (64). Komisijos nuomone, šiuo atveju teismų praktikoje nustatytos sąlygos yra įvykdytos dėl toliau nurodytų priežasčių.
(105)
Ginčijama priemone sumažinami mokesčiai, kuriuos pagalbos gavėjai turėtų mokėti, palyginti su kitais Graikijos lošimo namais, ir taip jų lyginamoji finansinė padėtis tampa stipresnė, o jų investicijų pelningumas - didesnis, nei būtų, jeigu jis būtų grindžiamas vien jų pačių pranašumais.
(106)
Kaip minėta, pagal nusistovėjusią teismų praktiką kriterijus, kad pagalba turi galėti paveikti prekybą, yra įvykdytas, jeigu jos gavėja įmonė vykdo ūkinę veiklą, apimančią valstybių narių tarpusavio prekybą. Siekiant padaryti išvadą, kad yra paveikiama Europos vidaus prekyba, pakanka, kad pagalba stiprintų įmonės padėtį, palyginti su kitų Europoje prekybos srityje su ja konkuruojančių įmonių padėtimi. Pagalbos dydis gali būti palyginti mažas, jos gavėjas gali būti nedidelė įmonė arba jos Europos rinkos dalis gali būti labai maža, be to, gali būti, kad pagalbos gavėjas neeksportuoja arba eksportuoja beveik visą savo produkciją už Europos rinkos ribų, - nė viena iš šių aplinkybių nekeičia padarytos išvados (65).
(107)
Graikija teigia, kad lošimo namų padėtis ir atstumas tarp jų reiškia, kad kiekvieni lošimo namai tenkina vietos rinkos poreikius, ir todėl priemonė negali iškreipti konkurencijos ar paveikti valstybių narių tarpusavio prekybos. Tačiau, remiantis teismų praktika, nėra ribos, pagal kurią būtų galima nustatyti faktinį ar galimą poveikį konkurencijai ir valstybių narių tarpusavio prekybai, ir todėl šis 107 straipsnio 1 dalies taikytinumo kriterijus nepriklauso nuo teikiamų paslaugų vietos ar regioninio pobūdžio ar atitinkamos veiklos srities masto (66).
(108)
Graikija taip pat teigė, kad azartinių lošimų rinka nėra suderinta tarp valstybių narių, todėl jos gali ją laisvai reguliuoti nacionaliniu lygmeniu. Graikija remiasi Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią leidžiama riboti bendrą azartinių lošimų rinką, siekiant apsaugoti vartotojus nuo sukčiavimo ir nusikalstamumo (67).
(109)
Komisija visiškai paiso valstybių narių teisės nustatyti savo azartinių lošimų politikos tikslus, jei bet kokie laisvės teikti paslaugas apribojimai yra tinkami numatytiems tikslams pasiekti, neviršija to, kas yra būtina šiems tikslams pasiekti ir yra taikomi nediskriminuojant. Tačiau Komisija nesutinka, kad darytina išvada, jog nagrinėjama priemonė negali riboti konkurencijos ir neturi poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai.
(110)
Šiame sektoriuje paprastai veikia tarpusavyje konkuruojančios tarptautinės viešbučių grupės (68), kurių sprendimams investuoti į lošimo namus ar kitą viešbučių verslą priemonė gali turėti poveikį, nes ji turi poveikį lyginamajam grupių ir jų investicijų pelningumui. Lošimo namai dažnai yra įsikūrę turistinėse vietovėse, o tai rodytų, kad lošimo namų buvimas gali būti turistų traukos centras, skatinantis apsilankyti Graikijoje. Už lošimo namus Graikijoje atsakinga Turizmo ministerija. Komisija taip pat pažymi, kad egzistuoja tam tikras klientų tarptautinis judumas. Be to, lošimo namų paslaugos teikiamos tarptautinėje aplinkoje, pavyzdžiui, lošimo namai teikia tokias paslaugas kruiziniuose laivuose, plaukiančiuose iš Graikijos į Italiją ir kitais maršrutais. Apskritai lošti azartinius lošimus norintys asmenys gali pasirinkti tai daryti lošimo namuose arba internetu. Internetiniai azartiniai lošimai yra tarptautinis verslas, o azartinių lošimų lošėjai Graikijoje gali gauti kitų valstybių narių operatorių teikiamas šio pobūdžio paslaugas. Iš tikrųjų dėl internetinių azartinių lošimų priimtas Graikijos minėtas teismo sprendimas (žr. 108 punktą). Graikijos valdžios institucijos ginčijo konkurencijos su kitomis sprendime pradėti procedūrą nurodytomis azartinių lošimų formomis galimybę, pažymėjusios, kad azartiniai lošimai internetu šiuo metu Graikijoje yra neteisėti. Tačiau, nepaisant esamos teisinės padėties Graikijoje, Graikijos valdžios institucijos pačios pripažino, kad internetinių azartinių lošimų „mastas tapo nekontroliuojamas“ (69). Taip pat reikėtų pasiremti 2006 m. spalio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimu C-65/05, Komisija prieš Graikiją, kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, kad Įstatymas 3037/2002, kuriuo Graikijoje siekta uždrausti azartinius lošimus internetu, nepagrįstai kliudo įsisteigimo laisvei ir laisvei teikti paslaugas (70).
(111)
Be to, visuotinė ekonomikos krizė turi įtakos vartotojų įpročiams ir disponuojamoms pajamoms, kurios skiriamos laisvalaikiui, pvz., lošimo namų paslaugoms. Šiomis konkrečiomis aplinkybėmis įėjimo kainų skirtumai netgi dar labiau iškreipia vartotojų pasirinkimą, todėl labiau tikėtina, kad gali iškreipti konkurenciją lošimo namų rinkoje.
(112)
Valdžios institucijos ir Mont Parnès teigė, kad, net jeigu būtų pripažinta, jog sumažinta 6 EUR įėjimo kaina galėjo arba dar galės turėti įtakos užsienio įmonės sprendimui investuoti į Graikijoje esančius lošimo namus, užsienio įmonė visada galės pasinaudoti įstatymo galią turinčiu Dekretu Nr. 2687/1953; Komisija pažymi, kad dekretas nėra taikomas savaime, ir iš tikrųjų pagal jį pagalbą gaunantiems lošimo namams taikomas palankesnis vertinimas (t. y. mažesnė, 6 EUR įėjimo kaina) galėtų būti taikomas ir kitoms įmonėms. Todėl ši priemonė gali dar labiau skatinti nagrinėjamą mokestinę diskriminaciją. Be to, Komisija pažymi, kad nors įstatymo galią turinčiu Dekretu Nr. 2687/1953 galėjo remtis kiti lošimo namai, jeigu būtų pasitelkę užsienio kapitalą ir laiku pateikę ieškinį, šio dekreto taikymas priklauso nuo specifinių savavališkų taisyklių, dėl kurių jis tampa pasirinktine priemone. Vienintelis kitas Komisijai pateiktas galimo minėto įstatymo taikymo pavyzdys buvo susijęs su Siro lošimo namais, pateikusiais ieškinį, tačiau paskui jo atsisakiusiais, nes jis buvo pateiktas jau po to, kai užsienio kapitalas buvo importuotas, o ne prieš tai.
(113)
Be to, kai Mont Parnès lošimo namai buvo privatizuoti, pardavimo sutartyje buvo konkrečiai numatyta galimybė išduoti licenciją dar vieniems to paties regiono lošimo namams. Aišku, kad investicijos į tokią veiklą priklausytų nuo konkurencijos su esamu veiklos vykdytoju sąlygų. Kadangi negalima atmesti, kad lošimo namai gali konkuruoti su panašiomis kitų valstybių narių įmonėmis, šį SESV 107 straipsnio 1 dalies reikalavimą reikia laikyti įvykdytu.
(114)
Komisija daro išvadą, kad ginčijama priemonė gali iškreipti konkurenciją ir paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą, potencialiai pagerindama pagalbos gavėjų, tiesiogiai vykdančių ūkinę veiklą ir privalančių Graikijoje mokėti šį įėjimo į lošimo namus mokestį, veiklos sąlygas.
V.1.5. Išvada
(115)
Komisija daro išvadą, kad pagalbos buvimo kriterijai pagal SESV 107 straipsnį yra įvykdyti ir kad priemonė yra valstybės pagalba mažesnį įėjimo mokestį imantiems lošimo namams. Šie lošimo namai yra Mont Parnès, Korfu, Salonikų ir Rodo lošimo namai. Komisija supranta, kad Rodo lošimo namai jau nebegauna pagalbos, nes po privatizavimo 1999 m. balandžio mėn. nebeima mažesnio mokesčio už įėjimą. Komisija mano, kad nei Graikijos valdžios institucijos, nei Mont Parnès nepateikė jokių argumentų, kurių pakaktų tokiai išvadai pakeisti.
V.2. Pagalbos suderinamumas
(116)
Kaip nurodyta sprendime pradėti procedūrą, Komisija mano, kad priemonė neatitinka nė vienos iš SESV 106 ar 107 straipsniuose nustatytų išimčių taikymo reikalavimų.
(117)
Iki šiol Graikija teigė, kad valstybės pagalba neteikiama, ir nepateikė jokių argumentų, kuriais įrodytų, kodėl ši pagalba galėtų būti suderinama.
(118)
Kaip paaiškinta, Komisija pripažįsta valstybių narių teisę savo teritorijoje reguliuoti azartinius lošimus laikantis ES teisės ir pripažįsta, kad tokio pobūdžio reguliavimas, kuriuo siekiama kontroliuoti azartinius lošimus ir nuo jų atgrasyti, yra teisėtas viešosios tvarkos tikslas. Tačiau net jeigu pagalba ir būtų teikiama tokiu tikslu, Komisija nemano, kad dėl to jai būtų taikoma SESV 106 straipsnio 2 dalis. Tačiau bet kuriuo atveju, kaip pažymėta pirmiau, argumentas, kad priemone siekiama atgrasyti nuo azartinių lošimų, negali būti suderinamas su aplinkybe, kad 6 EUR už įėjimą imantys lošimo namai apima tuos, kurie yra arčiausiai pagrindinių Graikijos apgyvendinimo centrų. Jis nedera ir su aiškia nuostata, pagal kurią lošimo namams leidžiama klientus įleisti nemokamai, jei valstybei vis vien pervedama 80 % įėjimo kainos.
(119)
SESV 107 straipsnio 2 dalyje nustatytos išimtys atskiriems vartotojams teikiamai socialinio pobūdžio pagalbai, pagalbai, kuria siekiama atitaisyti gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių sukeltą žalą, ir tam tikroms Vokietijos Federacinės Respublikos vietovėms teikiamai pagalbai šiuo atveju netaikomos.
(120)
Netaikoma ir 107 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta išimtis, pagal kurią leidžiama skatinti menkai išsivysčiusių regionų, kuriuose yra neįprastai žemas gyvenimo lygis arba didelis nedarbas, ekonominę plėtrą, nes vertinama priemonė nesiejama su sąlyga pagalbos gavėjams vykdyti tam tikrą veiklą ypatingoje padėtyje atsidūrusiuose regionuose (71).
(121)
Ginčijamos priemonės taip pat negalima laikyti skatinančia Europos interesams svarbaus projekto vykdymą arba skirta dideliems Graikijos ekonomikos sutrikimams atitaisyti, kaip numatyta 107 straipsnio 3 dalies b punkte. Jos tikslas taip pat nėra remti kultūrą ir išsaugoti paveldą, kaip numatyta 107 straipsnio 3 dalies d punkte.
(122)
Galiausiai ginčijamą priemonę reikia išnagrinėti atsižvelgiant į 107 straipsnio 3 dalies c punktą, kuriame numatytas leidimas pagalbai, skirtai tam tikrų rūšių ekonominei veiklai arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jeigu ši pagalba netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui. Tačiau reikia pažymėti, kad ginčijamos priemonės atvejis nepriskirtinas nė prie vieno iš atvejų, kuriems esant Komisija pripažino, kad šis punktas yra taikomas, ir jai netaikomos jokios gairės ar nuostatos, kuriomis apibrėžiamos aplinkybės, kurioms esant tam tikrų rūšių pagalba gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka.
(123)
Ginčijama priemonė yra pagalba veiklai, kuria dirbtinai sustiprinama tam tikrų įmonių konkurencinė padėtis kitų panašių įmonių atžvilgiu ir kuriai nenustatyta sąlyga, kad pagalbos gavėjai atliktų kokius nors konkrečius veiksmus, kuriais būtų siekiama bendro intereso politikos tikslų.
(124)
Visų pirma ginčijama priemone suteiktas pranašumas nėra susijęs su investicijomis, darbo vietų kūrimu ar konkrečiais projektais. Pagal šią priemonę atitinkamos įmonės tiesiog atleidžiamos nuo mokesčių, kuriuos paprastai privalo mokėti panašios įmonės, ir todėl ją reikia laikyti pagalba veiklai. Pagal bendrą taisyklę pagalba veiklai neatitinka 107 straipsnio 3 dalies c punkto kriterijų, nes dėl jos sektoriuose, kuriuose ji teikiama, iškreipiama konkurencija, ir kartu dėl savo pobūdžio ja negali būti siekiama kurio nors iš minėtoje nuostatoje nustatytų tikslų (72). Nors išimties tvarka tokia pagalba gali būti teikiama regionuose, neatitinkančiuose SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkto išimties taikymo reikalavimų, ir nors kai kurie Graikijos regionai gali šiuos reikalavimus atitikti, Komisijai kyla rimtų abejonių dėl to, ar kriterijai, pagal kuriuos pagalbą veiklai būtų galima laikyti suderinama, šioje byloje yra įvykdyti. Pagal nusistovėjusią Komisijos praktiką tokios pagalbos negalima laikyti suderinama su vidaus rinka, nes ja nepadedama plėtoti jokios veiklos ar ekonomikos sričių, jos laikas nėra ribotas, nenumatyta ją laipsniškai mažinti ir ji nėra proporcinga tam, kas yra būtina konkrečiai prastai atitinkamų regionų ekonominei padėčiai ištaisyti.
(125)
Darytina išvada, kad vertinama priemonė yra nesuderinama su bendrąja rinka.
V.3. Pagalbos teisėtumas
(126)
Kaip nurodyta sprendime pradėti procedūrą, pirmieji veiksmai, dėl kurių atsirado lošimo namų mokestinė diskriminacija, atlikti 1994 ir 1995 m., todėl Komisija svarstė, ar visa priemonė yra „esama pagalba“ pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį.
(127)
Mokestinė diskriminacija nustatyta neteisėtai, t. y. ES valstybės pagalbos tikslais, 1995 m., kai Graikijos valdžios institucijos nusprendė leisti kai kuriems lošimo namams netaikyti bendros iš Įstatymo Nr. 2206/1994 ir 1995 m. ministro sprendimo kylančios taisyklės. Visų pirma Graikijos valdžios institucijos Mont Parnès, Korfu ir Rodo lošimo namams leido vietoj įprastos 15 EUR kainos toliau taikyti mažesnę, 6 EUR įėjimo kainą, o 1995 m. jos 1953 m. įstatymo galią turinčiu dekretu dėl užsienio kapitalo šį palankesnį režimą pradėjo taikyti ir Salonikų lošimo namams. Įprastą 15 EUR kainą nustatė ir iš tikrųjų ją taikė kiti penki privatūs lošimo namai, įsteigti 1995 m. ir licencijuoti pagal Įstatymą Nr. 2206/1994. Be to, pagal Įstatymą Nr. 3139/2003 mažesnė 6 EUR įėjimo kaina buvo specialiai išlaikyta Mont Parnès ir Korfu lošimo namams, todėl mokestinė diskriminacija buvo neteisėtai taikoma toliau ir patvirtinta. Salonikų lošimo namai dėl diskriminacijos gauna naudą, nes yra vertinami taip pat kaip Mont Parnès ir Korfu lošimo namai, tai patvirtinta Prezidento dekretu Nr. 290/1995, išleistu pagal 1953 m. įstatymą, kaip paaiškinta pirmiau. Salonikų lošimo namams taikoma tvarka yra glaudžiai susijusi su Mont Parnès ir Korfu lošimo namams taikyta tvarka. Graikijos valdžios institucijos pranešė, kad po 1995 m. buvo iškeltas įėjimo kainos klausimas ir Salonikų lošimo namų valdytojas pateikė prašymą įėjimo į Salonikų lošimo namus kainą nustatyti tokią pačią kaip į Mont Parnès, t. y. 6 EUR; gavus Valstybės teisės tarybos išvadą (išvada Nr. 631/1997), šis prašymas buvo patenkintas (73). Todėl galima daryti prielaidą, kad, jeigu 2003 m. Mont Parnès ir Korfu lošimo namai būtų buvę pradėti vertinti kitaip ir jiems būtų tekę už įėjimą imti 15 EUR, būtų pasikeitęs ir Salonikų lošimo namų vertinimas. Tačiau taip neįvyko, ir pagal nacionalines taisykles ir toliau buvo diskriminuojama mokesčių požiūriu.
(128)
Komisijai nebuvo pranešta nė apie vieną iš pirmiau aprašytų konkretiems lošimo namams naudingų priemonių ir nė vienai iš jų Komisija nepritarė, bent jau tikrai ne pagal ES valstybės pagalbos taisykles.
(129)
Procedūrų reglamento (74) 15 straipsnyje nurodyta, kad Komisijos įgaliojimams susigrąžinti pagalbą taikomas dešimties metų senaties terminas. Senaties terminas skaičiuojamas nuo neteisėtos pagalbos skyrimo jos gavėjui dienos, ją skyrus kaip atskirą pagalbą arba pagal pagalbos schemą. Senaties termino eiga nutrūksta, jeigu Komisija arba Komisijos prašymu valstybė narė imasi veiksmų dėl neteisėtos pagalbos. Nutrūkus senaties termino eigai, jis pradedamas skaičiuoti iš naujo. Senaties termino eiga sustabdoma, kol Komisijos sprendimas yra nagrinėjamas Teisingumo Teisme. Bet kokia pagalba, kurios išieškojimo senaties terminas yra pasibaigęs, laikoma „esama pagalba“. Tačiau pagal to paties reglamento 1 straipsnio c punktą visi „esamos pagalbos“ pakeitimai laikomi „nauja pagalba“.
(130)
Komisija pažymi, kad pagal ES teismų praktiką „Reglamento dėl valstybės pagalbos procedūros 15 straipsnyje numatytas senaties terminas … niekaip neišreiškia bendro principo, pagal kurį nauja pagalba paverčiama esama pagalba, ir tik draudžiama išieškoti daugiau nei prieš 10 metų, skaičiuojamų nuo tada, kai Komisija pirmą kartą ėmėsi veiksmų, suteiktą pagalbą“ (75).
(131)
Šioje byloje Komisija nesiėmė veiksmų ir Graikija neveikė paprašyta Komisijos iki 2009 m. Komisija veiksmų ėmėsi2009 m. spalio 21 d., kai nusiuntė Graikijai skundą ir paprašė jos patikslinti nurodytus klausimus.
(132)
Todėl bet kokia pagal šią priemonę 1999 m. spalio 21 d. arba vėliau (t. y. dešimt metų iki Komisijai nusiunčiant skundą Graikijos valstybei ir paprašius informacijos) suteikta pagalba yra nauja ir neteisėta pagalba, įgyvendinta apie ją iš anksto nepranešus ir Komisijai nepriėmus dėl jos sprendimo, ir jai taikomas Procedūrų reglamento 15 straipsnis, susijęs su išieškojimu, kaip išsamiau paaiškinta toliau.
V.4. Apskaičiavimas ir susigrąžinimas
(133)
Ginčijama priemonė įgyvendinta apie ją iš anksto nepranešus Komisijai pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį. Todėl ši priemonė yra neteisėta pagalba.
(134)
Procedūrų reglamento 14 straipsnyje nurodyta, kad, jeigu neteisėtai suteikta valstybės pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka, pagalbą reikia susigrąžinti iš jos gavėjo, nebent tai prieštarautų bendrajam teisės principui. Pagalbos susigrąžinimu siekiama atkurti konkurencinę padėtį, buvusią iki pagalbos suteikimo, kiek tai yra įmanoma. Nei Graikijos valdžios institucijų, nei Mont Parnès pateikti argumentai nesuteikia pagrindo nukrypti nuo šio bendrojo principo.
(135)
Procedūrų reglamento 14 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Bendrijos teisės principui“. Teisingumo Teismo ir pačios Komisijos sprendimų priėmimo praktikoje visų pirma nustatyta, kad nurodymas susigrąžinti pagalbą pažeistų bendrąjį ES teisės principą, jeigu savo veiksmais Komisija leido pagalbos gavėjui turėti teisėtą lūkestį, kad pagalba buvo suteikta laikantis ES teisės (76).
(136)
Savo sprendime byloje Forum 187 (77) Teisingumo Teismas nurodė, „kad teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu taikoma kiekvienam asmeniui, esančiam padėtyje, kuri leidžia manyti, jog Bendrijos institucija sukėlė jam pagristų vilčių. Tačiau niekas negali remtis šio principo pažeidimu, jei administracija nesuteikė tikslių garantijų. … jei atidus ir pakankamai informuotas ūkio subjektas galėjo numatyti, jog Bendrijos priemonės priėmimas gali paveikti jo interesus, jis negali remtis šiuo principu priėmus tą priemonę“.
(137)
Graikijos valdžios institucijos ir Mont Parnès lošimo namai teigė, kad bet koks pagalbos susigrąžinimas šiuo atveju prieštarautų pagrįsto piliečio pasitikėjimo principui, atsižvelgiant į Graikijos valstybės tarybos pagal nacionalinę teisę priimtą sprendimą; Komisija pažymi, kad pagal minėtą teismų praktiką tai yra nacionalinės institucijos nacionalinis veiksmas, o ne ES institucijos veiksmas. Be to, Valstybės tarybos sprendimas buvo grindžiamas vien nacionaline teise ir jame nenagrinėtas joks valstybės pagalbos klausimas ar priemonės laikymas valstybės pagalba. Todėl Komisija negali atsisakyti susigrąžinimo remdamasi tokiais argumentais.
(138)
Graikija ir Mont Parnès lošimo namai teigė, kad Lutrakio lošimo namai delsė paduoti Komisijai skundą, todėl pažeidė principą, kad teise negalima piktnaudžiauti; Komisija pažymi, kad skundo pateikėjo delsimas bet kuriuo atveju negali būti kliūtis susigrąžinti neteisėtą pagalbą, turint omenyje Procedūrų reglamento 15 straipsnyje nustatytą dešimties metų senaties terminą.
(139)
Todėl Komisija negali sutikti su Graikijos valdžios institucijų ir Mont Parnès lošimo namų argumentais dėl išimties tvarka taikomo atsisakymo susigrąžinti pagalbą.
(140)
Kaip paaiškinta šiame sprendime, 1994 ir 1995 m. nacionalinėmis priemonėmis nustatytas reikalavimas pervesti valstybei 80 % įėjimo kainos ir standartinė 15 EUR įėjimo į visus lošimo namus bilieto kaina. Tačiau nei reikalavimas pervesti 80 % kainos, nei standartinė 15 EUR kaina nebuvo taikoma pagalbą gavusiems lošimo namams, nors abu šie reikalavimai nuo 1995 m. buvo taikomi visiems kitiems lošimo namams ir nuo tada buvo įgyvendinami praktiškai (visi privatūs lošimo namai 1995 arba 1996 m. buvo licencijuoti ir visi, išskyrus Salonikų lošimo namus, pradėjo tuo metu įgyvendinti priemonę). Kadangi dėl skirtingų įėjimo bilietų kainų atsirandanti mokestinė diskriminacija ir susiję 80 % mokėjimai valstybei iš tikrųjų prasidėjo 1995 m., galima laikyti, kad pagalba pradėta teikti 1995 m.
(141)
Atsižvelgdama į šio sprendimo V.3 skyriuje „Pagalbos teisėtumas“ padarytą išvadą Komisija mano, kad Procedūrų reglamento 15 straipsnyje nustatytas dešimties metų senaties terminas neleidžia susigrąžinti iki 1999 m. spalio 21 d. suteiktos pagalbos.
(142)
Susigrąžintina suma turi būti apskaičiuojama remiantis tuo, kad, kaip paaiškinta šiame sprendime (taip pat žr. 85 punktą), Graikijos valstybė atsisakė pajamų iš valstybinių lošimo namų, sudarančių 7,20 EUR už vieną įėjimo bilietą, o tai yra privačių lošimo namų valstybei pervedamo 12 EUR mokesčio nuo įėjimo kainos ir valstybinių lošimo namų valstybei pervedamo 4,80 EUR mokesčio nuo įėjimo kainos skirtumas.
(143)
Tačiau apskaičiuojant iš kiekvienų lošimo namų susigrąžintiną sumą, reikia atsižvelgti į tam tikrus aspektus, susijusius su konkrečių lošimo namų padėtimi, kaip paaiškinta toliau:
-
kaip paaiškinta šiame sprendime, reikalavimas 80 % įėjimo bilieto kainos pervesti valstybei nustatytas 1995 m. ministro sprendimu ir taikomas Korfu ir Mont Parnès lošimo namams nuo jų licencijavimo dienos pagal Įstatymą Nr. 2206/1994, t. y. 2003 m. pagal Įstatymą Nr. 3139/2003. Tačiau nuo 2000 m. pabaigos ir iki jų licencijavimo 2003 m. ETA ėmė savanoriškai pervedinėti valstybei 80 % įėjimo bilieto kainos (bilieto kaina buvo 6 EUR) (78). Iš šios informacijos, kurią pateikė Graikijos valdžios institucijos, ir atsižvelgiant į visas kitas pastabas, kurias norėtų pateikti Graikijos valdžios institucijos (patvirtinančias arba paneigiančias pirmiau pateiktą informaciją), galima spręsti, kad iki 2000 m. nebuvo mokamas net ir mažesnis mokestis nuo įėjimo kainos (80 % 6 EUR mokesčio). Todėl pirmuoju laikotarpiu (nuo 1999 m. spalio 21 d. iki 2000 m. pabaigos) susigrąžintina suma turi būti apskaičiuota naudojant 12 EUR sumą, t. y. visą privačių lošimo namų mokestį, mokamą tuo laikotarpiu, kai valstybiniai lošimo namai išvis nemokėjo jokio mokesčio, ir padauginant šią sumą iš bilietų, išduotų per tą laikotarpį, skaičiaus,
-
Salonikų lošimo namams licencija išduota 1995 m. pagal Įstatymą Nr. 2206/1994 (79). Reikalavimas pervesti valstybei 80 % įėjimo bilieto kainos Salonikų lošimo namams taikomas nuo licencijavimo momento 1995 m. Salonikų lošimo namai ėmė sumažintą 6 EUR įėjimo mokestį, kurį taikė Mont Parnès ir Korfu lošimo namai. Todėl iš Salonikų lošimo namų susigrąžintina suma turėtų būti apskaičiuojama padauginant nuo 1999 m. spalio 21 d. išduotų bilietų skaičių iš 7,20 EUR,
-
Rodo lošimo namai licencijuoti 1996 m. pagal Įstatymą Nr. 2206/1994. Tuo metu jie pradėjo imti 6 EUR už įėjimo bilietą, tačiau po 1999 m. balandžio mėn. privatizavimo pakeitė kainą į 15 EUR. Iš vykstant oficialiam tyrimui pateiktų pastabų Komisija supranta, kad Rodo lošimo namai po 1999 m. balandžio mėn. privatizavimo nebebuvo pagalbos gavėjai, todėl susigrąžinti pagalbą iš šių lošimo namų nebegalima dėl Procedūrų reglamento 15 straipsnyje nustatyto senaties termino.
(144)
Komisija neturi pakankamai duomenų, kad galėtų tiksliai apskaičiuoti iš kiekvienų pagalbą gavusių lošimo namų susigrąžintinas sumas. Tačiau jokia ES teisės nuostata, nurodant sugrąžinti nesuderinama su bendrąja rinka pripažintą pagalbą, neįpareigoja Komisijos nustatyti tikslią susigrąžintinos pagalbos sumą. Komisijos sprendime pakanka pateikti informaciją, iš kurios valstybė narė ir pagalbą gavusi įmonė galėtų pačios be didelių sunkumų nustatyti šią sumą. Todėl Komisija gali teisėtai apsiriboti pripažinimu, kad yra pareiga sugrąžinti nagrinėjamą pagalbą, ir palikti nacionalinėms institucijoms apskaičiuoti tikslias susigrąžintinas sumas, remiantis Komisijos sprendime pateiktomis rekomendacijomis.
(145)
Remdamasi valstybės narės pateikta informacija, Komisija toliau pateikia būtinas susigrąžinimo rekomendacijas.
(146)
Toliau pateiktoje lentelėje bendrai apžvelgiamas kiekvienų lošimo namų kasmet išduotų bilietų skaičius (kaip nurodyta lentelėje, pateikta informacija nėra išsami) ir pirminė iš kiekvienų lošimo namų susigrąžintinų sumų sąmata, atsižvelgiant į visas papildomas pastabas, kurias Graikija gali norėti pateikti, pati apskaičiavusi susigrąžintinas sumas.
Numanomas kiekvienų lošimo namų išduotų bilietų skaičius
METAI
LOŠIMO NAMAI
Mont Parnès
Korfu
Salonikų
Rodo
1999
(1999 10 22- 1999 12 31)
Trūksta informacijos
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
Trūksta informacijos
(…)
(…)
(…)
2001
Trūksta informacijos
(…)
(…)
(…)
2002
Trūksta informacijos
(…)
(…)
(…)
2003
Trūksta informacijos iki 2003 m. gegužės 1 d.
Nuo 2003 m. gegužės 1 d.:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009 (iki 10 22):
(…)
(…)
(…)
(…)
Iš viso iki 2009 10 22
(…)
(…)
(…)
(…)
Bilietai, išduoti po 2009 10 22
Trūksta informacijos
Trūksta informacijos
Trūksta informacijos
Trūksta informacijos
Pirminė iš kiekvienų lošimo namų susigrąžintinos sumos sąmata
(’000 000 EUR, apvalinant)
Mont Parnès
Korfu
Salonikų
Rodo
Algoritmas ir apskaičiavimas
1999 10 22-2000 m. (82):
bilietų skaičius
(x1) × 12 = A1
1999 10 22-2000 m.:
bilietų skaičius
([…] bilietai) × 12 = A2 ([…] EUR)
1999 10 22-2009 10 22:
bilietų skaičius
([…] bilietai) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
netaikoma
2000 m.-2009 10 22:
bilietų skaičius
(y1) × 7,20 = B1
2000 m.-2009 10 22:
bilietų skaičius
([…] bilietai) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
Nuo 2009 10 22 iki dabar:
bilietų skaičius
(z1) × 7,20 = C1
Nuo 2009 10 22 iki dabar:
bilietų skaičius
(z2) × 7,20 = C2
Nuo 2009 10 22 iki 2010 08 30 (83):
bilietų skaičius
(z3) × 7,20 = C3
Visa susigrąžintina suma
A1 + B1 + C1
Turi būti apskaičiuota
A2 + B2 + C2
Turi būti apskaičiuota
AB3 + C3
Turi būti apskaičiuota
netaikoma
Visa susigrąžintina suma
Turi būti apskaičiuota
(147)
Komisija dar pažymi, kad SESV 108 straipsnio 3 dalis turi stabdomąjį poveikį. Komisija negavo informacijos, kad nuo sprendimo pradėti procedūrą ginčijamos priemonės taikymas būtų sustabdytas. Todėl darytina prielaida, kad Graikijos valdžios institucijos nuolat įgyvendino priemonę ir įgyvendina ją iki šiol (84). Graikija turėtų susigrąžinti visą iki šio sprendimo priėmimo gavėjui suteiktą pagalbą. Komisija pažymi, kad po privatizavimo 2010 m. rugpjūčio mėn. Korfu lošimo namai nebeėmė 6 EUR įėjimo mokesčio ir pakeitė jį 15 EUR mokesčiu. Todėl apskaičiuojant susigrąžintiną sumą reikėtų atsižvelgti tik į laikotarpį iki 2010 m. rugpjūčio mėn.
(148)
Atsižvelgdama į pateiktus argumentus, Komisija turėtų nurodyti Graikijai susigrąžinti nesuderinamą valstybės pagalbą, neteisėtai suteiktą jos gavėjams. Komisija pažymi, kad Graikija nuo šio sprendimo priėmimo dienos privalo panaikinti visas pagal vertinamą priemonę tebetaikomas mokesčių lengvatas.
(149)
Kalbant apie ateitį, Graikija nurodė nagrinėjanti galimybę pakeisti lošimo namų kainų nustatymo politiką, kad būtų panaikinta lošimo namų diskriminacija. Pasak Graikijos, priėmus šiuos naujus teisės aktus, vertinama priemonė nebebus taikoma. Tačiau Graikija Komisijai nepranešė apie jokią šia kryptimi padarytą pažangą ar iš tikrųjų padarytus pakeitimus. Komisija mano, kad tokio pobūdžio naujų teisės aktų priėmimas yra labai svarbus Graikijos lošimo namų diskriminacijos problemai išspręsti ir ragina Graikija nedelsiant imtis būtinų veiksmų.
VI. IŠVADA
(150)
Atsižvelgdama į pateiktus svarstymus, reikšmingą teismų praktiką ir bylos ypatybes, Komisija mano, kad ginčijama priemonė, kurią sudaro mokestinė diskriminacija tam tikrų lošimo namų naudai, kurią Graikijos valdžios institucijos įgyvendino, vienu metu taikydamos įvairias nuostatas, ir pagal kurią:
-
nustatyta vienoda 80 % įėjimo bilietų kainos rinkliava, ir
-
valstybiniams ir privatiems lošimo namams nustatytos skirtingos reguliuojamosios kainos, t. y. 6 EUR valstybiniams ir 15 EUR privatiems lošimo namams,
reiškia valstybės pagalbą, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje. Komisija taip pat konstatuoja, kad ginčijama priemonė įgyvendinta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį, todėl yra neteisėta valstybės pagalba.
(151)
Komisija pažymi, kad pagal Procedūrų reglamento 14 straipsnį iš pagalbos gavėjo galima susigrąžinti bet kokią neteisėtą pagalbą, todėl ji įpareigos Graikiją susigrąžinti iš kiekvienų lošimo namų jų gautą neteisėtą pagalbą. Komisija pažymi, kad dėl Procedūrų reglamento 15 straipsnyje nustatyto dešimties metų senaties termino nebegalima susigrąžinti bet kokios iki 1999 m. spalio 21 d. suteiktos pagalbos. Šio sprendimo priėmimo dieną Graikija turėtų nutraukti visų pagal priemonę, kuriai taikomas šis sprendimas, tebetaikomų mokesčių lengvatų taikymą,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią sudaro mokestinė diskriminacija tam tikrų lošimo namų naudai, kurią Graikija įgyvendino, vienu metu taikydama įvairias nuostatas, ir pagal kurią:
-
nustatyta vienoda 80 % įėjimo bilietų kainos rinkliava, ir
-
valstybiniams ir privatiems lošimo namams nustatytos skirtingos reguliuojamosios kainos, t. y. 6 EUR valstybiniams ir 15 EUR privatiems lošimo namams,
suteikta neteisėtai, pažeidžiant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį ir yra nesuderinama su vidaus rinka, nes dėl jos pagalbos gavėjai Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Thessaloniki ir Korfu lošimo namai (suprantant, kad Rodo lošimo namai 1999 m. balandžio mėn. jau nebebuvo pagalbos gavėjai) įgijo nepagrįstą konkurencinį pranašumą.
2 straipsnis
1. Graikija iš pagalbą gavusių lošimo namų susigrąžina 1 straipsnyje nurodytą nesuderinamą pagalbą, suteiktą nuo 1999 m. spalio 21 d.
2. Nuo susigrąžintinų sumų nuo dienos, kai jos buvo suteiktos pagalbos gavėjui, iki faktinio jų susigrąžinimo skaičiuojamos palūkanos.
3. Palūkanos apskaičiuojamos pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004 (85) V skyriaus nuostatas.
4. Nuo šio sprendimo priėmimo dienos Graikija panaikina visą tebesamą mokestinę diskriminaciją, atsiradusią dėl 1 straipsnyje nurodytos pagalbos.
3 straipsnis
1. 1 straipsnyje nurodyta pagalba susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai.
2. Graikija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos.
4 straipsnis
1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos Graikija pateikia Komisijai tokią informaciją:
a)
pagalbos gavėjų, gavusių pagalbą pagal 1 straipsnyje nurodytą schemą, sąrašą ir visą kiekvieno iš jų pagal ginčijamą priemonę gautos pagalbos sumą, apskaičiuotą laikantis šiame sprendime pateiktų rekomendacijų;
b)
bendrą sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas), kuri turi būti susigrąžinta iš kiekvieno pagalbos gavėjo;
c)
išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių planuojama imtis, kad būtų įvykdytas šis sprendimas, aprašymą;
d)
dokumentus, įrodančius, kad pagalbos gavėjui nurodyta grąžinti pagalbą.
2. Graikija informuoja Komisiją apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, pažangą iki visiško 1 straipsnyje nurodytos pagalbos susigrąžinimo. Komisijai pateikus prašymą Graikija nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurių jau imtasi ir kurių planuojama imtis, kad būtų įvykdytas šis sprendimas. Graikija taip pat pateikia išsamią informaciją apie iš gavėjo jau susigrąžintas pagalbos sumas ir palūkanas.
5 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Graikijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. gegužės 24 d.