РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 25 февруари 2011 година
относно условията за предоговаряне на Паричното споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако
(2011/190/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 219, параграф 3 от него,
като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейската централна банка,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът е компетентен в областта на паричните и валутните въпроси от датата на въвеждането на еврото.
(2)
Съветът определя условията за водене на преговори и сключване на споразумения по въпросите на паричния или валутния режим.
(3)
На 26 декември 2001 г. бе сключено Парично споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако (1) (наричано по-долу „споразумението“).
(4)
Франция има дълготрайни парични връзки с Княжество Монако (наричано по-долу „Монако“) - факт, отразен в редица правни инструменти. Финансовите институции, разположени в Монако, имат право да се рефинансират от френската национална банка (Banque de France), като също така участват в някои френски системи за плащания при същите условия като френските банки.
(5)
В заключенията от 10 февруари 2009 г. Съветът прикани Комисията да направи преглед на действието на съществуващите парични споразумения и да обмисли възможността за повишаване на таваните за монетни емисии.
(6)
В Съобщение относно действието на паричните споразумения с Монако, Сан Марино и Ватикана Комисията заключи, че е необходимо съществуващото споразумение да бъде изменено с оглед осигуряване на по-последователен подход в отношенията между Съюза и държавите, с които има подписано парично споразумение.
(7)
Следователно споразумението следва да бъде предоговорено с оглед корекция на тавана за монетни емисии, избиране на компетентна юрисдикция при уреждане на евентуални спорове и корекция на формàта с цел по-голямо доближаване до новия общ образец на парични споразумения. Споразумението следва да остане в сила до сключването на предоговорено споразумение между страните,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Франция уведомява Монако относно необходимостта от изменение на споразумението при първа възможност и предлага предоговаряне на съответните разпоредби на споразумението.
Член 2
Съюзът си поставя за цел внасянето на следните изменения при предоговарянето на споразумението:
а)
предоговореното споразумение се сключва между Съюза, представляван от правителството на Френската република и Комисията, и правителството на Негова светлост принца на Монако;
б)
преразглежда се методът за определяне на тавана за изсичаните от Монако евромонети. Новият таван се изчислява, като се използва метод, съчетаващ непроменлива част, която има за цел да предотврати прекомерните нумизматични спекулации с монети от Монако, като се задоволява търсенето на колекционерския пазар, и променлива част, изчислена, като средното емитиране на монети на човек от населението във Франция в годината n-1 се умножи по броя на жителите на Монако. Без да се засяга емитирането на колекционерски монети, предоговореното споразумение определя за евромонетите на Монако, които да бъдат пуснати в обращение по номинална стойност, минимален дял от 80 % от ежегодно изсечените евромонети;
в)
Съдът на Европейския съюз („Съдът“) се избира за орган, компетентен при уреждане на споровете, които могат да възникнат при прилагане на споразумението. Ако Съюзът или Монако считат, че другата страна не е изпълнила задължение по предоговореното споразумение, те могат да отнесат въпроса към Съда. Решението на Съда ще бъде задължително за страните, които ще вземат необходимите мерки, за да го изпълнят в определен от Съда срок. Ако Съюзът или Монако не успеят да вземат необходимите мерки, за да изпълнят решението в срок, другата страна може незабавно да прекрати предоговореното споразумение;
г)
коригира се форматът на предоговореното споразумение.
Член 3
Преговорите с Монако се водят от Франция и Комисията, действащи от името на Съюза. Европейската централна банка (ЕЦБ) участва пълноценно в преговорите, като е необходимо съгласието ѝ в областите на нейната компетентност. Франция и Комисията представят проект на споразумението на Икономическия и финансов комитет (ИФК) за становище.
Член 4
Франция и Комисията имат право да сключат предоговореното споразумение от името на Европейския съюз, освен ако ИФК или ЕЦБ считат, че предоговреното споразумение следва да бъде отнесено до Съвета.
Член 5
Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.
Член 6
Адресати на настоящото решение са Френската република, Комисията и Европейската централна банка.
Съставено в Брюксел на 25 февруари 2011 година.
TARYBOS SPRENDIMAS
2011 m. vasario 25 d.
dėl Europos bendrijos vardu veikiančios Prancūzijos Respublikos Vyriausybės ir Jo Šviesybės Monako Kunigaikščio Vyriausybės susitarimo dėl pinigų persvarstymo tvarkos
(2011/190/ES)
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 219 straipsnio 3 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
atsižvelgdama į Europos centrinio banko nuomonę,
kadangi:
(1)
Sąjunga turi kompetenciją spręsti pinigų ir valiutos kurso srities klausimus nuo euro įvedimo dienos.
(2)
Taryba turi nustatyti derybų dėl susitarimų, susijusių su pinigais ar valiutos kurso režimu, ir jų sudarymo tvarką.
(3)
2001 m. gruodžio 26 d. sudarytas Europos bendrijos vardu veikiančios Prancūzijos Respublikos Vyriausybės ir Jo Šviesybės Monako Kunigaikščio Vyriausybės susitarimas dėl pinigų (1) (toliau - Susitarimas).
(4)
Prancūziją ir Monako Kunigaikštystę (toliau - Monakas) sieja ilgalaikiai piniginiai ryšiai, įteisinti įvairiomis teisinėmis priemonėmis. Monake esančios finansų įstaigos turi teisę naudotis Banque de France refinansavimo priemonėmis ir dalyvauja kai kuriose Prancūzijos mokėjimo sistemose tokiomis pat sąlygomis kaip Prancūzijos bankai.
(5)
2009 m. vasario 10 d. išvadoje Taryba paprašė Komisiją peržiūrėti, kaip veikia galiojantys susitarimai dėl pinigų, ir apsvarstyti galimybę padidinti viršutines išleidžiamų monetų skaičiaus ribas.
(6)
Komunikate dėl piniginių susitarimų su Monaku, San Marinu ir Vatikanu veikimo Komisija priėjo prie išvados, kad reikia iš dalies pakeisti dabartinį Susitarimą tam, kad būtų užtikrinti nuoseklesni Sąjungos ir susitarimą dėl pinigų pasirašiusių šalių santykiai.
(7)
Todėl Susitarimą reikėtų persvarstyti, kad būtų galima patikslinti viršutines išleidžiamų monetų skaičiaus ribas, pasirinkti galimų ginčų sprendimo jurisdikciją ir pataisyti Susitarimo formą siekiant ją priartinti prie naujos bendros susitarimų dėl pinigų formos. Susitarimas turėtų likti galioti, kol šalys sudarys naują Susitarimą,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Prancūzija kuo greičiau praneša Monakui apie būtinybę iš dalies pakeisti Susitarimą ir pasiūlo persvarstyti atitinkamas Susitarimo nuostatas.
2 straipsnis
Sąjunga siekia, kad persvarstant Susitarimą būtų padaryti šie pakeitimai:
a)
naują Susitarimą sudarytų Sąjunga, atstovaujama Prancūzijos Respublikos Vyriausybės ir Komisijos, ir Jo Šviesybės Monako Kunigaikščio Vyriausybė;
b)
būtų persvarstytas viršutinių Monako išleidžiamų eurų monetų skaičiaus ribų nustatymo metodas. Naujosios viršutinės ribos būtų apskaičiuojamos taikant metodą, pagrįstą nekintama dalimi, kuria siekiama išvengti pernelyg didelio numizmatų spekuliavimo Monako monetomis ir patenkinti paklausą kolekcinių monetų rinkoje, ir kintama dalimi, kuri apskaičiuojama n-1 metais išleistų monetų, vidutiniškai tenkančių vienam Prancūzijos gyventojui, skaičių padauginus iš Monako gyventojų skaičiaus. Nepažeidžiant kolekcinių monetų išleidimo sąlygų, naujame Susitarime būtų nustatyta minimali Monako į apyvartą išleidžiamų eurų monetų dalis, sudaranti 80 % kasmet išleidžiamų euro monetų nominaliosios vertės;
c)
ginčus, kurie gali kilti taikant Susitarimą, spręstų Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (Teisingumo Teismas). Jeigu Sąjunga arba Monakas laiko, kad kita šalis neįvykdė prievolės, kurią ji turi pagal naują Susitarimą, ji dėl to gali kreiptis į Teisingumo Teismą. Teisingumo Teismo sprendimas šalims yra privalomas, ir jos turi imtis būtinų priemonių, kad jį įvykdytų per Teisingumo Teismo sprendime nustatytą laikotarpį. Jeigu per minėtą laikotarpį Sąjunga arba Monakas nesiima sprendimui įvykdyti būtinų priemonių, kita šalis gali nedelsdama nutraukti naują Susitarimą;
d)
būtų pataisyta naujo Susitarimo forma.
3 straipsnis
Derybas su Monaku Sąjungos vardu veda Prancūzija ir Komisija. Europos centrinis bankas (ECB) dalyvauja derybose kaip visateisis dalyvis, dėl jo kompetencijai priklausančių klausimų reikalingas jo pritarimas. Prancūzija ir Komisija pateikia naujo Susitarimo projektą Ekonomikos ir finansų komitetui (EFK), kad šis pareikštų savo nuomonę.
4 straipsnis
Prancūzija ir Komisija įgaliojamos Sąjungos vardu sudaryti naują Susitarimą, nebent EFK arba ECB mano, kad naujas Susitarimas turėtų būti pateiktas Tarybai.
5 straipsnis
Šis sprendimas įsigalioja pranešimo apie jį dieną.
6 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai, Komisijai ir Europos centriniam bankui.
Priimta Briuselyje 2011 m. vasario 25 d.