РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 26 януари 2011 година
относно схеми за помощ C 50/07 (ex N 894/06), които Франция възнамерява да приведе в действие за развитие на здравноосигурителни договори, основани на солидарност и индивидуална отговорност и на колективни застрахователни договори срещу рисковете смърт, нетрудоспособност и инвалидност
(нотифицирано под номер C(2011) 267)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/319/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 28 декември 2006 г. Франция уведоми Комисията за схеми за помощ за развитие на здравноосигурителни договори, основани на солидарност и индивидуална отговорност, както е предвидено в проект на закон за изменение на закона на бюджета за 2006 г. Разпоредбите на тези схеми са изброени в член 88 от закон № 2006-1771 от 30 декември 2006 г. за изменение на закона на бюджета за 2006 г. (3). Франция предостави допълнителна информация на Комисията с писма от 26 февруари, 11 май и 18 септември 2007 г.
(2)
С писмо от 13 ноември 2007 г. Комисията уведоми Франция за решението си да открие официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на тази помощ.
(3)
Решението на Комисията да открие официална процедура по разследване беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно разглежданите схеми за помощ.
(4)
С писмо от 21 декември 2007 г. Франция представи мнението си относно решението за откриване на официална процедура по разследване.
(5)
Комисията получи мнения по този въпрос от няколко трети заинтересовани страни. Тя ги предаде на Франция, на която предостави възможност за отговор; коментарите на Франция бяха получени с писмо от 8 май 2008 г.
(6)
С писмо от 31 октомври 2008 г. Франция представи допълнителна информация на Комисията.
(7)
През февруари 2009 г. няколко трети заинтересовани страни представиха допълнителна информация на Комисията.
(8)
На проведената на 2 юни 2009 г. среща между службите на Комисията и френските органи, последните поеха ангажимент да анализират възможността за внасяне на някои изменения в схемите, за които е постъпило уведомление и в най-кратък срок да предоставят анализа си на службите на Комисията.
(9)
С писмо от 22 септември 2009 г. Комисията даде на Франция срок от 20 работни дни, за да представи анализа си.
(10)
С писмо от 3 ноември 2009 г. френските органи поискаха спиране на официалната процедура по разследване до 1 април 2010 г.
(11)
На 17 ноември 2009 г. Комисията се съгласи със спирането на официалната процедура по разследване до 1 април 2010 г. на основание Кодекса на най-добри практики при провеждане на процедури на контрол на държавните помощи (5), за да даде възможност на Франция да преработи законодателния си проект и да проведе необходимите консултации.
(12)
С писмо от 26 април 2010 г. френските органи уведомиха Комисията, че на 17 май 2010 г. ще получи възможен проект за изменена схема.
(13)
С писмо от 27 май 2010 г. френските органи предоставиха информация на Комисията без обаче да предвиждат изменения на схемите, за които е постъпило уведомление.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(14)
Две отделни данъчни разпоредби са предмет на решението за откриване на официална процедура по разследване:
(15)
Първата мярка, за която е постъпило уведомление, е схема на освобождаване от корпоративен данък, въведена с член 207-2 от Общия данъчен кодекс (code général des impôts) (CGI) и от местен данък (6) (член 1461-1 от CGI) поради дейностите по управление на някои здравноосигурителни договори, наречени „солидарни и отговорни“. От това освобождаване биха се възползвали всички предприятия, които предлагат тези договори: взаимозастрахователни дружества и обединения, които се уреждат от Кодекса за взаимозастраховане (code de la mutualité), взаимоспомагателните дружества, които се уреждат от дял III от книга IX на Кодекса за социално осигуряване (code de la sécurité sociale) или от книга VII от Селскостопанския кодекс (code rural), както и всички застрахователни предприятия, които се уреждат от (Кодекса за застраховането (code des assurances).
(16)
Основната цел на тази мярка е, чрез развитието на този вид договори, да се разшири обхвата на допълнителното здравно осигуряване на френското население. На това основание мярката ще допълва схемата за освобождаване от данък на застрахователните договори, която се прилага за същия вид договори и е разрешена от Комисията с нейни решения от 2 юни 2004 г. (7) и от 29 октомври 2010 г. (8).
(17)
Засегнатите от тази схема за освобождаване здравноосигурителни договори са въведени във Франция през 2001 г. (9). От една страна, това са договорите за колективни дейности при условията на задължително присъединяване, а от друга страна, договорите за индивидуални и колективни дейности при условията на факултативно присъединяване.
(18)
За бъдат избираеми, тези договори трябва да отговарят по-специално на следните условия:
-
никаква медицинска информация за застрахованото лице не трябва да се изисква от страна на застрахователното предприятие за присъединяването към факултативните договори;
-
размерът на вноските или на премиите няма да се определя според здравословното състояние на застрахованото лице;
-
предоставяните покрития задължително трябва да покриват услугите, свързани с превенцията и консултациите с личния лекар, както и с неговите рецепти;
-
предоставяните покрития не трябва да покриват онази част от медицинските разходи, които застрахованото лице може да направи, ако размерът на хонорарите надвишава тарифата за някои дейности или за някои консултации, или поради това, че няма избран личен лекар.
(19)
Освен това, за да се възползват от преференциалната схема, застрахователните предприятия трябва да спазват праговете относно броя на здравноосигурителните договори със солидарен и отговорен характер спрямо всички сключени от тях здравноосигурителни договори. Тези прагове варират в зависимост от естеството на договорите:
-
Договори за индивидуални и колективни дейности при условията на факултативно присъединяване:
Техният дял трябва да обхваща 150 000 лица или минимален дял (определен с декрет) между 80 % и 90 % от всички присъединили се лица и участващи членове в сключените със застрахователното предприятие договори за индивидуални и колективни дейности при условията на факултативно присъединяване (10).
-
Договори за колективни дейности при условията на задължително присъединяване:
Техният дял трябва да обхваща 120 000 лица или минимално дял (определено с декрет) между 90 % и 95 % от всички присъединили се лица и участващи членове в сключените със застрахователното предприятие договори за индивидуални и колективни дейности при условията на задължително присъединяване (11).
(20)
Накрая възползващите се предприятия трябва да отговарят и на поне едно от следните условия:
-
да въведат тарифна ставка или плащане на вноски в зависимост от социалното положение на присъединилите се лица и участващите членове;
-
участващите членове и присъединилите се лица, които ползват помощ за сключването на допълнителното здравно осигуряване (12), са поне между 3 % и 6 % от участниците или присъединилите се лица в сключените със застрахователното предприятие здравноосигурителни договори за индивидуални и колективни дейности при условията на факултативно присъединяване (13);
-
лицата на възраст поне шестдесет и пет години са поне между 15 % и 20 % от участващите членове или присъединилите се лица в сключените със застрахователното предприятие здравноосигурителни договори (14);
-
лицата на възраст под двадесет и пет години са поне между 28 % и 35 % от бенефициерите в сключените със застрахователното предприятие здравноосигурителни договори (15).
(21)
Според френските органи последните критерии налагат тарифна взаимност или взаимност на поколенията и достигането на определено минимално ниво на действителна солидарност. Те целят да насърчат разпространението на солидарните и отговорните договори и осигуряването на цялото население, по-специално, като се приобщи значителен дял млади или възрастни хора, две категории, които срещат най-много затруднения при сключването на (допълнителна) здравна осигуровка, поради ограничените им финансови възможности (младите) или поради потенциалния разход, с който са свързани (възрастните хора).
(22)
Освен това инструментът налага тези критерии да бъдат преценявани на равнище групи, съобразно облагаемите им дейности във Франция. Тази разпоредба има за цел да не се допусне заобикаляне на инструмента или намествания, които в противоречие с целта за взаимност водят до концентрация на този вид риск в няколко структури ad hoc.
(23)
Според френските органи всички тези условия имат за цел да накарат застрахователните предприятия да развият разпространението на тези договори, да участват в прилагането на общото основно и допълнителното здравно осигуряване и да предлагат допълнително здравно осигуряване на цялото население при контролирани тарифни условия. По-специално се имат предвид лицата, чието здравословно състояние или финансови възможности не им позволяват да притежават осигуровка индивидуално.
(24)
Влизането в сила на този данъчен инструмент, първоначално предвиден за 1 януари 2008 г., що се отнася до освобождаването от корпоративен данък и за бюджетната 2010 година, що се отнася до освобождаването от местен данък, е било отложено съответно за 1 януари 2012 г. и бюджетната 2013 година, в очакване на одобрението на съответните схеми от Комисията.
(25)
Втората данъчна разпоредба цели на застрахователните предприятия да се позволи да се възползват от данъчно облекчение от вноските за изравнителни резерви, свързани с някои допълнителни колективни застрахователни договори (член 39 г, буква ЖГ от CGI) (article 39 quinquies GD du CGI) над позволеното от общоприложимата схема (член 39 г, буква ЖБ от CGI) за такива резерви.
(26)
Създаването на технически резерв за изравняване (16) е предвидено от счетоводното и надзорно регулиране на застрахователните предприятия. Член 30 от Директива 91/674/ЕИО на Съвета от 19 декември 1991 година относно годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети на застрахователните предприятия определя изравнителния резерв по следния начин: „изравнителният резерв включва всички суми, заделени в съответствие с правните или административни изисквания за изравняване на колебанията в квотите на вредите през следващи години или за покриване на особените рискове.“ (17).
(27)
В разглеждания случай изравнителният резерв е предназначен за справяне с колебанията при вредите, свързани с колективните дейности, които покриват рисковете от смърт или телесни повреди (нетрудоспособност и инвалидност). Тези колебания в резултата (от една счетоводна година в друга) са свързани с действителното използване на покритията, предвидени по сключените застрахователни договори, спрямо хипотезите, свързани с изпълнението на задълженията по покритията, които са били взети предвид при изготвянето на тарифите на застрахователните премии. Резервът позволява изравняването на техническите резултати, свързани с разглежданите дейностите, с цел да се покрият значителните колебания при вредите, които може да бъдат установени впоследствие.
(28)
Според френските органи, новият изравнителен резерв, предвиден в член 39 г, буква ЖГ, подкрепя основната цел за развитие и подобряване на предложенията на застрахователните предприятия, на договорените покрития за взаимно подпомагане в рамките на процедура наречена „по определяне“. Засегнати са допълнителните колективни покрития, които следват от браншови или междубраншови колективни договори или споразумения, от споразумения в предприятия или от взетите от работодателя решения, при които застрахователното предприятие е определено от социалните партньори („процедура по определяне“). За определеното предприятие това определяне налага задължение за спазване на условията по споразумението, договорени от социалните партньори (18) (включително условията относно обновяването на тарифите). Определянето се извършва за период от максимум пет години, в края на който трябва да се извърши задължително преразглеждане на определеното предприятие. Договорите с условие за определяне, въведени за браншовите организации по споразумение между социалните партньори, винаги са предмет на постановление за общо прилагане, издавано от министъра, който отговаря за социалното осигуряване. Поради това, те са приложими по право за всички заети лица и бивши заети лица от бранша, както и за ползвателите на техните права (независимо от тяхното здравословно състояние и възраст), а техните работодатели са длъжни да сключат посочените договори и да се обвържат с определеното предприятие (19).
(29)
Според френските органи, определянето позволява от определеното предприятие да се получи по-изгодно съотношение вноска/покритие и всички заети лица от определен икономически сектор да имат достъп до същите покрития, независимо от размера на тяхното предприятие. То налага и периодично преразглеждане на условията за структуриране на взаимността при рисковете и на определянето на съответното застрахователно предприятие.
(30)
В полза на отделния потребител, тази мярка ще позволи също да се подобри контрола на тарифите и качеството на предоставяните обезщетения при настъпването на тежки рискове като инвалидност, нетрудоспособност или смърт, които имат значителни социални и финансови последици (допълнителни разходи, загуба на доходи, изключване и т.н.) за застрахованото лице или неговото семейство.
(31)
По-конкретно, механизмът на създаване на резерв за покритията смърт, инвалидност и нетрудоспособност, договорени в рамките на процедура по определяне, цели да осигури на определените застрахователни предприятия:
-
покриването на отрицателните разлики по този вид договори спрямо предвидения в началото среден размер, които разлики биха могли да следват от случайности при вредите (размери и брой) или от отклонение в риска (изменение на данните, въз основа на които е била изготвена първоначалната тарифа);
-
подобряването на собствения капитал и на маржа на платежоспособност на застрахователните предприятия, които предлагат тези дейности, чрез създаването на специалния резерв.
(32)
На практика се позволява годишната вноска в резерва да се намали от размера на техническата печалба (20) от съответните дейности. Общият размер на резерва не може да надвишава 130 % от общия размер на вноските от всички тези дейности, осъществени през счетоводната година. Резервът се използва за компенсация на отрицателните технически резултати от счетоводната година, като се върви хронологично от най-старите към по-новите годишни вноски.
(33)
Неизползваните в срок от десет години годишни вноски се прехвърлят в освободен от данък специален резерв. Размерът на този специален резерв не може да надвишава 70 % от общия размер на вноските от всички съответни дейности, осъществени през счетоводната година. Надвишаващата този размер сума от вноските се добавя към облагаемата печалба след период от 10 години, следващи осчетоводяването им.
(34)
В общоприложимата схема застрахователните и презастрахователни предприятия (член 39 г, буква ЖБ от CGI) понастоящем могат да създават освободени от данъчно облагане изравнителни резерви във връзка с дейностите по групово застраховане срещу рисковете смърт, нетрудоспособност или инвалидност при следните ограничения:
-
годишната вноска за резерва е ограничена на 75 % от техническа печалба от съответните договори;
-
в зависимост от броя на осигурените лица, общият размер на резерва не може да надвишава съотношение между 23 % и 100 % спрямо размера на получените през счетоводната година вноски по съответните договори.
Всеки резерв се използва за компенсация на отрицателните технически резултати от счетоводната година, като се върви хронологично от най-старите към по-новите годишни вноски. Освен това вноските, които не са били използвани в срок от 10 години, се добавят към облагаемата печалба.
III. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(35)
В решение си за откриване на официална процедура по разследване от 13 ноември 2007 г. Комисията изрази съмнения във връзка с прилагането на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС по отношение на разглежданите данъчни мерки (21).
(36)
Що се отнася до първата мярка (освобождаване от корпоративен данък и от местен данък, поради дейностите по управление на солидарните и отговорните договори), Комисията счете, че Франция не е доказала цялостното прехвърляне на предимството към потребителите.
(37)
Комисията се усъмни също и в спазването на условието за избягване на дискриминацията по отношение на произхода на продукта, поради наличието на прагове за броя (120 000/150 000 договора) или за дела (80/90 %) на солидарните и отговорните договори от общия брой здравноосигурителни договори на съответните застрахователни предприятия.
(38)
Що се отнася до втората мярка (данъчно облекчение от вноските за изравнителни резерви), Комисията беше на мнение, че нито едно от трите условия за прилагане на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС, не изглежда да е изпълнено.
(39)
Първо, според Комисията социалният характер на мярката не изглеждаше напълно доказан, ако се разглежда етапът на сключване на застрахователния договор, т.е. преди настъпването на съответните тежки събития.
(40)
Второ, цялостното прехвърляне на помощта към потребителя/осигуреното лице изглежда още по хипотетично и несигурно отколкото предходната мярка. Освен това прехвърлянето на предимството изглежда може да облагодетелства и работодатели, доколкото те също участват във финансирането на договора.
(41)
Трето, високата степен на концентрация на пазара на договорите по определяне в ръцете на взаимоспомагателните дружества в настоящия контекст изглежда може да води до дискриминация de facto в полза на тези дружества.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(42)
След публикуването на решението за откриване бяха получени коментари от страна на Fédération Nationale de la Mutualité Française (FNMF), Fédération française des Sociétés d’Assurance (FFSA), Centre technique des Institutions de prévoyance (CTIP), Union Nationale Interfédérale des Œuvres et Organismes Privés Sanitaires et Sociaux (UNIOPSS), Fédération nationale des Comités féminins pour le Dépistage des Cancers, Union Fédérale des Consommateurs - Que choisir (UFC - Que choisir), както и от трето неизвестно лице.
(43)
Голяма част от заинтересованите страни оценяват положително въпросните две данъчни мерки и техните коментари в голяма степен съвпадат с доводите, изложени от френските органи. Те подчертават наличието на силна конкуренция на пазара на допълнително здравно осигуряване, както и отличната ликвидност на пазара. Те подчертават също, че засегнатите от двете мерки осигуровки ще компенсират недостатъците на социалното осигуряване. Чрез създаването на данъчни облекчения, които са лесно достъпни за всички страни в допълнителното здравно осигуряване, френските органи създават условия за превръщането на групата от хора, които à priori не представляват интерес като профил на риска или на платежоспособността, в група, притежаваща нова икономическа привлекателност.
(44)
Въпреки това що се отнася до първата мярка (освобождаване на солидарните и отговорните договори) FFSA е обезпокоена от наличието на твърде високи прагове, съставляващи явно предимство за операторите, които вече са силно представени на пазара. Макар FFSA да разбира принципа на въвеждане на праг с цел да се избегнат твърде сложни за управление положения, в замяна на това тя счита, че е необходимо този праг да не съставлява пречка за предоставянето на помощта, поради височината си. Тя счита още, че критериите, свързани със структурата на осигуреното население (процент на лицата под 25 години, пенсионери и т.н.), водят до избор на бенефициерите на помощта, без реална обосновка с оглед на обявената цел. Тези критерии благоприятствали еднородните взаимозастрахователни дружества, където достъпът е подчинен на критерии, свързани със статут или професия, в ущърб на отвореното за всички потребители взаимно застраховане. Тези критерии щели да доведат и до възможно различие в третирането между застрахованите лица.
(45)
Що се отнася до CTIP, той уточнява, че за да са качествени предлаганите от застрахователните предприятия услуги, те изискват значителни инвестиции, които трябва да може да се възвърнат, чрез достатъчно многобройни групи от застраховани лица. Тази цел обяснява въвеждането на праговете.
(46)
CTIP се позовава и на задължението на застрахователните предприятия в Европейския съюз за създаване на марж на платежоспособност. Ако всички технически печалби трябва да се върнат на застрахованите лица, изискването за платежоспособност няма да бъде изпълнено. Поради това e нормално поне част от предимството да служи за пълно или частично покриване на ежегодното увеличаване на изискването за платежоспособност.
(47)
В допълнение CTIP уточнява, че според съдебната практика на Съда на ЕС, браншовите схеми от конвенционално естество, поради естеството и предмета си, не попадат вобхвата на разпоредбите на правото на Европейския съюз в областта на конкуренцията (22). Освен това, тъй като са осигуровки, които компенсират недостатъците на социалното осигуряване и които се основават на колективни договори и споразумения, такива схеми не могат да се засягат от търговски данъци.
(48)
FNMF твърди за съвместимост на първата мярка на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. От една страна, помощта има за цел да улесни развитието на допълнителното здравно осигуряване, което отговаря на признаците за солидарност и отговорност при условия, които не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Мярката цели да компенсира пропуск на пазара, водещ до създаване на разделение в населението, тъй като пазарът не позволява ефективно да се осигури общото благосъстояние на населението, което не носи печалба. От друга страна помощта е необходима и пропорционална, тъй като въведените преди това инструменти не успяха да постигнат преследваната цел.
(49)
Трето неизвестно лице подчертава, че френската държава не разполага с достатъчно знания и статистически данни относно икономическото и финансовото състояние на предприятията, които действат на пазара на допълнителното здравно осигуряване. Това прави невъзможно извършването на обективен анализ на положението.
(50)
Същото трето неизвестно лице посочва още промяната между 2001 и 2007 г. в достигнатите нива на печалба от предприятията в сектора. Докато в посочения период оборотът на разглежданите предприятия се е увеличил с 50 %, разходите за обезщетения на същите застрахователи са се увеличили едва с 35 %. Следователно брутните оперативни маржове са се увеличили с още 15 % в период от 6 години.
(51)
Що се отнася до втората мярка (изравнителен резерв), FFSA счита, че нищо не обосновава наличието на по-благоприятна данъчна схема за договорите с условие за определяне спрямо груповите договори в предприятия, покриващи същите рискове. Основанието за създаването на резерва и рисковете са същите, с по-голяма взаимност, която при договорите с условие за определяне ограничава приложението им. Освен това, в действителност мярката била запазена за взаимоспомагателните дружества. Въпреки че от правна страна изборът на застрахователното предприятие от социалните партньори е открит, на практика почти всички договори от този вид определят взаимоспомагателното дружество, създадено по инициатива на социалните партньори.
(52)
От своя страна CTIP счита, че е нормално социалните партньори да имат предпочитания към създаването на взаимоспомагателно дружество, чието управление впоследствие могат да осигурят.
(53)
Освен това CTIP напомня задълженията, които трябва да спазват застрахователните предприятия при определяне:
-
прилагане stricto sensu на предвидените в колективното споразумение или договора разпоредби (покрития, тарифи, условия за преостойностяване, запазване на правата в случаи на нестабилност и т.н.);
-
забрана за прекратяване действието на покритията дори при неплащане;
-
задължение за застраховане на всички предприятия, попадащи в приложното поле на споразумението или на договора;
-
необходимост от изравняване на тарифата съобразно продължителността на цикъла в покрития икономически сектор, за да се съобрази увеличението на тарифите при икономическите кризи, които засягат определен браншови сектор.
(54)
Освен това CTIP счита, че за заетите лица допълнителните конвенционални схеми за социална защита съставляват възнаграждения и поради това не могат да бъдат облагани с търговски данъци. Ето защо инструментът за допълнително намаляване на изравнителните резерви не би трябвало да се счита за определен като държавна помощ.
(55)
CTIP, както и FNMF твърдят също, че втората мярка е съвместима на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като уточняват, че тя има за цел да улесни развитието на пазара на взаимно подпомагане, без да засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(56)
Освен това CTIP се позовава на Решение по дело Albany (23) като уточнява, че конвенционалните схеми за социална защита при условията на задължително присъединяване изпълняват задача от общ икономически интерес. Облагането с търговски данъци на дейностите, свързани с конвенционални схеми за социална защита, въведени от застрахователно предприятие, влиза в противоречие с изпълнението на задачата от общ икономически интерес, която е поверена на застрахователните предприятия.
V. КОМЕНТАРИ НА ФРАНЦИЯ
(57)
Що се отнася до отражението на помощта върху отделните потребители, френските органи твърдят, че това отражение ще се осигури, чрез конкурентния характер на пазара на допълнителното здравно осигуряване и самата структура на мярката.
(58)
Не само че броят на участниците на пазара ще да бъде голям (24), но и дистрибуторските вериги ще бъдат многобройни и разнообразни (общи застрахователни агенти, посредници, заети лица в застрахователните предприятия, директни продажби по интернет и т.н.). Освен това конкурентният характер на този сектор е гарантиран от Органа за контрол на застраховането и взаимозастраховането (Autorité de contrôle des assurances et des mutuelles (ACAM).
(59)
Следователно пазарните механизми трябва да гарантират отражението на предимството върху потребителите под формата на намаляване на финансовото участие на застрахованото лице, без да е необходимо да се въвежда задължителен механизъм за преразпределение на спестения данък. Освен това структурата на мярката гарантира, че предимството благоприятства категориите потребители, които са изключени от допълнително здравно осигуряване, поради тяхната възраст или финансовите им възможности.
(60)
Що се отнася до въпроса за възможна дискриминация в полза на някои предприятия, Франция уточнява, че праговете насърчават застрахователните предприятия в тяхната дейност към взаимното разпределение на „лошия риск“, характеризиран от възрастта или равнището на финансовите възможности на съответните лица.
(61)
Определен дял или недостатъчен брой солидарни и отговорни договори не позволява да се постигне тази цел за взаимност и при липса на такива прагове, предвиденото освобождаване ще има ефект на инертна печалба за съответните предприятия. Самата конкуренция (без установяване на праг) ще има за единствена последица отражение на данъчното предимство върху крайния потребител и възможност за застрахователните предприятия да запазят дела си на пазара, без да осигурят увеличаване на осигурителното равнище. Поради това механизмът на двоен праг (процент или абсолютна стойност) е необходим елемент за увеличаване на осигурителното равнище на категориите от населението, които понастоящем не са осигурени.
(62)
При условията на постоянно поскъпване на допълнителните здравни осигуровки, предлагането на данъчно облекчение, предназначено за тези категории от населението, е същински въпрос на национална солидарност.
(63)
Най-напред френските органи посочват, че данъчният инструмент не трябва да се счита за помощ в нейната цялост. Определянето като държавна помощ трябва да бъде отнесено само към частта от инструмента, която не може да бъде обоснована със специфика на съответната застрахователна дейност предвид правилата за надзор.
(64)
Особеностите на договорите за определяне, основани на строги задължения по отношение на тарифите, избора на рисковете и управлението, правели тези договори особено чувствителни към рисковете от отклонения от равнището на вредите спрямо първоначалните преценки и поради това напълно се обосновава особено внимателната схема на резерви.
(65)
От една страна, покритите рискове от договорите за определяне, сключени в рамките на колективни браншови споразумения засягат население, което е свързано конкретно с един сектор на дейност и следователно особено чувствителен към внезапните промени в циклите, засягащи този сектор. Ето защо дългосрочното предвиждане на тези цикли изисква дългосрочно изравняване на резултатите от определянето.
(66)
От друга страна, договорите за определяне, произтичащи от споразумения в предприятия, засягат неминуемо по-ограничено по брой население и поради това обосновават увеличени равнища на резервите, поради значителните колебания при вредите.
(67)
По този начин данъчното облекчение за вноските в такива резерви при подходящи и ясно изразени условия, което надвишава данъчния инструмент от общоприложимата схема, предвидена в член 39 г, буква ЖБ от CGI, е обосновано от регулаторна и надзорна гледна точка.
(68)
Освен това френските органи отбелязват, че е много трудно точно да се обосноват равнищата на допустимите вноски за тези дейности, поради техническата трудност да се оцени „нормално“ равнището на резерви за толкова специфични рискове. Френските органи обаче уточняват, че таваните за приспадане на вноските от резервите са определени след съгласуване с бранша.
(69)
Що се отнася до съвместимостта на помощта предвид член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС, Франция твърди, че трите условия от тази разпоредба действително са спазени. Що се отнася до социалния характер на помощта, тя уточнява, че колективните договори, сключени в рамките на браншови споразумения, осигуряват високо ниво на взаимност на рисковете, както и по-ниско ниво на премиите спрямо пазара на индивидуалните договори, при това осигурявайки на заетите лица и техните семейства достъп до високи покрития.
(70)
В отговор на довод на Комисията, според който социалният характер не бил напълно доказан, ако се разглежда етапът на сключване на договора, Франция посочва, че предоставянето на помощта преди настъпването на риска е единственият начин да се постигне преследваната социална цел.
(71)
Относно прехвърлянето на помощта на крайния потребител, Франция най-напред въвежда разграничение между колективните браншови споразумения и споразуменията в предприятия. Въпреки че първата група действително може да се характеризира с преобладаване на взаимоспомагателните дружества, този пазар ще бъде предмет на нова динамика и другите участници в областта на застраховането занапред ще се интересуват от този пазар. Във всеки случай конкуренцията между взаимоспомагателните дружества е реална и вече позволява да се гарантира максимално отражение в полза на застрахованото лице. Що се отнася до втората група (споразумения в предприятия), съществува много силна конкуренция между споразуменията и никакво монополно положение в полза на взаимоспомагателните дружества може да се открои.
(72)
Според френските органи, същото схващане може да се приложи, ако намаляването или смекчаването на тарифата се прави в полза на предприятието. Всъщност участието на работодателя във финансиране на покритието, за служителя/осигуреното лице е равносилно на добавка към заплатата и следователно на предимство за последния.
(73)
Относно наличието на дискриминация de facto в полза на взаимоспомагателните дружества, Франция уточнява, че мярката третира равностойно всички оператори, независимо от тяхното положение. На пазара на взаимното подпомагане няма монополно положение в полза на взаимоспомагателните дружества и сега се характеризира със сериозна конкуренция между основните участници.
(74)
Франция напомня също, че изборът на застрахователното предприятие (процедура по определяне) е отговорност на работодателя и на представителите на персонала. Прозрачността и провеждането на търгове в този процес се извършвали в обичайните условия за пазар, отворен за конкуренцията. Провеждането на търг се извършвало, чрез покана за представяне на предложения до няколко застрахователи, въз основа на тръжна спецификация, изготвена от социалните партньори.
(75)
Освен това Франция счита, че оценяваната мярка във всеки случай може да се счита за помощ, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности, която не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Доказаната социална цел на мярката потвърждава значението, което ще има в бъдеще развитието на пазара на взаимното подпомагане.
(76)
Според френските органи, развитието на договорите за взаимно подпомагане, съдържащи процедура за определяне, има за цел да развие въвеждането на по-благоприятни и осигуряващи по-голяма защита допълнителни схеми за социална защита на заетите лица, благоприятствайки социалния диалог и участието на работниците.
(77)
Накрая Франция добавя, че допълнителните застрахователни обезщетения в областта на взаимно подпомагане в рамките на процедурата по определяне могат да бъдат считани за услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС, по-специално когато присъединяването към схема за обезщетение е задължително и нейното управление се осъществява съвместно.
(78)
Колективният договор, който предвижда покрития и определя застрахователя, може да стане задължителен за всички заети лица, бивши заети лица и ползвателите на права съгласно процедурата за общо прилагане (членове L 911-3 и 911-4 от Кодекса за социално осигуряване) с постановление на компетентния министър. Именно това постановление трябва да се счита за акт, с който държава-членка поверява задълженията по извършване на обществена услуга на дадено предприятие.
(79)
Франция признава, че размерът на компенсацията (спестен данък) за услуга от общ икономически интерес не отговаря на условията, въведени с Рамката на Общността за помощ под формата на компенсации за обществени услуги (25). Тя обаче счита, че тези условия не са приспособени към особеностите на разглежданите дейности. Според Франция, механизмът на данъчното приспадане е по-приспособен и по-гъвкав, отколкото отпускането на безвъзмездна помощ въз основа на точна оценка на допълнителните разходи, свързани с управлението на услугата.
VI. РЕАКЦИЯ НА ФРАНЦИЯ НА КОМЕНТАРИТЕ НА ТРЕТИТЕ СТРАНИ
(80)
Френските органи вземат под внимание коментарите на третите страни и по-специално отговарят на мнението на Fédération Française des Sociétés d’Assurance (FFSA).
(81)
Що се отнася до данъчното освобождаване в полза на солидарните и отговорните договори, френските органи отбелязват, че съдържанието на дейностите на застрахователните предприятия е еднородно, така че делът на солидарните и отговорните договори спрямо другите видове здравноосигурителни договори, към момента е равностоен при трите големи категории застрахователни предприятия, действащи на този пазар (предприятия, обхванати от Кодекса за застраховането, взаимозастрахователни дружества, обхванати от Кодекса за взаимозастраховане и взаимоспомагателните дружества, обхванати от Кодекса за социално осигуряване).
(82)
Що се отнася до новия изравнителен резерв, Франция подчертава, че възможността за сключване на браншови договори за определяне е открита за всички оператори, както френски, така и чуждестранни, действащи на пазара на допълнителното взаимно подпомагане.
(83)
Накрая Франция добавя, че взаимоспомагателните дружества не се ползват с монополно положение и поради това няма дискриминиращо предимство. Обстоятелството, че отварянето на пазара за конкуренцията е бавно и постепенно се дължи на исторически фактор, но не поставя под въпрос съществуващата конкуренция между взаимоспомагателните дружества. Обстоятелството, че взаимоспомагателните дружества са специализирани от по-дълго време в този сектор, не е достатъчно за установяването на каквато и да било дискриминация.
VII. ДОПЪЛНИТЕЛНА ИНФОРМАЦИЯ, ПРЕДСТАВЕНА ОТ ФРАНЦИЯ СЛЕД СПИРАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(84)
В хода на процедурата по разследване, службите на Комисията предложиха на Франция няколко варианта, чрез които схемите за помощ да станат съвместими с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 2 от ДФЕС.
(85)
Що се отнася до първата мярка (освобождаване от корпоративен данък и от местен данък поради дейностите по управление на солидарните и отговорните договори), бяха предложени следните варианти:
-
за да се спази вторият критерий (действително прехвърляне на предимството) на Франция беше предложено да се ръководи от одобрената по-рано от Комисията спомагателна система за допълнително здравно осигуряване на френските държавни служители (N 911/06), от система за данъчен кредит в полза на отделните потребители или от каквато и да било система, която позволява да се гарантира реалното отражение на помощта;
-
за да не се допусне каквато и да било дискриминация, на френските органи бе предложено да преразгледат механизма на праговете.
(86)
Въпреки това, с писмо от 27 май 2010 г. Франция посочи, че е решила да запази непроменена схемата за помощ, за която е изпратила уведомление и потвърди анализа си, според който схемите, за които е постъпило уведомление, са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(87)
В същото писмо Франция добавя, че договорите за допълнително здравно осигуряване са продукт, свързан с лоялността на застрахованите лица, който по-късно позволява на същите застраховани лица да се предложат по-изгодни продукти, подобно на договорите за застраховка живот. Ето защо, за да направят клиентът лоялен, участниците на пазара са насърчени да прилагат привлекателна тарифна политика. При тези условия данъчното предимство, прието от застрахователно предприятие и отразено от последното във вноските на застрахованите лица ще има за пряка последица приспособяване на тарифите на неговите конкуренти, осигурявайки по този начин отражение в полза на всички застраховани лица.
(88)
Що се отнася до втората мярка (допълнително данъчно облекчение за изравнителните резерви), службите на Комисията предложиха на Франция следните варианти:
-
за да се спази вторият критерий (действително прехвърляне на предимството) на Франция беше предложено да се ръководи от одобрената по-рано от Комисията спомагателна система за допълнително здравно осигуряване на френските държавни служители (N 911/06), от система за данъчен кредит в полза на отделните потребители или от каквато и да било система, която позволява да се гарантира реалното отражение на помощта;
-
за да не се допусне каквато и да било дискриминация, на френските органи бе предложено да предвидят въвеждането на задължителен и прозрачен механизъм за провеждане на търгове за предоставянето на договори за определяне.
(89)
Въпреки това, както при първата мярка, Франция реши да запази непроменена схемата за помощ, за която е изпратила уведомление, за развитието на колективното взаимно подпомагане.
(90)
В писмото си от 27 май 2010 г. Франция потвърди особено обременителния характер на определянето, който обосновава особено внимателна схема на вноски. Ето защо изравнителният резерв можел да се счита за държавна помощ само в твърде ограничена степен и съвместимостта му с вътрешния пазар трябва да бъде разгледана.
VIII. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
VIII.1. Освобождаване от корпоративен данък и от местен данък поради дейностите по управление на солидарните и отговорните договори
(91)
Като се позовава на съдебната практика на Съда на ЕС по дело Albany (26), CTIP твърди, че браншовите схеми от конвенционално естество, поради естеството и предмета си, не попадат в обхвата на разпоредбите на общностното право в областта на конкуренцията.
(92)
Комисията обаче отбелязва, че мярката, която е предмет на посочената по-горе съдебна практика, се отнася основно до задължителна правна принадлежност на индустриални предприятия към секторен пенсионен фонд, ползващ се с изключителни права. В това отношение трябва да се отбележи, че схемата за освобождаване, свързана с първата мярка, предвижда както индивидуални договори, така и колективни договори при условията на факултативно присъединяване. Освен това, предвидените от мярката колективни договори при условията на задължително присъединяване зависят от свободния избор на социалните партньори за сключване на такива колективни договори, а не от правно задължение за сключване на споразумения или за присъединяване към секторен или междусекторен фонд, както е в дело Albany.
(93)
По-нататък решението на Съда потвърждава, че схемите за осигуряване на рискове, допълващи законоустановената система на социално осигуряване, като разглежданата в случая, за която френските органи са изпратили уведомление, са подчинени на правилата за конкуренция и че фондове, състоящи се от такива схеми, напълно отговарят на понятието за предприятие по смисъла на членове 101 и сл. от ДФЕС (27).
(94)
Поради това Комисията счита, че схемата за осигуряване, предвидена от първата мярка, се обхваща от правилата на Договора в областта на конкуренцията и по-специално от правилата в областта на забраната на държавните помощи.
(95)
Социалното осигуряване (схема за задължително здравно осигуряване) възстановява само част от разходите за здравеопазване на социалноосигурените лица. Ето защо допълнителните здравни осигуровки поемат онази част от обезщетението, която не се финансира от схемата за задължително здравно осигуряване.
(96)
Пазарът на допълнителното здравно осигуряване е съставен основно от следните три групи участници:
-
взаимозастрахователните дружества и взаимозастрахователни обединения, които се уреждат от Кодекса за взаимозастраховане;
-
взаимоспомагателните дружества, които се уреждат Кодекса за социално осигуряване;
-
застрахователните дружества, които се уреждат от Кодекса за застраховането.
(97)
Според писмото на френските органи от 21 декември 2007 г., 263 застрахователни предприятия, 66 взаимоспомагателните дружества и 1 201 взаимозастрахователни дружества действали на пазара на допълнителното здравно осигуряване. Френските органи посочват още, че през 2006 г. най-големите 20 участници на пазара представляват едва 35 % от пазара, без никой да надвишава повече от 4 % и освен това, че 65 % от пазара е съставен от участници, които представляват по-малко от 1 % от дяловете на пазара (28).
(98)
Според официалните данни, публикувани през 2009 г., броят на участниците на този пазар обаче не бил повече от 876 оператора в края на 2008 г. и трайно намалявал от 2001 г. насам (48 % намаление през 2008 г. спрямо 2001 г.) (29). Взаимозастрахователните дружества били 748 на брой, застрахователните дружества 92, а що се отнася до броя на взаимоспомагателните дружества, той достигал 36.
(99)
Според изготвен наскоро анализ от Френския орган по конкуренцията (Autorité française de la Concurrence), най-големите пазарни дялове от пазара на индивидуалното допълнително здравно осигуряване се държали от Mutuelle Générale de l’Education Nationale - MGEN (7,7 % пазарен дял), взаимозастрахователното дружество Groupama (30) (6,7 % пазарен дял), както и застрахователното дружество Swiss Life (4 % пазарен дял) (31).
(100)
Що се отнася до допълнителното колективно осигуряване, най-големите пазарни дялове се падат на застрахователното дружество Axa (17,51 % пазарен дял), групата от взаимоспомагателни дружества Malakoff-Médéric (8,7 % пазарен дял), както и обединението AG2R-La Mondiale-Prémalliance (32) (6,9 % пазарен дял) (33).
(101)
Въпреки изпратените в този смисъл искания до френските органи, Комисията не разполага с по-точна информация за структурата на пазара на допълнителното здравно осигуряване, като например за групиранията на взаимозастрахователни дружества, взаимозастрахователните дружества, обединенията на взаимозастрахователни дружества и взаимоспомагателните дружества. Освен това, въпреки направените в този смисъл искания от Комисията, френските органи не успяха да представят конкретни статистически данни за солидарните и отговорните договори (както общо, така и за всяка категория участници на пазара). Поради това статистическите данни, възпроизведени в таблицата, съдържаща се съображения 102 и 103, се отнасят за целия пазар на допълнителното здравно осигуряване, включително договорите, които не отговарят на условията, даващи възможност за възползване от мярката, за която е постъпило уведомление. Освен това, в публикуван през 2008 г. от френската сметна палата (Cour des Comptes) доклад (34) се подчертават значителните статистически несъответствия, що се отнася до допълнителното осигуряване, свързани с броя на застрахованите лица, разпределението им по различни категории застрахователи и различни видове договори (индивидуален договор, факултативен колективен договор и задължителен колективен договор), както и до размера на възстановените разходи според категориите домакинства и доходи. При това, въз основа на направените анализи от националния орган по конкуренцията, този пазар изглежда разпокъсан, дори твърде разпокъсан що се отнася до индивидуалните договори (35), които при това съставляват един от засегнатите от първата мярка подпазари, за която е постъпило уведомление.
(102)
Както показва таблицата в края на настоящото съображение между 2001 и 2007 г. този сектор се развива силно (36). Общият оборот на тези предприятия достига 27,4 милиарда евро през 2007 г., като се увеличава с 55,8 % спрямо 2001 г. или среден годишен процент на растеж от 7,6 %. Оборотът за 2008 г. надхвърлил 29 милиарда евро и достигнал увеличение от 6 % спрямо 2007 г. (37).
Промяна на оборота на допълнителните застрахователни предприятия 2001-2007 г.
(в милиарда евро)
Взаимозастрахователни дружества
Взаимоспомагателни дружества
Застрахователни дружества
Общо
2001 г.
10,6
3,3
3,7
17,6
2007 г.
16,0
4,7
6,7
27,4
2001-2007 г.
+50,5 %
+43,15 %
+82,13 %
+55,8 %
(103)
Според предоставените от френските органи данни, индивидуалните и колективните договори се разпределят по следния начин (данните са за 2004 г.):
Взаимоспомагателни дружества
Взаимозастрахователни дружества
Застрахователни дружества
Колективни договори
38 %
33 %
29 %
Индивидуални договори
6 %
67 %
27 %
Колективни + индивидуални договори
18 %
54 %
28 %
(104)
Докато взаимозастрахователните дружества и взаимозастрахователните обединения сключват основно индивидуални договори, взаимоспомагателните дружества сключват предимно колективни договори (договори с предприятия или с браншове). Що се отнася до застрахователните дружества тяхната дейност е по-балансирана.
(105)
От друга страна равнището на осигуреност на населението значително е нараснало, като преминава от 84 % през 1996 г. на 92,8 % през 2006 г. Броят на бенефициерите е между 32 милиона и 38 милиона в сектора на взаимозастраховането, 13 милиона в застрахователните дружества и 11 милиона във взаимоспомагателните дружества, към които трябва да се добавят повече от 4 милиона бенефициери на фонд CMU-C (общо здравно осигуряване), който предлага допълнителна безплатна здравна осигуровка на най-бедните. Това означава, че към момента между 7 % и 8 % от французите не притежават допълнителна осигуровка (38).
(106)
По силата на член 107 от ДФЕС „всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.
(107)
Следователно определянето на дадена мярка като държавна помощ предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1. въпросната мярка дава предимство, 2. чрез държавни ресурси, 3. това предимство е избирателно и 4. разглежданата мярка нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и може да засегне търговията между държавите членки.
(108)
Няма съмнение, че освобождаването или намаляването на корпоративен данък и на местен данък, изразяващо се в премахване или намаляване на данъчно задължение, което съответните предприятия би трябвало да поемат в нормални условия, съставлява предимство в полза на неговия бенефициер (39). Ето защо, в този смисъл това данъчно освобождаване или намаляване съставлява икономическо предимство.
(109)
Предвид твърденията на CTIP за възможна задача за обществена услуга, Комисията отбелязва, че условията, установени по дело Altmark (40) (за да се изключи самото определяне като помощ при някои услуги от общ икономически интерес), в разглеждания случай не са изпълнени (вж. по-специално параграф 144, третото условие Altmark, което по същество се изразява в липсата на свръхкомпенсация). Следователно действително е налице икономическо предимство.
(110)
Тези предимства са предоставени от френската държава, която по този начин се отказва от събирането на данъчни приходи. Следователно тя предоставя това предимство чрез държавни ресурси.
(111)
Мярката има и избирателен характер. Избирателността следва, от една страна, от ограничаването на разглежданата мярката до определен икономически сектор, а именно застрахователния сектор, и от друга страна, от нейното ограничаване вътре в този сектор до определен вид договори (подсектор). В това отношение, най-напред трябва да се констатира, че корпоративният данък е данък, чието приложно поле обхваща всички дружества, независимо от сектора, в който действат. Следователно освобождаването от този данък, което облагодетелства изключително застрахователния сектор, съставлява дерогация от общия режим на корпоративния данък, която така облагодетелства по специфичен начин някои предприятия. Същото се отнася и до освобождаването от местния данък. Освен това, вътре в застрахователния сектор, разглежданото освобождаване благоприятства сключването на някои здравноосигурителни договори, в случая здравноосигурителните договори, основани на солидарност и индивидуална отговорност. Следователно мярката облагодетелства операторите, сключили „солидарни“ договори, в ущърб на операторите, сключили „класически“ договори.
(112)
Накрая, освен обстоятелството, че застрахователният сектор е предмет на търговия в Европейския съюз, трябва да се напомни, че когато държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, дейността на националния ѝ пазар може да се запази или активизира, което като последица ще намали шансовете на предприятия, установени в други държави-членки, да проникнат на пазара на тази държава-членка (41).
(113)
Поради това, в търговията в Европейския съюз, позицията на съответните предприятия ще бъде засилена. Ето защо тази мярка може да доведе до нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията в Европейския съюз.
(114)
Следователно трябва да се заключи, че първата мярка действително съставлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Франция не оспорва това определяне.
(115)
Тъй като мярката, за която е постъпило уведомление, съставлява държавна помощ, трябва да се направи анализ на нейната съвместимост с вътрешния пазар. Френските органи считат, че въпросната мярка съставлява съвместима държавна помощ по силата на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(116)
Член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС гласи: „за съвместими с вътрешния пазар се считат: а) помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители при условие че тези помощи се предоставят, без да се прави разграничение по отношение на произхода на засегнатите стоки“.
(117)
Въз основа на тази разпоредба една държавна помощ е съвместима, щом са изпълнени следните три условия:
1.
помощта трябва да има социален характер;
2.
тя трябва да е предоставена на отделни потребители;
3.
тя трябва да е предоставена, без да се прави разграничение по отношение на произхода на стоката.
(118)
Най-напред трябва да се уточни, че член 107, параграф 2 от ДФЕС дерогира принципа за забрана на държавните помощи, посочен в член 107, параграф 1 от ДФЕС и поради това трябва да се тълкува стеснително (42).
(119)
Въпреки това, що се отнася по специално до прилагането на член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС, трябва да се отбележи, че практиката на Комисията по вземане на решения не изключва помощта да бъде предоставена на посредник, който се ангажира да я предостави на отделните потребители (43). В такъв случай обаче е необходимо въведеният механизъм да гарантира действителното отражение върху крайния потребител.
(120)
Комисията счита, че социалният характер (първи критерий) на мярката действително е доказан, доколкото тя цели да се даде възможност на лицата, които поради възрастта си, здравето си или финансовите си възможности, изпитват трудности да получат допълнително здравно осигуряване. Всъщност член 207 от CGI предвижда критерии от социално естество, които трябва да се спазват от застрахователните предприятия, за да се възползват от мярката (44). Тези критерии въвеждат минимални дялове за някои уязвими групи от населението, като лицата с ниски доходи или възрастните хора, от общата осигурителна дейност на съответните предприятия. Предоставеният от френските органи предварителен проект на декрет, който уточнява някои особености при промяна в тарифите, в зависимост от социалното положение на застрахованите лица (45), потвърждава социалния характер на мярката в полза на уязвимите групи от населението.
(121)
За сметка на това, разследването на мярката от Комисията не позволи да се приеме, че от помощта действително се възползват отделните потребители (втори критерий).
(122)
Според френските органи, от отпуснатите на предприятията помощи ще се възползват косвено отделните потребители. Силната конкуренция на пазара на допълнителното здравно осигуряване гарантира прехвърлянето на получените от предприятията помощи към потребителите посредством фиксиране на стойността на исканите от потребителите премии.
(123)
В това отношение, трябва да се отбележи, че прилаганото от Франция освобождаване от данък на солидарните здравноосигурителни договори беше прието от Комисията като съвместима помощ на основание член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС (46). Всъщност, в този случай нямаше съмнение, че от освобождаването от данъка на първо място ще се възползват отделните потребители, които действително са задължени за заплащането на данъка. Размерът на данъка беше съставна част от размера на премиите и освобождаването от данък в полза на солидарните договори намаляваше със същия размер сумата на премиите.
(124)
В разглеждания случай, помощта не е предоставена посредством освобождаване от косвен данък пропорционално на размера на премиите, за които са задължени застрахованите лица, а чрез освобождаване от корпоративен данък, който се изчислява въз основа на реализираните от застрахователното предприятие печалби от всички застраховани лица, които са сключили солидарен и отговорен договор.
(125)
Действителното отразяване на освобождаването от корпоративен данък върху крайния потребител е най-малкото несигурно. От една страна Комисията не разполага с доказателства, позволяващи да се установи, че корпоративният данък (и освобождаването от такъв данък) действително се отразяват върху отделните потребители на съответния пазар. Освен това скорошен доклад на френската сметна палата разкрива наличието на твърде значително увеличаване на равнищата на печалба в сектора на здравното осигуряване през последните години (от 12 % през 2003 г. на 23 % през 2007 г.) (47). При условията на значително увеличаване на равнищата на печалба е много трудно да се заключи, че съществува пазарен механизъм, който гарантира действителното отразяване на освобождаването от корпоративен данък върху крайните потребители.
(126)
При това CTIP посочва, че част от печалбите трябва да бъдат предназначени за създаването на резерви, за да се спазят задълженията, свързани с платежоспособността и че поради това било нормално поне част от предимството да служи за пълно или частично покриване на ежегодното увеличаване на изискването за платежоспособност. Този довод показва, че мярката ще позволи по-скоро увеличаване на печалбите на застрахователите, отколкото намаляване на цените за осигуряване на съответните рискове за потребителите.
(127)
Накрая, по никакъв начин оценката на Комисията не може да се оспори от довода на Франция, според който договорите за допълнителното здравно осигуряване са продукт, свързан с лоялността на застрахователните предприятия, които били насърчени да прилагат привлекателна ценова политика. Трябва да се напомни, че всъщност член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС изисква предимството действително да бъде предоставено на отделните потребители. Поради това, наличието на обикновено насърчаване за преотстъпване на част от предимството на крайните потребители не би могло да отговори на изискването за действително преотстъпване.
(128)
Поради това Комисията счита, че мярката не гарантира действителното прехвърляне на предимството на отделните потребители, както се изисква от член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(129)
Разследването на Комисията заключава също, че условието, свързано с отсъствието на разграничение по отношение на произхода на стоката не е изпълнено (трети критерий). За да се гарантира спазването на това условие, е необходимо да се провери дали потребителите се възползват от въпросната помощ независимо от икономическия оператор, предоставящ продукта или услугата, който е в състояние да изпълни посочената от съответната държава-членка социална цел и че не съществува никаква бариера пред влизането на застрахователните предприятия, установени в Европейския съюз (48). Всъщност, освен условията, свързани с вида на избираемите договори, предприятията, желаещи да се възползват от схемата, трябва да спазват прагове за броя (120 000/150 000 договора) или за дела (85 %/93 %) на солидарните и отговорните договори в тяхната дейност, свързана с договори за допълнителното здравно осигуряване.
(130)
Френските органи считат, че тези прагове насърчават мащабното развитие на този вид договори, чрез взаимно разпределяне в тяхната дейност на „лошия риск“ характеризиран от възрастта или равнището на финансовите възможности на застрахованото лице, като освен това тези прагове са необходими, за не се допусне данъчното предимство да засегне твърде малка част от дейността на предприятията, и по този начин целите за солидарност и за взаимност да бъдат постигнати. Преследването на социалната цел на мярката могло да се осигури само чрез механизъм, който налага на застрахователните предприятия да имат в своята дейност, свързана със здравноосигурителни договори, минимален брой или значителен дял солидарни и отговорни договори. Ако няма такъв механизъм за праг, нито една разпоредба не може да гарантира увеличаване на осигурителното равнище на населението, което понастоящем не е осигурено и данъчното освобождаване ще има единствено ефект на инертна печалба за застрахователните предприятия. Процентно изразеният праг позволява на малките предприятия, чиято дейност е почти изключително свързана с такива договори, да се възползват от мярката, без да достигат чисто количествен праг, докато праговете в абсолютна стойност позволяват на предприятия, които предлагат значителен брой договори от този вид (без той да е единствен) да се възползват от мярката.
(131)
Комисията най-напред констатира, че никаква конкретна информация не е могла да бъде предоставена от френските органи относно настоящото разпределение на солидарните и отговорните договори между различните участници на пазара, нито относно броя и дела на тези договори в тяхната дейност. Въпреки това, според анализа на Комисията, следва, че взаимозастрахователните дружества и обединенията на взаимозастрахователни дружества са правно задължени да предлагат само солидарни договори (49). Изглежда, че на практика и взаимоспомагателните дружества имат същото задължение. Следователно взаимозастрахователните дружества и взаимоспомагателните дружества винаги трябва да отговарят на изразения в процент критерий за праг, докато застрахователните дружества, който имат ограничено присъствие на пазара на солидарни договори и искат да работят повече на него, биха могли да срещнат затруднения при изпълнението на критериите за праг (както като дял, така и като абсолютна стойност) и следователно при възползването от данъчното освобождаване. По-специално това би било така при застрахователните дружества със значителна съществуваща дейност, свързана с „класически“ договори за допълнително здравно осигуряване, неотговарящи на условията, които са необходими, за да се считат за солидарни договори.
(132)
При това положение праговете не биха довели до равностойни усилия, независимо от вида на застрахователното предприятие и не биха имали насърчителен ефект за застрахователните предприятия, които вече отговарят на критериите за праг (по-специално взаимозастрахователните дружества, обединенията от взаимозастрахователни дружества и взаимоспомагателните дружества). Следователно, обратно на твърдението на Франция, с въвеждането на праговете не може да се избегне възможният ефект на инертна печалба.
(133)
Според Комисията, като последица тези прагове ще предизвикат единствено разграничение по отношение на произхода на стоката. По този начин прагове изглежда могат да изключат определен брой предприятия от възползване от освобождаването, при положение, че именно те биха предлагали солидарните и отговорните договори, които френските органи искат да подкрепят. Освен това, наличие на праговете би могло да даде предимство на вече представените застрахователни предприятия на пазара и да съставлява бариера пред влизането на съответния пазар на някои участници, които не биха могли или не биха имали увереността, че могат да ги спазят.
(134)
Накрая, възможно е размерът на помощта да варира в различните застрахователни предприятия в зависимост от реализираните печалби от съответните дейности, което няма да отговаря на изискването, според което потребителите трябва да се възползват от въпросната помощ независимо от икономическия оператор, предоставящ продукта или услугата, който е в състояние да изпълни посочената от съответната държава членка социална цел (50).
(135)
Следователно трябва да се заключи, че схемата за помощ, за която е постъпило уведомление от Франция, за развитието на солидарните и отговорните договори, не е съвместима с вътрешния пазар на основания член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(136)
Ако Франция изрично не посочи друга разпоредба относно съвместимостта на държавни помощи, трябва да се констатира, че нито един от предвидените в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС критерии за съвместимост не е приложим в разглеждания случай.
(137)
Що се отнася до разпоредбите на член 107, параграф 2 от ДФЕС, които са различни от буква а), трябва да се констатира, че критериите за съвместимост, предвидени в букви б) и в), със сигурност са неприложими в разглеждания случай.
(138)
Съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, за съвместима може да се приеме помощ, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тази помощ не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(139)
Според FNMF, помощта има за цел да улесни развитието на допълнителното здравно осигуряване, отговарящо на солидарния и отговорен характер, при условия, които не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Въпреки отправените от нея искания, Комисията не получи от френските органи цифрови данни, позволяващи да се подкрепи приложимостта на критерия за съвместимост, посочен в предходното съображение, нито относно ефекта от съществуващите данъчни мерки за разпространението на солидарните и отговорните договори, нито пък относно връзката между предвиденото допълнително предимство и допълнителните разходи или изисквания, свързани с управлението на този вид договори. Поради това Комисията не можа да се увери в необходимия и пропорционален характер на предвиденото ново освобождаване, за да се постигне посочената цел. Във всички положения трябва да се констатира, че освобождаването от корпоративен данък не е свързано с извършването на инвестиции, нито със създаването на работни места или с конкретни проекти. Следователно то представлява постоянно облекчение на разходите, съставляващо оперативна помощ, която според установената практика не може да бъде призната за съвместима в рамките на член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(140)
Накрая, Франция не посочва никакъв друг критерий за съвместимост, предвиден в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(141)
Според CTIP, основаните на колективни договори и споразумения мерки, каквато е разглежданата мярка, имат за предмет компенсацията на недостатъците на социалното осигуряване. Комисията обръща внимание, че CTIP не посочва изрично наличието на услуга от общ икономически интерес, а Франция, която би трябвало да докаже съвместимостта на разглежданата помощ с Договора, не се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС. При тези обстоятелства Комисията не може да оцени съвместимостта на разглежданата помощ в светлината на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Освен това Комисията отбелязва следното.
(142)
Член 106, параграф 2 от ДФЕС предвижда, че предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(143)
От съдебната практика на Съда на ЕС е видно, че с изключение на секторите, в които този въпрос се урежда с разпоредби на Европейския съюз, държавите-членки имат широко поле за собствена преценка относно естеството на услугите, които могат да бъдат определени като услуги от общ икономически интерес. Следователно, дори в разглеждания случай да се приеме, че става въпрос за услуга от общ икономически интерес (което не се твърди от Франция), трябва да се констатира, че за целите на член 106, параграф 2 от ДФЕС, компенсацията, заплатена на предприятията, натоварени със задача за обществена услуга не може да надвишава разходите за предоставяне на обществената услуга, като се отчитат свързаните с нея приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения.
(144)
В тази връзка е достатъчно да се посочи, че разглежданата данъчна мярка не съдържа механизъм, който да не допуска свръхкомпенсация спрямо разходите за изпълнение, направени от съответните оператори. Всъщност трябва да се констатира, че размерът на разглежданата помощ (данъчно освобождаване на съответните дейности) по никакъв начин не е свързан с поеманите допълнителни разходи от застрахователните предприятия. Още по-малко той е свързан с премиите, които се заплащат от застрахованите лица, нито с броя на договорите.
(145)
При това положение Комисията заключава, че във всички случаи, съответната мярка не би могла да бъде призната за съвместима с вътрешния пазар на основание член 106, параграф 2 от ДФЕС.
VIII.2. Данъчно облекчение от вноските за изравнителни резерви, свързани с някои допълнителни колективни застрахователни договори
(146)
Пазарът на „взаимното подпомагане“ обединява дейностите, които имат за предмет превенцията и осигуряването на риска смърт, на рисковете накърняващи физическата цялост на лицето или свързани с майчинството, или на рисковете от нетрудоспособност или инвалидност, или на риска от безработица (51), като допълнение на законоустановената система на социално осигуряване.
(147)
Осигуровките за взаимно подпомагане дават възможност:
-
да се улесни достъпа до медицински грижи, като поемат допълнително възстановяване на разходите за здравеопазване при заболяване, майчинство, злополука и т.н.,
-
да се осигури пълно или частично запазване на размера на възнаграждението в случай на отпуск по болест, инвалидност или нетрудоспособност,
-
да се осигури капитал и издръжка на съпруга и на децата при смърт на застрахованото лице,
-
да се предвиди парична добавка в случай на нужда от чужда помощ.
(148)
Три категории предприятия са представени на този пазар: дружества, които се уреждат от Кодекса за застраховането (застрахователни компании, взаимозастрахователни дружества и дъщерни дружества на банки), взаимозастрахователните дружества, които се уреждат от Кодекса за взаимозастраховане и взаимоспомагателните дружества, които се уреждат от Кодекса за социално осигуряване.
(149)
Застраховка за взаимно подпомагане може да се сключи или колективно, чрез присъединяване, с посредничеството на работодателя, към колективния договор на професионален или междупрофесионален бранш, или индивидуално, чрез адресиране непосредствено към застрахователно или взаимозастрахователно дружество.
(150)
Доста голяма част от заетите лица днес са осигурени с колективен договор за взаимно подпомагане. Присъединяването може да има задължителен или факултативен характер.
(151)
Колективната схема за взаимно подпомагане е част от тристранни отношения:
-
работодателят поема ангажимент към заетите лица и на това основание сключва застрахователния договор (52),
-
срещу заплащането на вноски застрахователното предприятие покрива риска,
-
бенефициерите са заетите лица.
(152)
Според предоставените от френските органи оценки за 2005 г., пазарът на взаимно подпомагане е имал годишен оборот от 20 милиарда евро (колективни и индивидуални застраховки). Застрахователните дружества заемат най-голям дял на този пазар със 71 % от направените вноски, докато взаимоспомагателните дружества и взаимозастрахователните дружества заемат съответно 21 % и 8 % от пазара. Трябва да се уточни обаче, че последните данни се отнасят за всички категории договори в този сектор: индивидуален договор, колективен договор при условията на факултативно присъединяване и колективен договор при условията на задължително присъединяване.
(153)
Освен това френските органи считат, че пазарът на браншово определяне (53) за рисковете смърт, нетрудоспособност и инвалидност е по-голям от 4 милиарда евро и обхваща почти всички дейности по взаимно подпомагане, покривани от взаимоспомагателните дружества (4,2 милиарда евро), както и част от колективните договори на застрахователните предприятия на взаимозастрахователните дружества. Нито една конкретна цифра за дела на последните на пазара за определяне обаче не беше предоставена.
(154)
Въпреки че в своето уведомление Франция беше признала определянето на мярката като държавна помощ, впоследствие тя отбеляза, че поне част от инструмента не трябва да се счита за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, поради особеностите на договори за определяне (строги задължения по отношение на тарифите, избора на рисковете и управлението), които правели тези договори особено чувствителни към рисковете от отклонения от равнището на вредите спрямо първоначалните преценки и поради това напълно се обосновала особено внимателната схема на резерви и съответно по-голямото данъчно приспадане от вноските в резервите, без това да води до съществуването на предимство.
(155)
Поради това Франция счита, че част от данъчното облекчение за вноските в такива резерви при подходящи и ясно изразени условия, която надвишава данъчния инструмент от общоприложимата схема, съдържаща се в член 39 г, буква ЖБ от CGI, била обоснована от регулаторна и надзорна гледна точка, и не създавала предимство.
(156)
Следователно на първо място трябва да се разгледа дали мярката допуска съществуването на предимство в полза на съответните застрахователни предприятия.
(157)
Член 39, параграф 1, точка 5 от посочения по-горе кодекс предвижда, че могат да се приспадат „резервите, създадени за покриване на ясно определени загуби или разходи и които са вероятни, поради текущи събития, при условие че те действително са осчетоводени през счетоводната година“. В определени случаи кодексът предвижда фиксирано приспадане за някои видове дейности. По-специално това е така в областта на застраховането и презастраховането, където членове 39 г, буква Ж-39 г, буква ЖГ от кодекса предвиждат специфични правила в областта на приспадането на резерви, за да се имат предвид особеностите на застрахователния сектор, чиято основна дейност се състои именно в покриване на рискове. Следователно, за да се определи дали съществува евентуално предимство, трябва да се провери дали обхванатите от мярката дейности действително водят до загуби или допълнителни разходи по смисъла на член 39, параграф 1, точка 5 от посочения по-горе кодекс, при условията предвидени в член 39 г, буква ЖГ.
(158)
Преди всичко трябва да се приеме принципът, според който естеството и степента на рисковете от вреди в сектора на допълнителното застраховане срещу рисковете смърт, нетрудоспособност и инвалидност, могат да се променят според вида на осигуреното население и условията на осигуряването (индивидуални/колективни договори, факултативните/задължителни договори).
(159)
Договорите, произтичащи от споразумения в предприятия, включително договорите за определяне, произтичащи от такива споразумения, се отнасят до ограничена част от населението. Те са свързани с „концентриран“ риск (риск от вреда в съответното предприятие) без обаче да откриват възможност за взаимност в рамките на голяма част от населението. Що се отнася до колективните договори, обхващащи определен сектор (бранш), те се отнасят до голяма част от населението и поради това à priori са свързани с по-голяма взаимност. При последния вид договор обаче има много тясна връзка между вредите и кризисните периоди, които могат да засегнат цял икономически сектор. Според CTIP, кризисните периоди засилвали нестабилността на вредите в бранша.
(160)
Що се отнася до колективните договори за определяне, произтичащи от споразумение в предприятие, Комисията счита, че няма основание да се приеме, че естеството и степента (следователно и колебанията) на риска от вреди са осезаемо различни спрямо положението, при което същият тип договор се сключва без съвместни преговори между синдикат и работодател (и следователно вън от процеса за определяне).
(161)
От друга страна, при липса на конкретна информация за повторяемостта на вредите в сектора, нищо не позволява да се заключи, че колебанията на рисковете, които са присъщи за браншовите договори за определяне (договори, характеризиращи се с по-голяма чувствителност към конюнктурата, но и с по-голяма взаимност), биха били по-големи, отколкото същите рискове, свързани с договорите в предприятия (договори, характеризиращи се с концентриран риск и с малка взаимност).
(162)
Освен това дори в случай че посочените от Франция задължения за определяне, действително биха имали като последица оказването на допълнителен натиск върху събираните премии от застрахователните предприятия, трябва да се констатира, че това е обстоятелство, което може да засегне доходите, а не разходите за вреди. Този вид риск (загуба на доходи) обаче не е предвиден в член 39 параграф 1, точка 5 от CGI и следователно не може да се възползва от вноските за резерви, които могат да се приспадат.
(163)
Следователно няма доказана разлика в риска между договорите с условие за определяне и груповите договори с предприятия, покриващи същите рискове. Поради това предвиденото в член 39 г, буква ЖГ данъчно приспадане има като последица намаляването или премахването на задължение за заплащане на корпоративен данък, който съответните предприятия при нормални условия би трябвало да заплащат. Следователно, в този смисъл, допълнителното приспадане съставлява икономическо предимство.
(164)
Предвид твърденията на Франция и CTIP за възможна задача за обществена услуга, Комисията отбелязва, че условията, установени по дело Altmark (за да се изключи самото определяне като помощ при някои услуги от общ икономически интерес), в разглеждания случай не са изпълнени (вж. по-специално съображение 189 - третото условие от съдебната практика по дело Altmark, което по същество се изразява в липсата на свръхкомпенсация). Следователно действително е налице икономическо предимство.
(165)
Дадените от мярката предимства са предоставени от френската държава, която по този начин отказва да събира данъчни приходи. Следователно тя предоставя това предимство чрез държавни ресурси.
(166)
Поради вече изложени основания във връзка с първата мярка, втората мярка също има избирателен характер. Избирателността следва, от една страна, от ограничаването на разглежданата мярка до един икономически сектор, а именно застрахователния сектор, и от друга страна, от нейното ограничаване вътре в този сектор до определен вид договори (подсектор). От мярката се възползват някои предприятия от застрахователния сектор, които сключват колективни договори, покриващи рисковете смърт и телесни повреди, в рамките на процедурата по определяне от социалните партньори. Следователно мярката не се прилага за договорите, покриващи същите рискове вън от процедурата по определяне. Освен това, трябва да се констатира, че мярката не се прилага за презастрахователни предприятия, които са изложени на същия вид риск.
(167)
Въпреки това трябва да се провери дали тази избирателност не е обоснована от естеството и логиката на референтната данъчна система. Въпреки че по отношение на приспадането на резервите, CGI предвижда фиксирано приспадане на вноските за някои видове резерви, трябва да се констатира, че поради изложените по-горе основания (вж. съображения 156-163), приспадането, което надвишава предвидения в член 39 г, буква ЖБ от CGI размер, не е обосновано от от логиката на системата, която предвижда създаване на резерв до размера на загубите или разходите, които текущите събития правят вероятни.
(168)
Накрая, освен обстоятелството, че застрахователният сектор е предмет на търговия в Европейския съюз, трябва да се напомни, че когато държава членка предоставя помощ на дадено предприятие, дейността на националния ѝ пазар може да се запази или активизира, което като последица ще намали шансовете на предприятия, установени в други държави членки, да проникнат на пазара на тази държава членка. В търговията в Европейския съюз позицията на съответните предприятия ще бъде засилена. Трябва да се добави също, че задължителният характер на договорите за определяне засилва нарушаването на конкуренцията. Ето защо тази мярка може да доведе до нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията в Европейския съюз.
(169)
Следователно трябва да се заключи, че втората мярка действително съставлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, доколкото предвижда размер на приспадане, който е по-голям от предвидения в член 39 г, буква ЖБ от CGI.
(170)
Тъй като мярката съставлява държавна помощ, трябва да се извърши анализ на нейната съвместимост с вътрешния пазар. Френските органи считат, че на основание член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС въпросната мярка съставлява съвместима държавна помощ.
(171)
Комисията най-напред счита, че социалният характер (първи критерий) на мярката е установен, доколкото както посочват френските органи, провежданите дейности в рамките на дадено условие за определяне целят да спомогнат за възможно най-голямо осигуряване на заетите лица срещу слабо поеманите рискове от социалното осигуряване (смърт, нетрудоспособност, инвалидност). Социалният характер се проявява в значителната взаимност между поколенията и между категориите заети лица, единността на вноската (без дискриминация, основана на възраст, пол, здравословно състояние), както и във въвеждането на мерки със социален характер (безвъзмездни придобивки при безработица, за децата на издръжка и т.н.). При възможност за избор в чисто индивидуален план трябва да се очаква също, че групите от заети лица с ниски доходи няма да изберат да сключат договори за покритията, свързани с осигуряването на тежки, но извънредни рискове.
(172)
В решението си за откриване Комисията беше приела, че социалният характер на мярката не е бил напълно доказан, ако се разглежда етапът на сключване на застрахователния договор (преди настъпването на съответните тежки събития). Както обаче посочва Франция, трябва да се констатира, че предоставянето на помощта преди настъпването на риска, посредством застраховка, която покрива въпросните рискове, действително е единственото средство за постигане на преследваната социална цел.
(173)
В замяна на това, поради вече изложените по-горе основания при разследването на първата мярка, разследването на мярката от Комисията не позволи да се докаже, че помощта би гарантирала действително отразяване на предимството върху отделните потребители (втори критерий). Допълнителното приспадане на изравнителни резерви има като последица намаляването или премахването на задължение за заплащане на корпоративен данък и следователно има последица, която е равностойна на инструмента за освобождаване, характеризиращ първата мярка.
(174)
Що се отнася до изтъкнатия от Комисията довод в решението за откриване, според който от евентуалното отразяване на предимството, дадено на застрахователните предприятия, би трябвало да се възползват не само застрахованите/заетите лица, но и работодателите (които поемат заплащането на част от премиите), Франция, както и CTIP, считат, че участието на работодателя във финансирането на допълнителни конвенционални схеми за социална защита съставлява възнаграждение за заетите лица и предимство за тях. Комисията обаче счита, че финансирането на схема за осигуряване в полза на заетите лица от работодателя действително съставлява предимство в полза на заетите лица, като е безспорно, че евентуално намаляване на вноските ще представлява намаляване на разходите в полза на работодателя и следователно предимство в негова полза.
(175)
Що се отнася до евентуалното наличие на разграничение по отношение на произхода на стоките (трети критерии), Комисията потвърждава своята оценка, според която високата степен на концентрация в ръцете на взаимоспомагателните дружества, която понастоящем характеризира дейностите, свързани с договорите за определяне, означава дискриминация de facto в полза на тези дружества. Въпреки че Франция не успя да предостави конкретна информация относно разпределението на пазара за определяне между различните участници на пазара, Комисията обръща внимание, че въз онова на информацията, с която разполага, по-голямата част от договорите за определяне в момента се управляват от взаимоспомагателните дружества.
(176)
Макар, както уточняват френските органи, определянето от социалните партньори на застрахователно предприятие да зависи единствено от техния избор, трябва да се констатира, че нито една правна разпоредба не задължава социалните партньори да провеждат търгове за всички участници на пазара при определянето на предприятието. Без мнението ѝ да се оспорва от френските органи, в тази връзка FFSA твърди, че социалните партньори предпочитат създаването на взаимоспомагателно дружество, чието управление впоследствие могат да осигурят.
(177)
Въпреки че от съдебната практика по посоченото по-горе дело Albany следва, че споразуменията, сключени в рамките на колективни преговори между социални партньори и преследващи социални цели, не се обхващат от член 101, параграф 1 от ДФЕС относно забраната на картелите, трябва да се констатира, че както беше посочено по-горе, тази съдебна практика по никакъв начин не предполага, че определена помощ, предоставена на застрахователно предприятие в рамките на процедура за определяне, е съвместима с член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(178)
Ето защо застрахователните предприятия, които са различни от взаимоспомагателните дружества, по-специално застрахователните дружества, които са активни на пазара на колективното взаимно подпомагане в предприятията, могат да бъдат предмет на дискриминация, поради отсъствие на задължение за социалните партньори за провеждането на търгове, които биха имали за цел да се даде възможност на всеки заинтересован участник на пазара да представи оферта за покриване на договорените между социалните партньори обезщетения и да бъде избран от тях, поради по-високото качество на своите услуги и/или поради по-ниската цена. За сравнение трябва да се отбележи, че някои френски инструменти за допълнително здравно осигуряване предвиждат механизъм за избор на застрахователно предприятие (застрахователни предприятия) въз основа на прозрачна тръжна процедура (54).
(179)
Следователно трябва да се заключи, че два от трите критерия за съвместимост не са изпълнени и че схемата за помощ, за която е постъпило уведомление от Франция, в полза на договорите за определяне в областта на взаимното подпомагане не е съвместима с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 2, буква а) от ДФЕС.
(180)
Несъмнено предвидените в член 107, параграф 2, букви б) и в) от ДФЕС, критерии за съвместимост са неприложими в разглеждания случай.
(181)
Що се отнася до съвместимостта на мярката на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, Франция уточнява, че доказаната социална цел на мярката потвърждавала значението, което ще има в бъдеще развитието на пазара на взаимното подпомагане. Това развитие съответствало на целта за обществено здраве, за борба срещу несигурността и за икономическо и социално сближаване, за развитие на социалния диалог и за защита на работниците, които са цели от общ интерес за Европейския съюз. Въпреки това Комисията счита, че необходимият и пропорционален характер на мярката не е доказан. Така както вече посочи при разследването за наличието на предимство, Комисията счита, че нищо не обосновава изключването от ползите от мярката на груповите договори в рамките на предприятията, които покриват същите рискове, без да се сключени в рамките на процедурата по определяне. Следователно мярката е непропорционална, доколкото не включва договорите без определяне. Освен това, както Комисията вече го направи за първата мярка, трябва да се констатира, че мярката представлява постоянно облекчение на разходите, съставляващо оперативна помощ, която според установената практика не може да бъде призната за съвместима в рамките на член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(182)
Накрая, Франция не изтъкна нито един друг критерий за съвместимост, предвиден в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(183)
Според Франция и CTIP, допълнителните застрахователни обезщетения в областта на взаимното подпомагане в рамките на процедурата по определяне, могат да се считат за съставляващи услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС, по-специално, ако присъединяването към схемата за обезщетения е задължително и нейното управление се осъществява съвместно. CTIP се позовава и на съдебната практика на Съда на ЕС по дело Albany (55), като уточнява, че конвенционалните схеми за социална защита при условията на задължително присъединяване изпълняват задача от общ икономически интерес.
(184)
Тази разпоредба предвижда, че предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Освен това, развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Европейския съюз.
(185)
Както вече беше посочено при разследването на първата мярка (56), държавите членки имат широко поле за собствена преценка относно естеството на услугите, които могат да бъдат определени като услуги от общ икономически интерес.
(186)
Комисията обръща внимание, че в посоченото по-горе дело Albany, Съдът заключава, че предоставянето на изключително право за управление в определен сектор на допълнителна пенсионна схема може да се счита за услуга от общ икономически интерес, подчертавайки значимостта на социалната функция, която се отдава на допълнителните пенсии.
(187)
При това положение не е изключено предоставяните обезщетения от застрахователни предприятия в процедурата по определяне от социалните партньори, да бъдат счетени като услуга от общ икономически интерес, доколкото споразумението между социалните партньори в процедурата по определяне е станало задължително за всички предприятия от съответния сектор (или за съответното предприятие) и покрива рискове, които са непокрити или недостатъчно покрити от обществената система за социалното осигуряване. Въпреки това, както вече беше посочено при разследването на първата мярка (57), финансовите мерки за подкрепа на такъв механизъм трябва да се ограничат до необходимото за компенсация на допълнителните разходи на застрахователните предприятия във връзка със задълженията за обществена услуга.
(188)
Рамката на Общността за държавните помощи под формата на компенсация за обществена услуга (58) определя условията, при които Комисията счита такава компенсация за съвместима по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС. По-специално, изплатената компенсация не може да надвишава разходите за предоставяне на обществената услуга, като се отчитат свързаните с нея приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения.
(189)
В това отношение обаче трябва да се констатира, че спестеният данък от допълнителното приспадане на вноските за изравнителни резерви не изпълнява това условие. Всъщност, не е възможно да се установи каквато и да било връзка между размера на спестения данък и разходите за предоставяне на обществената услуга.
(190)
В писмото си от 31 октомври 2008 г. Франция признава, че размерът на компенсацията (спестен данък) за услуга от общ икономически интерес не отговаря на условията, въведени с Рамката на Общността. Тя обаче счита, че тези условия не са приспособени към особеностите на разглежданите дейности. Според Франция, механизмът на данъчното приспадане е по-приспособен и по-гъвкав, отколкото отпускането на безвъзмездна помощ въз основа на точна оценка на допълнителните разходи, свързани с управлението на услугата.
(191)
Въпреки това Комисията счита, че критериите, въведени с Рамката на Общността трябва стриктно да се спазват, тъй като позволяват да се осигури необходимия баланс между, от една страна, доброто функциониране на услугите от общ икономически интерес и от друга страна, недопускането на развитие на търговията в степен, която би била в противоречие с интересите на Европейския съюз.
(192)
Ето защо Комисията счита, че условията по член 106, параграф 2 от ДФЕС, така както са развити в Рамката на Общността, не са изпълнени и поради това мярката не може да бъде призната за съвместима с вътрешния пазар на основание на тази разпоредба.
IX. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(193)
Комисията констатира, че схемите за помощ, за които е постъпило уведомление от Франция, за развитието на солидарните и отговорните договори, както и на колективните договори за взаимно подпомагане, съставляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Освен това Комисията констатира, че въпреки доказаната социална цел на съответните схеми за помощ, условията за тяхното въвеждане не позволяват да бъдат изпълнени всички условия, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3, както и в член 106, параграф 2 от ДФЕС. Поради това двете схеми за помощ трябва да се считат за несъвместими с вътрешния пазар,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Схемите за помощ, които Франция възнамерява да приведе в действие, от една страна, за развитие на здравноосигурителни договори, основани на солидарност и индивидуална отговорност и, от друга страна, за развитие на допълнителни колективни застрахователни договори срещу рисковете смърт, нетрудоспособност и инвалидност, на основание член 207, параграф 2, 1461, 1 и член 39 г, буква ЖГ от Общия данъчен кодекс, съставляват държавни помощи, несъвместими с вътрешния пазар.
Поради това не се разрешава привеждането в действие на помощите.
Член 2
Франция уведомява Комисията в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение за мерките, предприети за неговото спазване.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 26 януари 2011 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. sausio 26 d.
dėl pagalbos schemų C 50/07 (ex N 894/06), kurias Prancūzija ketina įgyvendinti skatindama sudaryti solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sveikatos draudimo sutartis ir kolektyvines papildomo mirties, darbingumo netekimo ir invalidumo rizikos draudimo sutartis
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 267)
(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2011/319/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą (1),
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (2) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
2006 m. gruodžio 28 d. raštu Prancūzija pranešė Komisijai apie pagalbos schemas, kuriomis skatinama sudaryti solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sveikatos draudimo sutartis ir kurios nurodytos pataisyto 2006 m. finansų įstatymo projekte. Šių schemų nuostatos įtrauktos į 2006 m. gruodžio 30 d. pataisyto 2006 m. finansų įstatymo Nr. 2006-1771 (3) 88 straipsnį. 2007 m. vasario 26 d., gegužės 11 d. ir rugsėjo 18 d. raštuose Prancūzija Komisijai pateikė papildomos informacijos.
(2)
2007 m. lapkričio 13 d. raštu Komisija pranešė Prancūzijai apie savo sprendimą pradėti Sutarties (SESV) 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą dėl šios pagalbos.
(3)
Komisijos sprendimas pradėti oficialią tyrimo procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (4). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl aptariamų pagalbos schemų.
(4)
Prancūzija savo pastabas dėl sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą pateikė 2007 m. gruodžio 21 d. raštu.
(5)
Komisija gavo kelių suinteresuotųjų trečiųjų šalių pastabas šia tema. Ji perdavė jas Prancūzijai, suteikdama galimybę jas pakomentuoti, ir 2008 m. gegužės 8 d. raštu gavo Prancūzijos komentarus.
(6)
Prancūzija 2008 m. spalio 31 d. raštu pateikė Komisijai papildomos informacijos.
(7)
Kai kurios suinteresuotosios trečiosios šalys 2009 m. vasario mėn. Komisijai pateikė papildomos informacijos.
(8)
Po 2009 m. birželio 2 d. Komisijos tarnybų ir Prancūzijos valdžios institucijų susitikimo šios institucijos įsipareigojo išnagrinėti galimybę padaryti tam tikrus schemų, apie kurias pranešta, pakeitimus ir savo analizės duomenimis kuo greičiau pasidalyti su Komisijos tarnyboms.
(9)
2009 m. rugsėjo 22 d. raštu Komisija Prancūzijai suteikė 20 darbo dienų terminą analizei pateikti.
(10)
2009 m. lapkričio 3 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos paprašė sustabdyti oficialią tyrimo procedūrą iki 2010 m. balandžio 1 d.
(11)
2009 m. lapkričio 17 d. Komisija, taikydama Geriausios praktikos vykdant valstybės pagalbos kontrolės procedūras kodeksą (5), oficialią tyrimo procedūrą sutiko sustabdyti iki 2010 m. balandžio 1 d., kad Prancūzija galėtų suderinti įstatymo projektą ir surengti būtinas konsultacijas.
(12)
2010 m. balandžio 26 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos pranešė Komisijai, kad iš dalies pakeistos schemos projektas jai bus pateiktas 2010 m. gegužės 17 d.
(13)
2010 m. gegužės 27 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos Komisijai pateikė informacijos, tačiau nenumatė iš dalies keisti schemų, apie kurias pranešta.
II. IŠSAMUS PAGALBOS APRAŠYMAS
(14)
Sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą aptariamos dvi atskiros mokesčių priemonės.
(15)
Pagal pirmąją priemonę, apie kurią pranešta, įmonės, valdančios solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sveikatos draudimo sutartis (pranc. contrats solidaires et responsables), atleidžiamos nuo Prancūzijos bendrojo mokesčių kodekso (BMK) 207-2 straipsniu įvesto pelno mokesčio ir teritorinio verslo mokesčio (6) (BMK 1461-1 straipsnis). Nuo šių mokesčių atleidžiamos visos tokias sutartis sudarančios įstaigos: savidraudos draugijos ir organizacijos, kurioms taikomas Savidraudos kodeksas, draudimo įstaigos, kurioms taikoma Socialinio draudimo kodekso IX knygos III antraštinė dalis arba Kaimo kodekso VII knyga, ir visos draudimo įmonės, kurioms taikomas Draudimo kodeksas.
(16)
Pagrindinis šios priemonės tikslas - sudarant tokio tipo sutartis daugiau Prancūzijos gyventojų drausti papildomu sveikatos draudimu. Šiuo požiūriu priemone būtų papildyta atleidimo nuo draudimo sutarčių mokesčio schema, kuri taikoma to paties tipo sutartims ir kurią Komisija leido taikyti 2004 m. birželio 2 d. sprendimu (7) ir 2010 m. spalio 29 d. sprendimu (8).
(17)
Sveikatos draudimo sutartys, kurioms taikoma ši atleidimo nuo mokesčio schema, Prancūzijoje įvestos 2001 m. (9) Tai privalomos kolektyvinės sutartys ir neprivalomos individualios bei kolektyvinės sutartys.
(18)
Kad šioms sutartims būtų taikoma tokia schema, jos visų pirma turi atitikti šias sąlygas:
-
draudimo įstaiga nereikalauja jokios medicininės informacijos apie draudėją, norintį sudaryti neprivalomas sutartis;
-
įmokų suma nenustatoma atsižvelgiant į draudėjo sveikatos būklę;
-
suteikiamos garantijos privalo apimti paslaugas, susijusias su prevencija ir gydančio gydytojo konsultacijomis bei jo išrašytais receptais;
-
suteikiamos garantijos neturi apimti medicininių išlaidų, kurias draudėjas gali patirti viršijus atlygio už tam tikrus veiksmus ar tam tikras konsultacijas dydį arba neturint paskirto gydančio gydytojo.
(19)
Be to, draudimo įstaigos, norinčios, kad joms būtų taikoma lengvatinė schema, turi laikytis ribų, susijusių su solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstų sveikatos draudimo sutarčių skaičiumi, - šios sutartys turi sudaryti tam tikrą viso sveikatos draudimo sutarčių portfelio dalį. Šios ribos kinta pagal sutarčių pobūdį:
-
neprivalomos individualios ir kolektyvinės sutartys:
jos turi apimti 150 000 asmenų arba mažiausią dalį (nustatomą nutarimu), t. y. 80-90 % visų neprivalomas individualias ir kolektyvines sutartis įstaigoje pasirašiusių asmenų ir šiose sutartyse dalyvaujančių narių (10);
-
privalomos kolektyvinės sutartys:
jos turi apimti 120 000 asmenų arba mažiausią dalį (nustatomą nutarimu), t. y. 90-95 % visų privalomas individualias ir kolektyvines sutartis įstaigoje pasirašiusių asmenų ir šiose sutartyse dalyvaujančių narių (11).
(20)
Galiausiai įstaigos, kurioms taikoma ši schema, taip pat turi atitikti bent vieną iš šių sąlygų:
-
įstaigos derina tarifus arba padengia įmokas atsižvelgdamos į socialinę sutartis pasirašiusių asmenų ir jose dalyvaujančių narių padėtį;
-
sutartyse dalyvaujantys nariai ir sutartis pasirašę asmenys, kuriems padedama įsigyti papildomą sveikatos draudimą (12), sudaro ne mažiau kaip 3-6 % įstaigoje neprivalomas individualias ir kolektyvines sveikatos draudimo sutartis pasirašiusių asmenų arba šiose sutartyse dalyvaujančių narių (13);
-
ne jaunesni kaip 65 metų asmenys sudaro bent 15-20 % įstaigoje sveikatos draudimo sutartis pasirašiusių asmenų arba šiose sutartyse dalyvaujančių narių (14);
-
ne vyresni kaip 25 metų asmenys sudaro bent 28-35 % įstaigoje sveikatos draudimo sutartis pasirašiusių asmenų (15).
(21)
Prancūzijos valdžios institucijų teigimu, pagal 20 punkte nurodytus kriterijus turi būti pasidalijama rizika taikant tarifus arba atsižvelgiant į draudėjų amžių ir taikomas mažiausias tikro solidarumo principu pagrįstas dydis. Šiais kriterijais siekiama skatinti sudaryti daugiau solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstų sutarčių ir apdrausti visus gyventojus, ypač didelę dalį jaunų ar pagyvenusių asmenų - tai dvi grupės, kurioms priklausantiems asmenims sunkiausia apsidrausti sveikatos draudimu (papildomu), nes jie turi nedaug lėšų (jaunimas) arba su jų draudimu susijusios sąnaudos gali būti didelės (pagyvenusių asmenų).
(22)
Be to, pagal priemonę šie kriterijai turi būti vertinami grupių lygmeniu, atsižvelgiant į Prancūzijoje apmokestinamą šioms grupėms priskiriamų asmenų veiklą. Šia nuostata siekiama užtikrinti, kad priemonės nebūtų vengiama taikyti arba nebūtų sudaromi susitarimai, pagal kuriuos šio tipo riziką prisiima kelios ad hoc struktūros, taip prieštaraujant rizikos pasidalijimo tikslui.
(23)
Pasak Prancūzijos valdžios institucijų, visų šių sąlygų tikslas - skatinti draudimo įstaigas sudaryti daugiau tokių sutarčių, dalyvauti draudžiant pagrindiniu ir papildomu visuotiniu sveikatos draudimu ir visiems gyventojams siūlyti draustis papildomu sveikatos draudimu, taikant kontroliuojamas tarifų sąlygas. Visų pirma skatinama drausti asmenis, kurie dėl sveikatos būklės ar finansinių galimybių negali apsidrausti patys.
(24)
Iš pradžių buvo numatyta, kad šios mokesčių priemonės dalis, susijusi su atleidimu nuo pelno mokesčio, įsigalios 2008 m. sausio 1 d., o dalis, susijusi su atleidimu nuo teritorinio verslo mokesčio, - 2010 finansiniais metais; laukiant, kol Komisija patvirtins atitinkamas schemas, įsigaliojimas atidėtas atitinkamai iki 2012 m. sausio 1 d. ir 2013 finansinių metų.
(25)
Antrąja mokesčių priemone siekiama sudaryti sąlygas draudimo įstaigoms taikyti mokesčių nuolaidas už įnašus į išlyginamąjį rezervą, susijusį su tam tikromis papildomo draudimo kolektyvinėmis sutartimis (BMK 39d GD straipsnis), viršijant pagal bendrojoje teisėje numatytą schemą (39d GB straipsnis) leidžiamą tokių rezervo atidėjinių ribą.
(26)
Sudaryti techninius išlyginamojo rezervo atidėjinius (16) numatyta draudimo įstaigų apskaitos ir rizikos ribojimo teisės aktuose. 1991 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyvos 91/674/EEB dėl draudimo įmonių metinės finansinės atskaitomybės ir konsoliduotos finansinės atskaitomybės 30 straipsnyje išlyginamojo rezervo atidėjiniai apibūdinami taip: „Nuostolių svyravimo išlyginimo techninį atidėjimą sudaro visos sumos, atidedamos pagal įstatymų arba administracinius reikalavimus, kurios skirtos išlyginti nuostolingumo svyravimams ateinančiais laikotarpiais arba apsisaugoti nuo ypatingos rizikos.“ (17)
(27)
Šiuo atveju išlyginamasis rezervas skirtas nuostolingumo, susijusio su kolektyviniu mirties rizikos arba sužalojimo (darbingumo netekimo ir invalidumo) rizikos draudimu, svyravimams išlyginti. Šie pelno (nuostolio) svyravimai (įvairiais finansiniais metais) susiję su faktiniu pasirašytose draudimo sutartyse numatytų garantijų įgyvendinimu, atsižvelgiant į garantinių prievolių įgyvendinimo prielaidas, numatytas nustatant draudimo įmokų tarifus. Naudojant atidėjinius galima išlyginti su atitinkamomis operacijomis susijusį techninį pelną (nuostolį), siekiant išlyginti didelius nuostolingumo svyravimus, kurie gali būti nustatyti vėliau.
(28)
Prancūzijos valdžios institucijų teigimu, BMK 39d GD straipsnyje numatytas naujas išlyginamojo rezervo atidėjinys padeda siekti bendro tikslo didinti ir gerinti draudimo įstaigų siūlomas draudimo garantijas, pasirašomas vykdant vadinamąją paskyrimo procedūrą. Tai papildomos kolektyvinės garantijos, numatomos kolektyviniuose šakiniuose ar tarpšakiniuose susitarimuose arba sutartyse, įmonių susitarimuose arba įgyvendinamuose darbdavių sprendimuose, pagal kuriuos draudimo įstaigą skiria socialiniai partneriai (paskyrimo procedūra). Paskirta draudimo įstaiga privalo laikytis susitarimuose nustatytų sąlygų, dėl kurių susitarta su socialiniais partneriais (18) (taip pat su tarifų koregavimu susijusių sąlygų). Draudimo įstaiga skiriama ne ilgesniam negu penkerių metų laikotarpiui, kuriam pasibaigus paskirtą draudimo įstaigą privaloma vertinti iš naujo. Socialinės apsaugos ministras priima nutarimą pratęsti sutarčių, į kurias įtraukta paskyrimo sąlyga ir kurios sektorių lygmeniu įgyvendinamos sudarius socialinių partnerių susitarimą, galiojimą. Todėl šios sutartys savaime taikomos visiems sektoriaus darbuotojams ir buvusiems darbuotojams, taip pat jų teisių perėmėjams (neatsižvelgiant į jų sveikatos būklę ir amžių), o jų darbdaviai privalo pasirašyti šias sutartis ir naudotis paskirtos draudimo įstaigos paslaugomis (19).
(29)
Prancūzijos valdžios institucijų teigimu, paskiriant draudimo įstaigą galima užtikrinti naudingesnį jos garantijų ir įmokų santykį ir visiems ekonomikos sektoriaus darbuotojams taikyti vienodas garantijas, neatsižvelgiant į įmonės, kuriai jie priklauso, dydį. Paskiriant draudimo įstaigą taip pat nuolat peržiūrimos rizikos pasidalijimo ir atitinkamos draudimo įstaigos skyrimo organizavimo taisyklės.
(30)
Taikant šią priemonę taip pat galima geriau kontroliuoti tarifus ir paslaugų kokybę, paslaugas teikiant pasitvirtinus didelei rizikai, kurios socialiniai ir finansiniai padariniai draudėjui arba jo šeimai dideli (papildomos išlaidos, prarastos pajamos, atskirtis ir pan.), pavyzdžiui, gavus invalidumą, netekus darbingumo arba mirus, ir tai naudinga individualiems vartotojams.
(31)
Trumpai tariant, atidėjinių priemone, taikoma skatinant užtikrinti pagal paskyrimo procedūrą pasirašytas garantijas mirties, invalidumo ir darbingumo netekimo atvejais, siekiama sudaryti sąlygas paskirtoms draudimo įstaigoms:
-
padengti trūkstamas šio tipo sutarčių sumas, kurios galėtų atsirasti dėl nenumatytų nuostolių (sumos ir skaičiai) arba pasikeitus su rizika susijusiems aspektams (pasikeitus duomenims, kuriais remiantis nustatyti pradiniai tarifai), palyginti su iš pradžių numatytu vidurkiu;
-
padidinti šias operacijas siūlančių įstaigų lėšas ir mokumo atsargas, sudarant specialius atidėjinius.
(32)
Praktiškai metinius įnašus į atidėjinius leidžiama įnešti išskaičiuojant juos iš techninio pelno (20), gauto vykdant atitinkamas operacijas. Bendra atidėjinio suma negali viršyti 130 % bendros įmokų, susijusių su visomis šiomis finansiniais metais atliktomis operacijomis, sumos. Atidėjinys skiriamas techniniams finansinių metų nuostoliams kompensuoti, pirmiausia panaudojant seniausius metinius įnašus.
(33)
Per dešimt metų nepanaudoti metiniai įnašai pervedami į specialų neapmokestinamą rezervą. Šio specialaus rezervo suma negali viršyti 70 % bendros įmokų, susijusių su visomis atitinkamomis finansiniais metais atliktomis operacijomis, sumos. Šių įmokų perteklius priskiriamas pelnui, apmokestinamam praėjus 10 metų nuo įmokų įtraukimo į apskaitą.
(34)
Pagal bendrojoje teisėje numatytą schemą draudimo ir perdraudimo įmonės (BMK 39d GB straipsnis) šiuo metu gali sudaryti neapmokestinamus išlyginamojo rezervo atidėjinius, susijusius su kolektyviniu mirties, darbingumo netekimo ar invalidumo rizikos draudimu, neviršydamos šių ribų:
-
metinis įnašas į atidėjinį yra ne didesnis negu 75 % techninio pelno, gaunamo pagal atitinkamas sutartis,
-
palyginti su įmokų, mokamų pagal finansiniais metais sudarytas atitinkamas sutartis, suma, bendra atidėjinio suma negali viršyti 23-100 % dalies, atsižvelgiant į draudėjų skaičių.
Kiekvienas atidėjinys skiriamas techniniams finansinių metų nuostoliams kompensuoti, pirmiausia panaudojant seniausius metinius įnašus. Be to, per dešimt metų nepanaudoti įnašai priskiriami apmokestinamam pelnui.
III. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ PRADĖTA OFICIALI TYRIMO PROCEDŪRA
(35)
2007 m. lapkričio 13 d. sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą Komisija išreiškė abejonių, ar abiem atitinkamomis mokesčių priemonėmis taikytinas SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktas (21).
(36)
Komisijos nuomone, Prancūzija neįrodė, kad įgyvendinant pirmąją priemonę (įmonių, valdančių solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sutartis, atleidimas nuo pelno mokesčio ir teritorinio verslo mokesčio) visa nauda tenka vartotojams.
(37)
Komisija taip pat iškėlė klausimą, ar laikomasi gaminių nediskriminavimo dėl jų kilmės sąlygos, nes yra nustatytos ribos, kokią atitinkamų draudimo įstaigų sveikatos draudimo sutarčių dalį turi sudaryti solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstos sutartys (120 000-150 000 arba 80-90 % sutarčių).
(38)
Dėl antrosios priemonės (mokesčių nuolaidos už įnašus į išlyginamąjį rezervą) Komisija pareiškė nuomonę, kad netenkinama nė viena iš trijų SESV 107 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo sąlygų.
(39)
Pirma, Komisijos nuomone, priemonės socialinis pobūdis nėra akivaizdus atsižvelgiant į draudimo sutarties pasirašymą, t. y. tai, kad sutartis pasirašoma prieš įvykstant nelaimingiems atsitikimams.
(40)
Antra, visiškas naudos perdavimas vartotojui ir (arba) draudėjui dar labiau hipotetinis ir neaiškus nei pirmosios priemonės atveju. Be to, suteikiama nauda gali pasinaudoti ir darbdaviai, nes jie taip pat prisideda prie sutarties finansavimo.
(41)
Trečia, su paskyrimo sutartimis susijusią veiklą daugiausia vykdo draudimo įstaigos, todėl dabartinėmis aplinkybėmis gali būti sukurta de facto diskriminacija šių įstaigų naudai.
IV. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(42)
Paskelbus sprendimą pradėti tyrimo procedūrą pastabas pateikė Prancūzijos nacionalinė savidraudos draugijų federacija (pranc. Fédération Nationale de la Mutualité Française (FNMF), Prancūzijos draudimo įmonių federacija (pranc. Fédération française des Sociétés d’Assurance (FFSA), Techninis draudimo įstaigų centras (pranc. Centre technique des Institutions de prévoyance (CTIP), Nacionalinė privačių sveikatos bei socialinių paslaugų ir įstaigų federacijų sąjunga (pranc. Union Nationale Interfédérale des Œuvres et Organismes Privés Sanitaires et Sociaux (UNIOPSS), Nacionalinė moterų vėžio patikros komitetų federacija (pranc. Fédération nationale des Comités féminins pour le Dépistage des Cancers), Federalinė vartotojų sąjunga „Ką pasirinkti“ (pranc. Union Fédérale des Consommateurs - Que choisir (UFC - Que choisir) ir viena anoniminė trečioji šalis.
(43)
Dauguma suinteresuotųjų šalių palankiai vertina abi aptariamas mokesčių priemones, o jų pastabose daugiausia pritariama Prancūzijos valdžios institucijų išdėstytiems argumentams. Suinteresuotosios šalys pabrėžia, kad papildomo sveikatos draudimo rinkoje yra didelė konkurencija ir rinka pasižymi puikiu likvidumu. Jos taip pat pabrėžia, kad pagal abi priemones teikiant draudimo paslaugas bus pašalinti socialinio draudimo trūkumai. Nustatydamos mokesčių paskatas, kuriomis lengvai galėtų pasinaudoti visi papildomo sveikatos draudimo srityje veikiantys subjektai, Prancūzijos valdžios institucijos sudarytų sąlygas tam, kad dėl rizikos profilio arba mokumo a priori mažai draudimu besidominčių asmenų segmentas taptų nauju ekonomiškai patraukliu segmentu.
(44)
Tačiau dėl pirmosios priemonės (solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstų sutarčių atleidimas nuo mokesčių) FFSA reiškia susirūpinimą, kad nustatytos per didelės ribos, kuriomis suteikiamas akivaizdus pranašumas rinkoje plačiu mastu jau veikiantiems veiklos vykdytojams. Nors FFSA supranta, kad ribos taikomos siekiant išvengti situacijų, kurias būtų per sudėtinga valdyti, federacijos nuomone, būtina užtikrinti, kad dėl dydžio šios ribos netrukdytų teikti pagalbą. Federacija taip pat mano, kad taikant su draudžiamų gyventojų sudėtimi susijusius kriterijus (nustatant jaunesnių negu 25 metų asmenų procentą, pensininkų procentą ir pan.) pagalbos gavėjų atranka iš tikrųjų nepagrindžiama atsižvelgiant į skelbiamą tikslą. Šie kriterijai naudingi vienodo tipo savidraudos draugijoms, kurių paslaugomis gali naudotis statuso ar profesijos kriterijus tenkinantys subjektai, ir nenaudingi savidraudos draugijoms, kurių paslaugomis gali naudotis visa visuomenė. Pagal šiuos kriterijus taip pat gali būti taikomas nevienodas požiūris į draudėjus.
(45)
CTIP patikslina, kad siekiant užtikrinti kokybiškas draudimo įstaigų teikiamas paslaugas turi būti daug investuojama į draudėjų grupes, kurių yra gana daug. Šiuo tikslu paaiškinamas ribų nustatymas.
(46)
CTIP taip pat nurodo, kad draudimo įmonės Europos Sąjungoje privalo sudaryti mokumo atsargas. Jeigu visas techninis pelnas turėtų būti skiriamas draudėjams, mokumas nebūtų užtikrinamas. Todėl būtų teisinga bent dalį pelno naudoti kiekvienais metais didėjantiems mokumo reikalavimams (visiems arba jų daliai) padengti.
(47)
Be to, CTIP patikslina, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką sutartinio pobūdžio šakinėms schemoms Europos Sąjungos konkurencijos teisės nuostatos netaikomos dėl šių schemų pobūdžio ir tikslo (22). Be to, tokios schemos negali būti apmokestinamos komerciniais mokesčiais atsižvelgiant į tai, kad draudimu šalinami socialinio draudimo trūkumai ir kad jis grindžiamas kolektyviniais susitarimais ir sutartimis.
(48)
FNMF taip pat kelia pirmosios priemonės suderinamumo pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą klausimą. Viena vertus, pagalba būtų skatinama solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas papildomo sveikatos draudimo sutartis sudaryti tokiomis sąlygomis, kuriomis nebūtų daromas neigiamas poveikis tarpusavio prekybos sąlygoms, prieštaraujant bendram interesui. Priemone būtų siekiama pašalinti rinkos trūkumus - tendenciją skirstyti gyventojus į segmentus, nes rinkoje negalima veiksmingai užtikrinti visų nemokių gyventojų gerovės. Kita vertus, pagalba būtina ir proporcinga, nes anksčiau įdiegtomis priemonėmis nebuvo galima įgyvendinti siekiamo tikslo.
(49)
Anoniminė trečioji šalis pabrėžia, kad Prancūzijos valstybei trūksta žinių ir statistinių duomenų apie ekonominę ir finansinę įmonių, veikiančių papildomo sveikatos draudimo rinkoje, padėtį. Todėl padėties negalima išnagrinėti objektyviai.
(50)
Anoniminė trečioji šalis taip pat nurodo, kad 2001-2007 m. sektoriaus įmonių pelno marža kito. Nors atitinkamų įmonių apyvarta nurodytu laikotarpiu padidėjo 50 %, tiems patiems draudėjams teikiamų paslaugų išlaidos išaugo tik 35 %. Taigi per šešerius metus grynoji veiklos marža dar padidėjo 15 %.
(51)
Dėl antrosios priemonės (išlyginamojo rezervo) FFSA mano, kad apmokestinimo schema, naudingesnė sutartims, į kurias įtraukta paskyrimo sąlyga, negu kolektyvinėms įmonių sutartims, kuriomis draudžiamos tokios pat rizikos rūšys, niekuo nepateisinama. Atidėjinių sudarymo metodas ir rizikos rūšys sutampa; sutarčių, į kurias įtraukta paskyrimo sąlyga, atveju rizika pasidalijama platesniu mastu, todėl sumažėja jos dydis. Be to, priemonė iš tikrųjų skirta draudimo įstaigoms. Nors teisiškai socialiniams partneriams leidžiama pasirinkti draudimo įstaigą, praktiškai pagal beveik visas šio tipo sutartis paskiriama socialinių partnerių iniciatyva įsteigta draudimo įstaiga.
(52)
CTIP nuomone, suprantama, kad socialiniai partneriai pirmenybę teikia tam, kad būtų įsteigta draudimo įstaiga, kurią jie paskui gali valdyti.
(53)
Be to, CTIP primena apribojimus, draudimo įstaigoms taikomus paskyrimo atveju:
-
stricto sensu taikomos susitarimo ar kolektyvinės sutarties nuostatos (garantijos, tarifai, pakartotinio vertinimo sąlygos, teisių išlaikymas esant sudėtingai padėčiai ir pan.),
-
draudžiama sustabdyti garantijų teikimą net tuomet, kai įmokos nemokamos,
-
privaloma drausti visas įmones, kurioms taikomas susitarimas ar sutartis,
-
būtina išlyginti tarifus ekonomikos sektoriaus subjektų draudimo laikotarpiu, siekiant suderinti tarifus, padidėjusius dėl šakiniam sektoriui poveikį darančios ekonomikos krizės.
(54)
Be to, CTIP mano, kad pagal sutartyse numatytas papildomos socialinės apsaugos schemas mokamos įmokos yra dalis darbuotojų darbo užmokesčio, todėl šios schemos negali būti apmokestinamos komerciniais mokesčiais. Taigi papildomų mokesčių nuolaidų už įnašus į išlyginamąjį rezervą priemonė neturėtų būti laikoma valstybės pagalba.
(55)
CTIP, kaip ir FNMF, taip pat kelia antrosios priemonės suderinamumo pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą klausimą, patikslindamas, kad ši priemonė būtų skirta draudimo rinkos plėtrai skatinti ir nebūtų daromas neigiamas poveikis tarpusavio prekybos sąlygoms, prieštaraujant bendram interesui.
(56)
Be to, CTIP mini sprendimą Albany (23) ir patikslina, kad pagal sutartyse numatytas privalomas socialinės apsaugos schemas vykdomi visuotinės ekonominės svarbos uždaviniai. Komerciniais mokesčiais apmokestinant operacijas, susijusias su sutartyse numatytomis socialinės apsaugos schemomis, kurias taiko draudimo įstaiga, būtų prieštaraujama draudimo įstaigoms pavestų visuotinės ekonominės svarbos uždavinių vykdymo principui.
V. PRANCŪZIJOS PASTABOS
(57)
Prancūzijos valdžios institucijos tvirtina, kad pagalbos poveikis individualiems vartotojams bus užtikrinamas dėl priemonės sudėties ir dėl to, kad papildomo sveikatos draudimo rinka yra konkurencinga.
(58)
Yra ne tik daug rinkos dalyvių (24), bet ir daug bei įvairių platinimo kanalų (generaliniai draudimo agentai, brokeriai, draudimo įstaigų darbuotojai, tiesioginis pardavimas internetu ir pan.). Be to, šio sektoriaus konkurencingumą užtikrina Draudimo ir savidraudos draugijų kontrolės institucija (pranc. Autorité de contrôle des assurances et des mutuelles (ACAM).
(59)
Taigi naudingas poveikis vartotojams turėtų būti užtikrinamas rinkos mechanizmais, mažinant draudėjo finansinį įnašą, ir nereikėtų diegti privalomo sutaupytų mokesčių perskirstymo mechanizmo. Be to, dėl priemonės sudėties būtų užtikrinta, kad naudą gautų vartotojai, kurie papildomu sveikatos draudimu nesidraudžia dėl amžiaus arba turimų lėšų.
(60)
Dėl galimos tam tikroms įstaigoms naudingos diskriminacijos Prancūzija patikslina, kad nustatant ribas draudimo įstaigos skatinamos pasidalyti tam tikrą portfelio dalį sudarančią blogą riziką, susijusią su atitinkamų asmenų amžiumi ar lėšų dydžiu.
(61)
Dėl nepakankamos solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstų sutarčių dalies ar nepakankamo jų skaičiaus šio rizikos pasidalijimo tikslo nebūtų galima pasiekti ir, jeigu tokios ribos nebūtų nustatytos, atitinkamos įstaigos dėl numatyto atleidimo nuo mokesčių gautų nelauktą pelną. Subjektams veikiant vien konkurencinėmis sąlygomis (nenustačius ribų) būtų tik suteikta mokestinė nauda galutiniam vartotojui ir sudarytos sąlygos draudimo įstaigoms išsaugoti savo rinkos dalį, neužtikrinant apdraustųjų procento didėjimo. Todėl reikėtų įdiegti dvigubos ribos (procento ar absoliučios vertės) mechanizmą siekiant padidinti apdraustųjų, priklausančių šiuo metu neapsidraudusių gyventojų grupėms, procentą.
(62)
Papildomam sveikatos draudimui nuolat brangstant, ketinimas šioms gyventojų grupėms taikyti mokesčių paskatą rodytų tikrą nacionalinį solidarumą.
(63)
Prancūzijos valdžios institucijos visų pirma pažymi, kad pagalba nereikėtų laikyti visos mokesčių priemonės. Valstybės pagalba turėtų būti laikoma tik viena priemonės dalis, nepagrindžiama atitinkamos draudimo veiklos ypatumais atsižvelgiant į rizikos ribojimo standartus.
(64)
Dėl paskyrimo sutarčių ypatumų - didelių apribojimų, susijusių su tarifais, rizikos rūšių pasirinkimu ir valdymu, - kyla ypač didelė rizika, kad taikant šias sutartis nuostolingumas neatitiks pradinių vertinimų, todėl įnašų schema, kuria rizika labai ribojama, visiškai pateisinama.
(65)
Viena vertus, paskyrimo sutartimis, sudarytomis pagal kolektyvinius šakinius susitarimus, draudžiamos rizikos rūšys, susijusios su konkrečiame veiklos sektoriuje dirbančiais gyventojais, todėl tokie gyventojai yra ypač pažeidžiami dėl su šiuo sektoriumi susijusių ciklų pokyčių. Taigi iš anksto numatant ilgalaikę šių ciklų perspektyvą reikėtų išlyginti su paskyrimu susijusį ilgalaikį pelną (nuostolį).
(66)
Kita vertus, pagal įmonių susitarimus sudarytos paskyrimo sutartys neabejotinai susijusios su nedidele gyventojų dalimi, todėl būtų pagrįsta taikyti didesnes atidėjinių normas atsižvelgiant į didelius nuostolingumo svyravimus.
(67)
Todėl mokesčių nuolaidos už įnašus į tokius atidėjinius, suderintomis ir griežtesnėmis sąlygomis taikomos išplečiant pagal bendrąją teisę įgyvendinamą mokesčių priemonę, nurodytą BMK 39d GB straipsnyje, būtų pagrįstos reglamentavimo ir rizikos ribojimo požiūriais.
(68)
Tačiau Prancūzijos valdžios institucijos nurodo, kad labai sunku tiksliai pagrįsti leistinų įnašų už šias operacijas normas, nes techniškai sunku įvertinti įprastą atidėjinių, skirtų tokioms konkrečioms rizikos rūšims, dydį. Vis dėlto Prancūzijos valdžios institucijos patikslina, kad viršutinės išskaičiuotinų įnašų į atidėjinius ribos nustatytos susitarus su profesijų atstovais.
(69)
Dėl pagalbos suderinamumo pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktą Prancūzija tvirtina, kad trys šios nuostatos sąlygos įgyvendintos. Aptardama pagalbos socialinį pobūdį ji nurodo, kad kolektyvinėmis sutartimis, dėl kurių susitarta pagal šakinius susitarimus, užtikrinamas aukštas rizikos pasidalijimo lygmuo ir mažesnės negu individualių sutarčių rinkoje draudimo įmokos, kartu sudaromos sąlygos darbuotojams ir jų šeimoms gauti dideles garantijas.
(70)
Atsakydama į Komisijos argumentą, kad priemonės socialinis pobūdis nėra akivaizdus atsižvelgiant į sutarties pasirašymo laiką, Prancūzija pažymi, kad pagalbos skyrimas prieš pasitvirtinant rizikai yra vienintelis būdas įgyvendinti siekiamą socialinį tikslą.
(71)
Aptardama naudos perdavimą galutiniam vartotojui Prancūzija visų pirma išskiria kolektyvinius šakinius susitarimus ir įmonių susitarimus. Nors kolektyvinius šakinius susitarimus iš tikrųjų daugiausia sudaro draudimo įstaigos, į šią rinką būtų įnešta naujos dinamikos ir šia rinka domėtųsi kiti draudimo sektoriaus dalyviai. Bet kokiu atveju draudimo įstaigų konkurencija iš tikrųjų vyktų ir leistų užtikrinti didžiausią naudą draudėjui. Dėl įmonių susitarimų pažymėtina, kad sudarant susitarimus vyksta labai didelė konkurencija ir negalima nustatyti jokios draudimo įstaigoms naudingos monopolinės padėties.
(72)
Pasak Prancūzijos valdžios institucijų, tą patį argumentą galima pateikti dėl įmonei naudingo tarifų mažinimo. Iš tikrųjų darbdavio įnašas finansuojant garantiją yra darbuotojo (draudėjo) darbo užmokesčio priedas, taigi taip suteikiama nauda darbuotojui.
(73)
Dėl de facto vykdomos diskriminacijos draudimo įstaigų naudai Prancūzija nurodo, kad pagal priemonę sudaromos vienodos sąlygos visiems veiklos vykdytojams, neatsižvelgiant į jų statusą. Draudimo rinka nėra monopolinė ir joje nėra išskirtinių sąlygų draudimo įstaigoms; šioje rinkoje vyksta didelė pagrindinių dalyvių konkurencija.
(74)
Prancūzija taip pat primena, kad pasirinkti draudimo įstaigą privalo darbdavys ir darbuotojų atstovai (paskyrimo procedūra). Šios procedūros skaidrumas užtikrinamas ir konkursas pagal ją vykdomas įprastomis konkurencijai atviros rinkos sąlygomis. Konkurse kviečiami dalyvauti keli draudikai ir remiamasi socialinių partnerių parengtomis specifikacijomis.
(75)
Be to, Prancūzija mano, kad vertinama priemonė galėtų būti laikoma pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių plėtrai skatinti, kuria tarpusavio prekybos sąlygos netrikdomos taip, kad tai prieštarautų bendram interesui pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Įrodytas socialinis priemonės tikslas reiškia, kad ateityje būtų vykdoma didelė draudimo rinkos plėtra.
(76)
Pasak Prancūzijos valdžios institucijų, sudarant draudimo sutartis, į kurias įtraukiamos paskyrimo procedūros nuostatos, siekiama platesniu mastu diegti papildomos socialinės apsaugos schemas, kurios naudingesnės darbuotojams ir pagal kurias jie geriau apsaugomi, kartu skatinant socialinį dialogą ir darbuotojų dalyvavimą.
(77)
Galiausiai Prancūzija priduria, kad papildomo draudimo paslaugos, teikiamos pagal paskyrimo procedūrą vykdomo draudimo srityje, gali būti laikomos visuotinės ekonominės svarbos paslaugomis pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, ypač tuomet, kai prisijungti prie paslaugų schemos privaloma ir ši schema valdoma lygiateisiškumo pagrindu.
(78)
Sudaryti kolektyvinę sutartį, kurioje numatomos garantijos ir paskiriamas draudikas, gali būti įpareigojami visi darbuotojai, buvę darbuotojai ir teisių perėmėjai, sutarties taikymą išplečiant atsakingo ministro nutarimu (Socialinio draudimo kodekso L 911-3 ir 911-4 straipsniai). Šis nutarimas turėtų būti laikomas aktu, kuriuo valstybė narė įmonei paveda vykdyti su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus.
(79)
Prancūzija pripažįsta, kad kompensacijos už visuotinės ekonominės svarbos paslaugas suma (sutaupyti mokesčiai) neatitinka sąlygų, nustatytų Bendrijos bendrosiose nuostatose dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (25). Tačiau ji mano, kad šios sąlygos nesuderintos atsižvelgiant į atitinkamų operacijų ypatumus. Prancūzijos teigimu, mokesčių nuolaidos yra tinkamesnė ir lankstesnė priemonė negu subsidijos, mokamos remiantis tiksliu papildomų paslaugos valdymo sąnaudų vertinimu.
VI. PRANCŪZIJOS ATSAKYMAI Į TREČIŲJŲ ŠALIŲ PASTABAS
(80)
Prancūzijos valdžios institucijos atsižvelgia į trečiųjų šalių pastabas ir atsako konkrečiai į Prancūzijos draudimo įmonių federacijos (FFSA) pastabas.
(81)
Dėl solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstų sutarčių atleidimo nuo mokesčių Prancūzijos valdžios institucijos nurodo, kad draudimo įstaigų portfelių sudėtis yra vienoda, o šioje rinkoje veikiančių draudimo įstaigų, skirstomų į tris pagrindines kategorijas (įmonės, kurioms taikomas Draudimo kodeksas, savidraudos draugijos, kurioms taikomas Savidraudos kodeksas, ir draudimo įstaigos, kurioms taikomas Socialinio draudimo kodeksas), sudaromų solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstų sutarčių dalis, palyginti su kitų tipų sveikatos draudimo sutartimis, šiuo metu yra tokia pati.
(82)
Aptardama naują išlyginamojo rezervo atidėjinį Prancūzija pabrėžia, kad šakines paskyrimo sutartis gali sudaryti visi papildomo draudimo rinkoje veikiantys ir Prancūzijos, ir užsienio veiklos vykdytojai.
(83)
Galiausiai Prancūzija priduria, kad draudimo įstaigų padėtis nėra monopolinė, todėl diskriminacinis pranašumas nesuteikiamas. Tai, kad rinka konkurencijai atveriama lėtai ir laipsniškai, susiję su istoriniu veiksniu, bet nekelia abejonių dėl esamos draudimo įstaigų konkurencijos. Vien fakto, kad draudimo įstaigos daugiau specializuojasi šiame sektoriuje, neužtenka bet kokiai diskriminacijai nustatyti.
VII. PAPILDOMA INFORMACIJA, KURIĄ PRANCŪZIJA PATEIKĖ SUSTABDŽIUS PROCEDŪRĄ
(84)
Vykdydamos tyrimo procedūrą Komisijos tarnybos pasiūlė Prancūzijai tam tikrus būdus, kaip pagalbos schemas suderinti su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 dalį.
(85)
Dėl pirmosios priemonės (įmonių, valdančių solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sutartis, atleidimas nuo pelno mokesčio ir teritorinio verslo mokesčio) pasiūlyti šie suderinimo būdai:
-
siekiant laikytis antrojo kriterijaus (faktinis naudos perdavimas), Prancūzijai pasiūlyta remtis Komisijos anksčiau patvirtinta subsidijavimo sistema, taikoma Prancūzijos pareigūnų papildomam sveikatos draudimui (N 911/06), individualiems vartotojams naudinga mokesčių kredito sistema arba bet kokia sistema, leidžiančia užtikrinti faktinį pagalbos poveikį,
-
siekiant išvengti bet kokios diskriminacijos, Prancūzijos valdžios institucijos paragintos peržiūrėti ribų mechanizmą.
(86)
Tačiau 2010 m. gegužės 27 d. rašte Prancūzija nurodė, kad ji nusprendė nekeisti pagalbos schemos, apie kurią pranešė, ir patvirtino savo analizę, pagal kurią schemos, apie kurias pranešta, yra suderinamos su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktą.
(87)
Tame pačiame rašte Prancūzija pridūrė, kad papildomo sveikatos draudimo sutartys yra priemonė, kuria išsaugomas draudėjų lojalumas ir kuri leidžia vėliau siūlyti pelningesnes priemones tiems patiems draudėjams, pavyzdžiui, gyvybės draudimo sutartis. Todėl rinkos dalyviai, siekdami išsaugoti kliento lojalumą, būtų skatinami taikyti patrauklią tarifų politiką. Šiomis sąlygomis mokestinė nauda, įstaigos suteikta nustatant draudėjų įmokas, turės tiesioginį poveikį konkurentų tarifų derinimui ir taip bus užtikrintas visiems draudėjams naudingas poveikis.
(88)
Dėl antrosios priemonės (papildomos mokesčių nuolaidos už įnašus į išlyginamąjį rezervą) Komisijos tarnybos Prancūzijai pasiūlė šiuos suderinimo būdus:
-
siekiant laikytis antrojo kriterijaus (faktinis naudos perdavimas), Prancūzijai pasiūlyta remtis Komisijos anksčiau patvirtinta subsidijavimo sistema, taikoma Prancūzijos pareigūnų papildomam sveikatos draudimui (N 911/06), individualiems vartotojams naudinga mokesčių kredito sistema arba bet kokia sistema, leidžiančia užtikrinti faktinį pagalbos poveikį,
-
siekiant išvengti bet kokios diskriminacijos, Prancūzijos valdžios institucijos paragintos apsvarstyti galimybę įdiegti privalomą ir skaidrų konkursų, vykdomų siekiant sudaryti paskyrimo sutartis, rengimo mechanizmą.
(89)
Tačiau kaip ir pirmosios priemonės atveju Prancūzija pagalbos schemos, apie kurią ji pranešė ir kuria skatinama sudaryti kolektyvines draudimo sutartis, nusprendė nekeisti.
(90)
2010 m. gegužės 27 d. rašte Prancūzija dar kartą patvirtino, kad paskirti draudimo įstaigą privaloma ir tai pateisina įnašų schemą, kuria itin ribojama rizika. Todėl tik labai nedideliu mastu išlyginamojo rezervo atidėjiniai galėtų būti laikomi valstybės pagalba ir turėtų būti nagrinėjamas jų suderinamumas su vidaus rinka.
VIII. PAGALBOS VERTINIMAS
VIII.1. Įmonių, valdančių solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sutartis, atleidimas nuo pelno mokesčio ir teritorinio verslo mokesčio
(91)
Remdamasis Teisingumo Teismo sprendimu Albany (26) CTIP tvirtina, kad šakinėms sutartyse numatytoms schemoms Bendrijos konkurencijos teisės nuostatos netaikomos dėl šių schemų pobūdžio ir tikslo.
(92)
Tačiau Komisija pažymi, kad minėtame Teismo sprendime nurodyta priemonė daugiausia susijusi su pramonės įmonių teisine prievole prisijungti prie sektorinio pensijų fondo, kuriam taikoma išskirtinė teisė. Šiuo požiūriu pažymėtina, kad su pirmąja priemone susijusi atleidimo nuo mokesčių schema taip pat taikoma individualioms sutartims ir kolektyvinėms neprivalomoms sutartims. Be to, sudaryti privalomas kolektyvines sutartis, kurioms taikoma priemonė, laisvai nusprendžia socialiniai partneriai, ir teisinė prievolė sudaryti šias sutartis ar prisijungti prie sektorinio arba tarpsektorinio fondo nėra numatyta, kaip sprendimo Albany atveju.
(93)
Toliau Teisingumo Teismo sprendime patvirtinama, kad rizikos draudimo schemoms, kuriomis papildoma teisinė socialinio draudimo sistema, apie kurią šiuo atveju pranešė Prancūzijos valdžios institucijos, taikomos konkurencijos taisyklės ir kad pagal tokias schemas veikiantys fondai visiškai atitinka įmonės sąvoką pagal SESV 101 ir paskesnius straipsnius (27).
(94)
Todėl Komisija mano, kad su pirmąja priemone susijusiai draudimo schemai Sutarties konkurencijos taisyklės, ypač taisyklės, kuriomis draudžiama teikti valstybės pagalbą, yra taikomos.
(95)
Pagal socialinio draudimo schemą (privalomo sveikatos draudimo schema) kompensuojama tik dalis socialiniu draudimu apdraustų asmenų sveikatos priežiūros išlaidų. Taigi papildomo sveikatos draudimo lėšomis dengiama pagal privalomo sveikatos draudimo schemą nefinansuojama paslaugų dalis.
(96)
Papildomo sveikatos draudimo rinkoje iš esmės veikia šios trys subjektų grupės:
-
savidraudos draugijos ir savidraudos organizacijos, kurioms taikomas Savidraudos kodeksas,
-
draudimo įstaigos, kurioms taikomas Socialinio draudimo kodeksas,
-
draudimo įmonės, kurioms taikomas Draudimo kodeksas.
(97)
Kaip nurodoma 2007 m. gruodžio 21 d. Prancūzijos valdžios institucijų rašte, papildomo sveikatos draudimo rinkoje veikia 263 draudimo įmonės, 66 draudimo įstaigos ir 1 201 savidraudos draugija. Prancūzijos valdžios institucijos taip pat nurodo, kad 2006 m. dvidešimt svarbiausių rinkos dalyvių užėmė tik 35 % rinkos ir nė vieno iš jų užimamos rinkos dalis neviršijo 4 %; be to, 65 % rinkos užėmė dalyviai, kuriems priklausanti rinkos dalis buvo mažesnė negu 1 % (28).
(98)
Tačiau pagal 2009 m. paskelbtus oficialius skaičius 2008 m. pabaigoje šios rinkos dalyvių buvo tik 876; nuo 2001 m. jų skaičius nuolat mažėjo (palyginti su 2001 m., 2008 m. jis sumažėjo 48 %) (29). Savidraudos draugijų buvo 748, draudimo įmonių - 92, o draudimo įstaigų - 36.
(99)
Remiantis Prancūzijos konkurencijos tarnybos neseniai atliktu tyrimu, didžiausias papildomo individualaus sveikatos draudimo rinkos dalis užima savidraudos draugija Mutuelle Générale de l’Education Nationale (MGEN) (7,7 % rinkos), savidraudos įmonė Groupama (30) (6,7 % rinkos), taip pat draudimo įmonė Swiss Life (4 % rinkos) (31).
(100)
Didžiausias papildomo kolektyvinio draudimo rinkos dalis užima draudimo įmonė Axa (17,51 % rinkos), draudimo įstaigų grupė Malakoff-Médéric (8,7 % rinkos), taip pat grupė AG2R-La Mondiale-Prémalliance (32) (6,9 % rinkos) (33).
(101)
Komisija neturi tikslesnės informacijos apie papildomo sveikatos draudimo rinkos struktūrą, pavyzdžiui, apie savidraudos įmonių, savidraudos draugijų, savidraudos organizacijų ir draudimo įstaigų grupes, nors ji prašė Prancūzijos valdžios institucijų šią informaciją pateikti. Be to, nors Komisija prašė, Prancūzijos valdžios institucijos negalėjo pateikti statistikos, susijusios su solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstomis sutartimis (tiek bendros statistikos, tiek kiekvienos rinkos dalyvių grupės statistikos). Todėl 102 ir 103 konstatuojamosiose dalyse pateikiamose lentelėse nurodoma visos papildomo sveikatos draudimo rinkos statistika, įskaitant sąlygų, leidžiančių taikyti priemonę, apie kurią pranešta, neatitinkančias sutartis. Be to, 2008 m. Prancūzijos audito rūmų paskelbtoje ataskaitoje (34) pabrėžiama, kad trūksta svarbios su papildomu draudimu susijusios statistikos: nežinomas draudėjų skaičius, jų pasiskirstymas pagal įvairias draudėjų grupes ir įvairius sutarčių tipus (individuali sutartis, kolektyvinė neprivaloma sutartis ir kolektyvinė privaloma sutartis), taip pat nežinoma kompensuotų išlaidų suma pagal namų ūkių ir pajamų kategorijas. Remiantis Nacionalinės konkurencijos tarnybos atliktais tyrimais, ši rinka vis dėlto yra suskaidyta į segmentus (individualių sutarčių atveju net labai suskaidyta) (35), tačiau ji yra tik viena su pirmąja priemone, apie kurią pranešta, susijusios rinkos dalis.
(102)
Kaip matyti iš lentelės, pateikiamos šios konstatuojamosios dalies pabaigoje, 2001-2007 m. šis sektorius labai išsiplėtė (36). 2007 m. bendra šių įstaigų apyvarta siekė 27,4 mlrd. EUR; palyginti su 2001 m., ji padidėjo 55,8 % ir vidutinis metinis augimo koeficientas buvo 7,6 %. 2008 m. apyvarta viršijo 29 mlrd. EUR ir, palyginti su 2007 m., padidėjo 6 % (37).
2001-2007 m. papildomo draudimo įstaigų apyvartos pokytis
(mlrd. EUR)
Savidraudos draugijos
Draudimo įstaigos
Draudimo įmonės
Iš viso
2001 m.
10,6
3,3
3,7
17,6
2007 m.
16,0
4,7
6,7
27,4
2001-2007 m.
+50,5 %
+43,15 %
+82,13 %
+55,8 %
(103)
Remiantis Prancūzijos valdžios institucijų pateiktais skaičiais, individualios ir kolektyvinės sutartys paskirstomos taip (2004 m. skaičiai):
Draudimo įstaigos
Savidraudos draugijos
Draudimo įmonės
Kolektyvinės sutartys
38 %
33 %
29 %
Individualios sutartys
6 %
67 %
27 %
Kolektyvinės ir individualios sutartys
18 %
54 %
28 %
(104)
Savidraudos draugijos ir savidraudos organizacijos daugiausia sudaro individualias sutartis, o draudimo įstaigos - kolektyvines sutartis (įmonių ar šakines sutartis). Draudimo įmonių portfelis yra proporcingesnis.
(105)
Be to, apdraustų gyventojų procentas labai padidėjo: nuo 84 % 1996 m. iki 92,8 % 2006 m. Skaičiuojama, kad 32-38 mln. asmenų apdrausti savidraudos draugijose, 13 mln. asmenų - draudimo įmonėse ir 11 mln. asmenų - draudimo įstaigose; prie jų reikia pridėti daugiau negu 4 mln. asmenų, apdraustų CMU-C fonde (visuotinio sveikatos draudimo fonde), kuris nemokamu papildomu sveikatos draudimu draudžia pačius neturtingiausiuosius. Tai reiškia, kad šiuo metu papildomu draudimu nėra apsidraudę 7-8 % prancūzų (38).
(106)
Pagal SESV 107 straipsnį „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
(107)
Taigi priemonė laikoma valstybės pagalba, jeigu ji atitinka visas šias sąlygas: 1) aptariama priemone suteikiama nauda, 2) ji suteikiama iš valstybinių išteklių, 3) ši nauda yra atrankinio pobūdžio ir 4) aptariama priemonė iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti bei daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(108)
Neabejotina, kad atleidžiant nuo pelno mokesčio ir teritorinio verslo mokesčio arba sumažinant šiuos mokesčius ir taip panaikinant arba sumažinant atitinkamų įmonių mokesčius, paprastai turėtų būti suteikiama nauda nuo mokesčių atleidžiamiems arba sumažintus mokesčius mokantiems subjektams (39). Todėl šiuo atleidimu nuo mokesčių arba mokesčių sumažinimu suteikiama ekonominė nauda.
(109)
Dėl CTIP pastabų, kad gali būti vykdomi su viešąja paslauga susiję uždaviniai, Komisija pažymi, kad sąlygos, sprendime Altmark (40) nurodytos siekiant nelaikyti pagalba tokios pagalbos, kuri suteikiama tam tikrais visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimo atvejais, šiuo atveju neįgyvendintos (visų pirma žr. šio sprendimo 144 punktą; iš tikrųjų trečioji sprendimo Altmark sąlyga susijusi su kompensacijos permokos nebuvimu). Todėl šiuo atveju suteikiama ekonominė nauda.
(110)
Šią naudą suteikia Prancūzijos valstybė, atsisakanti mokestinių pajamų. Todėl šią naudą ji suteikia iš valstybinių išteklių.
(111)
Priemonė taip pat yra atrankinio pobūdžio. Atrankinis pobūdis susijęs su tuo, kad, viena vertus, aptariama priemonė taikoma tik konkrečiam ekonomikos sektoriui (draudimo sektoriui), kita vertus, šiame sektoriuje priemonė taikoma tik konkrečiam sutarčių tipui (sektoriaus dalis). Šiuo požiūriu visų pirma pažymėtina, kad pelno mokesčiu apmokestinamos visos įmonės, neatsižvelgiant į sektorių, kuriame jos veikia. Todėl nuo šio mokesčio atleidžiant tik draudimo sektorių nukrypstama nuo bendros pelno mokesčių schemos ir taip konkrečiai skatinamos tam tikros įmonės. Tą patį galima pasakyti apie atleidimą nuo teritorinio verslo mokesčio. Be to, atleidžiant nuo aptariamų mokesčių taip pat skatinama draudimo sektoriuje sudaryti tam tikras sveikatos draudimo sutartis - šiuo atveju solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sveikatos draudimo sutartis. Todėl priemone skatinami veiklos vykdytojai, sudarantys solidarumo principu pagrįstas sutartis, ir tai nenaudinga įprastas sutartis sudarantiems veiklos vykdytojams.
(112)
Galiausiai be to, jog Europos Sąjungos draudimo sektoriuje vykdoma tarpusavio prekyba, primintina, kad valstybei narei suteikiant pagalbą įmonei šios įmonės veiklos mastai valstybėje gali būti išlaikyti arba išaugti, todėl kitose valstybėse narėse įsikūrusių įmonių galimybės patekti į šios valstybės narės rinką gali sumažėti (41).
(113)
Todėl atitinkamų įmonių padėtis vykdant tarpusavio prekybą Europos Sąjungoje sustiprės. Taigi šia priemone gali būti iškraipoma konkurencija ir daromas poveikis tarpusavio prekybai Europos Sąjungoje.
(114)
Todėl reikia daryti išvadą, kad pirmoji priemonė iš tikrųjų yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Prancūzija šio vertinimo neginčija.
(115)
Kadangi priemonė, apie kurią pranešta, yra valstybės pagalba, turi būti išnagrinėtas jos suderinamumas su vidaus rinka. Prancūzijos valdžios institucijų nuomone, aptariama priemonė yra valstybės pagalba, suderinama pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktą.
(116)
SESV 107 straipsnio 2 dalies a punkte nurodoma: „vidaus rinkai neprieštarauja: a) socialinio pobūdžio pagalba individualiems vartotojams, jei ji yra teikiama nediskriminuojant atitinkamų gaminių dėl jų kilmės“.
(117)
Valstybės pagalbos priemonė pagal šią nuostatą yra suderinama, kai įgyvendinamos šios trys sąlygos:
1.
pagalba turi būti socialinio pobūdžio;
2.
ji turi būti teikiama individualiems vartotojams;
3.
ji turi būti teikiama nediskriminuojant atitinkamų gaminių dėl jų kilmės.
(118)
Visų pirma reikėtų patikslinti, kad SESV 107 straipsnio 2 dalimi nukrypstama nuo draudimo teikti valstybės pagalbą principo, nurodyto SESV 107 straipsnio 1 dalyje, todėl 107 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama siaurai (42).
(119)
Tačiau konkrečiai dėl SESV 107 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo paminėtina, kad atsižvelgiant į Komisijos sprendimų priėmimo praktiką pagalba gali būti teikiama tarpininkui, įsipareigojančiam ją perduoti individualiems vartotojams (43). Tačiau tokiu atveju būtina, kad įdiegtu mechanizmu būtų užtikrintas faktinis poveikis galutiniam vartotojui.
(120)
Komisijos nuomone, priemonė iš tikrųjų yra socialinio pobūdžio (pirmasis kriterijus), nes jos tikslas - suteikti galimybes papildomu sveikatos draudimu apsidrausti asmenims, kuriems sunku tai padaryti dėl amžiaus, sveikatos būklės arba turimų lėšų. Iš tikrųjų BMK 207 straipsnyje nustatyti socialinio pobūdžio kriterijai, kurių turi laikytis draudimo įstaigos, kad priemonė joms būtų taikoma (44). Pagal šiuos kriterijus nustatomos mažiausios sunkumų patiriančių gyventojų, pavyzdžiui, nedideles pajamas gaunančių asmenų arba pagyvenusių asmenų, dalys atitinkamų įstaigų draudimo portfeliuose. Prancūzijos valdžios institucijų pateiktame preliminariame nutarimo projekte, kuriame nurodytos tam tikros tarifų derinimo atsižvelgiant į socialinę draudėjų padėtį taisyklės (45), patvirtinamas socialinis sunkumų patiriantiems gyventojams taikomos priemonės pobūdis.
(121)
Tačiau išnagrinėjusi priemonę Komisija negalėjo nustatyti, kad pagalbą iš tikrųjų gauna individualūs vartotojai (antrasis kriterijus).
(122)
Pasak Prancūzijos valdžios institucijų, įmonėms suteikta pagalba individualiems vartotojams naudinga netiesiogiai. Dėl didelės konkurencijos papildomo sveikatos draudimo rinkoje užtikrinta, kad įmonių gauta pagalba vartotojui perduodama nustatant vartotojo mokėtinų įmokų sumą.
(123)
Šiuo klausimu pažymėtina, kad Prancūzijos taikomą atleidimą nuo solidarumo principu pagrįstų sveikatos draudimo sutarčių mokesčio Komisija įvertino kaip pagalbą, suderinamą taikant SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktą (46). Šiuo atveju iš tikrųjų nebuvo abejonių, kad atleidimas nuo mokesčio pirmiausia naudingas individualiems vartotojams, kurie iš tikrųjų turėjo mokėti šį mokestį. Mokesčio suma buvo įmokų sumos sudedamoji dalis ir, neapmokestinant solidarumo principu pagrįstų sutarčių, įmokų suma sumažėjo tokia dalimi, kurią sudarė buvęs mokestis.
(124)
Šiuo atveju pagalba teikiama ne atleidžiant nuo netiesioginio mokesčio, kurio suma proporcinga draudėjų mokamų įmokų sumai, bet atleidžiant nuo pelno mokesčio, skaičiuojamo remiantis draudimo įstaigos gautu pelnu, susijusiu su visais solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sutartis pasirašiusiais draudėjais.
(125)
Faktinis atleidimo nuo pelno mokesčio poveikis galutiniam vartotojui yra mažų mažiausiai abejotinas. Viena vertus, Komisija neturi informacijos, leidžiančios įrodyti, kad pelno mokestis (ir atleidimas nuo tokio mokesčio) atitinkamoje rinkoje iš tikrųjų turi poveikį individualiems vartotojams. Be to, naujausioje Prancūzijos audito rūmų ataskaitoje nurodyta, kad pastaraisiais metais sveikatos draudimo sektoriuje pelno maržos labai išaugo (nuo 12 % 2003 m. iki 23 % 2007 m.) (47). Atsižvelgiant į šį akivaizdų pelno maržų didėjimą sunku daryti išvadą, kad taikomu rinkos mechanizmu užtikrinamas faktinis atleidimo nuo pelno mokesčio poveikis galutiniams vartotojams.
(126)
Be to, CTIP pažymi, kad dalis pelno turi būti skiriama rezervui sudaryti siekiant laikytis mokumo įsipareigojimų, todėl būtų teisinga bent dalį pelno naudoti kiekvienais metais didėjantiems mokumo reikalavimams (visiems arba jų daliai) padengti. Šiuo argumentu įrodoma, kad dėl priemonės labiau padidės draudimo įstaigų pelnas, o ne sumažės atitinkamų rizikos rūšių draudimo kainos vartotojams.
(127)
Galiausiai abejonių Komisijos vertinimu visiškai nekelia Prancūzijos argumentas, kad papildomo sveikatos draudimo sutartimis draudimo įstaigoms padedama išlaikyti klientų lojalumą ir šios įstaigos skatinamos taikyti patrauklią tarifų politiką. Iš tikrųjų reikia priminti, kad pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktą nauda turi būti faktiškai perduodama individualiems vartotojams. Todėl vien paskata perduoti dalį naudos galutiniams vartotojams negali atitikti reikalavimo faktiškai perduoti naudą.
(128)
Todėl, Komisijos nuomone, priemone neužtikrinama, kad nauda faktiškai būtų perduota individualiems vartotojams, kaip reikalaujama SESV 107 straipsnio 2 dalies a punkte.
(129)
Komisijai išnagrinėjus priemonę taip pat padaryta išvada, kad nesilaikoma atitinkamų gaminių nediskriminavimo dėl jų kilmės sąlygos (trečiasis kriterijus). Siekiant įsitikinti, kad šios sąlygos laikomasi, reikia patikrinti, ar vartotojai turės naudos iš aptariamos pagalbos nepriklausomai nuo to, kuris ūkinės veiklos vykdytojas siūlytų gaminį arba paslaugą, leidžiančius pasiekti atitinkamos valstybės narės nurodytą socialinį tikslą, ir patikrinti, ar nėra jokių kliūčių į rinką patekti Europos Sąjungoje įsisteigusioms draudimo įstaigoms (48). Kad įmonėms būtų taikoma schema, jos turi ne tik atitikti su atitinkamų sutarčių tipu susijusias sąlygas, bet ir laikytis nustatytų ribų - jų papildomo sveikatos draudimo sutarčių portfelyje turi būti 120 000-150 000 (arba 85-93 %) solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstų sutarčių.
(130)
Prancūzijos valdžios institucijos mano, kad šios ribos - tai paskata masiškai sudaryti šio tipo sutartis, pasidalijant dėl draudėjo amžiaus ar turimų lėšų dydžio patiriamą blogą portfelio riziką, be to, šios ribos būtinos, kad mokestinė nauda nebūtų gaunama iš per mažos įstaigų veiklos dalies ir kad taip būtų pasiekti solidarumo ir rizikos pasidalijimo tikslai. Socialinį priemonės tikslą būtų galima pasiekti tik taikant mechanizmą, pagal kurį draudimo įstaigos įpareigojamos užtikrinti, kad solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstos sutartys jų sveikatos draudimo sutarčių portfelyje sudarytų mažiausią nustatytą skaičių arba didelę portfelio dalį. Jeigu šio ribų mechanizmo nebūtų, taikant kitą priemonę nebūtų galima užtikrinti, kad būtų apdrausta daugiau šiuo metu neapsidraudusių gyventojų, ir atleistos nuo mokesčių draudimo įstaigos tik gautų nelauktą pelną. Procentais išreikšta riba leistų priemonę taikyti mažoms įstaigoms, sudarančioms beveik vien tik šias sutartis, kurios nesiekia skaičiais išreikštos ribos, o dėl absoliučios ribos priemonę būtų galima taikyti įstaigoms, sudarančioms daug šio tipo sutarčių (kurios nėra išskirtinė veiklos dalis).
(131)
Komisija visų pirma pažymi, kad Prancūzijos valdžios institucijos negalėjo pateikti jokios tikslios informacijos apie tai, kokią įvairių rinkos dalyvių veiklos dalį šiuo metu sudaro solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstos sutartys, ar apie šių sutarčių skaičių ir dalį rinkos dalyvių portfeliuose. Tačiau remiantis Komisijos atlikta analize matyti, kad savidraudos draugijos ir savidraudos organizacijos pagal teisės aktus privalo sudaryti tik solidarumo principu pagrįstas sutartis (49). Akivaizdu, kad draudimo įstaigos praktiškai taip pat privalo laikytis šio įpareigojimo. Todėl savidraudos draugijos ir draudimo įstaigos procentais išreikštos ribos kriterijų turėtų atitikti visada, o draudimo įmonėms, ribotai dalyvaujančioms solidarumo principu pagrįstų sutarčių rinkoje ir norinčioms investuoti šioje srityje, atitikti ribos kriterijus (susijusius ir su sutarčių dalimi, ir su absoliučia jų riba) galėtų būti sunku, taigi joms būtų sunku pasinaudoti atleidimu nuo mokesčių. Ypač tai pasakytina apie draudimo įmones, kurių didelę dalį portfelio sudaro įprastos papildomo sveikatos draudimo sutartys, neatitinkančios sąlygų, kad galėtų būti laikomos solidarumo principu pagrįstomis sutartimis.
(132)
Todėl šiomis aplinkybėmis nustačius ribas draudimo įstaigos, neatsižvelgiant į jų pobūdį, veiktų nelygiavertėmis sąlygomis, ir šios ribos neturėtų skatinamojo poveikio ribos kriterijus jau atitinkančioms draudimo įstaigoms (ypač savidraudos draugijoms, savidraudos organizacijoms ir draudimo įstaigoms). Todėl įvedus ribas nebūtų išvengta galimo nelaukto pelno, kitaip negu tvirtina Prancūzija.
(133)
Komisijos nuomone, šiomis ribomis gaminiai būtų diskriminuojami dėl jų kilmės. Todėl dėl ribų tam tikros įstaigos galėtų negauti atleidimu nuo mokesčių suteikiamos naudos, nors jos ir sudarytų solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sutartis, kurias Prancūzijos valdžios institucijos nori remti. Be to, taikant šias ribas naudą galėtų gauti rinkoje jau veikiančios įstaigos ir galėtų būti kliudoma į atitinkamą rinką patekti tam tikriems dalyviams, kurie negalėtų laikytis ribų ar manytų, kad negali.
(134)
Galiausiai draudimo įstaigų gaunama pagalbos suma gali kisti atsižvelgiant į pelną, gaunamą iš atitinkamų operacijų, o tai neatitinka reikalavimo, pagal kurį aptariamą pagalbą turi gauti vartotojai nepriklausomai nuo to, kuris ūkinės veiklos vykdytojas siūlytų gaminį arba paslaugą, leidžiančius pasiekti atitinkamos valstybės narės nurodytą socialinį tikslą (50).
(135)
Todėl reikia daryti išvadą, kad pagalbos schema, apie kurią pranešė Prancūzija ir kuria skatinama sudaryti solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sutartis, nesuderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktą.
(136)
Nors Prancūzija aiškiai nesiremia kitomis valstybės pagalbos suderinamumo nuostatomis, pažymėtina, kad šiuo atveju netaikomas joks SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytas suderinamumo kriterijus.
(137)
Dėl SESV 107 straipsnio 2 dalies nuostatų (išskyrus a punktą) pažymėtina, kad b ir c punktuose numatyti suderinamumo kriterijai šiuo atveju, be abejo, neturi būti taikomi.
(138)
Pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą pagalba gali būti laikoma suderinama, jeigu ji skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, kai ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.
(139)
FNMF teigimu, pagalba skirta skatinti sudaryti solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas papildomo sveikatos draudimo sutartis tokiomis sąlygomis, kuriomis prekybos sąlygos netrikdomos prieštaraujant bendram interesui. Tačiau Komisija, nors ir prašė, iš Prancūzijos valdžios institucijų negavo nei skaičiais pagrįstos informacijos, kuria būtų galima pagrįsti 138 konstatuojamojoje dalyje nurodyto suderinamumo kriterijaus taikymą, nei informacijos apie esamų mokesčių priemonių poveikį solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstų sutarčių sudarymui, nei informacijos apie numatomos papildomos naudos ir papildomų sąnaudų ar reikalavimų, susijusių su šio tipo sutarčių valdymu, santykį. Todėl Komisija negali būti tikra, kad numatomas naujas atleidimas nuo mokesčių yra būtinas ir proporcingas siekiant įgyvendinti apibūdintą tikslą. Bet kokiu atveju pažymėtina, kad atleidimas nuo pelno mokesčio nesusijęs su investicijomis ir darbo vietų ar konkrečių projektų kūrimu. Todėl šiuo atleidimu nuo mokesčių sumažinami nuolatiniai mokesčiai ir tai yra pagalba veiklai, kuri pagal nusistovėjusią praktiką negali būti skelbiama suderinama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį.
(140)
Galiausiai Prancūzija nesirėmė jokiu kitu suderinamumo kriterijumi, numatytu SESV 107 straipsnio 3 dalyje.
(141)
CTIP teigimu, kolektyvinėmis sutartimis ir kolektyviniais susitarimais pagrįstomis priemonėmis, tokiomis kaip aptariama priemonė, siekiama ištaisyti socialinio draudimo trūkumus. Komisija pažymi, jog CTIP aiškiai nenurodo, kad teikiamos visuotinės ekonominės svarbos paslaugos, o Prancūzija, privalanti įrodyti aptariamos pagalbos suderinamumą su Sutartimi, nesiremia SESV 106 straipsnio 2 dalimi. Šiomis aplinkybėmis Komisija negali aptariamos pagalbos suderinamumo vertinti remdamasi SESV 106 straipsnio 2 dalimi. Be to, Komisija pažymi šiuos faktus.
(142)
SESV 106 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad įmonėms, kurioms patikėta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms Sutartyje nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų Sąjungos interesams.
(143)
Iš Teisingumo Teismo praktikos aiškėja, kad, išskyrus sektorius, kuriuose šį klausimą jau reglamentuoja Europos Sąjunga, valstybėms narėms suteikiami platūs įgaliojimai vertinti paslaugų, kurios gali būti priskiriamos visuotinės ekonominės svarbos paslaugoms, pobūdį. Tačiau net darant prielaidą, kad šiuo atveju teikiamos visuotinės ekonominės svarbos paslaugos (to Prancūzija nepagrindė), pažymėtina, kad pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį įmonėms, kurioms pavesta vykdyti su viešąja paslauga susijusius uždavinius, išmokėta kompensacija negali viršyti viešosios paslaugos teikimo sąnaudų, atsižvelgiant į susijusias pajamas ir pagrįstą pelną, gaunamą vykdant šiuos įsipareigojimus.
(144)
Šiuo klausimu užtenka paminėti, kad aptariamoje mokesčių priemonėje nėra mechanizmo, pagal kurį būtų galima išvengti kompensacijos permokos atsižvelgiant į atitinkamų veiklos vykdytojų patiriamas mokesčių sąnaudas. Iš tikrųjų pažymėtina, kad aptariamos pagalbos suma (atleidimas nuo atitinkamų operacijų mokesčių) niekaip nesusijusi su draudimo įstaigų patiriamomis papildomomis sąnaudomis. Ji juo labiau nesusijusi nei su draudėjų mokamomis įmokomis, nei su sutarčių skaičiumi.
(145)
Šiomis aplinkybėmis Komisija daro išvadą, kad bet kokiu atveju atitinkamos priemonės negalima skelbti suderinama su vidaus rinka pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį.
VIII.2 Mokesčių nuolaidos už įnašus į išlyginamąjį rezervą, susijusį su tam tikromis papildomo draudimo kolektyvinėmis sutartimis
(146)
Draudimo rinkoje vykdomos operacijos, kurių tikslas - mirties rizikos, fizinių sužalojimų ar su motinyste susijusios rizikos, nedarbingumo ar invalidumo rizikos, nedarbo rizikos prevencija ir šių rizikos rūšių draudimas (51), taikomas papildant teisinę socialinio draudimo sistemą.
(147)
Draudžiant galima:
-
sudaryti geresnes sąlygas gauti sveikatos priežiūros paslaugas, papildomai kompensuojant sveikatos priežiūros išlaidas ligos, motinystės, nelaimingo atsitikimo ir panašiais atvejais,
-
užtikrinti, kad būtų išlaikytas visas darbo užmokestis ar jo dalis netekus darbo, gavus invalidumą ar netekus darbingumo,
-
užtikrinti, kad draudėjui mirus jo sutuoktiniui (-ei) ir vaikams būtų teikiama finansinė pagalba ir mokamos rentos,
-
numatyti papildomą finansavimą tuo atveju, jei asmuo taptų išlaikomu.
(148)
Šioje rinkoje veikia trijų kategorijų įstaigos: įmonės, kurioms taikomas Draudimo kodeksas (draudimo įmonės, savidraudos įmonės ir bankų filialai), savidraudos draugijos, kurioms taikomas Savidraudos kodeksas, ir draudimo įstaigos, kurioms taikomas Socialinio draudimo kodeksas.
(149)
Draustis galima pasirašant kolektyvines sutartis (darbdavio sudarytas kolektyvines sutartis ir šakines ar tarpšakines kolektyvines sutartis) arba individualias sutartis, kreipiantis tiesiogiai į draudimo įmonę ar savidraudos draugiją.
(150)
Šiuo metu labai daug darbuotojų apdrausta kolektyvinėmis draudimo sutartimis. Prisijungti prie sutarčių gali būti privaloma arba neprivaloma.
(151)
Pagal kolektyvinę draudimo schemą palaikomi trijų rūšių santykiai:
-
darbdavys įsipareigoja darbuotojams ir pasirašo draudimo sutartį (52),
-
draudimo įstaiga draudžia riziką ir už tai jai mokamos įmokos,
-
darbuotojai gauna išmokas.
(152)
Pagal Prancūzijos valdžios institucijų pateiktus 2005 m. skaičius draudimo rinkos metinė apyvarta buvo 20 mlrd. EUR (kolektyvinis ir individualus draudimas). Didžiausią šios rinkos dalį užėmė draudimo įmonės (joms sumokėta 71 % įmokų); draudimo įstaigos ir savidraudos draugijos užėmė atitinkamai 21 % ir 8 % rinkos. Tačiau reikia patikslinti, kad šie skaičiai susiję su visomis šio sektoriaus sutarčių grupėmis: individualiomis sutartimis, neprivalomomis kolektyvinėmis sutartimis ir privalomomis kolektyvinėmis sutartimis.
(153)
Be to, Prancūzijos valdžios institucijos mano, kad sutarčių, kuriomis paskiriamos profesionalios draudimo įstaigos (53) ir draudžiama nuo mirties, darbingumo netekimo bei invalidumo rizikos, vertė didesnė negu 4 mlrd. EUR ir šios sutartys apima beveik visas draudimo įstaigų vykdomas draudimo operacijas (4,2 mlrd. EUR) ir dalį draudimo įmonių bei savidraudos draugijų kolektyvinių sutarčių. Tačiau nepateiktas joks tikslus skaičius, kokią dalį paskyrimo sutarčių sudaro draudimo įmonių ir savidraudos draugijų kolektyvinės sutartys.
(154)
Nors Prancūzija savo pranešime sutiko, kad priemonė būtų laikoma valstybės pagalba, vėliau ji pažymėjo, kad bent dalis priemonės neturi būti laikoma pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes dėl paskyrimo sutarčių ypatumų (didelių apribojimų, susijusių su tarifais, rizikos rūšių pasirinkimu ir valdymu) kyla ypač didelė rizika, kad taikant šias sutartis nuostolingumas neatitiks pradinių vertinimų, todėl visiškai pagrįsta taikyti atidėjinių schemą, kuria rizika labai ribojama, ir atitinkamai didesnes mokesčių nuolaidas už įnašus į atidėjinius; taip nauda nesuteikiama.
(155)
Taigi Prancūzija mano, kad dalis mokesčių nuolaidų už įnašus, suderintomis ir griežtesnėmis sąlygomis taikomų išplečiant pagal bendrąją teisę įgyvendinamą mokesčių priemonę, nurodytą BMK 39d GB straipsnyje, yra pagrįsta reglamentavimo ir rizikos ribojimo požiūriais ir kad šia dalimi nauda nesuteikiama.
(156)
Todėl pirmiausia reikėtų nagrinėti, ar priemone suteikiama nauda atitinkamoms draudimo įstaigoms.
(157)
Minėto kodekso 39 straipsnio 1 dalies 5 punkte numatoma, kad mokesčių nuolaidos taikomos už „atidėjinius, sudaromus siekiant kompensuoti aiškiai nurodytus nuostolius ar mokesčius, kurie gali būti patirti dėl nelaimingų atsitikimų, jeigu šie nuostoliai ar mokesčiai iš tikrųjų nustatyti finansinių metų apskaitoje.“ Kodekse numatoma, kad tam tikrais atvejais vienodo dydžio mokesčių nuolaida taikoma tam tikrų rūšių operacijoms. Konkrečiai ji taikoma draudimo ir perdraudimo srityje, dėl kurios BMK 39d G-39d GD straipsniuose numatomos konkrečios mokesčių nuolaidų už atidėjinius taisyklės, siekiant atsižvelgti į draudimo sektoriaus, kurio pagrindinė veikla iš tikrųjų yra rizikos rūšių draudimas, ypatumus. Todėl norint nustatyti, ar gali būti suteikiama nauda, reikia patikrinti, ar vykdant operacijas, kurioms taikoma priemonė, iš tikrųjų patiriama papildomų nuostolių arba mokama papildomų mokesčių pagal minėto kodekso 39 straipsnio 1 dalies 5 punktą, kaip nurodyta 39d GD straipsnyje.
(158)
Pirmiausia reikėtų pritarti principui, pagal kurį nuostolingumo rizikos pobūdis ir dydis papildomo mirties, darbingumo netekimo ir invalidumo rizikos draudimo sektoriuje gali kisti pagal draudžiamų gyventojų tipus ir draudimo būdus (individualios ir (arba) kolektyvinės sutartys, neprivalomos ir (arba) privalomos sutartys).
(159)
Sutartys, sudarytos pagal įmonių susitarimus, įskaitant pagal tokius susitarimus sudarytas paskyrimo sutartis, yra susijusios su nedidele gyventojų dalimi. Dėl šių sutarčių kyla didžiausia rizika (nelaimingo atsitikimo atitinkamoje įmonėje rizika), ir ne visada galima riziką paskirstyti didelei gyventojų grupei. Kolektyvinės šakinės sutartys susijusios su didesne gyventojų grupe, todėl pagal jas rizika a priori paskirstoma geriau. Tačiau pagal šio tipo sutartis patiriamas nuostolingumas labai priklauso nuo krizės laikotarpių, galinčių daryti poveikį visam ekonomikos sektoriui. CTIP teigimu, dėl krizės laikotarpių nuostolingumo svyravimas sektoriaus lygmeniu padidėja.
(160)
Dėl kolektyvinių paskyrimo sutarčių, sudaromų pagal įmonės susitarimą, Komisija mano, jog nėra pagrindo daryti prielaidos, kad nuostolingumo rizikos pobūdis ir dydis (taigi ir nuostolingumo svyravimas) labai skiriasi, palyginti su atvejais, kai šio tipo sutartys sudaromos profesinėms sąjungoms ir darbdavių organizacijoms nesiderant lygiomis teisėmis (taigi nevykdant paskyrimo procedūros).
(161)
Be to, kadangi nėra tikslios informacijos apie nelaimingų atsitikimų dažnumą šiame sektoriuje, negalima daryti išvados, kad su šakinėmis paskyrimo sutartimis susijusi rizika (šioms sutartims didesnę įtaką turi susiklosčiusios aplinkybės, bet taip pat būdinga tai, kad geriau pasidalijama rizika) svyruoja labiau negu tokia pati rizika, susijusi su įmonių sutartimis (šioms sutartims būdinga didžiausia rizika ir tai, kad rizika pasidalijama mažiau).
(162)
Be to, net jeigu dėl Prancūzijos minimų su paskyrimu susijusių apribojimų iš tikrųjų daromas papildomas neigiamas poveikis draudimo įstaigų renkamoms įmokoms, pažymėtina, kad ši aplinkybė gali turėti įtakos pajamoms, o ne išmokoms už nelaimingus atsitikimus. Taigi šio tipo rizika (pajamų praradimas) nenurodyta BMK 39 straipsnio 1 dalies 5 punkte ir jai negali būti taikoma įnašų į atskaitomus atidėjinius priemonė.
(163)
Taigi neįrodyta, kad su sutartimis, į kurias įtraukta paskyrimo sąlyga, susijusi rizika skiriasi nuo rizikos, susijusios su įmonėse sudarytomis kolektyvinėmis sutartimis, kuriomis draudžiamos tokios pat rizikos rūšys. Todėl taikant BMK 39d GD straipsnyje nurodytą papildomą mokesčių nuolaidą iš tikrųjų sumažinamas arba panaikinamas pelno mokestis, kurį atitinkamos įmonės paprastai turėtų mokėti. Šiuo požiūriu taikant papildomą mokesčių nuolaidą suteikiama ekonominė nauda.
(164)
Dėl Prancūzijos ir CTIP pastabų, kad gali būti vykdomi su viešąja paslauga susiję uždaviniai, Komisija pažymi, kad sprendimo Altmark sąlygos, nustatytos siekiant tam tikrais atvejais visuotinės ekonominės svarbos paslaugų nelaikyti pagalba, šiuo atveju netenkinamos (visų pirma žr. 189 konstatuojamąją dalį - trečioji sprendimo Altmark sąlyga, susijusi su faktiniu kompensacijos permokos nebuvimu). Todėl šiuo atveju suteikiama ekonominė nauda.
(165)
Taikydama priemonę naudą suteikia Prancūzijos valstybė, atsisakanti mokestinių pajamų. Todėl šią naudą ji suteikia iš valstybinių išteklių.
(166)
Dėl aptariant pirmąją priemonę jau išdėstytų priežasčių antroji priemonė taip pat yra atrankinio pobūdžio. Atrankinis pobūdis susijęs su tuo, kad, viena vertus, aptariama priemonė taikoma tik konkrečiam ekonomikos sektoriui (draudimo sektoriui), kita vertus, šiame sektoriuje priemonė taikoma tik konkrečiam sutarčių tipui (sektoriaus dalis). Priemonė naudinga tam tikroms draudimo sektoriaus įmonėms, sudarančioms kolektyvines sutartis, kuriomis draudžiama mirties ir fizinių sužalojimų rizika, socialiniams partneriams vykdant paskyrimo procedūrą. Taigi priemonė netaikoma sutartims, kuriomis tokios pat rizikos rūšys draudžiamos nevykdant paskyrimo procedūros. Be to, pažymėtina, kad priemonė netaikoma tokios pat rūšies riziką patiriančioms perdraudimo įmonėms.
(167)
Tačiau reikėtų patikrinti, ar šis atrankinis pobūdis nėra pateisinamas atsižvelgiant į pagrindinės mokesčių sistemos pobūdį ir nuostatas. Nors atidėjiniams taikomų mokesčių nuolaidų srityje BMK numatoma vienodo dydžio mokesčių nuolaida už įnašus į tam tikrų rūšių atidėjinius, pažymėtina, kad dėl išdėstytų priežasčių (žr. 156-163 konstatuojamąsias dalis) mokesčių nuolaida, viršijanti 39d GB straipsnyje numatytą sumą, nepagrindžiama sistemos nuostatomis, kuriose numatoma sudaryti dėl nelaimingų atsitikimų galinčių atsirasti nuostolių ar mokesčių sumai prilygstančius atidėjinius.
(168)
Galiausiai be to, jog Europos Sąjungos draudimo sektoriuje vykdoma tarpusavio prekyba, primintina, kad valstybei narei suteikiant pagalbą įmonei šios įmonės veiklos mastai valstybėje gali būti išlaikyti arba išaugti, todėl kitose valstybėse narėse įsikūrusių įmonių galimybės įeiti į šios valstybės narės rinką gali sumažėti. Vykdant tarpusavio prekybą Europos Sąjungoje atitinkamų įmonių padėtis sustiprės. Taip pat paminėtina, kad dėl privalomų paskyrimo sutarčių padidėja konkurencijos iškraipymas. Taigi taikant šią priemonę gali būti iškraipoma konkurencija ir daromas poveikis tarpusavio prekybai Europos Sąjungoje.
(169)
Todėl reikia daryti išvadą, kad antroji priemonė iš tikrųjų yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes pagal šią priemonę numatomos mokesčių nuolaidos yra didesnės negu BMK 39d GB straipsnyje numatytos nuolaidos.
(170)
Kadangi priemonė yra valstybės pagalba, turi būti išnagrinėtas jos suderinamumas su vidaus rinka. Prancūzijos valdžios institucijos mano, kad aptariama priemonė yra valstybės pagalba, suderinama pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktą.
(171)
Visų pirma Komisija mano, kad priemonė yra socialinio pobūdžio (pirmasis kriterijus), nes, kaip nurodo Prancūzijos valdžios institucijos, pagal paskyrimo sąlygą vykdomų operacijų tikslas - skatinti kuo daugiau darbuotojų drausti nuo rizikos, mažai draudžiamos pagal socialinio draudimo sistemą (mirties, darbingumo netekimo, invalidumo rizikos). Socialinį pobūdį įrodo tai, kad didelė rizika paskirstoma įvairaus amžiaus draudėjams ir įvairių grupių darbuotojams, mokama bendra įmoka (nediskriminuojama dėl amžiaus, lyties, sveikatos būklės), taip pat įgyvendinamos socialinio pobūdžio priemonės (suteikiamos nemokamos teisės nedarbo atveju, išlaikomiems vaikams ir pan.). Taip pat reikia manyti, kad sudarydami neprivalomas ir tik individualias sutartis mažas pajamas gaunantys darbuotojai nuspręs nepasirašyti garantijų, kuriomis draudžiama nuo didelės, bet išskirtinės rizikos.
(172)
Savo sprendime pradėti tyrimą Komisija pareiškė nuomonę, kad socialinis priemonės pobūdis nėra akivaizdus atsižvelgiant į draudimo sutarties pasirašymą (sutartis pasirašoma prieš įvykstant nelaimingiems atsitikimams). Tačiau pažymėtina, kad, kaip nurodo Prancūzija, skirti pagalbą prieš pasitvirtinant rizikai (pagalba skiriama draudžiant aptariamas rizikos rūšis) iš tikrųjų yra vienintelis būdas įgyvendinti siekiamą socialinį tikslą.
(173)
Tačiau dėl nagrinėjant pirmąją priemonę jau išdėstytų priežasčių Komisija, išnagrinėjusi priemonę, negalėjo įrodyti, kad faktinę pagalbos naudą gauna individualūs vartotojai (antrasis kriterijus). Taikant papildomas mokesčių nuolaidas už įnašus į išlyginamąjį rezervą iš tikrųjų sumažinamas arba panaikinamas pelno mokestis, todėl šios priemonės poveikis yra toks pat kaip ir pagal pirmąją priemonę taikomo atleidimo nuo mokesčių poveikis.
(174)
Dėl sprendime pradėti procedūrą Komisijos pateikto argumento, kad draudimo įstaigoms suteikiama nauda gali pasinaudoti ne tik draudėjai ir (arba) darbuotojai, bet ir darbdaviai (mokantys dalį įmokų), Prancūzija ir CTIP mano, kad darbdavio įnašas finansuojant sutartyse numatytas papildomo socialinio draudimo schemas yra dalis darbuotojų darbo užmokesčio ir juo darbuotojams suteikiama nauda. Tačiau, Komisijos nuomone, nors finansuodamas darbuotojams taikomą draudimo schemą darbdavys iš tikrųjų suteikia naudą darbuotojams, neabejotina, kad sumažėjus įmokoms taip pat sumažės darbdavio mokesčiai, taigi jam bus suteikta nauda.
(175)
Aptardama galimą gaminių diskriminavimą dėl jų kilmės (trečiasis kriterijus) Komisija patvirtina savo vertinimą, kad su paskyrimo sutartimis susijusią veiklą šiuo metu daugiausia vykdo draudimo įstaigos, todėl sukuriama de facto diskriminacija šių įstaigų naudai. Nors Prancūzija negalėjo pateikti tikslios informacijos apie tai, kokią įvairių rinkos dalyvių sutarčių dalį sudaro paskyrimo sutartys, Komisija pažymi, kad pagal jos turimą informaciją didžiąją dalį paskyrimo sutarčių šiuo metu valdo draudimo įstaigos.
(176)
Nors, kaip nurodo Prancūzijos valdžios institucijos, paskirti draudimo įstaigą nusprendžia tik socialiniai partneriai, pažymėtina, kad jokia teisine nuostata socialiniai partneriai neįpareigojami paskiriant įstaigą skelbti konkursą, kuriame galėtų dalyvauti visi rinkos dalyviai. FFSA tvirtina (ir šiuo klausimu Prancūzijos valdžios institucijos jai neprieštarauja), kad socialiniai partneriai pirmenybę teikia tam, kad būtų steigiama draudimo įstaiga, kurią paskui jie gali valdyti.
(177)
Nors iš minėto sprendimo Albany aiškėja, kad atsižvelgiant į kolektyvines socialinių partnerių derybas sudarytiems susitarimams, kuriais siekiama socialinių tikslų, SESV 101 straipsnio 1 dalis dėl susitarimų draudimo netaikoma, pažymėtina, jog remiantis šiuo sprendimu visiškai neturi būti suprantama, kaip jau nurodyta, kad vykdant paskyrimo procedūrą draudimo įstaigai suteikta pagalba yra suderinama su SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktu.
(178)
Todėl draudikai, išskyrus draudimo įstaigas, ypač draudimo įmonės, veikiančios kolektyvinio įmonių draudimo rinkoje, gali būti diskriminuojami, nes socialiniai partneriai neįpareigoti skelbti konkurso, kuriuo būtų siekiama sudaryti sąlygas visiems suinteresuotiesiems rinkos dalyviams pateikti pasiūlymą teikti paslaugas, dėl kurių susitarė socialiniai partneriai, ir būti atrinktiems dėl aukštesnės paslaugų kokybės ir (arba) mažesnės jų kainos. Kaip palyginimą reikėtų paminėti, kad tam tikrose Prancūzijos papildomo sveikatos draudimo priemonėse numatomas draudiko (-ų) atrankos mechanizmas rengiant skaidrų konkursą (54).
(179)
Todėl darytina išvada, kad du iš trijų suderinamumo kriterijų nėra įgyvendinti ir kad pagalbos schema, apie kurią pranešė Prancūzija ir kuria skatinama sudaryti paskyrimo sutartis draudimo srityje, nesuderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 2 dalies a punktą.
(180)
Akivaizdu, kad šiuo atveju SESV 107 straipsnio 2 dalies b ir c punktuose numatyti suderinamumo kriterijai neturi būti taikomi.
(181)
Dėl priemonės suderinamumo pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą Prancūzija patikslina, jog įrodytas socialinis priemonės tikslas reiškia, kad ateityje bus vykdoma didelė draudimo rinkos plėtra. Ši plėtra bus vykdoma įgyvendinant visuomenės sveikatos, stabilumo užtikrinimo, ekonominės ir socialinės sanglaudos, socialinio dialogo vystymo ir darbuotojų apsaugos tikslus, kurie yra Europos Sąjungos visuotinės svarbos tikslai. Tačiau Komisija mano, kad priemonės būtinumas ir proporcingumas nėra įrodytas. Komisijos nuomone, kurią ji jau išreiškė tirdama naudos suteikimą, niekuo nepateisinama tai, kad priemonė netaikoma kolektyvinėms įmonių sutartims, kuriomis draudžiamos tokios pat rizikos rūšys, bet kurios sudarytos nevykdant paskyrimo procedūros. Todėl priemonė neproporcinga, nes į ją neįtrauktos sutartys, sudarytos nevykdant paskyrimo procedūros. Be to, kaip Komisija jau nurodė pirmosios priemonės atveju, pažymėtina, kad taikant priemonę sumažinami nuolatiniai mokesčiai ir tai yra pagalba veiklai, kuri pagal nusistovėjusią praktiką negali būti skelbiama suderinama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį.
(182)
Galiausiai Prancūzija nesirėmė jokiu kitu suderinamumo kriterijumi, numatytu SESV 107 straipsnio 3 dalyje.
(183)
Prancūzijos ir CTIP teigimu, papildomo draudimo paslaugos, teikiamos pagal paskyrimo procedūrą vykdomo draudimo srityje, gali būti laikomos visuotinės ekonominės svarbos paslaugomis pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, ypač tuomet, kai prisijungti prie paslaugų schemos privaloma ir ši schema valdoma lygiateisiškumo pagrindu. CTIP taip pat mini Teisingumo Teismo sprendimą Albany (55) nurodydamas, kad taikant sutartyse numatytas privalomas socialinės apsaugos schemas vykdomi visuotinės ekonominės svarbos uždaviniai.
(184)
Šioje nuostatoje numatoma, kad įmonėms, kurioms patikėta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms Sutartyje nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Be to, tarpusavio prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų Europos Sąjungos interesams.
(185)
Kaip jau nurodyta nagrinėjant pirmąją priemonę (56), valstybėms narėms suteikiami platūs įgaliojimai vertinti paslaugų, kurios gali būti priskiriamos visuotinės ekonominės svarbos paslaugoms, pobūdį.
(186)
Komisija taip pat pažymi, jog minėtame sprendime Albany Teisingumo Teismas daro išvadą, kad suteikta išskirtinė teisė valdyti konkretaus sektoriaus papildomų pensijų schemą gali būti laikoma visuotinės ekonominės svarbos paslaugos teikimu, pabrėžiant socialinio papildomų pensijų pobūdžio svarbą.
(187)
Šiomis aplinkybėmis neatmetama galimybė, kad socialinių partnerių paskirtų draudimo įstaigų teikiamos paslaugos gali būti laikomos visuotinės ekonominės svarbos paslaugomis, nes socialinių partnerių susitarimas, priimtas vykdant paskyrimo procedūrą, privalomas visoms atitinkamo sektoriaus įmonėms (ar atitinkamai įmonei) ir juo draudžiamos rizikos rūšys, kurios nedraudžiamos ar nepakankamai draudžiamos taikant valstybinio socialinio draudimo sistemą. Tačiau, kaip jau nurodyta nagrinėjant pirmąją priemonę (57), pagal tokį mechanizmą taikant finansines paramos priemones turi būti teikiama tik tokia pagalba, kuri būtina papildomoms draudimo įstaigų sąnaudoms, patiriamoms vykdant su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, kompensuoti.
(188)
Bendrijos bendrosiose nuostatose dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (58) nustatomos sąlygos, kuriomis Komisija tokią kompensaciją laiko suderinama pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį. Visų pirma išmokėta kompensacija negali viršyti viešosios paslaugos teikimo sąnaudų, atsižvelgiant į susijusias pajamas ir pagrįstą pelną, gautą vykdant šiuos įsipareigojimus.
(189)
Tačiau šiuo požiūriu pažymėtina, kad mokesčiai, sutaupyti dėl papildomų mokesčių nuolaidų už įnašus į išlyginamąjį rezervą, šios sąlygos neatitinka. Iš tikrųjų sutaupytos mokesčių sumos niekaip negalima susieti su sąnaudomis, patiriamomis teikiant viešąją paslaugą.
(190)
Prancūzija savo 2008 m. spalio 31 d. rašte pripažįsta, kad kompensacijos už visuotinės ekonominės svarbos paslaugą suma (sutaupyti mokesčiai) neatitinka Bendrijos bendrosiose nuostatose pateikiamų sąlygų. Tačiau ji mano, kad šios sąlygos neatitinka atitinkamų operacijų ypatumų. Prancūzijos teigimu, mokesčių nuolaidų priemonė tinkamesnė ir lankstesnė negu subsidijos, mokamos remiantis tiksliu su paslaugos valdymu susijusių papildomų sąnaudų vertinimu.
(191)
Tačiau Komisija mano, kad Bendrijos bendrosiose nuostatose nustatytų kriterijų turi būti griežtai laikomasi, nes taikant juos galima užtikrinti, kad būtų tinkamai teikiamos visuotinės ekonominės svarbos paslaugos ir kartu tarpusavio prekyba nebūtų plėtojama taip, kad tai prieštarautų Europos Sąjungos interesams.
(192)
Taigi Komisija mano, kad SESV 106 straipsnio 2 dalies sąlygų, plačiau apibūdinamų Bendrijos bendrosiose nuostatose, nesilaikoma, todėl priemonė pagal šią nuostatą negali būti skelbiama suderinama su vidaus rinka.
IX. IŠVADOS
(193)
Komisija pažymi, kad pagalbos schemos, apie kurias pranešė Prancūzija ir kuriomis skatinama sudaryti solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sutartis ir kolektyvines draudimo sutartis, yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Be to, ji pažymi, kad, nors atitinkamų pagalbos schemų socialinis tikslas įrodytas, šių schemų įgyvendinimo taisyklės neatitinka visų sąlygų, numatytų SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse, taip pat 106 straipsnio 2 dalyje. Todėl abi pagalbos schemos turi būti laikomos nesuderinamomis su vidaus rinka,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Pagalbos schemos, kurias Prancūzija pagal Bendrojo mokesčių kodekso 207 straipsnio 2 dalį, 1461 straipsnio 1 dalį ir 39d GD straipsnį ketina įgyvendinti skatindama sudaryti solidarumo ir atsakomybės principais pagrįstas sveikatos draudimo sutartis ir kolektyvines papildomo mirties, darbingumo netekimo ir invalidumo rizikos draudimo sutartis, yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
Todėl šios pagalbos schemos negali būti įgyvendinamos.
2 straipsnis
Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Prancūzija praneša Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi šiam sprendimui įgyvendinti.
3 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. sausio 26 d.