РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 януари 2012 година
относно мярка C 36/07 (ex NN 25/07), приведена в действие от Германия в полза на Deutsche Post AG
(нотифицирано под номер C(2012) 184)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/636/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
I.1. Процедури за държавна помощ
I.1.1. Решението за откриване от 1999 г. и отрицателното решение от 2002 г.
(1)
През 1994 г. United Parcel Service (наричано по-нататък „UPS“) подаде жалба относно предоставянето на неправомерна помощ на Deutsche Bundespost Postdienst (наричано по-нататък „Postdienst“).
(2)
След откриването на процедурата на 23 октомври 1999 г. (наричано по-нататък „решението за откриване от 1999 г.“) Германия представи мнение на 16 септември 1999 г. След публикуването на решението за откриване Комисията получи мнения от 14 заинтересовани страни, които са надлежно предадени на германското правителство с писмо от 15 декември 1999 г., с което на Германия беше дадена възможност да представи своите съображения по тези мнения. Германия отговори с писмо от 1 февруари 2000 г., регистрирано като получено на 2 февруари 2000 г.
(3)
Комисията взе окончателно отрицателно решение (3) на 19 юни 2002 г. (наричано по-нататък „решението от 2002 г.“), като констатира, че Postdienst и неговият приемник Deutsche Post AG (наричано по-нататък „DPAG“; Postdienst и DPAG заедно ще бъдат наричани Deutsche Post) са определяли цени за услугите за колетни пратки от врата до врата под присъщите разходи за себестойност и че тази агресивна ценова политика не е част от задължението за универсална услуга на Deutsche Post. Произтичащите от това загуби в размер на 572 млн. EUR в крайна сметка са финансирани, в нарушение на членове 106 и 107 от ДФЕС, с държавните ресурси, които са били предоставени на Deutsche Post под различни форми (например държавни компенсационни плащания от друго дъщерно предприятие, Deutsche Bundespost Telekom (наричано по-нататък „Telekom“), държавни гаранции по заеми и държавни субсидии за финансиране на пенсиите на държавните служители в пощенските служби).
(4)
Вследствие на искането на Комисията Германия възстанови от DPAG несъвместимата държавна помощ в размер на 572 млн. EUR. Deutsche Post оспори решението пред съдилищата на Съюза.
(5)
В решението си от 2008 г. (4) Общият съд (наричан по-нататък „Съдът“) анулира отрицателното решение на Комисията от 2002 г., тъй като Комисията не е направила изчерпателен анализ на всички приходи и разходи, свързани с универсални услуги, за да определи дали Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация.
(6)
Впоследствие Германия изплати възстановената държавна помощ в размер на 572 млн. EUR заедно с натрупаните лихви на Deutsche Post.
(7)
На 2 септември 2010 г. Съдът на Европейските общности отхвърли жалбата на Комисията срещу решението на Общия съд (5).
I.1.2. Други жалби след отрицателното решение от 2002 г.
(8)
На 13 май 2004 г. UPS подаде нова жалба относно неправомерна държавна помощ, предоставена на Deutsche Post след отрицателното решение от 2002 г. UPS твърди, че в решението от 2002 г. не са разгледани всички мерки, изброени в първоначалната жалба от 1994 г., и че Deutsche Post се е ползвало от финансови облаги, които са значително по-големи от несъвместимата помощ в размер на 572 млн. EUR. UPS също така е на мнение, че Deutsche Post е използвало държавни ресурси за разширяване на своята дейност по доставка на колетни пратки (например за придобиване на други дружества) и за продажба на услуги на неоправдано ниски трансферни цени на своите дъщерни предприятия Postbank AG и Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (наричани по-нататък „DPEED“), които развиват дейност съответно в областта на банковите услуги и разпространението на служебни колетни пратки под марката DHL.
(9)
На 9 ноември 2004 г. и на 1 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 2 декември 2004 г. и на 3 юни 2005 г.
(10)
На 16 юли 2004 г. TNT Post AG & Co KG (наричано по-нататък „TNT“) подаде жалба, в която също се твърди, че Deutsche Post е продавало услуги на неоправдано ниски трансферни цени на Postbank AG. Дружеството твърди, че докато Postbank AG е платило единствено променливите разходи за предоставените услуги, Deutsche Post е финансирало общите постоянни разходи на разпространителската мрежа изцяло от приходите от своя монопол в областта на писмовните пратки.
(11)
На 11 ноември 2004 г. и на 25 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 17 декември 2004 г. и на 23 юни 2005 г.
I.1.3. Решение за разширяване на обхвата от 2007 г.
(12)
След новите жалби Комисията с писмо от 12 септември 2007 г. (6) информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2007 г.“), която първоначално е била открита през 1999 г. Целта на решението за разширяване от 2007 г. е да бъде включена новата представена информация и да бъдат подробно разгледани всички потенциални нарушения на конкуренцията, произтичащи от предоставените на Deutsche Post публични мерки (за повече подробности относно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции, пенсионните субсидии и изключителната лицензия за предоставяне на пощенски услуги, свързани с писма, вж. раздел I.1.14).
(13)
Комисията счете за необходимо да възстанови в подробности счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г., за да получи яснота относно въздействието на държавната помощ върху приходите и разходите, свързани с различните услуги, предоставяни от Deutsche Post.
I.1.4. Мнение на Германия относно решението за разширяване от 2007 г.
(14)
Германия изпрати мнението си на 14 декември 2007 г. и Deutsche Post оспори решението за разширяване от 2007 г. (вж. също раздел I.3.1).
I.1.5. Мнения на трети страни относно решението за разширяване от 2007 г. и забележки на Германия по мненията на трети страни
(15)
На 16 ноември 2007 г. UPS и TNT представиха своите мнения.
(16)
След искане за удължаване на срока от 20 декември 2007 г. Германия представи своите забележки по мненията на TNT и UPS на 12 март 2008 г.
I.1.6. Избор на външен експерт
(17)
На 23 януари 2008 г. Комисията публикува покана за участие в търг за експертно проучване, за да се подпомогне Комисията при установяването дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга за периода 1990-2007 г. (7).
(18)
На 18 юни 2008 г. Комисията сключи договор с WIK Consult GmbH, което е специализирано в областта на аналитичното счетоводство в пощенския сектор.
I.1.7. Мнение на Германия относно достатъчната продължителност на обхванатия от разследването период
(19)
С писма от 10 и 18 юни 2008 г. Германия обяви своето несъгласие с предвидената продължителност на обхванатия от разследването период (1990-2007 г.) и заяви, че е достатъчно разследването да се ограничи в периода от 1990 до 1994 г., когато са били предоставени държавните компенсационни плащания, тъй като загубите през този период са били по-големи от държавните компенсационни плащания, поради което Deutsche Post не се е ползвало от свръхкомпенсация. Съгласно Рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-нататък „Рамката от 2005 г.“) (8), в която периодът за изчисляване на свръхкомпенсация е ограничен до четири години, предоставянето на счетоводна информация за периода след 1994 г. би било непропорционално.
(20)
На 27 юни 2008 г. Германия представи експертно становище относно задължението на Комисията да проучи поотделно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции и пенсионната субсидия (9). Освен това Германия изрази мнение, че за оценката на държавната гаранция и на пенсионната субсидия не е необходимо проучване на счетоводните данни.
(21)
Германските органи потвърдиха същата позиция на срещите с отделите на Европейската комисия на 29 май и на 15 юли 2008 г.
I.1.8. Искане за информация от 17 юли 2008 г.
(22)
На 17 юли 2008 г. Комисията изпрати до Германия искане за информация относно всички мерки за държавна помощ, които са предмет на разследването, като приложи въпросник относно приходите и разходите на Deutsche Post в периода между 1990 и 2007 г. Искането за информация беше изготвено съвместно с WIK Consult. На 5 август 2008 г. Германия отправи искане за удължаване на срока без определяне на крайна дата, тъй като най-напред било необходимо да се установи наличието на някои данни.
I.1.9. Последващи действия във връзка с искането за информация от 12 и 22 август 2008 г.
(23)
На 12 август 2008 г. Комисията разясни защо проучването на разходите и приходите на Deutsche Post следва да се отнася за периода 1990-2007 г. и настоя поисканата информация да бъде предоставена.
(24)
В съобщението си от 14 август 2008 г. Германия заяви, че няма основания за разглеждане на приходите и загубите на Deutsche Post за периода след 1994 г. На 22 август 2008 г. Комисията си запази правото да издаде разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (10), ако Германия не представи исканата информация.
(25)
В съобщението си от 29 септември 2008 г. Германия представи резултатите от допълнително експертно становище, което е внесено на 2 октомври 2008 г., за да подкрепи позицията си, че счетоводен анализ след 1994 г. не е необходим и че подходящият период на разследване е от 1990 до 1994 г. (11).
(26)
На 28 октомври 2008 г. Германия предостави информация относно държавната гаранция и пенсионната субсидия.
I.1.10. Разпореждане за информация от 30 октомври 2008 г.
(27)
Комисията не прие аргументите на Германия и настоя, че за пълното оценяване на въздействието върху конкуренцията на предоставените мерки за държавна помощ е необходим анализ до 2007 г. След двете напомняния за представяне на информация от 12 и от 22 август 2008 г., на 30 октомври 2008 г. Комисията издаде разпореждане за информация, с което нареди на Германия да предостави цялата необходима счетоводна информация за целия период от 1990 до 2007 г.
(28)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация (вж. раздел I.3.2).
(29)
На 27 ноември 2008 г. Германия представи поисканата счетоводна информация за периода 1990-1994 г. На 5 и 16 декември 2008 г. Германия актуализира счетоводната информация, предоставена на 27 ноември 2008 г.
I.1.11. Предоставяне на счетоводна информация за периода от 1990 до 2007 г.
(30)
След проведена на 6 февруари 2009 г. среща между държавния секретар на Германия г-н Pfaffenbach, изпълнителния директор на DPAG г-н Appel и комисаря, който отговаря за политиката на конкуренция, Германия и Deutsche Post се съгласиха да предоставят счетоводна информация за периода след 1994 г.
(31)
На 3 март 2009 г. Германия предостави първия набор счетоводна информация за целия период, обхванат от разследването - от 1990 до 2007 г.
(32)
Срещите между Deutsche Post и отделите на Комисията се състояха на 3 март 2009 г. в Брюксел и на 12 март, 2 април, 28 май, 23 юни и 18 септември 2009 г. в Бон. Германия предостави съответните презентации от Deutsche Post на 26 март, 7 май и 22 юни 2009 г.
(33)
След тези срещи и предаването от страна на Комисията на два списъка с въпроси на Deutsche Post на 4 юни и на 30 юли 2009 г. Германия предостави актуализирана счетоводна информация и допълнителни разяснения на 9 юли, 31 юли, 17 август, 8 септември, 10 септември и 15 октомври 2009 г.
(34)
На 16 и 24 септември 2009 г. службите на Комисията изпратиха допълнителни въпроси, на които Германия предостави отговори на 14 октомври 2009 г.
I.1.12. Предоставяне на проучването на WIK
(35)
В резултат на закъснението при предоставянето на счетоводните данни се е наложило договорът с WIK Consult да бъде удължаван неколкократно. В края на краищата WIK Consult предостави експертното си проучване (наричано по-нататък „проучването на WIK“) на 9 ноември 2009 г.
(36)
На 14 и на 21 януари 2010 г. Германия предостави мнението си по проучването на WIK. На 11 февруари 2010 г. Германия предостави експертно проучване от KPMG (наричано по-нататък „проучването на KPMG“) относно правния характер на прехвърлените плащания (12) (Ablieferungen), които Deutsche Post е трябвало да извърши към националния бюджет до 1995 г., както и експертно проучване на Deloitte (13) (наричано по-нататък „проучването на Deloitte-I“) относно референтната печалба, използвана в проучването на WIK.
(37)
На 23 април 2010 г. Германия предостави ново проучване на Deloitte (наричано по-нататък „проучването Deloitte-II“) относно нивото на разумна печалба, което следва да бъде прието по отношение на универсалните услуги на Deutsche Post.
(38)
На 9 август 2010 г. Германия предостави допълнително мнение по изчисляването на свръхкомпенсацията и прилагането на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика към оценката на държавните компенсационни плащания.
I.1.13. Мнение след анулирането на отрицателното решение от 2002 г.
(39)
На 5 ноември 2010 г. Германия предостави допълнително експертно становище, в което се разглежда значението на решението по дело C-399/08 Комисията срещу Deutsche Post (вж. раздел I.3.5) за настоящото разследване (14).
I.1.14. Решение за разширяване на обхвата от 2011 г.
(40)
С писмо от 10 май 2011 г. Комисията информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС, която първоначално е открита през 1999 г. и обхватът ѝ е разширен през 2007 г., с оглед да се извърши задълбочен анализ на пенсионната субсидия, която Deutsche Post получава от 1995 г. насам (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2011 г.“).
(41)
След първоначално искане за удължаване на срока от 23 май 2011 г. Германия предостави мнението си на 29 юли 2011 г. заедно с допълнителни експертни проучвания относно необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията за доказване на предполагаемо кръстосано субсидиране (15), относно съпоставянето на плащаните от Deutsche Post разходи за социално осигуряване със средните разходи за социално осигуряване на пазара (16), както и относно размера на плащаните от Deutsche Post допълнителни разходи за социално осигуряване (17).
(42)
UPS предостави мнението си на 4 октомври 2011 г. Те бяха последвани от мнението, предоставено от „Free and Fair Postal Initiative“ (наричана по-нататък „FFIP“) на 5 октомври 2011 г., и от мнението, предоставено от Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (наричано по-нататък „BIEK“) на 7 октомври 2011 г. На 13 октомври 2011 г. Комисията предаде мненията на заинтересованите страни на Германия.
(43)
На 14 ноември 2011 г. Германия предостави забележките си по мненията на третите страни.
(44)
На 18 ноември 2011 г. Комисията изпрати искане за допълнителна информация, свързана с подробни данни за финансирането на пенсиите за периода след 2007 г. Германия предостави отговори на 2 и 19 януари 2012 г. На 16 декември 2011 г. Комисията предостави на Германия експертно проучване от Charles River Associates относно определянето на референтната печалба (18) (наричано по-нататък „проучването CRA“) за мнение, на което Германия отговори на 16 януари 2012 г.
I.2. Процедури по прилагане на член 102 от ДФЕС
(45)
Въз основа на жалбата на UPS от 1994 г. Комисията установи, че Deutsche Post е нарушило член 102 от ДФЕС чрез агресивно ценообразуване по отношение на пратките от страна на търговци към потребители в периода 1990-1995 г. На Deutsche Post беше наложена глоба в размер на 24 млн. EUR (19).
(46)
На 22 април 2004 г. UPS подаде нова жалба относно злоупотреба на Deutsche Post с господстващо положение по смисъла на член 102 от ДФЕС. UPS твърди, че Deutsche Post е определило прекомерно високи цени на марките за своите регулирани пощенски услуги, свързани с писма.
(47)
В хода на разследването на 5 ноември 2004 г. Комисията получи документи, свързани с решението, от германската Агенция за регулиране на пощенските услуги (наричана по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) относно праговете на цените за регулирани пощенски услуги, свързани с писма, на Deutsche Post за периода, започващ от 1 януари 2003 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). С писмо от 13 юни 2007 г. Германия изрази съгласие, че тези документи също биха могли да се използват в процедурата за държавна помощ.
(48)
На 25 март 2008 г. Комисията реши да закрие антитръстовото разследване поради малката вероятност за установяване на такова нарушение по член 102 от ДФЕС (20).
I.3. Съдебни дела
I.3.1. Дело T-421/07 Deutsche Post AG/Комисията
(49)
Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2007 г., като твърдеше, че отрицателното решение от 2002 г. е породило оправдано очакване Комисията да не възобнови своето разследване.
(50)
На 8 декември 2011 г. Общият съд отхвърли тази жалба като недопустима (21).
I.3.2. Дело Т-570/08 Deutsche Post AG/Комисията и дело Т-571/08 Германия/Комисията
(51)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация на Комисията от 30 октомври 2008 г., тъй като считат, че с разпореждането се изисква нецелесъобразна информация и на Deutsche Post се налага непропорционална тежест.
(52)
На 16 юли 2010 г. Общият съд обяви и двете жалби за недопустими, тъй като с издаването на разпореждането за информация не са нарушени процесуални права нито на Deutsche Post, нито на Германия.
I.3.3. Дело C-463/10 P Deutsche Post AG/Комисията и дело C-475/10 P Германия/Комисията
(53)
На 27 септември 2010 г. Deutsche Post и Германия обжалваха решението на Общия съд и заявиха, че разпореждането за информация нарушава техните права. На 13 октомври 2011 г. Съдът на Европейския съюз отмени решението на Общия съд от 16 юли 2010 г. (22). Вследствие на това делото беше върнато на Общия съд и все още е висящо.
I.3.4. Дело T-344/10 UPS/Комисията
(54)
На 20 август 2010 г. UPS подаде в Общия съд жалба, твърдейки, че по отношение на разследването за държавна помощ от 2007 г. е налице неправомерно бездействие от страна на Комисията. Предвид факта, че от решението за разширяване от 2007 г. са изтекли почти три години, UPS счита, че Комисията е имала достатъчна възможност да разследва въпросните мерки и да прецени фактологическите и юридическите обстоятелства, за да вземе окончателно решение и да закрие процедурата по разследване. Делото все още е висящо.
I.3.5. Дело T-388/11 Deutsche Post AG/Комисията
(55)
На 22 юли 2011 г. Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2011 г., тъй като счита, че Комисията е допуснала явна грешка в предварителната оценка на пенсионната субсидия като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС и като нова помощ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС. Делото все още е висящо.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПУБЛИЧНИТЕ МЕРКИ
(56)
От 1989 г. нататък Deutsche Post е получила държавна помощ под формата на няколко различни мерки:
-
пенсионна субсидия въз основа на:
-
Закона за служителите на бившето Deutsche Bundespost (Postpersonalrechtsgesetz от 1994 г.) (23) (наричан по-нататък „PostPersRG от 1994 г.“)
-
Плащания на държавни компенсационни плащания и гаранции въз основа на:
-
Закона за организацията на пощенските услуги (Postverfassungsgesetz от 1989 г.) (24) (наричан по-нататък „PostVerfG от 1989 г.“)
-
Закона за реорганизацията на пощенските услуги (Postumwandlungsgesetz от 1994 г.) (25) (наричан по-нататък „PostUmwG от 1994 г.“)
-
наредба за изключителни права и цени въз основа на:
-
Закона за пощенската система (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (наричан по-нататък „PostG от 1989 г.“)
-
Закона за пощите (Postgesetz от 1997 г.) (наричан по-нататък „PostG от 1997 г.“)
II.1. Пенсионната субсидия в контекста на социалните придобивки и схемите за социалноосигурителните вноски за държавни и частни служители
(57)
От 1995 г. нататък с пенсионната субсидия е финансирана голяма част от пенсиите за пенсионирани държавни служители на Deutsche Post. С оглед при оценката на пенсионната субсидия въздействието ѝ да бъде разбрано в пълнота, в следващия раздел ще бъдат описани по-подробно социалните придобивки и социалноосигурителните вноски на държавните служители в сравнение със схемите за задължително социално осигуряване за служители по договори с частноправен характер (наричани по-нататък „частните служители“).
II.1.1. Социални придобивки за държавните служители
(58)
Държавните служители имат право на пенсия за старост, на здравни и медико-социални грижи. Придобивките за държавните служители на Deutsche Post са същите като тези, предоставяни на всички останали държавни служители:
-
Нивото на пенсията е предварително установено съгласно член 14 от BeamtVG (27) като определен процент от последната заплата на държавния служител. Например държавен служител, който се е пенсионирал през 2010 г. и е изработил необходимия брой години, ще получава пенсия, равняваща се на 71,75 % от неговата последна заплата.
-
Държавните служители имат право на възстановяване на 50-70 % от разходите за здравни и медико-социални грижи, докато останалите разходи трябва да заплатят сами. Точната разбивка на разходите за здравни грижи зависи от различни критерии, като например от броя на децата. Държавният служител може да избере или да участва в допълнително доброволно осигуряване, или да плаща своята част от разходите за здравни грижи с налични средства.
II.1.2. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на Postdienst в периода 1989-1994 г.
(59)
След първата реформа на пощите от 1989 г., съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., Postdienst, Telekom и Postbank са задължени да финансират изцяло пенсионните плащания и здравните разходи на пенсионираните държавни служители, които са разпределени в съответните категории въз основа на дейностите си в миналото. Независимо от това, че исковете на държавните служители продължават да се предявяват към държавата, по силата на тази разпоредба държавата има право да предяви иск за цялата сума съответно към Postdienst, Telekom и Postbank.
II.1.3. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на DPAG от 1995 г. нататък
(60)
С втората реформа на пощите от 1994 г. държавните служители, които са работили за Postdienst, са прехвърлени към DPAG съгласно член 2, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г.държавните служители запазват своя съществуващ правен статут. Съгласно член 1, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. DPAG поема всички права и задължения на работодателя от федералното управление и в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., поема всички парични вземания на държавните служители.
(61)
Съгласно член 15 от PostPersRG от 1994 г. плащането на пенсиите и разходите за здравни грижи на пенсионираните държавни служители се поема от новосъздаден пенсионен фонд за държавните служители на Deutsche Post. На 1 юли 2001 г. пенсионните фондове за Deutsche Post, Deutsche Telekom AG и Postbank AG се сливат в пенсионния фонд за държавните служители на пощенските служби (Postbeamtenversorgungskasse) (наричани заедно по-нататък „пенсионния фонд“ за целия период от 1 януари 1995 г. нататък).
(62)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 2,045 млрд. ЕUR за периода 1995-1999, обща сума в размер на 10,225 млрд. ЕUR. От 2000 г. нататък въз основа на член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 33 % от общата сума на заплатите на държавните служители (т.е. от 735 млн. EUR през 2000 г. до 540 млн. EUR през 2010 г.).
(63)
Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. пенсионната субсидия покрива оставащия дефицит (т.е. разликата между пенсиите за пенсионираните държавни служители и вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд). Пенсионната субсидия се увеличава от 151 млн. EUR през 1995 г. на 3,203 млрд. EUR през 2010 г. и достига общ размер 37,121 млрд. EUR през периода 1995-2010 г.
Фигура 1
Финансиране на пенсионния фонд (в млн. EUR)
II.1.4. Схеми за задължително социално осигуряване за частни служители и допълнително пенсионно осигуряване за частни служители на Deutsche Post
(64)
Частните служители трябва да участват в четири схеми за социално осигуряване: пенсионно осигуряване, осигуряване за безработица, за здравни грижи и осигуровка за медико-социални грижи (28). В сравнение със схемата за държавните служители, схемите за задължително социално осигуряване предлагат различно ниво на покритие по отношение на схемите за пенсионно и здравно осигуряване:
-
Нивото на пенсията се изчислява не като процент от последната месечна заплата, а като процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот.
-
Разходите за здравни и медико-социални грижи се покриват изцяло.
(65)
Налице са също важни различия във финансирането на социалните придобивки в сравнение с тези на държавните служители. Схемите за задължително социално осигуряване за частни служители се финансират със съвместни вноски от служителя и работодателя през целия професионален живот на служителя (наричани по-нататък „вноски за задължително социално осигуряване“). Общата ставка на социалноосигурителната вноска формално се разделя на дял на служителя и дял на работодателя, като всеки от двата дяла включва приблизително половината от цялата вноска. Работодателят обаче има формалното задължение да плати цялата ставка на вноската по схемите за социално осигуряване.
Фигура 2
Ставки на вноските за задължително социално осигуряване като процент от брутното възнаграждение на частните служители (вж. също приложението)
(66)
Фигура 2 показва, че ставките на вноските за задължително социално осигуряване от 1995 г. нататък са били в порядъка от 38 % до 42 % от брутното възнаграждение (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са варирали в порядъка от 19 % до 21 % от брутното възнаграждение (за повече подробности относно динамичния ред вж. приложението).
(67)
Частните служители на Deutsche Post са се ползвали не само от задължителни схеми за социално осигуряване, но и от допълнително пенсионно осигуряване. На частните служители, започнали работа преди 1997 г., е било предложено покритие на допълнително пенсионно осигуряване, което би им позволило да получават пенсии, близки до тези на държавните служители. Допълнителното пенсионно осигуряване е покривало разликата между пенсията на частните служители от задължителното социално осигуряване - която се равнява на определен процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот - и пенсията на държавните служители, която е определен процент от последната заплата. Подробните правила са определени в Хартата на пенсионния институт на германските пощи (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost - VAP) (29).
(68)
До 1997 г. Deutsche Post е финансирало плащанията за допълнителна пенсия за пенсионираните частни служители с вноска от приблизително [5-10 %] (30) от брутното възнаграждение на действащите частни служители. От 1997 г. нататък Deutsche Post е формирало провизия за неизплатените задължения на VAP (вж. също описанието на тежест № 4 в раздел II.3.1.3).
(69)
От 1997 г. нататък на новоназначените частни служители е предлагано значително намалено допълнително пенсионно осигуряване, за което Deutsche Post плаща вноска в размер между [0 и 5 %] от брутното възнаграждение от 1997 до 2007 г.
II.2. Държавни компенсационни плащания и гаранции в контекста на изключителното право на Deutsche Post и задължението за универсална пощенска услуга
II.2.1. Изключително право до 2007 г.
(70)
Преди 1998 г. член 2 от PostG от 1989 г. предоставя на Deutsche Post изключителното право за изграждане и поддържане на съоръжения за пренос на писмовни пратки. Други пощенски услуги - пренос на колетни пратки, вестници или периодични издания - не са резервирани за Deutsche Post, а са открити за конкуренция. Съгласно член 37 от PostVerfG от 1989 г. печалбите от резервираните услуги за писмовни пратки трябва да се използват за финансиране на загубите от универсалните услуги, които се предлагат на отворените за конкуренция пазари. Съгласно член 4 от Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите - PTRegG 1994 (31) - федералният министър на пощите и далекосъобщенията отговаря за одобряване на цените за резервираните услуги за писмовни пратки.
(71)
С влизането в сила на PostG от 1997 г. през 1998 г. обхватът на резервираните за Deutsche Post услуги постепенно се стеснява. Съгласно член 51 от PostG от 1997 г. изключителното право през 1997 г. обхваща доставката на писма и адресирани каталози с тегло под 200 g, но таванът за тегло постепенно бива снижаван, като през 2006 г. достига 50 g. Впоследствие действието на изключителното право изтича на 31 декември 2007 г.
II.2.2. Задължение за предоставяне на универсална пощенска услуга до 2007 г.
(72)
Задължението за универсална пощенска услуга на Deutsche Post е установено в два официални акта за възлагане:
-
Наредбата за задължителните пощенски услуги (32) (наричана по-нататък „Наредбата за задължителни услуги“) определя Deutsche Post като доставчика на универсална пощенска услуга за доставка на писма и колети с тегло до 20 kg, като възлага на дружеството предоставянето на тези услуги на цялата територия на Германия по единни тарифи.
-
С PostG от 1997 г. и придружаващите го правила по прилагане от 1999 г. (33) (наричана по-нататък „Наредбата за универсална услуга от 1999 г.“) услугата продължава да е възложена на DPAG.
(73)
В член 11 от PostG от 1997 г. универсалната услуга се определя като основен пакет от пощенски услуги, които се предоставят в национален мащаб на достъпни цени. Тези услуги включват доставката на писма, адресирани колетни пратки с тегло до 20 kg, книги, каталози, вестници и списания (наричани по-нататък „универсалните услуги“).
(74)
Наредбата за универсална услуга от 1999 г. определя минималните изисквания за качество на универсалната услуга:
-
На територията на Германия трябва да са разположени най-малко 12 000 пощенски клона.
-
Средногодишно 80 процента от писмата и колетните пратки трябва да се доставят в определени срокове (един работен ден за писма и два работни дни за колети) и през делничните дни трябва да има най-малко една доставка дневно.
-
Основното изискване за цените на универсалните услуги е достъпност, като същевременно DPAG е трябвало да определя единни цени за услугите за писмовни пратки, извършвани в рамките на изключителното право, чието действие се изчерпва през 2007 г. DPAG обаче е разполагало с известна гъвкавост при определянето на цените за резервираните услуги, тъй като е можело да сключва отделни ценови споразумения с клиенти, които изпращат най-малко 50 пратки на транзакция.
(75)
С член 52 от PostG от 1997 г. възлагането на доставката на универсални услуги на DPAG се запазва до 31 декември 2007 г., т.e. датата, на която изтича изключителното право на дружеството за осъществяване на услуги за писмовни пратки. След изчерпването на изключителното право задължението за универсална услуга не е възложено на пощенски оператор в Германия, което означава, че от всички доставчици на пощенски услуги се очаква да предоставят универсални пощенски услуги („пазарни сили“). Когато се установи или има основания да се счита, че дадена универсална услуга не е предоставяна по целесъобразен или подходящ начин, в PostG от 1997 г. Се предвиждат законови механизми за обезпечаване на предоставянето на такива услуги.
(76)
Както се вижда от проучването WIK (вж. Фигура 3), универсалните услуги формират около 88 % от общите приходи през периода 1990-2007 г. В голямата си част универсалните услуги за писмовни пратки подлежат на ценово регулиране поради господстващото положение на Deutsche Post на тези пазари (вж. раздел II.2.1). Освен услугите с регулирани цени, които формират около 62 % от общите приходи, Deutsche Post е предоставяло универсални услуги за колетни пратки (около 15 % от общите приходи) и допълнително универсални услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (около 11 % от общите приходи) в конкуренция с други оператори.
(77)
Освен това Deutsche Post е предлагало и търговски услуги (например банкиране на дребно на Postbank, услуги по продажба на Telekom, доставка на неадресирани пощенски пратки и др.). Като цяло търговските услуги формират 12 % от приходите на Deutsche Post за периода 1990-2007 г.
II.2.3. Държавни компенсационни плащания
(78)
От създаването му през 1950 г. Deutsche Bundespost представлява специален актив на федералното правителство (наричан по-нататък „Sondervermögen“). Съгласно германското административно право Sondervermögen няма юридическа правосубектност, която е независима от държавата, но разполага със собствен бюджет и не носи отговорност за общите задължения на държавата.
(79)
Първата реформа на пощите от 1989 г. определя Sondervermögen да има три различни подразделения - Postdienst, Postbank и Telekom - които се категоризират като „публични предприятия“, но при все това нямат независима от държавата юридическа правосубектност.
(80)
Съгласно член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г., въпреки че се очаква всяка услуга на трите подразделения да се самофинансира, кръстосаното финансиране между трите подразделения е било допустимо до размера на загубите в резултат на задълженията за универсална услуга. На тази основа в периода между 1990 и 1993 г. Postdienst е получило трансфери в размер на 2,844 млрд. EUR от Telekom, за да покрива загубите си.
(81)
В хода на втората реформа на пощите, която влиза в сила от 1 януари 1995 г., трите подразделения на Sondervermögen са преобразувани в публични акционерни дружества: Postdienst е преобразувано в DPAG, Postbank в Postbank AG, а Telekom - в Telekom AG. Съгласно член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г. Telekom AG поема всички задължения, произтичащи от заеми, които са относими към Sondervermögen като цяло, но си запазва правото да си възстанови средства от DPAG и Postbank AG до размера на задълженията по заеми, които могат да бъдат приписани на техните правни предшественици.
(82)
Съгласно член 7 от PostUmwG от 1994 г. обаче правото на Telekom AG (произтичащо от член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г.) да предявява претенции спрямо DPAG до размера на загубите, реализирани от Postdienst, се изчерпва на 31 декември 1994 г. Това довежда до прехвърлянето на активи на стойност 2,822 млрд. EUR от Telekom AG към DPAG. Според Германия това прехвърляне от Telekom AG, както и предходните прехвърляния въз основа на член 37, параграф 3 от PostVerfG от 1989 г., е било крайно необходимо за DPAG, за да изпълни задълженията си за универсална услуга.
(83)
През периода 1990-1995 г. Postdienst е получило общо 5,666 млрд. EUR като компенсация за своето задължение за универсална услуга.
II.2.4. Държавна гаранция по дългови инструменти, емитирани преди 1995 г.
(84)
От 1953 г. нататък в член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. (34) се предвижда емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти, да имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия. Когато PostVwG от 1953 г. е отменен от PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г.
(85)
След създаването на трите подразделения през 1989 г. самото дружество Postdienst не емитира дългови облигации; Postbank управлява тези сделки за всички подразделения на Deutsche Bundespost. След това дълговите инструменти са разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank според финансовите им нужди.
(86)
Съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. след 1995 г. Германия остава задължена по всички сделки с дългови облигации, сключени преди 1995 г. от Deutsche Bundespost и впоследствие разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank. Германия обаче няма задължения по дълговите инструменти, емитирани по-късно от DPAG.
II.3. Приходите от регулирани цени като допълнителна компенсация за разходите за пенсии и разходите за мрежа за универсалната услуга
(87)
С PostG от 1997 г. се създава също Bundesnetzagentur (наричан по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) за надзор на резервираните и либерализираните пазари на писмовни пратки. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор разполага с компетенции да регулира ценообразуването на Deutsche Post на пазарите за писмовни пратки, на които дружеството се ползва от господстващо положение. Deutsche Post е заемало господстващо положение не само по отношение на резервираните услуги - съгласно член 51 от PostG от 1997 г. - но също така по отношение на всички останали услуги за писмовни пратки, които вече са били отворени за конкуренция. Регулирането на цените може да бъде или под формата на предварително определен ценови праг, или под формата на последващ ценови контрол.
(88)
Според проведените от регулаторния орган в пощенския сектор пазарни проучвания Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 90-97 % на пазарите за писмовни пратки с регулирани цени. В последния си доклад регулаторния орган в пощенския сектор изразява неодобрение от факта, че постепенното отваряне на пазара от 1997 г. нататък не е довело до ефективна конкуренция на пазара за писмовни пратки в Германия (35).
(89)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени формират основната част от общите приходи на Deutsche Post (например около 62 % от общите приходи на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. (вж. Фигура 3) и около 56 % за периода 2008-2010 г.).
(90)
Всички останали универсални и търговски услуги, които не подлежат на ценово регулиране съгласно членове 19-27 от PostG от 1997 г. (36), ще бъдат наричани услуги с нерегулирани цени.
(91)
По отношение на услугите за писмовни пратки с регулирани цени в член 20, параграфи 1 и 2 от PostG от 1997 г. се предвижда, че цените трябва да отразяват разходите за ефективно предоставяне на услугата. Когато обаче това е обективно обосновано, регулаторния орган в пощенския сектор следва надлежно да отчита inter alia:
-
разходите за универсално предоставяне на пощенски услуги и
-
разходите за финансиране на пенсионни и здравни плащания за служителите, които са били прехвърлени от Postdienst.
(92)
С член 57 от PostG от 1997 г. и министерски указ от 27 март 2000 г. на федералния министър на икономическите въпроси и технологиите регулираните цени се запазват на нивото им от 1997 г. до 31 декември 2002 г.
II.3.1. Решение за прагове на цените от 2002 г.
(93)
Едва през 2002 г. регулаторния орган в пощенския сектор издава първото си решение относно прага на цените за услугите за писмовни пратки с регулирани цени за периода от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2007 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). Регулирането чрез ценови прагове представлява система за регулиране на цените на пакет услуги, посредством която не се контролира отделната цена за всяка услуга, а съществува таван за претеглената средна стойност на всички цени в пакета. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулирането чрез предварително определен ценови праг включва всички пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post се е намирало в господстващо положение.
(94)
За целите на решението за прагове на цените от 2002 г. Deutsche Post за първи път представя на регулаторния орган в пощенския сектор предназначени за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите (по-нататък наричани „счетоводни данни за регулаторите от 2002 г.“), които обхващат периода 1998-2006 г. Счетоводните данни за регулаторите се основават на резултатите до 2001 г. и на прогнози за следващите години.
(95)
През 2002 г. Deutsche Post декларира „финансови тежести“ по отношение на предоставянето на универсалната услуга и във връзка с назначаването на държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Според твърдението от Deutsche Post тези тежести представляват разходите, които не биха възникнали без задължението за универсална пощенска услуга и без прехвърлянето на персонал и инфраструктура от Postdienst (за подробен списък вж. таблица 1).
Таблица 1
Тежести, одобрени с решението за определяне на прагове на цените от 2002 г. (в млн. EUR, номинални стойности)
№
Тежести от решението за определяне на прагове на цените от 2002 г.
Среден размер на тежестта (1998-2006 г.) в млн. EUR
%
1
Допълнителни разходи за заплати
[…]
[…]
2
Допълнителни разходи за социално осигуряване
[…]
[…]
3
Инфраструктурна тежест на пощенските клонове
[…]
[…]
4
Допълнително пенсионно осигуряване на служителите (VAP)
[…]
[…]
5
Тежест на транспортната инфраструктура
[…]
[…]
6
Социални и здравни разходи (BAnstPT)
[…]
[…]
7
Преструктуриране на персонала
[…]
[…]
8
Покриване на дефицита по здравното осигуряване на държавните служители
[…]
[…]
Общ среден размер на тежестта
[…]
100 %
(96)
В крайна сметка регулаторният орган в пощенския сектор приема аргумента на Deutsche Post, че дружеството не би понесло тези тежести, ако не е било натоварено със задължението за универсална услуга (за тежести № 3 и № 5 по разходи за универсална услуга) и със задължението за приемане на държавните и частните служители от Postdienst (тежести с номера 1, 2, 4, 6, 7 и 8). Ето защо регулаторният орган в пощенския сектор одобрява увеличени регулирани цени за писмовни пратки с оглед финансирането на декларираните средногодишни тежести в размер на […] млрд. EUR за периода 2002-2006 г. от приходите от услуги за писмовни пратки с регулирани цени. Съгласно решението за прагове на цените от 2002 г. 100 % от тежестите се разпределят към цените, които подлежат на предварително определен ценови праг.
II.3.1.1. Допълнителни възнаграждения (тежест № 1)
(97)
Тежест № 1 показва декларираните допълнителни разходи за възнаграждения на пощенски служители над средната стойност за отрасъла. Deutsche Post използва като „конкурентно“ референтно възнаграждение възнаграждението на новонаетия след 2002 г. персонал, което е определено в колективен трудов договор (Entgelttarifvertrag) с профсъюзите (наричано по-нататък „ETV възнаграждение“). За изчисляването на тежест № 1 обаче този референтен показател се прилага към целия персонал. Той също така се прилага с обратно действие до 1998 г. в предоставените счетоводни данни.
II.3.1.2. Допълнителни социалноосигурителни вноски (тежест № 2)
(98)
Регулаторният орган в пощенския сектор също така приема аргумента на Deutsche Post, че е трябвало да плаща по-високи социалноосигурителни вноски за своите частни и държавни служители, отколкото частните конкуренти обикновено трябва да плащат за своите частни служители.
(99)
Deutsche Post основава изчисленията си на ставката на социалноосигурителната вноска, която определя като „конкурентна“ (наричана по-нататък „нормативно определена ставка на вноската“) едновременно за държавните и за частните служители. Тази нормативно определена ставка се определя като сумата от:
-
дела на работодателя от социалноосигурителни вноски за частен служител (приблизително 19-21 %, което е около половината от общата ставка на социалноосигурителната вноска, както е посочено във Фигура 2),
-
вноската по схема за осигуряване за злополука (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 2001 г. нататък),
-
вноската по схема за допълнително пенсионно осигуряване (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 1997 г. нататък, тъй като вноска по схема за допълнително пенсионно осигуряване с такава величина се счита за „конкурентна“. Ставката се основава на допълнителното пенсионно осигуряване, което Deutsche Post е предлагало от 1997 г. нататък на новоназначените частни служители).
(100)
С приходите от услуги с регулирани цени се финансират всички социалноосигурителни вноски, които надхвърлят нормативно определената ставка на вноската (наричани по-нататък „допълнителни вноски“). Като се използват за пример изчисленията на допълнителните социалноосигурителни вноски за държавните служители през 2001 г., в таблица 2 е показано, че действителните социалноосигурителни вноски за държавните служители са с почти двоен размер в сравнение с „конкурентните“ социалноосигурителни вноски, основани на нормативно определената ставка на вноската.
Таблица 2
Изчисляване на допълнителните разходи за социално осигуряване за държавните служители през 2001 г. въз основа на счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за 2002 г. (в млн. EUR)
% от действителните възнаграждения
(1)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
33 %
(2)
Общ размер на възнагражденията на държавните служители
[…]
(3)
=(1)*(2)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
[…]
(4)
Разходи за здравно осигуряване
[…]
(5)
=(3)+(4)
Действителни социалноосигурителни вноски
[…]
[40-45 %]
(6)
Дял на работодателя от социалноосигурителните вноски
20,43 %
(7)
Осигуряване за злополука
[…]
(8)
Допълнително пенсионно осигуряване
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Нормативно определена ставка на вноската
[…]
(10)
=(2)*(9)
Референтни разходи на регулаторите за социално осигуряване
[…]
[20-25 %]
(11)
=(5)-(10)
Допълнителни социалноосигурителни вноски
[…]
[15-20 %]
(101)
Действителните социалноосигурителнш вноски включват плащането от Deutsche Post на 33 % от действителните възнаграждения на държавните служители в пенсионния фонд (годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR в периода 1995-1999 г.), както и вноски за разходите за здравно осигуряване на държавните служители. Сумата на действителните социалноосигурителнш вноски достига [40-45 %] от действителните възнаграждения на държавните служители през 2001 г.
(102)
Въпреки че ставката на социалноосигурителната вноска се определя като процент от брутното възнаграждение на частните служители (нетно възнаграждение + дела на служителя от социалноосигурителната вноска), за да изчисли референтния показател за регулаторите Deutsche Post умножава нормативно определената ставка на вноската от [20-25 %] по действителното възнаграждение на държавните служители.
II.3.1.3. Допълнително пенсионно осигуряване за частните служители (тежест № 4)
(103)
Предназначението на тежест № 4 е да компенсира формирането на провизия за задълженията отпреди 1997 г. от схемата за допълнително пенсионно осигуряване VAP за частните служители на Deutsche Post.
(104)
Както е обяснено в раздел II.1.4, на частните служители на Deutsche Post, наети преди 1997 г., е било предложено допълнително пенсионно осигуряване, за да им се гарантира пенсия, близка до тази на държавните служители. Postdienst обаче не е формирало съответната провизия за бъдещи пенсионни плащания. Едва след учредяването на DPAG в счетоводния баланс са включени провизии в размер на 8,153 млрд. EUR.
II.3.1.4. Разни допълнителни разходи за социално осигуряване (тежести № 6, 7 и 8)
(105)
Тежест № 6 включва вноската на Deutsche Post във Федералния институт за пощите и далекосъобщенията (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation - BanstPT), който осигурява някои социални придобивки (например социални жилища) за държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Тежест № 7 включва вноските от Deutsche Post за покриване на дефицита по схемата за здравно осигуряване на държавни служители. Тежест № 8 за преструктуриране на персонала се отнася както за държавни, така и за частни служители.
II.3.1.5. Тежести на универсалната услуга (№ 3 и № 5)
(106)
Тези тежести показват икономиите на разходи, които Deutsche Post би могло да постигне, ако можеше да планира пощенските си клонове и мрежата за колетни пратки въз основа единствено на търговски съображения. Икономиите на разходи се изчисляват въз основа например на хипотетичния брой пощенски клонове, които Deutsche Post би използвало без задължението за универсална услуга.
II.3.2. Решения за прагове на цените от 2007 и 2011 г.
(107)
На 7 ноември 2007 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2008 г. до 31 декември 2011 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2007 г.“). На 14 ноември 2011 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2012 г. до 31 декември 2013 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2011 г.“).
(108)
След решението за прагове на цените от 2007 г. цените за изпращане на над 50 писмовни пратки вече не се контролират предварително, а подлежат на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. (37). Цените за всички останали пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, продължават да подлежат на предварителен контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г.
(109)
Навсякъде в настоящото решение с понятието „услуги с регулирани цени“ Комисията ще обозначава онези услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение и които подлежат на предварителен ценови контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г. или на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. Всички останали услуги, по отношение на които Deutsche Post не заема господстващо положение и които не подлежат на ценови контрол, ще бъдат наричани „услуги с нерегулирани цени“.
(110)
Deutsche Post продължава да декларира тежестите за допълнителни възнаграждения и разходите за социално осигуряване от прехвърлянето на персонал от Postdienst (например усреднения размер на тежест № 2 за допълнителни разходи за социално осигуряване на стойност […] млн. EUR от 2008 г. нататък), както и тежестите от задължението за универсална услуга. Както в случая с решението за прагове на цените от 2002 г., регулаторният орган в пощенския сектор одобрява финансирането на тези тежести от приходите от услуги с регулирани цени и определя прагове на цените на съответно завишено ниво. Следователно по отношение на услугите с нерегулирани цени признаването на тези тежести от страна на регулаторният орган в пощенския сектор в решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2009 г. се запазва непроменено.
II.4. Финансови резултати на DPAG
(111)
Финансовите резултати на DPAG за периода 1995-2006 г. са представени на фигура 2 от решението за разширяване от 2007 г. Резултатите от 1995 до 1999 г. са разнородни (през някои години са отчетени загуби, а през други - печалби), докато в периода 2000-2006 г. DPAG постоянно реализира печалба преди данъчно облагане в размер на 1-2 млрд. EUR.
(112)
Между 2007 и 2010 г. DPAG е реализирало следните нетни печалби: 1,8 млрд. EUR (2007 г.); - 2,0 млрд EUR (2008 г.); 0,7 млрд. EUR (2009 г.); 2,6 млрд. EUR (2010 г.).
(113)
Публикуваните счетоводни отчети на DPAG не дават възможност печалбите да бъдат разпределени към различните услуги. Ето защо не е възможно с помощта на публикуваните счетоводни отчети да се установи дали универсалните услуги с регулирани цени като цяло са били на загуба или на печалба.
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(114)
Както потвърждава Общият съд в решението си по дело T-421/07 (38), от решението за откриване от 1999 г. нататък всички мерки, предмет на разследването, са били част от процедурата, която е продължена с решението за разширяване от 2007 г.
III.1. Пенсионна субсидия
(115)
В решението за разширяване от 2011 г. се установява, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ, тъй като преди пенсионната реформа от 1995 г. Deutsche Post е било задължено да финансира в пълна степен разходите за пенсии от собствени ресурси. Освен това в решението за разширяване от 2011 г. се отхвърля твърдението на Германия, основано на решението по делото Combus (39), че пенсионната субсидия не представлява помощ.
(116)
За целите на оценката за съвместимост на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии (например в съответствие с решението на Комисията относно френското дружество La Poste (наричано по-нататък „решението относно La Poste“) (40), в решението за разширяване от 2011 г. е бил отчетен фактът, че декларираните допълнителни разходи за социално осигуряване са били компенсирани не само с пенсионната субсидия, а също и с приходите от услуги с регулирани цени (например тежест № 2 за допълнителни социалноосигурителни вноски).
(117)
Изчисленията в решението за разширяване от 2011 г., които отчитат и двата източника на компенсации, показват, че Deutsche Post е имало ефективната възможност да приложи ставка на вноските за задължително социално осигуряване с 10-14 процентни пункта под общата ставка на вноските за задължително социално осигуряване (делът на работодателя и на служителя), който е трябвало да плащат частните конкуренти.
(118)
Ето защо в решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения по отношение на съвместимостта на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
III.2. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(119)
Германия се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС в подкрепа на съвместимостта на държавните компенсационни плащания и на държавната гаранция като компенсация за задължението за универсална услуга.
(120)
Въз основа на решението по делото Altmark (41) в решението за разширяване от 2007 г. Комисията застъпва становището, че държавните компенсационни плащания и държавната гаранция представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(121)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е изразила съмнения относно това дали държавните компенсационни плащания и гаранцията са били необходими за изпълнението на задълженията за универсална услуга и пропорционални за тази цел. По-специално Комисията е счела за необходимо да прегледа разпределението на разходите между универсалните и търговските услуги в съответствие с принципите, заложени в рамката от 2005 г. Комисията е изразила съмнения и относно определянето на разумната печалба, при което е трябвало да се отчете средната рентабилност за сектора и позицията на Deutsche Post по отношение на риска.
IV. ПРОУЧВАНЕ НА WIK
(122)
Проучването на WIK е възложено с цел Комисията да бъде подпомогната при прегледа на счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. с оглед да се установи дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга. По-конкретно на WIK Consult GmbH са възложени следните задачи:
-
сравнително проучване на разумната печалба;
-
преглед на вътрешното разпределение на разходите и организацията на цените на прехвърляне; и
-
изчисляване на свръхкомпенсацията за нетните разходи по задължението за универсална услуга.
IV.1. Описание на предназначените за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите за 2009 г.
(123)
След приемането от Комисията на разпореждането за информация на 30 октомври 2008 г., през 2009 г. Германия в крайна сметка предоставя пълен комплект счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за периода 1990-2007 г. (наричани по-нататък „счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.“).
IV.1.1. Приходи
(124)
Приходите на Deutsche Post могат да се разпределени в три големи категории:
-
Универсални услуги за писмовни пратки с регулирани цени (62 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени включват всички универсални услуги, предоставяни на пазари, на които Deutsche Post е заемало господстващо положение, включително онези услуги, по отношение на които Deutsche Post е имало изключителни права. Тези услуги са формирали 62 % от общите приходи на Deutsche Post през периода 1990-2007 г. (42).
-
Универсални услуги с нерегулирани цени (26 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Универсалните услуги за колетни пратки винаги са били предоставяни на отворени за конкуренция пазари, на които Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 30 %. През периода 1990-2007 г. универсалните услуги за колетни пратки са генерирали 15 % от общите приходи на Deutsche Post.
Универсалните услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (например каталози, трансгранична поща) са формирали приблизително 11 % от общите приходи на Deutsche Post.
-
Търговски услуги с нерегулирани цени (12 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Deutsche Post е използвало своята мрежа от пощенски клонове не само за разпространението на пощенски услуги, а и за продажба на продукти и услуги на Postbank AG и, в по-малка степен, на Deutsche Telekom. Тези търговски услуги по продажби са формирали около 6 % от общите приходи на Deutsche Post.
Търговските услуги за колетни и писмовни пратки (например адресирани пратки в големи количества) формират около 4 % от общите приходи на Deutsche Post.
На последно място, Deutsche Post предоставя редица разнородни услуги, например в качеството си на холдингова компания - за международните дъщерни предприятия, активни в други стопански сегменти (например Danzas, DHL). Тези други търговски услуги са формирали около 2 % от общите приходи на Deutsche Post.
Фигура 3
Средни дялове на приходите за периода 1990-2007 г. (въз основа на номинална стойност)
(125)
Проучването на WIK обхваща само търговски услуги, които са били предоставяни заедно с универсални услуги от юридическото лице DPAG и неговия предшественик Postdienst. Търговските услуги (например експресните операции на DHL в световен мащаб), които се предоставят от различни юридически лица в рамките на Deutsche Post World Net (наричано по-нататък „DPWN“), не са обхванати в разследването.
IV.1.2. Изчисляване на тежестите в счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
(126)
За разлика от счетоводните данни за регулаторите, които Deutsche Post е представило на регулаторния орган в пощенския сектор във връзка с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. - които никога не са били предоставени на регулаторния орган в пощенския сектор - съдържат значително увеличение на тежестите, които Deutsche Post разпределя към услугите с регулирани цени.
(127)
Въз основа на данните за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира тежести със средна стойност […] млрд. EUR за периода 1990-2006 г., в сравнение с […] млрд. EUR въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2002 г.
Фигура 4
Съпоставка между заявените тежести от универсални услуги въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и одобрените тежести въз основа на решението за прагове на цените от 2002 г. (средногодишен размер, номинална стойност в EUR)
[…]
(128)
Докато тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) и тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) не се различават съществено в счетоводните данни за регулаторите за периода 2002-2009 г., тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) достига почти […]. За разлика от счетоводните данни за регулаторите за 2002 г., към момента Deutsche Post вече не използва ETV възнаграждението като „конкурентно“ референтно възнаграждение. Вместо това дружеството използва минималното възнаграждение за пощенския сектор въз основа на наредба, издадена от Федералното министерство на труда през 2007 г. (наричано по-нататък „минималното възнаграждение за 2007 г.“). Следва обаче да се отбележи, че в крайна сметка наредбата е обявена за незаконосъобразна от федералния административен съд и никога не придобива правна ефективност.
(129)
Освен това в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира нова тежест - „пощенска инфраструктура“ - която покрива вътрешно присъщите разходи за шестия ден на доставка (средно […] млн. EUR годишно). Изчислението се основава на хипотетичен сценарий, според който без задължението за универсална услуга Deutsche Post би доставяло пощенските пратки само за пет, вместо за шест дни.
(130)
Инфраструктурната тежест № 3 (мрежата от пощенски клонове) се изчислява по различен начин в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. Сега тежестта включва предполагаемите икономии на разходи, които е можело да бъдат постигнати, ако всички пощенски клонове са били управлявани като агенции от 1990 г. нататък. Тежестта е изчислена въз основа на възнаграждението, което Deutsche Post е платило на трети страни за услуги по продажби през 2007 г.
IV.1.3. Маржове на печалбата в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(131)
Разпределянето на тежестите към универсалните услуги за писмовни пратки с регулирани цени предвижда значително облекчение за услугите с нерегулирани цени от разходи като възнаграждения и разходи за социално осигуряване. Това преразпределяне води до осезаеми положителни маржове на печалбата в размер на [15-25 %] от продажби на търговски услуги и загуби в размер на почти [0-10 %] от продажбите на услуги за писмовни пратки с регулирани цени.
(132)
Въпреки че в годишните си счетоводни отчети Deutsche Post посочва много големи печалби на подразделението за писмовни пратки (вж. също раздел V.3), тези печалби са погълнати и надвишени от тежестите, прехвърлени от услугите с нерегулирани цени към тези с регулирани цени.
Фигура 5
Средна възвращаемост на продажбите въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
[…]
IV.2. Определяне на референтната печалба
IV.2.1. Верига на стойността на Deutsche Post: нискотехнологични операции и ниско ниво на търговски риск
(133)
За подготовка за определянето на референтната печалба и оценката на разпределението на разходите е належащо да се извърши анализ на веригата на стойността и на свързаните търговски рискове. Търсенето на набор от „сравними“ предприятия и изчисляването на референтен показател за разумната печалба, която е вероятно да генерира Deutsche Post, е възможно единствено ако са известни функционалните и рисковите характеристики.
IV.2.1.1. Веригата на стойността на нискотехнологична стопанска дейност
(134)
Веригата на стойността на Deutsche Post може да се раздели на две основни функции:
-
мрежа за доставки в национален мащаб за разпространение на писмовни и колетни пратки,
-
национална мрежа от пощенски клонове.
(135)
Логистиката на мрежа за колетни и писмовни пратки е нискотехнологична стопанска дейност, която не изисква значителни усилия за научни изследвания и развитие. Поради това всички останали оператори в отрасъла работят по подобен и стандартизиран начин. Следователно тези дейности често се обозначават като „рутинни“ задачи. Големият дял на дейностите, които Deutsche Post възлага на трети страни, също е доказателство за техния рутинен характер. Същото се отнася и за услугите по продажби, които се осъществяват чрез националната мрежа от пощенски клонове, като все по-голяма част от тези услуги също се възлага на външни изпълнители.
(136)
Освен рутинните задачи, основните нематериални активи на Deutsche Post са неговата база от клиенти, марката и стабилните пазарни позиции, по-специално на пазарите за писмовни пратки. В проучването на WIK обаче се изразява мнението, че на практика тези нематериални активи не са резултат от собствените усилия или инвестиции на Deutsche Post, а по-скоро от традиционните изключителни права. На Deutsche Post не се е налагало да инвестира мащабно във функции по предлагане на пазара. Вместо това до 2007 г. то е можело да разчита на гарантираната от закона пазарна позиция. Поради това на Deutsche Post не следва да бъде разрешено възнаграждение за тези нематериални активи.
IV.2.1.2. Нисък риск благодарение на държавните мерки
(137)
Deutsche Post е било изложено на по-нисък риск от своите конкуренти по отношение както на регулираните, така и на нерегулираните услуги, поради няколко причини.
(138)
На първо място, до 2007 г. Deutsche Post е било защитено със законен монопол върху неговите услуги в областта на писмовните пратки. Освен това в обхвата на услугите за писмовни пратки с регулирани цени Deutsche Post се е възползвало от 90-процентен пазарен дял и несъществуваща или слаба конкуренция. Услугите с регулирани цени са формирали почти две трети от приходите на Deutsche Post.
(139)
На второ място, регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил прагове на цените на услугите за писмовни пратки с регулирани цени. Определеният праг надвишава разходите за ефективно предприятие, за да позволи inter alia компенсирането на предполагаеми допълнителни разходи, свързани с услугите с нерегулирани цени. Нито един от конкурентите на DPAG не се е ползвал от изключително право или господстващо положение, които биха им позволили кръстосано финансиране на техните разходи за социално осигуряване. Ето защо изключителното право и господстващото положение са довели до значително намаляване на търговските рискове по отношение не само на услугите с регулирани цени, но също и на универсалните и търговските услуги с нерегулирани цени.
(140)
На трето място, други държавни мерки също значително са намалили риска за универсалните и търговските услуги. Държавните компенсационни плащания са погълнали загубите от началото на деветдесетте години, а държавната гаранция е позволила на Deutsche Post да сключва заеми на независим лихвен процент до 1995 г. въпреки затрудненото му финансово положение в началото на 90-те години на миналия век.
(141)
Като цяло Deutsche Post е било изправено пред значително по-малки пазарни и свързани с разходите рискове от своите конкуренти, тъй като не му се е налагало да изгражда база от клиенти и е можело да прехвърля увеличенията на разходите чрез повишени регулирани цени. Въз основа на тази логика в проучването на WIK се заключава, че най-подходящите сравними конкуренти са пощенските предприятия, които изпълняват само рутинни задачи (например не инвестират мащабно в предлагане на пазара и марки) и не са изложени на високи нива на риск (например могат да разчитат на дългосрочни договори).
IV.2.2. Количествено определяне на референтната печалба
(142)
Въз основа на резултатите от анализа на задачите и риска в проучването на WIK се прави анализ въз основа на финансови данни (като се използва например базата данни ORBIS, която обхваща около 10 милиона дружества в целия свят) за търсене на сравними пощенски предприятия. Чрез мерки за контролиран количествен и качествен подбор е определена група от сравними предприятия, които предлагат пощенски услуги на конкурентни пазари.
(143)
В проучването на WIK е подбрана група за сравнение от 26 пощенски предприятия, които предлагат основно услуги за колетни пратки и изпълняват типичните рутинни дейности на пощенските оператори. Всички сравними конкуренти са от стопанския сектор „Пощенски и куриерски дейности“ (код по NACE (43) 641).
(144)
Важно е да се отбележи, че броят на сравнимите конкуренти е ограничен, тъй като досега частните дружества са предлагали услуги за писмовни пратки в по-голям мащаб в редки случаи поради изключителното право на заварените дружества в пощенския сектор, които покриват значителен дял от услугите за писмовни пратки. Освен това в проучването на WIK се изключват като база за сравнение заварените дружества в пощенския сектор от други държави, тъй като те, както Deutsche Post, са били защитени от изключителни права и не извършват дейност предимно на конкурентни пазари.
(145)
За измерване на „разумната“ печалба в проучването на WIK се използва маржът на възвращаемостта на продажбите (ROS), който е счетоводната печалба (получените резултати преди лихви и данъци (EBIT)), разделена на приходите. Освен това в проучването на WIK като референтна печалба, базирана на капитала, се изчислява маржът на възвращаемостта на активите (ROA), т.е. EBIT като процент от общия капитал.
Таблица 3
Референтните показатели ROS и ROA от проучването на WIK
Възвращаемост на продажбите
(ROS)
Възвращаемост на активите
(ROA)
Медиана
3,48 %
7,33 %
Горна граница (75-ти процентил)
6,77 %
13,41 %
(146)
От избраната извадка за периода 1998-2007 г. средната възвращаемост на печалбата (ROS) в конкурентната част на пощенския сектор е 3,48 %. В проучването на WIK обаче се представя не само средната възвращаемост, а и горната граница за разумната печалба, т.e. третия квартил от печалбата на сравнимите конкуренти, която се равнява на 6,77 % възвращаемост на печалбата. С други думи, 75 % от сравнимите конкуренти генерират печалба, която е под 6,77 % ROS (44).
(147)
Що се отнася до възвращаемостта на активите, проучването на WIK показва средна ROA от 7,33 % и горна граница от 13,41 %.
(148)
Тъй като Deutsche Post е изложено на значително по-малък риск от пазарните си аналози, които извършват дейност на висококонкурентни пазари (например пазара на експресни колетни пратки), в проучването на WIK се твърди, че за Deutsche Post средната ROS от 3,48 % е умерена и консервативна референтна печалба. В него не се препоръчва използването на по-висок процент в диапазона до третия квартил на ROS в размер на 6,77 %. Възможно е да е оправдан дори по-нисък референтен показател, тъй като средната ROS от 3,48 % съответства на ROA от 7,33 %, която все още би надхвърляла значително безрисковия лихвен процент.
IV.3. Преглед на разпределението на разходите
(149)
В проучването на WIK разпределението на тежестите в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. е подложено на критика, тъй като маржовете на ROS за търговски услуги от [15-25 %] надвишават значително средните стойности за отрасъла (45). Тъй като частните конкуренти са на печалба въпреки значително по-ниските маржове на печалбата, в проучването на WIK се заключава, че към търговските услуги на Deutsche Post следва да бъде разпределен по-голям дял от разходите и намалява съответно тежестите за услугите с регулирани цени.
(150)
Изводът от проучването на WIK е, че всички търговски услуги, независимо от дела им от разходите, все пак показват печалба предвид средната ROS на конкурентите от 3,48 %. По този начин докладът формулира основата за намаляване на средногодишната тежест на услугите с регулирани цени с […] млн. EUR за целия период 1990-2007 г.
(151)
Тъй като голяма част от търговските услуги по продажби е била предоставена на свързаните предприятия Postbank и Telekom, в проучването на WIK също така се анализира дали платените от тях окончателни цени могат да се разглеждат като сделки между несвързани лица и следователно като подходящ референтен показател за разходите, с които могат да бъдат натоварени търговските услуги по продажби. Въз основа на наличните данни в проучването на WIK се изразява мнението, че договорите между Deutsche Post и тези свързани предприятия отразяват условията, с които биха се съгласили и независими трети страни. Тъй като в началото на 90-те години на миналия век нито Postbank, нито Telekom са разполагали с реални възможности за използване на външни разпространителски мрежи, те са се съгласили да споделят произтичащите разходи. Впоследствие обаче, тъй като Postbank и Telekom имат възможност да намират по-лесно други разпространителски мрежи и разходите за мрежата за универсална услуга намаляват, договорът е променен на основана на приходите комисионна такса, което съответства в по-голяма степен на типичния договор за услуги по продажби. (46)
IV.4. Коригиране на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(152)
В проучването на WIK се правят няколко корекции в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. въз основа на следния метод:
Таблица 4
Метод на изчисляване на допълнителния годишен резултат въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009.г и проучването на WIK
Приходи от универсални услуги
-
Разходи за универсални услуги
-
Разумна печалба
+
Държавни компенсационни плащания
Допълнителен резултат
IV.4.1. Коригиране на приходите от универсални услуги
(153)
Deutsche Post продава голяма част от своите недвижими имоти (например недвижими имоти, които са станали излишни поради преструктуриране на пощенските дейности). Тези приходи следва да бъдат разпределени към универсалната услуга, за която активите са използвани първоначално и от която са дадени под наем на търговските услуги.
(154)
Съответните корекции водят до средно годишно увеличение от […] млн. EUR на приходите от универсални услуги за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2. Коригиране на разходите за универсални услуги
IV.4.2.1. Разбивка на счетоводните отчети за разходите
(155)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. не предлагат коректна разбивка на цените за прехвърляне на вътрешно ниво. Общата печалба от универсалните услуги не е представена, тъй като печалбите, формирани от определени функции (например пощенските клонове), не са разделени между универсалните и търговските услуги (например разходи за индивидуални услуги), а са обединени и отчетени като търговски печалби. Следователно Deutsche Post не е било в състояние да предостави отделни сметки, както се изисква от Директива 2006/111/ЕО на Комисията от 16 ноември 2006 година относно прозрачността на финансовите отношения между държавите членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (47).
(156)
Въпреки че Deutsche Post е предоставило приблизителна разбивка на вътрешните разходи за годините до 1997 г., в проучването на WIK е трябвало да се коригират сметките за годините след 1997 г. Неправилно разпределените разходи ‘е трябвало да бъдат пренесени от сметките за универсалните услуги в сметките за търговските услуги.
(157)
Съответните корекции водят до намаление на годишните разходи за универсални услуги със средно […] млн. EUR за периода 1998-2007 г.
IV.4.2.2. Коригиране на разпределението на тежестите между услугите с регулирани и тези с нерегулирани цени
(158)
Както бе обяснено по-горе, в проучването на WIK не се коригира всяка тежест поотделно. Вместо това преизчисленията в него са основани на окончателните цени на търговските услуги, които се смятат за надеждни референтни средни разходи за отрасъла. Следователно всички допълнителни печалби от търговските услуги (48) се използват за финансиране на първоначално предявените тежести. Средното годишно намаление на тежестите възлиза на […] млн. EUR за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2.3. Извънбалансови разходи във връзка с допълнителното пенсионно осигуряване (тежест № 4)
(159)
С тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) Deutsche Post добавя разходи, които не са представени в годишните счетоводни отчети. Тъй като референтната ROS се изчислява въз основа на законоустановените счетоводни отчети на сравнимите конкуренти, могат да бъдат включвани само разходи, които също така се разрешават съгласно националните счетоводни стандарти или международните счетоводни стандарти (МСС). Следователно всички допълнителни разходи, които обикновено не се включват в отчетите по МСС, не могат да бъдат приети като елементи от разходите, а трябва да се финансират от (референтния) марж на печалбата.
(160)
Съответните корекции водят до средно годишно намаление от […] млн. EUR на тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.3. Коригиране на капиталовите разходи спрямо разумната печалба
(161)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post приписва капиталови разходи, които първоначално не са били включени в законоустановените отчети: например […] разходи и […] разходи. В проучването на WIK се изключват както […] разходи, така и […], и се заменят с референтната стойност за разумна печалба.
IV.4.3.1. Период 1996-2007 г.
(162)
Разумната печалба се изчислява въз основа на коригираните приходи от универсални услуги и референтната ROS от 3,48 %, което води до средна годишна разумна печалба в размер на […] млн. EUR. Средните годишни капиталови разходи от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) са изключени от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(163)
Важно е да се отбележи, че в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. референтната ROS от 3,48 % дава разумна печалба, която в абсолютно изражение надвишава предявените от Deutsche Post капиталови разходи (например разходи за лихви, изчислени на базата на процент на възвращаемост на капитала (IRR) от около […] върху вложения капитал и увеличена амортизация на базата на пазарната стойност).
IV.4.3.2. Период 1990-1995 г.
(164)
Съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG до 1995 г. Deutsche Post е трябвало да осъществи прехвърлени плащания (49) за федералното правителство, които възлизат на 5,838 млрд. EUR, или на приблизително 8 % от продажбите. В замяна на това обаче член 63, параграф 4 от PostVerfG освобождава Deutsche Post от задължението да изплати дивиденти за сумата над прехвърлените плащания.
(165)
Следователно в проучването на WIK не се изразява съгласие с добавянето на „разумна печалба“ за периода до 1995 г., тъй като прехвърлените плащания вече са покрили изцяло разходите на Deutsche Post за собствен капитал. Поради това средните годишни капиталови разходи на Deutsche Post от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) се изключват от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и разходите за универсална услуга съответно се намаляват.
IV.4.4. Заключения
(166)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., както и проучването на WIK, показват, че до 1996 г. приходите от универсални услуги са били недостатъчни за покриване на разходите по тях. При все това, въпреки че Deutsche Post остава с натрупан дефицит дори след отчитането в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. на държавните компенсационни плащания, в проучването на WIK се стига до заключението, че компенсационните плащания са били достатъчни, за да позволят на Deutsche Post през 1997 г. да достигне прага на печалба.
(167)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват твърде незначително подобрение в рентабилността на универсалните услуги до 1999 г. Едва от 2000 г. нататък средните приходи от универсални услуги покриват разходите. Напротив, въпреки факта, че универсалните услуги за колетни пратки показват по-ниска от средната възвращаемост на продажбите в размер на […], проучването на WIK показва значителни печалби за универсалните услуги над средната ROS от 3,48 % от 2000 г. нататък (вж. Фигура 6)
Фигура 6
Сравнение на допълнителния годишен резултат от универсални услуги за периода 1990-2007 г. (в млн. EUR, номинални годишни стойности)
V. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(168)
Заинтересованите страни предоставиха мнения относно решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. и решението за разширяване от 2011 г. Най-важните мнения относно трите решения са обобщени в настоящия раздел.
V.1. Изключително право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите
(169)
TNT поставя въпроса дали Deutsche Post е платило такса за изключителното право да използва пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите. Съгласно член 43 от PostG от 1997 г. правото за издаване на марки с надписа „Германия“ е запазено за Федералното министерство на финансите. Пощенски оператор, който подава заявление за използване на тези марки, е длъжен да заплати такса и да възстанови непредвидените разходи. Съгласно член 54 от PostG до 31 декември 2007 г. Deutsche Post е притежавало изключителното право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите.
(170)
Ако Deutsche Post в действителност е използвало безплатно марките, издадени от Федералното министерство на финансите, TNT твърди, че това би представлявало неправомерна държавна помощ.
(171)
Комисията отбелязва, че тази мярка не е разгледана в решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. или решението за разширяване от 2011 г. Следователно тя попада извън обхвата на настоящото решение.
V.2. Пенсионна субсидия
(172)
Според UPS на Deutsche Post е било предоставено предимство, тъй като е било частично освободено от задължението за плащане, което е трябвало да изпълнява преди 1995 г. Тъй като обикновените оператори трябва да поемат своите собствени разходи за пенсии, Deutsche Post е било поставено в по-добра позиция спрямо неговите конкуренти. Освен това UPS е съгласно с логиката на Комисията, че помощта не може да се разглежда като съществуваща помощ предвид съществената промяна в позицията на Deutsche Post и въвеждането на ново законодателство за премахване на част от задълженията на Deutsche Post за плащане на разходите за пенсии на своите държавни служители. Според UPS такива основни промени в дадена система не могат да се определят като обикновени изменения с чисто формален или административен характер.
(173)
UPS подкрепя предварителното заключение на Комисията, че пенсионната субсидия не може да се счита за съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Предвид нивото на поддържаната рентабилност, както и изключителното право на Deutsche Post, е обосновано да се постави под въпрос необходимостта от облекчения за предявените предшестващи разходи. Също така отпуснатата субсидия не е пропорционална на целта от общ интерес, както е представено от Германия, още повече че предшестващите разходи са компенсирани от увеличените цени на писмовните пратки и от пенсионната субсидия. UPS изтъква, че тежестта на доказване на пропорционалността на мярката пада върху Германия. До този момент обаче Германия не е предоставила точни доказателства за пропорционалността на ползите, които Deutsche Post е получило от тази мярка.
(174)
UPS счита, че получената помощ е дала възможност на Deutsche Post да придобие облагодетелствано положение не само в Германия, но също така и на други европейски пазари, където то се конкурира с други пощенски оператори като UPS. Тъй като пенсионните субсидии са дали възможност на Deutsche Post да укрепи позицията си в търговския сектор за сметка на другите оператори, неговите конкуренти са претърпели вреди от нарушаването на конкуренцията.
(175)
UPS изисква от Комисията да оцени допълнително необходимостта от пенсионните субсидии, определени в решението за разширяване от 2011 г. по отношение на периода 2007-2011 г. и тяхната пропорционалност, както и да разгледа дали Deutsche Post все още се ползва от неправомерна държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(176)
Накрая UPS изисква от Комисията да предостави повече информация как е достигнала до заключението, че Deutsche Post се е ползвало от несъвместима помощ. По-специално UPS иска копие от проучването на WIK, за да получи разяснение доколко констатациите от проучването на WIK са били използвани за оценката на пенсионната субсидия в решението за разширяване от 2011 г.
V.3. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(177)
UPS напълно подкрепя разследването на Комисията и напълно приема съдържанието на решението за разширяване от 2007 г. по отношение на оценката на компенсацията за универсалната услуга. Също така UPS е предоставило актуализирано издание (50) на проучването на NERA от октомври 2006 г. (51), на което Комисията се позовава в съображение 58 от решението за разширяване от 2007 г.
(178)
Изследването на NERA от 2006 г. показва, че средната възвращаемост на вложения капитал е над 20 % за подразделението за писмовни пратки на DPWN за периода след 1999 г. (52), а в актуализираното издание се подчертава, че възвращаемостта на вложения капитал от 2000 г. до 2005 г. би могла да се запази дори на ниво над 50 %. От 2003 г. до 2005 г. възвращаемостта на вложения капитал е оценена на над 100 %. UPS заключава, че печалбите от изключително рентабилните регулирани услуги с писмовни пратки биха били повече от достатъчни за покриване на загубите от универсалната услуга.
(179)
Също така UPS твърди, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализ и разбиране на рентабилността и тежестите в запазения сектор. Поради тази причина е необходимо да се направи обстоен анализ на разпределянето на разходите между регулираните, универсалните и търговските услуги. Всички помощи, които Deutsche Post е получило за покриване на своите предшестващи тежести, като например капиталови инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г., както и активи под формата на недвижими имоти и инфраструктура, следва да бъдат включени при определянето на размера на помощта и на свръхкомпенсацията.
(180)
По отношение на договореностите за ценообразуване при вътрешно прехвърляне UPS твърди, че следва да се спазва принципът на сделката между несвързани лица в съответствие с решението по делото Chronopost (53). Поради това Комисията следва да преразгледа условията на договора, уреждащ отношенията между Deutsche Post и DPEED, и по-специално договореностите между страните относно ценообразуването.
V.4. Прекомерно високи цени за писма
(181)
FFPI напълно подкрепя решението за разширяване от 2011 г. FFPI заявява, че законодателните и административните промени, които водят до по-високи разходи за пенсии, представляват обичаен икономически риск, който може да окаже въздействие върху рентабилността на дейностите. Тъй като предприятията, които осъществяват дейност при обичайни пазарни условия, трябва да поемат такива допълнителни разходи със собствени ресурси, Deutsche Post не е следвало да получи пенсионни субсидии от Германия.
(182)
Също така FFPI посочва, че в годишния си доклад от 2000 г. Deutsche Post е подчертало значението на пенсионната реформа, като е твърдяло, че по-ниските вноски в пенсионния фонд за държавните служители са основната причина за увеличаване на печалбата преди лихви, данъци и амортизации (EBITA) с 98,6 % в корпоративното подразделение за пощенски пратки. Поради тази причина пенсионната реформа не би следвало да се счита за маловажна или с предимно административен характер.
(183)
Според проучване, проведено от FFPI от 2001 г. до 2008 г., цените на марките в Германия през 2009 г. за стандартни писма с тегло до 20 g, изпратени чрез пощенската услуга за писма първи клас с марка, са били сред най-високите. За разлика от тях, цената за изпращане на колетна пратка с тегло до 500 g първи клас е била относително ниска, което посочва наличието на кръстосано субсидиране.
(184)
FFPI е убедено, че отпуснатата на Deutsche Post помощ не е била предназначена да стимулира растежа на немския пощенски пазар или на определени пощенски услуги. През разглеждания период Deutsche Post е било рентабилно дружество, което е успяло да укрепи водещата си позиция на немския пазар, да подобри ефективността си и да разшири своята дейност. Следователно пенсионните субсидии не би следвало да се считат за съвместими с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
V.5. Маржове на печалбата
(185)
BIEK счита, че другите пощенски оператори са претърпели загуби поради това, че Deutsche Post се е възползвало от своето господстващо положение на определени пазари за писмовни пратки за прилагане на кръстосано финансиране на разходите за услугите за писмовни и колетни пратки, които се предоставят на по-конкурентни пазари. По-специално, тъй като Deutsche Post може да повиши своите цени на пазари, където то е имало изключително право и все още притежава пазарен дял над 90 %, то е в състояние да финансира кръстосано разходите за услуги на по-конкурентни пазари.
(186)
Също така BIEK твърди, че въпреки предполагаемите предшестващи разходи Deutsche Post е значително по-рентабилно от подобни дружества в други европейски държави, за което свидетелства маржът на възвращаемостта на печалбите (ROS) в размер на 10-20 % за неговото вътрешно подразделение за пощенски пратки. Този марж на печалбата може дори да бъде занижен, тъй като вътрешното подразделение за пощенски пратки включва също вътрешните услуги за колетни пратки, които средно имат по-ниски маржове от услугите за писмовни пратки.
(187)
Относно предявената от Deutsche Post тежест от увеличените разходи за заплати BIEK посочва, че Deutsche Post е използвало средни заплати в транспортния сектор като референтна стойност за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и неговите конкуренти. Макар че Комисията прие тези данни в решението за разширяване от 2011 г. като референтни стойности за своите изчисления, BIEK твърди, че разходите за заплати на конкурентите на Deutsche Post превишават с най-малко 15 % тези средни заплати. Следователно предполагаемите прекомерни заплати на Deutsche Post са значително по-ниски отколкото то твърди. BIEK твърди, че оставащата разлика в разходите за заплати не е резултат от предшестващите разходи, а произтича от размера на Deutsche Post и господстващото му положение на пазара.
(188)
На последно място, BIEK счита, че предшестващите разходи на Deutsche Post, включително разходите за пенсии, са повече от компенсирани от увеличените регулирани цени на писмовните пратки. Тази мярка за помощ, която Комисията оценява, е довела до липса на конкуренция по отношение на услугите за писмовни пратки и сериозно е нарушила конкуренцията по отношение на услугите за колетни пратки.
VI. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
VI.1. Мнение относно пенсионната субсидия
VI.1.1. Отсъствие на финансово предимство от компенсацията за допълнителни разходи за социално осигуряване
(189)
Предвид решението по делото Combus (54) Германия счита, че в хода на приватизацията на доставчици на универсална услуга, които преди това са били държавна собственост, публичната компенсация за разходите за пенсии - които надхвърлят обичайно приеманото от частните конкуренти ниво - не представлява помощ.
(190)
Германия е съгласна с Комисията, че следва да се направи сравнение между разходите за социално осигуряване, заплатени от Deutsche Post, и тези на неговите конкуренти. Такова сравнение обаче следва да е вече направено в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, а не да се прави впоследствие на етапа на оценяване на съвместимостта съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VI.1.2. Отсъствие на финансово предимство в сравнение с положението преди 1995 г.
(191)
Германия счита, че пенсионната субсидия не е освободила Deutsche Post от разходите, които обикновено то би трябвало да заплати със свои собствени ресурси. Следователно Deutsche Post не се е възползвало от предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Според Германия Deutsche Post не е имало законово задължение, нито икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(192)
На първо място, Германия твърди, че съгласно член 46 от PostVerfG от 1989 г. държавните служители, които са прехвърлени в Deutsche Post през 1989 г., са останали на служба към федералното правителство. След втората реформа на пощите през 1995 г. съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и нововъведения член 143б от Конституцията държавните служители на Deutsche Post също са продължили да бъдат на служба към федералното правителство.
(193)
Следователно, тъй като федералното правителство винаги е било единственият длъжник по отношение на пенсионните задължения на държавните служители, Deutsche Post никога не имало законово задължение да използва собствените си ресурси.
(194)
Въпреки че съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било задължено да финансира разходите за пенсии на държавните служители, Германия твърди, че тази разпоредба е била вътрешна договореност за набиране на средства за държавния бюджет (подобно на задължението за изплащане на прехвърлените плащания съгласно член 63 от PostVerfG от 1989 г.). Тя не налага някаква отговорност на Deutsche Post към държавните служители.
(195)
След втората реформа на пощите през 1995 г., съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и членове 14 и 16 от PostPersRG от 1994 г., федералното правителство отново остава единственият длъжник към държавните служители, които имат право на пенсия. Следователно, подобно на задълженията съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., задълженията съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG за Deutsche Post да участва в пенсионния фонд просто намаляват тежестта върху държавния бюджет. Те не променят единствената отговорност на федералното правителство във връзка с пенсиите на държавните служители.
(196)
Също така съгласно частното право не би било възможно федералното правителство да прехвърли своето задължение във връзка с пенсионните права на държавните служители на новосъздаденото през 1995 г. DPAG. Съгласно принципа на частното право, ако съществуващи пенсионни задължения бъдат прехвърлени на юридически независимо дъщерно дружество, въпреки това дружеството майка остава отговорно за плащането на паричните вземания на трети страни.
(197)
На второ място, Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира разходите за пенсии. Преди 1995 г. Postdienst винаги е търпяло загуби, които е трябвало да бъдат финансирани чрез прехвърляне на публични средства в размер на 5,6 млрд. EUR. Когато Postdienst става DPAG през 1995 г., натрупаните задължения във връзка с пенсиите на държавните служители са възлизали на […] млрд. EUR. Не би било възможно DPAG да бъде създадено като частноправно дружество с тези задължения, вписани в неговия балансов отчет, тъй като федералното правителство не е предоставило достатъчен капитал, за да направи от DPAG икономически жизнеспособно предприятие.
VI.1.3. Пенсионната субсидия като съществуваща помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС
(198)
Германия счита, че ако пенсионната субсидия трябва да се класифицира като държавна помощ, тя би трябвало да се разглежда като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като държавата е единственият длъжник и страната, длъжна да финансира пенсиите на държавните служители от влизането в сила на съответната разпоредба в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че нито първата реформа на пощите през 1989 г., нито втората реформа на пощите през 1995 г. са променили задължението на държавата за финансиране на пенсиите. Според Германия Deutsche Post не е бил правно задължено, нито е имало икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(199)
Освен това Германия се позовава на становище на Комисията пред Общия съд по дело T-266/02. Според Германия от точка 54 от решението става ясно, че Комисията „е приела в рамките на обжалваното решение, че единствено трансферите, извършени от DВ-Telekom, са му предоставили предимство“ (55).
(200)
От това становище Германия заключава, че Комисията вече е обявила, че пенсионната субсидия не предоставя каквото и да било финансово предимство на Deutsche Post. Следователно тя е взела ефективно „решение да не повдига възражения“ по смисъла на член 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Също така съгласно член 1, буква б), точка ii) от Регламент (ЕО) № 659/1999 такова положително решение би означавало, че пенсионната субсидия е класифицирана като съществуваща помощ.
VI.1.4. Пенсионната субсидия като съвместима компенсация за предшестващите разходи съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС
(201)
В съответствие с мотивите на Комисията в решението относно La Poste Германия счита, че пенсионната субсидия е съвместима помощ в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС по следните причини:
-
Германия посочва, че Deutsche Post редовно е плащало по-високо ниво на разходи за социално осигуряване отколкото вноската на работодателя за пенсионно осигуряване и за осигуряване за здравни и медико-социални грижи.
-
Германия оспорва направеното от Комисията изчисление на сравнителното предимство, тъй като то е основано на предположението, че услугите с регулирани цени покриват заявената тежест № 2 (допълнителни социалноосигурителни вноски). La Poste, подобно на всеки друг заварен пощенски оператор, също е рефинансирало своите разходи за социално осигуряване чрез повишените регулирани цени на писмовните пратки, но Комисията не е взела това под внимание в решението си относно La Poste.
-
Въпреки че Германия принципно е съгласна, че приходите от услуги с регулирани цени следва да покриват заявените тежести, Комисията не е доказала нито че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил искането на Deutsche Post да финансира допълнителните разходи за социално осигуряване чрез регулираните приходи, нито че регулираните приходи действително са били достатъчно високи за финансирането на тези допълнителни разходи за социално осигуряване.
(202)
Освен това Германия посочва, че в решението си за откриване от 2007 г. относно Royal Mail (56) Комисията е подчертала значението на оценяването на разходите за пенсии на бивши публични предприятия посредством последователни критерии в интерес на практиката за вземане на последователни решения. Поради това Комисията следва да се съобрази с решението си относно La Poste и предварителната оценка във връзка с Royal Mail. В последния случай Комисията не е повдигнала възражения срещу компенсацията за пенсионните дефицити, макар че от доклада на Hooper от 2008 г. става ясно, че разходите за пенсии на Royal Mail са били частично покрити чрез увеличените регулирани цени на писмовните пратки.
VI.1.4.1. Референтен показател, основан на конкурентните разходи за социално осигуряване
(203)
Въз основа на експертното проучване на професор Ehlermann от 19 юли 2011 г. (57) Германия твърди, че Комисията е допуснала две грешки при изчисляването на референтния показател за разходите на Deutsche Post за социално осигуряване.
(204)
Делът на служителя следва да не се включва в референтния показател, тъй като работодател от частния сектор няма правна отговорност за плащане на дела на служителя. Единствено поради административни причини работодателят извършва плащането на общата социалноосигурителна вноска, но това не поражда правна отговорност за него. Освен това включването на дела на служителя в референтния показател противоречи на предходната практика за вземане на решения по дело C 265/02 (вж. решението относно La Poste).
(205)
Изчисляването на референтните разходи за социално осигуряване следва да се базира на „конкурентно“ референтно възнаграждение (58), тъй като заплатите на държавните служители са значително по-високи от средните на пазара.
VI.1.4.2. Приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на допълнителните разходи за социално осигуряване
(206)
На първо място Германия подчертава, че допускането за пълно покриване на тежест № 2 от приходи от услуги с регулирани цени е напълно хипотетично, тъй като не е възможно да се установи дали в действителност регулираните цени са били повишени, за да се компенсират допълнителните разходи за социално осигуряване. От решението за прагове на цените от 2002 г. не става ясно дали и в каква степен регулаторният орган в пощенския сектор е взел под внимание заявените тежести за допълнителни разходи за социално осигуряване. До 2002 г. цените са поддържани на одобреното ниво за 1997 г. и не е възможно да се установи дали тези цени са включвали компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване, свързани с нерегулираните услуги.
(207)
Според Германия не би било достатъчно само да се покаже, че услугите с нерегулирани цени са се облагодетелствали от по-ниските социалноосигурителни вноски спрямо тези на конкурентите. Трябва също така да се проучи дали услугите с регулирани цени всъщност са били в състояние да финансират чрез своите приходи предявените тежести, произтичащи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(208)
Финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало само ако предоставената компенсация е била по-висока от общите допълнителни разходи на Deutsche Post за социално осигуряване на неговите държавни служители.
(209)
Следователно Германия изразява неодобрение от липсата на цялостно изчисление, с което да се установи дали Deutsche Post е било като цяло свръхкомпенсирано или недостатъчно компенсирано за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители. Тя подчертава необходимостта от такова изчисление, за да се установи съществуването на финансово предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
а) Недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване въз основа на експертно проучване
(210)
За да се отстрани този дефект, Германия изпрати експертното проучване на професор Weber (59) с цел определяне на финансовия недостатък на Deutsche Post във връзка с разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на държавни служители. Първо, в експертното проучване се определя с колко разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители надвишават тези на частен конкурент за частни служители (определени в експертното проучване като „допълнителни разходи на DPAG за социално осигуряване“ или „структурен недостатък“). Второ, в експертното проучване се сравняват тези допълнителни разходи за социално осигуряване с компенсацията за тежест № 2.
(211)
Както е показано в таблица 5, в експертното проучване се включва следното в разходите за социално осигуряване, възникнали поради назначаването на държавни служители: вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и други разходи за социално осигуряване, като например вноската на Deutsche Post за здравни разходи, осигуряване за злополука и други осигурителни плащания.
(212)
В експертното проучване се определят разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на частни служители, като: делът на работодателя в ставката на вноската за задължително пенсионно осигуряване, за безработица, здравни и медико-социални грижи, умножен по „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г. за по-голямата част от държавните служители).
(213)
Допълнителните разходи за социално осигуряване са надвишаващият размер на разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители над определените референтни разходи за социално осигуряване, основани на дела на работодателя в социалноосигурителните вноски за частни служители.
Таблица 5
Изчисляване на нетния резултат съгласно представеното от Германия експертно проучване
-
Вноска в пенсионния фонд
-
Други разходи за социално осигуряване
+
„Конкурентни“ референтни разходи за социално осигуряване (основани на дела на работодателя в ставката на социалноосигурителната вноска и „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г.))
Допълнителни разходи за социално осигуряване
+
Компенсация от регулирани приходи (тежест № 2 - допълнителни социалноосигурителни вноски)
Нетен резултат (недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация)
(214)
За периода 1995-2007 г. изчисленията показват, че тежест № 2 е била недостатъчна, за да покрие допълнителните разходи за социално осигуряване. Всъщност експертът твърди, че Deutsche Post е било недостатъчно компенсирано с […] млрд. EUR. Експертът стига до заключението, че дори ако приходите от услуги с регулирани цени включват тежест № 2, Deutsche Post ще остане недостатъчно компенсирано за разходите му за социално осигуряване.
б) Счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. потвърждават, че приходите от услуги с регулирани цени са били недостатъчни, за да покрият допълнителните разходи за социално осигуряване
(215)
Германия твърди, че докато услугите с регулирани цени претърпяват загуби, които са по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване, не може да се установи дали регулираните приходи ефективно са компенсирали допълнителните разходи за социално осигуряване. Във връзка с това Германия изпрати експертно проучване, основано на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. (60), за да докаже, че загубите от услугите с регулирани цени са били систематично по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(216)
Изчисленията са основани на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и в тях се приема, че услугите с регулирани цени следва да постигнат разумна печалба от възвращаемост на продажбите в размер на 7 % (въз основа на проучването Deloitte-II, което е разгледано по-подробно в раздел VI.3.2). След приспадане на разумната печалба услугите с регулирани цени показват загуба от […] млрд. EUR, която е по-висока от заявените допълнителни разходи за социално осигуряване за периода 1995-2007 г. Приходите от услуги с регулирани цени следователно са били недостатъчни, за да покрият заявените допълнителни разходи за социално осигуряване.
VI.2. Мнение относно компенсацията за универсалната услуга
VI.2.1. Държавни компенсационни плащания
(217)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не предоставят финансово предимство на Deutsche Post, тъй като държавните компенсационни плащания в размер на 5 666 млрд. EUR са компенсирали само прехвърлените плащания в размер на 5,838 млрд. EUR, които Deutsche Post е трябвало да плати до 1995 г.
(218)
Както е обяснено в решението за разширяване от 2007 г., прехвърлените плащания произхождат от предишната пощенска администрация, която е била задължена да прехвърля около 10 % от годишните си оперативни приходи в държавния бюджет. От 1989 г. до 1995 г. прехвърлените плащания са премахвани поетапно съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г. До 1993 г. Deutsche Post е трябвало да плаща 10 % от оперативните си приходи. От 1993 г. прехвърлените плащания са намалени постепенно, например до 10 % от оперативните приходи минус 153 млн. EUR през 1993 г. За 1994 г. прехвърлените плащания възлизат на до 70 % от прехвърлените плащания за 1993 г. През 1995 г. Deutsche Post е платило 50 % от сумата за 1993 г. От 1990 г. до 1995 г. Deutsche Post е платило общо 5,838 млрд. EUR.
(219)
В член 63, параграф 4 от PostVerfG от 1989 г. Се предвижда, че всички изплатени дивиденти трябва да бъдат приспаднати от прехвърлените плащания. Въз основа на тази разпоредба и освобождаването от всички преки и косвени данъци, в решението за разширяване от 2007 г. Комисията твърди, че прехвърлените плащания трябва да се разглеждат като заместител на освобождаването от косвени и преки данъци, както и като възнаграждение за държавата за капитала, който е предоставила като акционер.
(220)
В отговор на този аргумент Германия е изпратила проучването на KPMG, в което се стига до заключението, че прехвърлените плащания не могат да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти по редица причини.
(221)
Според проучването на KPMG прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като корпоративен данък, тъй като са били изчислявани като процент от оперативните приходи от 1931 г. нататък. В резултат на това е трябвало те да бъдат плащани дори през години, когато Deutsche Post е отчело загуба. В противовес на това корпоративният данък се базира на действителната годишна печалба. Класифицирането на прехвърлените плащания като корпоративен данък би било в противоречие с конституционното изискване корпоративният данък да бъде основан на платежоспособността.
(222)
Освен това в проучването се установява, че прехвърлените плащания не могат да бъдат сравнени с данък добавена стойност. Тъй като не е било възможно да се приспадне данък добавена стойност, платен върху постъпления от прехвърлените плащания, изчислението на прехвърлените плащания се различава значително от обичайните задължения на дадено предприятие, свързани с данък добавена стойност.
(223)
Второ, Германия твърди, че прехвърлените плащания не могат да бъдат категоризирани като дивиденти. Разпределението на дивиденти е свързано с печалбата, постигната през предходната финансова година или през по-ранни години. Между 1990 г. и 1995 г. Deutsche Post обаче не е отчело никакви печалби, но въпреки това е изплатило прехвърлените плащания. Поради тази причина прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като дивиденти.
(224)
В проучването на KPMG се заключава, че прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като данък или дивиденти, но следва да се разглеждат като налог sui generis, който единствено Deutsche Bundespost и неговите правоприемници са били задължени да плащат.
(225)
Въз основа на проучването на KPMG Германия отхвърля допускането на Комисията, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащанията на данъци и дивиденти. Германия счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Тъй като държавните компенсационни плащания са освободили Deutsche Post само от прехвърлените плащания, те не са предоставили някакво икономическо предимство и поради това не представляват държавна помощ.
(226)
Като алтернатива Германия предлага два допълнителни довода защо държавните компенсационни плащания не представляват държавна помощ. Първо, те ще изпълняват принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика предвид значителната възвращаемост на инвестицията през последните години и високите приходи от котирането на фондовата борда на Deutsche Post. Второ, те не представляват помощ, тъй като счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и проучването на WIK показват, че натрупаните загуби от универсалната услуга през периода 1990-1994 г. са били по-високи от държавните компенсационни плащания. Следователно Deutsche Post не е било компенсирано достатъчно за задължението си във връзка с универсалната услуга.
VI.2.2. Държавна гаранция
(227)
Германия твърди, че удължената държавна гаранция съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. по дълговите инструменти, емитирани преди 1995 г., не предоставят избирателно предимство на Deutsche Post по няколко причини.
(228)
Първо, всяко частно дружество, което създава дъщерно дружество, ще продължи да носи отговорност за задълженията, поети от това дъщерно дружество. Частното дружество продължава да носи отговорност за неизплатените си задължения дори след продажбата им на трета страна. Също така следва да се отбележи, че първоначалната държавна гаранция по дълговите инструменти се е изисквала единствено защото Postdienst не е имало отделна юридическа правосубектност. В член 40 от PostVerfG от 1989 г. е предвидено, че емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия, и поради това имат само декларативен ефект.
(229)
Второ, DPAG не би могло да извлече полза от поемането на дълговите инструменти на Postdienst, тъй като през 1995 г. DPAG би могло да се рефинансира при по-ниски лихвени проценти. Към 1 януари 1995 г. дълговите инструменти на Postdienst са възлизали на 931 млн. EUR при среден лихвен процент от 7,17 % и 8,8 години до падежа. Тъй като краткосрочният лихвен процент на 1 януари 1995 г. е бил 5,0-5,5 %, DPAG е понесло недостатък по отношение на разходите от 1,7 %, който е довел до по-високи годишни разходи за лихви в размер на 15,3 млн. EUR.
(230)
Трето, сравнявайки средните пазарни лихвени проценти за дългови инструменти, емитирани от частни дружества, с лихвените проценти за дълговите инструменти на Postdienst към датата на първоначалното емитиране на инструментите, Германия счита, че Postdienst е получило кредит при лихвени проценти над средните за пазара. Германия не е извършила обстойно проучване, а само е сравнила лихвените проценти на някои дългови инструменти на Postdienst с общата средна пазарна стойност.
(231)
От друга страна Германия твърди, че държавните гаранции представляват съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Тъй като Deutsche Bundespost е било част от публичната администрация до края на 1994 г., дълговите инструменти са били равностойни на държавен дълг от момента на създаването на Deutsche Post през 1950 г. Ако държавните гаранции са осигурили някакви предимства на Deutsche Post по отношение на лихвените проценти, те би трябвало да се класифицират като съществуваща помощ. Германия също така се позовава на решението на Комисията относно EDF (61), в което подобна гаранция е оценена като съществуваща помощ.
VI.2.3. Изключително право
(232)
Германия твърди, че в съответствие с решението по делото Preussen Elektra (62) регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси.
(233)
Следователно, след като регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси, всички твърдения за прекомерно ценообразуване могат да подлежат единствено на процедурите съгласно член 102 от ДФЕС.
VI.3. Мнение на Германия относно проучването на WIK
VI.3.1. В проучването на WIK се потвърждава необходимостта от държавни компенсационни плащания като компенсация за нетните разходи за задълженията, свързани с универсалната услуга, до 1995 г.
(234)
Независимо от всички методологически възражения Германия счита, че проучването на WIK потвърждава нейното становище, че държавните компенсационни плащания са били необходими като компенсация за загубите на Deutsche Post от универсалните услуги през периода 1990-1995 г.
(235)
Всички допълнителни печалби след 1995 г. не трябва да се вземат под внимание, тъй като държавните компенсационни плащания са били погълнати от нетните разходи за задълженията, свързани с универсалните услуги, които Deutsche Post е направило до 1995 г. Анулирането от Съда на отрицателното решение от 2002 г. също потвърждава, че това, което е погълнато веднъж, не може да бъде погълнато повторно. Предвид факта, че държавните компенсационни плащания са били обосновани със загубите от универсалните услуги до 1995 г., не би било възможно държавните компенсационни плащания да финансират на по-късен етап постигнатата допълнителна печалба.
VI.3.2. Неправилно определяне на референтната печалба
(236)
Въз основа на проучванията на Deloitte основното възражение на Германия е, че референтната рамка в проучването на WIK включва твърде голям брой малки дружества. Извадката от сравними дружества следва да включва много повече големи дружества от сектора на колетните пратки и логистиката, чиито мрежи са сравними по размер и сложност с тази на Deutsche Post (63).
(237)
В проучването на Deloitte-II се изхожда от предположението, че дружествата от сектора на колетните пратки и пощенския сектор, които използват сложни и огромни мрежи за събиране и доставка, логично могат да се сравняват с Deutsche Post. Предвид значението на икономиите от мащаба и обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, големите предприятия биха били много по-подходящи за сравнение отколкото малките предприятия. Макар и в по-малка степен, дружества за транспортиране на стоки и логистика също са подходящи за сравнение, тъй като те използват подобни активи.
(238)
Проучването на Deloitte-II обхваща само пощенски оператори с годишни приходи над 100 млн. EUR. В резултат на това извадката за сравнение е съставена от шест сравними дружества, включително големите многонационални оператори за експресни колетни пратки (UPS, FedEx и TNT Express), както и няколко пощенски оператори (главно от САЩ и Обединеното кралство).
(239)
Тази група от сравними дружества има средна възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 % за периода 1998-2007 г. и трети квартил на възвращаемост на продажбите в размер на 12 % като горна граница за разумна печалба. В резултат на една по-голяма извадка за сравнение, която включва 18 дружества от сектора на логистиката и 19 дружества за транспортиране на стоки, се получава средна възвращаемост на продажбите между 4,6 % и 5,7 %, въпреки че в проучването Deloitte-II се изразяват опасения относно тяхната съпоставимост с Deutsche Post.
(240)
Въз основа на данните за двете извадки със сравними дружества в проучването Deloitte-II се препоръчва обхват на възвращаемостта на продажбите от 6,1 % до 11,7 % като референтен показател за разумна печалба.
(241)
По отношение на определянето на подходящия марж на печалбата от извадката за сравнение, в проучването Deloitte-II се отбелязва, че използването на обичайна многогодишна възвращаемост на продажбите като референтен показател за разумната печалба подценява разумната печалба, тъй като i) ще се наблюдава значително и систематично отклонение от година на година и ii) също така може да има значителна разлика между рентабилността на дружествата в същия сектор. При използването на неподходящо ниска референтна разумна печалба съществува опасност от възпрепятстване на ефективните инвестиции.
(242)
Освен това, както бе подчертано от проучването Deloitte-I, при използването на средната печалба на сравнимите дружества като референтен показател от проучването на WIK въобще не се отчита повишението на ефективността, която Deutsche Post е постигнало предимно от 1990 г. нататък. В съответствие с параграфи 14 и 18 от Рамката от 2005 г. разумната печалба следва обаче да въведе „стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност“.
(243)
Следователно подходящата референтна печалба следва да бъде основана на годишен диапазон. Печалбите в горния край или дори тези, които надвишават диапазона на разумната печалба, могат да отразяват подобрена ефективност поради по-добри оперативни или търговски резултати. Такива печалби следва да бъдат позволени от регулаторните органи, за да се запазят стимулите за ефективността.
(244)
Накрая, Германия посочва, че нивото на разумна печалба следва да бъде в съответствие с предишните решения на Комисията, в които бе одобрена възвращаемост на продажбите между 7 % и 8 % за железопътни и автобусни дружества (64).
VI.3.3. Неправилно разпределение на разходите и определяне и отчитане на разходите
(245)
Германия подчертава, че всяко преразпределение на тежестите от универсалната услуга към търговските услуги е неоправдано от обективна и правна гледна точка. Съгласно член 7 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (65) всички допълнителни нетни разходи в резултат на задължението, свързано с универсалната услуга, трябва да бъдат финансирани от приходите от монопола в областта на писмовните пратки, а не от търговските услуги.
(246)
На второ място, Германия счита, че в проучването на WIK се подценяват определени разходи на Deutsche Post:
-
Прехвърлените плащания, които Deutsche Post е трябвало да плаща до 1995 г., е следвало да се приспаднат като разходи, а не да бъдат използвани като заместител на капиталовите разходи или разумната печалба. Въз основа на проучването на KPMG, Германия отхвърля твърдението, изложено в проучването на WIK, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащания на данъци и дивиденти. Тя счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Следователно прехвърлените плащания е следвало да бъдат приспаднати като разходи за универсалната услуга, в допълнение към разумна печалба, като възнаграждение за вложения капитал.
-
Амортизационните разходи е следвало да се основават на действителните пазарни стойности на дълготрайните активи, използвани в данъчните отчети, а не на по-ниските счетоводни стойности, използвани в годишните счетоводни отчети.
-
Разходите за допълнително пенсионно осигуряване на частните служители е следвало да се вземат изцяло под внимание.
VI.4. Мнение относно становищата на заинтересованите страни
VI.4.1. Пенсионна субсидия
(247)
Германия припомня, че Deutsche Post не имала нито правната отговорност, нито икономическата мощ да поеме пенсионните задължения на държавните служители през 1995 г. Следователно разходите за пенсии представляват държавен дълг в съответствие с решението на Комисията във връзка с Poste Italiane (66). Пенсионните субсидии не са предоставили финансово предимство за Deutsche Post.
(248)
Въпреки че UPS изтъква, че всеки типичен оператор трябва да поеме собствените си разходи за пенсии, Германия твърди, че разходите за пенсии на държавните служители са необичайни разходи, които не могат да се сравняват със социалноосигурителните вноски, плащани от конкурентите на Deutsche Post за техните частни служители. Последните плащат само дела на работодателя от социалноосигурителната вноска без да поемат предшестващите разходи, свързани с пенсионни права.
(249)
Германия изтъква необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията, тъй като представените от UPS и FFIP мнения са основани на предположението, че Комисията е направила такова изчисление, за да докаже, че Deutsche Post е получило свръхкомпенсация.
VI.4.2. Компенсация за универсалната услуга
(250)
Като се позовава се на проучването на NERA от 2006 г., Германия подчертава, че самата Комисия в дело COMP/37.821 е приела, че възвращаемостта на вложения капитал, изчислена в проучването на NERA от 2006 г. за подразделението за пощенски пратки на DPWN, е била недостатъчна, за да се докаже съществуването на прекомерно високо ценообразуване за целите на член 102 от ДФЕС.
(251)
На по-общо ниво Германия счита, че възвращаемостта на вложения капитал не е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби. Тя обяснява, че при по-ниска капиталоемкост една висока възвращаемост на вложения капитал може да бъде свързана с ниска възвращаемост на продажбите. Тъй като повечето рискове са свързани с приходите и разходите, възвращаемостта на продажбите е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби, особено за дружества с ниска капиталоемкост. Доколкото в проучванията на NERA се използват като алтернатива възвращаемостта на продажбите като референтна печалба, те показват, че Deutsche Post е имало по-висока възвращаемост на продажбите от Royal Mail, но значително по-ниска възвращаемост на продажбите от TNT. Възвращаемостта на продажбите за подразделението за пощенски пратки на DPWN, оценена от проучванията на NERA, следователно остава значително под референтното ниво за прекомерни печалби.
(252)
Поради това Германия счита, че нито проучването на NERA от 2006 г., нито неговото актуализирано издание имат отношение към разследването за държавна помощ и те не предоставят достатъчно доказателства за прекомерни печалби.
(253)
По отношение на твърдението на UPS, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализиране на приходите и тежестите във връзка с универсалната услуга, Германия отговаря, че отчетите за разходите са проверени и одобрени от одитори и от регулаторния орган в пощенския сектор. Тя добавя, че те съответстват на разпоредбите на Директива 97/67/ЕО.
(254)
По отношение на договореностите между Deutsche Post и DPEED за ценообразуване при вътрешно прехвърляне Германия подчертава, че тези договореностите изпълняват изискванията на антитръстовото решение от 2001 г. Deutsche Post е докладвало редовно на Комисията за тяхното изпълнение. Досега Комисията не е направила никакви възражения.
(255)
Накрая, Германия възразява срещу включването на капиталовите инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г. (например активи под формата на недвижимо имущество и инфраструктура) в изчисляването на свръхкомпенсацията. Германия твърди, че вече е предоставила съответната информация заедно с мнението си относно решението за откриване от 1999 г. Тъй като Комисията не е възразила срещу тези мерки в решението относно държавната помощ от 2002 г., нито се е позовала на тях в решението за откриване от 2007 г., капиталовите инжекции не могат да бъдат предмет на настоящото разследване.
VI.4.3. Ниво на възнаграждението
(256)
Германия е съгласна, че средните възнаграждения на пазара следва да се използват като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски, платени от конкурентите на Deutsche Post. Според Германия такъв един референтен показател обаче е в противоречие с решението за разширяване от 2011 г., тъй като Комисията използва коригираните брутни възнаграждения на държавните служители вместо средните възнаграждения на пазара, за да изчисли размера на платените от конкурентите на Deutsche Post социалноосигурителни вноски. Според експертното проучване на проф. Weber, средните възнаграждения на пазара възлизат само на приблизително […] % от брутното възнаграждение на държавните служители. Поради това не е логично коригираното брутно възнаграждение на държавните служители да се използва като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски.
(257)
Според Германия предположението на BIEK, че Deutsche Post използва договорени възнаграждения в транспортния сектор като референтен показател за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и на неговите конкуренти, е неоснователно. Експертното проучване на проф. Weber показва, че Deutsche Post изчислява средните възнаграждения на пазара въз основа на действителните възнаграждения, платени от неговите конкуренти.
VII. ОЦЕНКА НА ПЕНСИОННАТА СУБСИДИЯ КАТО ПОМОЩ
VII.1. Съществуване на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(258)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде приписана на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(259)
Тъй като пенсионната субсидия е основана на член 16 от PostPersG от 1994 г. и е финансирана от държавния бюджет, тя може да се припише на държавата, и е предоставена чрез държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Също така, тъй като пенсионната субсидия е отпусната само на пенсионния фонд с цел Deutsche Post да бъде освободено от разходите за пенсии на държавните служители и следователно в крайна сметка подпомага Deutsche Post, тя има избирателен характер.
VII.1.1. Финансово предимство вследствие на пенсионната реформа от 1995 г.
(260)
Въз основа на решението по делото Combus Германия твърди, че пенсионната субсидия не предоставя никакво финансово предимство, тъй като тя е освободила Deutsche Post от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(261)
За да се установи дали пенсионната субсидия е предоставила избирателно финансово предимство, трябва да се изследва дали тя е позволила на Deutsche Post да избегне разходи, които обикновено трябва да бъдат поети от едно дружество и по този начин биха попречили на пазарните сили да проявят обичайното си въздействие (67).
(262)
Комисията не може да приема твърдението на Германия, основано на съдебната практика в делото Combus. Трябва да се има предвид, че решението по делото Combus не е потвърдено от Съда. Някои елементи от практиката на Съда противоречат на хипотезата, според която мерките за компенсиране на структурен недостатък не трябва да се определят като помощ. В тази връзка, съгласно постоянната съдебна практика на Съда наличието на помощ трябва да се оценява според резултатите, а не според причините за или целите на държавната намеса (68). Съдът също така се е произнесъл, че понятието за помощ обхваща предоставените от държавните органи предимства, които по различни начини облекчават тежестите, обичайно включени в бюджета на едно предприятие (69). Също така Съдът ясно е показал, че разходите, свързани с възнаграждението на служителите, поради самия си характер натоварват бюджета на предприятията независимо от това дали тези разходи произтичат от законови задължения или от колективни трудови договори (70). В този контекст Съдът отчете факта, че държавните мерки целят да компенсират допълнителни разходи, които не могат да представляват основания за това мерките да не бъдат категоризирани като помощ (71).
(263)
Комисията е на мнение, че разходите, които дружествата понасят от финансовите задължения съгласно трудовото законодателство или колективни договори, като например разходите за пенсии, са част от обичайните разходи на дадено предприятие, които предприятието трябва да покрие със собствени ресурси (72). Тези разходи са присъщи на икономическата дейност на предприятието (73). В тази връзка няма значение дали предприятието покрива разходите за пенсии чрез пряко финансиране на пенсиите на свои бивши служители (какъвто е случаят с държавните служители на Deutsche Post) или чрез плащане на вноски в пенсионния фонд на частните служители, който на свой ред използва събраните вноски, за да изплаща пенсиите на всички частни служители. Ключовият елемент е, че по един или друг начин предприятията поемат пълните разходи за пенсиите.
(264)
Освен това Комисията отбелязва, че от създаването на Deutsche Bundespost през 1950 г. правната форма на Deutsche Bundespost е Sondervermögen. Sondervermögen означава, че макар предприятието да няма независима юридическа правоспособност, то трябва да има свой собствен бюджет и своя собствена счетоводна система (член 3 от PostVwG от 1953 г. и член 48 от HGrG (74)). Съгласно законодателството, приложимо за публични субекти, бюджетът трябва да обхваща разходите за персонал, които включват разходите за пенсии на пенсионираните държавни служители, които преди са били на служба в публичния субект (член 10 от HGrG). Поради това от 1950 г. нататък Deutsche Post финансира тези разходи от своите приходи. В член 15 от PostVwG от 1953 г. изрично се забранява всякакво субсидиране на Deutsche Bundespost от федералния бюджет. Това правило е включено в член 37, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г.
(265)
PostVerfG от 1989 г. потвърждава това задължение в своята глава относно разходите за персонал и социално осигуряване. Съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира всички разходи, включително пенсиите на своите държавни служители, със свои собствени ресурси.
(266)
След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post продължава да носи отговорността за финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г.Deutsche Post е изплатило еднократна годишна сума в размер на 2,045 млрд. EUR на пенсионния фонд за периода 1995-1999 г. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г., считано от 2000 г. годишните еднократни плащания са заменени с вноска, която се изчислява като 33 % от общите заплати на държавните служители. Също така в член 16, параграф 2 от PostPersRG 1994 се постановява, че останалите разходите за пенсии трябва да бъдат поети от федералния бюджет от 1995 г. нататък. Фигура 1 показва годишните плащания от федералния бюджет за всяка година от 1995 г. нататък, като плащането за тази година е 151 млн. EUR.
(267)
Следователно представените от Германия аргументи с цел да докаже, че DPAG е трябвало да понесе разходи за пенсии, по-високи от тези на неговите частни конкуренти, не са от значение за целта да се установи дали пенсионната субсидия представлява държавна помощ, но ще бъдат оценени в контекста на анализа на съвместимостта на тази мярка.
(268)
Германия твърди, че за да се оцени дали Deutsche Post е получило предимство вследствие на пенсионната субсидия, платената от Deutsche Post вноска в пенсионния фонд следва да се сравни с дела на частните работодатели в пенсионните вноски, без дела на служителите. Аргументите имат отношение към съвместимостта на мярката с вътрешния пазар, но за целите на пълнотата следва да се отбележи, че, от една страна, работодателят няма задължението да плаща общия размер на вноската в схемата за социално осигуряване в полза на служителя и извън брутната заплата на служителя. От друга страна, и което е по-важно, когато държавите членки освобождават служителите на определено предприятие от тежест, която трябва да се плати, това се превръща в предимство за работодателя, тъй като тази мярка намалява разликата между брутната и нетната заплата. Това позволява на работодателя да назначи или да запази служители, като плаща по-ниска брутна заплата. Следователно, предимствата по отношение на дела на служителя в социалноосигурителните вноски също представляват предимство за работодателя.
(269)
Германия също така твърди, че финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало единствено ако предоставената компенсация е по-висока от общите допълнителни разходи за социално осигуряване, които Deutsche Post е трябвало да направи за своите държавни служители, които работят в сектора на услугите с регулирани цени и услугите с нерегулирани цени. Комисията посочва, че компенсаторният характер на дадена мярка не изключва категоризирането ѝ като държавна помощ, като се позовава на съображение 260.
(270)
Освен това Германия счита, че пенсионните права на държавните служители всъщност винаги са били финансово задължение на федералното правителство. Следователно, тъй като пенсионната реформа от 1995 г. не е променила задължението на федералното правителство към държавните служители, пенсионната субсидия не предоставя финансово предимство на Deutsche Post.
(271)
Не се оспорва фактът, че федералното правителство е било крайният гарант на пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г., макар че Комисията подчертава, че в член 3 от PostVwG от 1953 г. и в член 2 от PostVerfG от 1989 г. ясно се посочва, че за задълженията на Sondervermögen е отговорно само Sondervermögen, а не федералната държава. До 1995 г. обаче съгласно приложимото законодателство в пощенския сектор и общото законодателство пенсионните плащания са били включени в бюджета на Deutsche Bundespost, което е било Sondervermögen. Тези плащания е трябвало да бъдат покрити изцяло от приходите на Sondervermögen. За оценката на държавната помощ определящият фактор не е кой е крайният гарант на пенсиите на държавните служители. Ключовият въпрос е кой е имал задължението да финансира пенсиите в обичайния случай съгласно приложимото законодателство. В PostVwG от 1953 г., HGrG и PostVerfG от 1989 г. ясно се определя, че задължението е изцяло на Deutsche Post.
(272)
Освен това финансирането на разходите за пенсии е обичаен оперативен разход за всяко предприятие, публично или частно, със или без независима юридическа правосубектност. Между държавите членки и в самите тях съществува голямо разнообразие от механизми за финансиране на пенсиите. Често се прилагат различни системи, в зависимост от това кога е назначен служителят. Следователно Deutsche Post трябва да поеме разходите за пенсии на служителите, които назначава, включително на своите държавни служители, по същия начин като всяко друго предприятие. Фактът, че методът на финансиране на пенсиите на държавните служители е различен от метода на финансиране на пенсиите на частните служители не засяга задължението на Deutsche Post да включи финансирането на разходите за техните за пенсии в своите обичайни оперативни разходи. Ако аргументът на Германия бъде приет, това би означавало, че държавата може да освободи публично предприятие от важен елемент от разходите, свързан с неговите обичайни дейности.
(273)
Накрая, когато Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира пенсионните задължения на държавните служители, с този аргумент се пренебрегва фактът, че оценката на финансово предимство не зависи от икономическия капацитет на дадено предприятие.
(274)
Тъй като пенсионната реформа частично е освободила Deutsche Post от задължението за финансиране на разходите за пенсии на нейните държавни служители, пенсионната субсидия е предоставила финансово предимство на Deutsche Post.
VII.1.2. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(275)
Когато помощ, предоставена от държава членка, засилва позицията на дадено предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Съюза, трябва да се счита, че последните са засегнати от тази помощ. В съответствие с установената съдебна практика (75), за да бъде счетено, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на отворени за конкуренция пазари.
(276)
В Германия пазарите за колетни пратки, вестници и периодични издания винаги са били отворени за конкуренция. На тези пазари Postdienst винаги се е конкурирало с други дружества, включително предприятия от други държави членки (UPS, FedEx, TNT Express, GLS или DPD). От 1998 г. до 2007 г. DPAG постепенно губи своето изключително право по отношение на писмовните пратки. С отварянето на пазара за конкуренция в него навлизат нови предприятия. Поради това помощта засяга търговията между държавите членки и може да наруши конкуренцията.
(277)
Във връзка с това Комисията отбелязва също, че през 1997 г. Deutsche Post и неговото холдингово дружество DPWN са започнали да придобиват оператори на колетни пратки на европейския и международния пазар. През 1999 г. DPWN вече е водещо дружество на европейските пазари за експресни и колетни пратки с годишни приходи в размер на около 4,6 млрд. EUR. С придобиването на DHL през 1998 г. DPWN навлезе на азиатския и северноамериканския пазар. Придобиването на други дружества от сектора на логистиката (например Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) превърна DPWN в един от световните водещи доставчици на услуги за въздушни и морски товари и глобална логистика. DPWN действа и на пазари за пощенски пратки извън Германия (например придобиването на Unipost в Испания и Williams Lee в Обединеното кралство). Между 1998 г. и 2007 г. DPWN е придобило дружества на обща стойност от около 21 млрд. EUR (76).
(278)
Поради това Комисията счита, че пенсионната субсидия представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
VII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(279)
Германия е на мнение, че ако пенсионната субсидия трябва да се разглежда като държавна помощ, тя би трябвало да се категоризира като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Германия твърди, че държавата е крайният платец и страната, която е длъжна да финансира пенсиите на държавните служители след влизането в сила на съответните разпоредби в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че създаването на пенсионния фонд не е променило това задължение.
(280)
Съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999 понятието за съществуваща помощ обхваща всяка помощ, която е съществувала преди влизането в сила на Договора в съответните държави членки, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били въведени в действие преди и продължават да се прилагат след влизането в сила на Договора.
(281)
Съгласно приложимото законодателство за пощите и общото законодателство до 1995 г. пенсионните плащания са били включени в бюджета на Sondervermögen Deutsche Bundespost и е трябвало да бъдат покрити в тяхната цялост от приходите на Sondervermögen (вж. подробната оценка на това законодателство по-горе в съображения 262 и 263). Поради тази причина преди втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира пенсиите на своите държавни служители със свои собствени ресурси и не е получило никаква помощ, с която да бъде освободено от разходите за пенсии.
(282)
Създаването на DPAG и пенсионния фонд в пощенския сектор през 1995 г. довежда до пълна промяна във финансирането на пенсиите на държавните служители. След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post поема основното задължение за плащане и финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграфи 1 и 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post вече не задължено да финансира разходите за пенсии над еднократните плащания (през периода 1995-1999 г.) или определените вноски (от 2000 г.). Оставащият дефицит впоследствие е покрит от пенсионната субсидия.
(283)
Следователно пенсионната субсидия представлява помощ, тъй като е въведена през 1995 г.
(284)
Във връзка с позоваването на Германия на изявлението на Комисията по дело T-266/02, Комисията би искала на-напред да посочи, че в параграф 54 от решението на Общия съд е изложена позицията на Германия (а не на Комисията, както твърди Германия). Точка 54 от решението показва, дори и според мнението на Германия, че в отрицателното решение от 2002 г. не е направена оценка на пенсионните субсидии. Точка 61 от решението представя позицията на Комисията:
„На първо място Комисията отговаря, доколкото е приела в рамките на обжалваното решение за единствено релевантни трансферите, извършени от DB-Telekom …“.
(285)
Следователно решението не подкрепя становището на Германия, че декларацията на представителя на Комисията имплицитно е одобрила пенсионната субсидия. Във всеки случай е очевидно, че тази декларация не би могла да има такова действие.
(286)
Освен това в дело T-421/07 (77) Общият съд установи, че решението за откриване от 1999 г. има отношение към пенсионната субсидия, както и че процедурата относно тази мярка не е била закрита с отрицателното решение от 2002 г.
(287)
В заключение, тъй като Комисията не е вземала решение, с което да обявява, че пенсионната субсидия не представлява помощ или е съвместима помощ, Комисията заключава, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ.
VII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(288)
Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС и в член 107, параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС, очевидно не се прилагат.
(289)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е предвидила възможност пенсионната субсидия да бъде поне отчасти съвместима с вътрешния пазар като компенсация за обществена услуга съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС. В отговора си във връзка с решението за разширяване от 2007 г. Германия настоява, че ако е представлявала помощ, пенсионната субсидия е трябвало да бъде оценявана въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а не въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението за разширяване от 2011 г. Комисията допълнително е описала метод за оценяване на съвместимостта на пенсионната субсидия въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а Германия е предоставила мнение относно този метод.
(290)
Съгласно съдебната практика на Съда (78) държавите членки са тези, които трябва да се позоват на възможни основания за съвместимост и да докажат, че условията за такава съвместимост са изпълнени. От тази съдебна практика a fortiori следва, че в този случай Комисията не е задължена да оценява съвместимостта на пенсионната субсидия съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, при положение че държавата членка и получателят изрично отхвърлят възможността за оценка на съвместимостта на тази основа.
(291)
Поради това Комисията ще оцени дали пенсионната субсидия е съвместима помощ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тази разпоредба помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, могат да се приемат за съвместими с вътрешния пазар, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(292)
В съответствие със съдебната практика Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако помощта допринася за постигането на цел от общ интерес (79), ако е необходима за постигането на тази цел (80) и ако не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (пропорционалност).
VII.3.1. Отварянето на пазара в пощенския сектор като цел от общ интерес
(293)
Пощенските услуги допринасят за социалното, икономическото и териториалното сближаване в Съюза. Постепенното отваряне на пощенските услуги за конкуренция, което започна през 1998 г. на равнището на Съюза, доведе до повишаване на качеството и на ефикасността и до подобряване на обслужването на клиентите (81). Отварянето на пазара даде възможност за създаване на вътрешен пазар на пощенските услуги. По този начин то допринася за целта за изграждане на вътрешния пазар, определена в член 3, параграф 3 от ДЕС.
(294)
След преобразуването си в публичноправно акционерно дружество през 1995 г. Deutsche Post не е назначавало нови държавни служители. Следователно задълженията за социални придобивки за държавните служители са формирани в периода, предхождащ отварянето на пощенския пазар за конкуренция. Те са сравними с невъзвръщаеми разходи. Такива разходи произтичат от ангажименти, поети преди да започне отварянето на пазара, които вече не могат да се изпълняват при същите условия в ситуацията на конкурентен пазар, тъй като завареният оператор вече не може да прехвърля съответните разходи на клиентите. Ако Deutsche Post не е било облекчено поне отчасти от тези „предшестващи“ разходи, то би трябвало да напусне пазара.
(295)
Комисията е признала, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на равнището на Съюза трябва да се осъществява при приемливи икономически условия (82). Поради това в редица решения тя изразява съгласие държавите членки да предоставят държавна помощ за освобождаване на заварените оператори от част от „предшестващите“ пенсионни задължения (83).
VII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на пенсионната субсидия
(296)
В практиката си за вземане на решения Комисията е изразила становището, че освобождаването от пенсионното бреме трябва да се ограничи до необходимото за уеднаквяване на ставката на социалноосигурителните вноски, които завареният оператор плаща като разход, със ставката на социалноосигурителните вноски, които плащат неговите конкуренти (84).
(297)
В настоящия случай Комисията признава, че при отсъствие на каквато и да било държавна намеса за облекчаване на Deutsche Post от част от пенсионното задължение по отношение на неговите държавни служители, дружеството не би могло да устои срещи своите конкуренти. Наследените от миналото плащания за социално осигуряване, с каквито не са натоварени неговите конкуренти, биха го изтласкали от конкурентните части на пазара на пощенски услуги.
(298)
В решението относно La Poste Комисията за пръв път оценява необходимостта от и пропорционалността на мярка за помощ, която е предоставила облекчения за разходите за пенсии за държавните служители, назначени преди отварянето на пазара. В това решение Комисията оценява дали пенсионната субсидия изравнява нивата на вноските за задължително социално осигуряване между заварения оператор и останалите предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки (85).
(299)
Комисията ще приложи същия подход в настоящото решение. Комисията ще извърши анализа на три етапа:
1)
първо, Комисията установява нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки.
2)
След това тя трябва да установи нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители.
3)
Накрая тя трябва да провери дали двете нива са еднакви или не.
VII.3.2.1. Ниво на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки
(300)
Нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, се определя от два фактора: ставката на вноската и базовото възнаграждение, към което се прилага тази ставка.
а) Изчисляване на референтната ставка
(301)
Частните конкуренти трябва да финансират от своите приходи както дела на работодателя, така и дела на служителя. Както е показано на Фигура 2, общата ставка на вноската от 1995 г. нататък се движи между 38 % и 42 % от брутното възнаграждение на частните служители (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са били в диапазона 19-21 % от брутното възнаграждение (вж. приложението за повече подробности относно динамичния ред).
(302)
За разлика от дела от социалноосигурителната вноска на частните служители, делът на държавните служители включва само 30-50 % от техните разходи за здравно осигуряване, но не включва допълнителни вноски към техните разходи за пенсия, здравни и медико-социални грижи. Следователно вноската на Deutsche Post надхвърля дела на частния работодател и включва всички разходи за пенсии, както и оставащите разходи за здравни и медико-социални грижи.
(303)
Следователно за определянето на равностойна референтна ставка за Deutsche Post трябва да се отчете фактът, че вноската на държавните служители е по-ниска от тази на частните служители.
(304)
Може да се приеме, че вноската на държавните служители в размер на 30-50 % от техните разходи за здравни и медико-социални грижи по своя икономически ефект съответства в голяма степен на вноската на частните служители в задължителните осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи (през 2006 г. например тя е била 8,50 % от брутното възнаграждение на частните служители).
(305)
Тъй като държавните служители не плащат никакви вноски по задължителни схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица, Deutsche Post трябва да се ангажира с равностойна сума, за да може ефективно да плаща социалноосигурителни вноски на ниво, еднакво с вноските за задължително социално осигуряване, които частно предприятие трябва да финансира от своите приходи.
(306)
Следователно референтната ставка на вноските на Deutsche Post за социално осигуряване, основаващи се на заплатите (наричана по-нататък „референтната ставка“) трябва да включва общата ставка на вноската (= дела на работодателя + дела на работника) по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и дела на работодателя по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи, както е показано в таблицата:
Фигура 7
Определяне на референтната ставка на социалноосигурителната вноската на Deutsche Post
(307)
Както е показано на Фигура 8, в периода 2003-2010 г., референтната ставка е била между 30 % и 34,1 % от брутното възнаграждение на частните служители (86).
(308)
Германия възразява, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя. Както обаче показва следващият опростен пример (въз основа на вноските за 2006 г.), Deutsche Post би спечелило безспорно предимство спрямо частните конкуренти, ако референтната ставка се равнява само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски:
1)
Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение в размер на 79,5 EUR съответно на държавен и на частен служител.
2)
Делът от социалноосигурителната вноска на работодателя, както и на служителя, възлиза за всеки от тях на 20,5 % от брутното възнаграждение на частния служител. Когато към дела на служителя от 20,5 EUR се добави нетното възнаграждение от 79,5 EUR, се получава брутното възнаграждение от 100 EUR. Следователно общият размер на социалноосигурителните вноските се равнява на 41 EUR (= 41 % от брутното възнаграждение на частния служител).
3)
Германия твърди, че в допълнение към вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване (която се приема за равна на вноската на частния служител от 7,5 EUR по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи), Deutsche Post следва да плаща само дела на работодателя от социалноосигурителните вноски.
4)
Германия изчислява дела на работодателя на базата на действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR (сбора на нетното възнаграждение от 79,5 EUR и вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR). Следователно разходите за социално осигуряване възлизат общо на 17,8 EUR (дела на работодателя в размер на 20,5 % от действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR) и на вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR.
5)
Въз основа на изчисленията на Германия разходите за социално осигуряване на държавния служител ще достигат едва 25,3 EUR спрямо 41 EUR за частния служител.
(309)
Въпреки че Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение, ако в референтния показател бъде включен делът на служителя от социалноосигурителните вноски, Deutsche Post ще трябва да плаща разходи за социално осигуряване, които са едва около 62 % от вноските за задължително социално осигуряване за частен служител.
(310)
В допълнение трябва да се отбележи, че делът на работодателя от социалноосигурителната вноска (който от 1995 нататък се е движил между 19 % и 21 %) също е бил значително под ставката на вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители, която Законът за пенсиите от 1995 г. определя като референтен показател за вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд. Следователно германският законодател не е предвиждал Deutsche Post да финансира само дела на работодателя, а е изисквал от предприятието да плаща значително по-голяма вноска в разходите за пенсии на държавните служители, а също така да поеме и всички останали разходи за социално осигуряване (например принос към разходите за здравно осигуряване на държавните служители).
(311)
Поради това Комисията отхвърля използването на дела на работодателя от социалноосигурителната вноска като референтна ставка, тъй като държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат пряко или косвено вноски на еднакви нива.
б) Изчисляване на основното възнаграждение
(312)
Щом нивото на социалноосигурителните вноски, които Deutsche Post трябва да плаща за своите държавни служители, следва да бъде съгласувано с нивото на вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти, е важно Deutsche Post не само да бъде обложено със същата ставка, но и ставката да се прилага към едно и също базово възнаграждение. Както е показано в горния пример, изчисляването на дела на работодателя от 20,5 % на базата на действителното възнаграждение на държавните служители води до вноска от 17,8 EUR, докато частният конкурент трябва да плаща 20,5 EUR (например на база 100 EUR това са 20,5 %).
(313)
Поради това е необходимо да се определи брутно възнаграждение за държавните служители (наричано по-нататък „брутното възнаграждение за държавните служители“), което предвижда базово възнаграждение, равно на брутното възнаграждение за частните служители. Приема се, че вноската за здравно осигуряване на държавните служители се равнява на вноската на частните служители по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Следователно оставащата разлика между брутното възнаграждение и действителното възнаграждение е равна на дела на служителя от вноските по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следващата формула преобразува действителното възнаграждение в брутно възнаграждение, което е равно на брутното възнаграждение на частните служители:
Таблица 6
Изчисляване на брутното възнаграждение на държавните служители (въз основа на вноските за 2006 г.)
Брутно възнаграждение за държавните служители =
(314)
Ако вземем например вноските за 2006 г., брутното възнаграждение за държавните служители надвишава с 15 % действителното възнаграждение на държавните служители. Следователно този процент дава количествено изражение на грешката, която би била допусната, ако като база за изчисление на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post, сравнени с вноските за задължително социално осигуряване на частните конкуренти, се използва действителното вместо брутното възнаграждение. Даденият в съображение 308 пример онагледява тази позиция, тъй като делът на работодателя в размер на 20,5 EUR, който правилно се основава на брутното възнаграждение, надвишава с 15 % дела на работодателя в размер на 17,8 EUR, който би се формирал от неточната база на действителното възнаграждение.
(315)
Поради това Комисията констатира, че референтната ставка на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post трябва да се основава на вноската на работодателя и на служителя за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и вноската на работодателя по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Референтната ставка трябва да се приложи към брутното възнаграждение на държавните служители (както е определено в Таблица 6).
VII.3.2.2. Основани на заплатите социалноосигурителни вноски, плащани от Deutsche Post за неговите държавни служители
(316)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща годишна вноска в размер на 2,045 млрд. ЕUR в пенсионния фонд за периода 1995-1999, с общ размер 10,225 млрд. ЕUR. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. от 2000 г. нататък Deutsche Post плаща ставка от 33 %. Тази ставка се прилага към действителното възнаграждение на държавните служители.
(317)
При оценката на необходимостта от и пропорционалността на помощта обаче трябва да се вземе предвид и фактът, че от икономическа гледна точка Deutsche Post не трябва да поема цялата вноска за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR, съответстваща на 33 % от действителните възнаграждения. В това отношение Комисията е на мнение, че трябва да се прави разграничение между периода 1995-2002 г. и периода от 2003 г. до днес.
а) Вноска на Deutsche Post за периода 1995-2002 г.
(318)
Германия твърди, че Deutsche Post е плащало социалноосигурителни вноски, надвишаващи вноските за задължително социално осигуряване, които е трябвало да плащат конкурентите, особено предвид годишните еднократни плащания за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR от 1995 г. до 1999 г. Следователно за периода до 1999 г., но също така през целия обхванат от разследването период, Deutsche Post е плащало най-малко равностойни, ако не и по-високи вноски от частните дружества. Съответно, не е възможно да бъда установено, че пенсионната субсидия е поставила Deutsche Post в по-благоприятно положение спрямо неговите конкуренти. Комисията трябва да отхвърли този аргумент, тъй като той не отчита специфичните регулаторни мерки, които германските власти са определили с оглед покриването на разходите за услугите с нерегулирани цени.
(319)
В настоящото решение Комисията констатира, че Deutsche Post е било в по-благоприятно положение спрямо своите конкуренти на пазарите с нерегулирани цени, тъй като част от действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, работещи за тези услуги, не се покриват от въпросните услуги. Вместо това тази част от действителните разходи за социално осигуряване е била прибавена към услугите с регулирани цени, приходите от които се запазват на достатъчно високо ниво, за да позволят финансирането на разходи в допълнение към разходите, произтичащи от услугите с регулирани цени.
(320)
Отчетите за управлението на Deutsche Post от 1995 г. нататък показват, че предприятието е заделило за услугите с нерегулирани цени само сума за социалноосигурителни вноски, която се основава на нормативно определената ставка на вноската. В допълнение, счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. и следващите години потвърждават тази практика. Така че икономическото предимство за услугите с нерегулирани цени е съществувало преди и след 1999 г., тъй като тези услуги безспорно са били освободени от произтичащите разходи.
(321)
Твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло вреди от сравнително неблагоприятно положение на пазарите с регулирани цени, тъй като е трябвало да финансира по-високи разходи за социално осигуряване поради годишните еднократни плащания от 1995 г. до 1999 г., не се подкрепя от фактите. Първо, Deutsche Post все още се е ползвало от изключително право за повечето от услугите с регулирани цени. Второ, и което е особено важно, цените за услугите, предмет на изключително право, са определени на достатъчно високо ниво, за да покриват тези разходи за сметка на базата от потребители.
(322)
За периода до 1995 г. регулирането на цените се основава на Наредбата за пощите (Postdienstverordnung) (87) от 24 юни 1991 г., която постановява, че цените за монопола трябва да са балансирани. В административната практика това включва разходите за пенсии. За периода 1995-1997 г. регулирането на цените се основава на Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите от 14 септември 1994 г. (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens, BGBl. I, стр. 2325, 2371). Член 4 във връзка с членове 2 и 7 от него разрешават приходите от услуги с регулирани цени да покриват не само разходите, произтичащи от регулираните услуги, включително вноските в пенсионния фонд, но също така да финансират разходите за услугите с нерегулирани цени.
(323)
Както показват годишните счетоводни отчети на Deutsche Post, по времето на пенсионната реформа от 1995 г. регулираните цени са се запазили на същото ниво като цените, приложими когато Deutsche Post все още е трябвало да плаща всички разходи за пенсии. Въпреки че по-късно разходите за пенсии са били ограничени до нивото на еднократната сума (от 1995 г. до 1999 г.) или са били фиксирани на 33 % от общия размер на заплатите на държавните служители (считано от 2000 г. нататък), които са намалявали всяка година, регулираните цени не са били съответно намалени, за да покриват само социалноосигурителните вноски в съответствие със задължителните социалноосигурителни вноски, плащани от конкурентите. Тъй като определените вноски в пенсионния фонд до 1999 г. (2,045 млрд. ЕUR годишно) остават приблизително равни на разходите за пенсии през 1994 г., за Deutsche Post икономическата ситуация по отношение на покриването на разходите за пенсии от услугите с регулирани цени не се променя. Нивото на приходите на Deutsche Post, както и неговата вноска в пенсионния фонд, остават в равновесие.
(324)
В PostG от 1997 г. ясно се постановява, че регулираните цени следва да покриват не само разходите за ефективно предоставяне на услугите, но също така тежестите, например разходите за социално осигуряване на държавните служители. Следователно в The PostG от 1997 г. изрично се признава, че приходите от услуги с регулирани цени трябва да се определят така, че да гарантират покриване на всички еднократни плащания. Тъй като изглежда германският законодател е сметнал, че тогавашното ниво на регулираните цени е отговаряло на изискванията на PostG от 1997 г., той е решил цените да бъдат запазени на нивото от 1997 г. до 1999 г. Впоследствие на 27 март 2000 г. министърът на икономиката и технологиите е взел решение одобрените на 1 септември 1997 г. цени да останат в сила до 31 декември 2002 г.
(325)
Следователно регулираните цени са били запазени на исторически високо ниво и не са били понижени до ниво, при което Deutsche Post би трябвало да понесе вреди от сравнително неблагоприятно положение.
(326)
От 2000 г. Deutsche Post е дори в още по-добро положение спрямо своите конкуренти, тъй като определените вноски в пенсионния фонд са понижени на 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители. В абсолютно изражение това ниво води до намаление на разходите от 2,045 млрд. EUR на 735 млн. EUR (дори и по-ниско през следващите години, тъй като броят на държавните служители намалява и тази тенденция се компенсира само частично от повишението на заплатите). Тъй като регулираните цени са се запазили на исторически високо ниво, от 2000 г. нататък Deutsche Post е можело да генерира значителни печалби от услугите с регулирани цени.
(327)
Като прави преглед на рентабилността на Deutsche Post от услуги с регулирани цени за целия период от 1995 г. до 2002 г., проучването на WIK стига до заключението, че Deutsche Post не е претърпяло загуби от услугите с регулирани цени, например в периода до 1999 г., въпреки еднократните плащания за пенсионния фонд. Проучването на WIK даже показва значителна положителна възвращаемост от 2000 г. нататък.
(328)
Поради това Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че Deutsche Post е било поставено в по-лоша позиция от конкурентите по отношение на покриването на социалноосигурителните вноски при услугите с регулирани цени и че преди 2002 г. пенсионната субсидия е била необходима и пропорционална.
(329)
Независимо от гореизложеното, Комисията приема, че в този случай съществуват достатъчно данни за определяне на точното ниво на основаните на заплатите социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post е платило в периода 1995-2002 г. Комисията е на мнение, че такова количествено определяне не може основателно да се базира на последващи констатации, че известна част от разходите за социално осигуряване от услуги с нерегулирани цени е била прехвърлена, за да се финансира от приходи от услуги с регулирани цени, и че като цяло Deutsche Post не е било ощетено от схемата за пенсионен фонд, тъй като приходите от регулирани услуги фактически са били определени на ниво, достатъчно да покрие вноските на предприятието в пенсионния фонд, в това число и прехвърлените тежести. Също така е невъзможно да се разработи метод, по който държавата членка да изчисли ставката на вноските за този период. Комисията счита, след оценка на правните основания за действащите регулирани цени от 1995 г. до 2002 г., че методът, по който компетентните органи са определили на ex-ante основа състава на регулираните цени, не може да бъде изведен със сигурност от законовите разпоредби. По-конкретно, в този случай не може със сигурност да се докаже, че когато компетентните органи са определили регулираните цени на ниво, което в крайна сметка фактически е покрило прехвърлените разходи, в своето решение те безпогрешно са определили част от регулираната цена, която да покрие размера на заявените тежести от услугите с нерегулирани цени.
(330)
За разлика от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., в които тези тежести са изрично признати и одобрени от регулаторния орган в пощенския сектор, това предварително фактическо покриване може да се е дължало на съображения на компетентните органи по определяне на цените, свързани с развитието на други разходни компоненти или с тенденциите при други икономически променливи. Следователно в този случай това предварително фактическо покриване не е достатъчно за точното и несъмнено количествено измерване на това доколко компетентните органи са увеличили регулираните цени, за да ги съобразят със заявените тежести по отношение на услугите с нерегулирани цени.
(331)
Напротив, от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. може безспорно да се установи как регулаторният орган в пощенския сектор е формирал състава на регулираните цени за периода от 1 януари 2003 г. Сигурно е, че те недвусмислено са определени на по-високо ниво с оглед да покрият тежестите от услугите с нерегулирани цени с приходите от услугите с регулирани цени.
б) Вноската на Deutsche Post от 2003 г.
(332)
PostG 1997 позволява на Deutsche Post да поиска от регулатора при определянето на допустимото ниво на приходите от изключителното право и регулираните услуги да включи в разходите, които да бъдат възстановени за сметка на потребителите, наред с останалото и „допълнителната социална тежест“, както и разходите за ефективно предоставяне на универсалната услуга. Този метод се прилага от регулаторният орган в пощенския сектор за първи път в решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор одобрява тежестта от допълнителните социалноосигурителни вноски също така в решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. Фактът, че само част от услугите с регулирани цени подлежат на предварителен ценови контрол, не променя оценката на Комисията. Независимо от това Deutsche Post е имало право да възстанови цялата тежест, като се възползва от господстващото си положение. В този смисъл няма значение дали регулаторът е упражнявал предварителен или последващ ценови контрол.
(333)
Регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява искането на Deutsche Post за рефинансиране на тежест № 2 (действителните разходи за социално осигуряване, надвишаващи нормативно определената ставка на вноската) от приходите от услуги с регулирани цени. С оглед определяне на допълнителните разходи за социално осигуряване (тежест № 2) за 2001 г., действителните социалноосигурителни вноски на Deutsche Post за неговите държавни служители в размер на [40-45 %] от действителните възнаграждения (88) са съпоставени с нормативно определената вноска. Тази референтна вноска се формира от дела на работодателя от вноските за социално осигуряване, осигуряването за злополука и допълнителното пенсионно осигуряване, които заедно достигат общо [20-25 %] от действителното възнаграждение.
(334)
Разликата между двете ставки от [15-20 %] от действителното възнаграждение на държавните служители е включена в тежест № 2 и е покрита с приходите от услуги с регулирани цени (вж. таблица 2).
(335)
Следователно от икономическа гледна точка Deutsche Post не плаща ставка в размер на 33 % от действителното възнаграждение като основани на заплатите социалноосигурителни вноски, а само [20-25 %]. От 2003 г. нататък разликата се поема от базата от потребители, която плаща цени, изчислени така че да покриват разходите за социално осигуряване на Deutsche Post за услугите, за които предприятието има изключително право до 2007 г., както и за универсалните услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение.
(336)
С цел да се съпостави приложената към действителното възнаграждение ставка с нивото на социалноосигурителните вноски на конкурентите, действителното възнаграждение трябва да бъде преобразувано в брутното възнаграждение на държавните служители.
(337)
Действителното възнаграждение отговаря на [85-90 %] от брутното възнаграждение на държавните служители (89). Въз основа на това [20-25 %] от действителното възнаграждение отговарят на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение.
(338)
В резултат на ограничаването на 33 % на вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и одобряването на тежест № 2 от регулаторният орган в пощенския сектор, нивото на плащаните от Deutsche Post социалноосигурителни вноски, основани на заплатата, е [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
VII.3.2.3. Съпоставка
а) Периодът между 1995 и 2002.г
(339)
През периода между 1995 г. и 2002 г. приходите от цените, прилагани от Deutsche Post в запазения сектор, значително намаляват действителната икономическа тежест от вноската на предприятието за покриване на неговите разходи за социално осигуряване. При все това, при липсата на заделен за тази цел елемент на цените, Комисията може да установи единствено, че нивото на вноската на Deutsche Post остава под референтната ставка. Комисията не може да изчисли точната разлика между тези две нива или да разработи метод, който би позволил на държавата членка да направи това.
б) Периодът от 2003 г. насам
(340)
С оглед да се сравни нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка, трябва да се отбележи, че нормативно определената ставка на вноската се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, което е твърде ниско базово възнаграждение в сравнение с брутното възнаграждение на частните служители. Ето защо нормативно определената ставка на вноската трябва да се преизчисли като процент от брутното възнаграждение на държавните служители.
(341)
Съпоставката за 2006 г. показва, че услугите с нерегулирани цени са били ефективно натоварени със социалноосигурителни вноски в размер на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители ([20-25 %] от действителното възнаграждение на държавните служители) в сравнение с референтната ставка от 33,5 %. Следователно по отношение на ставките на социалноосигурителните вноски през 2006 г. Deutsche Post се е ползвало от сравнително предимство в размер на [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
Таблица 7
Съпоставка на нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка на вноската на Deutsche Post за социално осигуряване през 2006.г
Ставка на социалноосигурителната вноска
Нормативно определена ставка на вноската
Референтна ставка на поетата от Deutsche Post социалноосигурителна вноска
като процент от
Брутно възнаграждение на частните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Дял на работодателя
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Дял на служителя
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
9,75 %
Допълнително пенсионно осигуряване
[0-5 %]
Осигуряване за злополука
[0-5 %]
Ставка на вноската
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Таблица 7 показва, че референтното ниво за Deutsche Post възлиза на 33,5 % от брутното възнаграждение на държавните служители и е с [10-15] процентни пункта по-високо от нивото, което Deutsche Post е плащало в действителност.
(343)
Разликата от [10-15] процентни пункта за 2006 г. надвишава номиналната разлика от [8-13] % между референтната ставка от 33,5 % и нормативно определената ставка на вноската от [20-25] %. Разликата включва горница от [2-3] процентни пункта, която отразява факта, че номиналната нормативно определена ставка на вноската от [20-25] % неправилно се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, а не на брутното им възнаграждение, което се равнява на брутното възнаграждение на частните служители.
VII.3.2.4. Предварителни заключения относно необходимостта и пропорционалността
(344)
Пенсионната субсидия, която покрива нуждите от финансиране на пенсионния фонд над вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители на Deutsche Post, не е необходима, нито пропорционална, по следните причини:
1)
Между 1995 г. и 2002 г. Deutsche Post в действителност е платило разходи под референтното ниво, но точната разлика не може да се определи.
2)
От 2003 г. нататък Deutsche Post е платило разходи със среден размер около [17,5-22,5] % от брутното възнаграждение на своите държавни служители в сравнение със средната референтна ставка от 32 % от брутното възнаграждение на държавните служители; оставащите разходи са се поемали от потребителя, тъй като приходите, разрешени съгласно прага на цените, включват тежестта от допълнителните разходи за социално осигуряване, които покриват оставащите [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
(345)
Разликата в ставката от 2003 г. нататък се дължи на два фактора:
1)
Нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, плащани от предприятията в сектора на писмовните/колетните пратки, е 41 % от брутното възнаграждение. За да бъде съпоставено с със социалноосигурителната вноска, която Deutsche Post плаща за своите държавни служители, трябва да се направи корекция, която да отчита факта, че държавните служители поемат 30-50 % от своите разходи за здравни и медико-социални грижи. Тази вноска на държавните служители се равнява на дела на служителя от разходите за здравни и медико-социални грижи, който възлиза на 7,5 % от брутното възнаграждение.
2)
Вноската на Deutsche Post се изчислява въз основа на действителното, а не на брутното възнаграждение на държавните служители. Следователно референтната ставка за държавните служители на Deutsche Post е 33,5 % от брутното възнаграждение. Облекчение, което надхвърля това ниво, по правило нито е необходимо, нито е пропорционално.
(346)
За периода 1995-2002 г. не е възможно да се определи точната част от облекчението, надхвърляща размера, който може да се приеме за необходим и пропорционален. От 2003 г. нататък тази част съответства на [10-15 %] от брутното възнаграждение.
VII.3.2.5. Въздействие на конкретната конкурентна и регулаторна среда върху необходимостта и пропорционалността
(347)
Оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия трябва обаче да вземе предвид конкретната конкурентна и регулаторна среда.
(348)
Както е обяснено в раздел II.2.1, до 31 декември 2007 г. Deutsche Post се е ползвало от изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки. Те са му предоставени до тази дата по силата на член 52 от PostG от 1997 г. със задължението за универсална услуга, предвидено в раздел 2 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (90) и в член 11 от PostG от 1997 г. От 1 януари 2008 г. нататък предприятието предоставя универсални услуги на доброволни начала.
(349)
Докато Deutsche Post е разполагало с изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки, неговите конкуренти не са можели да предлагат своите услуги на тази част от пощенския пазар. Фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е разрешил на Deutsche Post изцяло да рефинансира частта от разходите за социално осигуряване на държавните служители, произтичащи от предоставянето на запазени услуги, която превишава нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски на неговите конкуренти, чрез увеличени регулирани цени, показва, че е съществувала малка вероятност това да повлияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес.
(350)
Според обосновката за задължението за универсална услуга на конкурентен пазар пощенските оператори не биха предлагали определени услуги в селски и отдалечени райони, или поне не на достъпни цени. Ето защо в член 4 от Директива 97/67/ЕО всяка държава членка се задължава да гарантира, че потребителите ще се ползват от правото на универсална услуга, което включва непрекъснатото осигуряване на пощенски услуги с определено качество във всички части на тяхната територия на цени, достъпни за всички потребители.
(351)
В този смисъл германското национално законодателство вменява конкретно задължение на всеки пощенски оператор с господстващо положение на даден пазар, което попада в обхвата на задължението за универсална услуга. Съгласно член 2 от PDLV (91) такива оператори трябва да предлагат услуги на този пазар при равни условия за всички потребители. Досега само Deutsche Post се е ползвало с такова господстващо положение и е било обект на това задължение.
(352)
След приватизацията Deutsche Post не е получавало държавна помощ като компенсация за предоставянето на универсални услуги. То обаче получава компенсация за разходите, произтичащи от гарантираната универсална услуга, от приходите от услуги с регулирани цени, по отношение на които заема господстващо положение. Комисията смята за целесъобразно да вземе предвид този факт при оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия.
(353)
Поради това Комисията заключава, че що се отнася до разходите за социално осигуряване на държавните служители, направени за предоставянето на услуги с регулирани цени, които попадат в обхвата на задължението за универсална услуга и по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил пълното финансиране на тези разходи за социално осигуряване чрез увеличени регулирани цени - дори ако тези разходи за социално осигуряване превишават нивото, което обичайно се плаща от конкурентите - не влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес. Това заключение се основава на конкретната конкурентна и регулаторна среда, в която се предоставят услугите. Следователно неговото приложно поле не може да бъде разширено до други сектори.
VII.3.3. Заключение
(354)
Следователно може да се заключи, че от 2003 г. нататък Deutsche Post е платило за държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, ниво на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, което е с 11-14 процентни пункта под ставките на вноските на неговите конкуренти.
Фигура 8
Сравнително предимство по отношение на ставката на социалноосигурителните вноски спрямо услугите с нерегулирани цени (ставки на вноските като процент от брутното възнаграждение на държавните служители)
[…]
(355)
За постигането на целта за постепенно отваряне на пазара за пощенски услуги ниските социалноосигурителни вноски не са нито необходими, нито пропорционални. На разглежданите пазари Deutsche Post е в жестока конкуренция с останалите предприятия. Ето защо Комисията счита, че по-ниско ниво на вноските влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес, и не може да се приеме за съвместимо с вътрешния пазар.
(356)
Несъвместимата част от пенсионната субсидия за периода след 1 януари 2003 г. се изчислява като разликата между референтната ставка и нормативно определената ставка на вноските, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, по следната формула:
Таблица 8
Формула за изчисляване на несъвместимата помощ за периода след 1 януари 2003 г.
Несъвместима помощ =
=
(референтна ставка - нормативно определена ставка на вноската)
×
Общ размер на брутното възнаграждение на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени
(357)
Въз основа на наличните данни полученото сравнително предимство за периода 2003-2010 г. възлиза на [500-1 000] млн. EUR (вж. приложението). През този период годишният размер на несъвместимата помощ спада от […] млн. EUR през 2003 г. на […] млн. EUR през 2010 г. поради намаляващия брой на държавните служители.
VII.3.4. Отговор на аргументите, представени от Германия
(358)
В решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения относно необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия, тъй като социалноосигурителните вноски, плащани за услугите с нерегулирани цени, са с 11-14 % по-ниски от тези на частните конкуренти. В решението за разширяване от 2011 г. полученото предимство се определя в количествено отношение в диапазона 100-200 млн. EUR годишно.
(359)
Германия представя две основни възражения в отговор на решението за разширяване от 2011 г.:
1)
Германия настоява, че референтната ставка може да се основава само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, тъй като частните предприятия не са законово задължени да плащат вноската на служителите. Нещо повече, референтната ставка трябва да отчита факта, че Deutsche Post винаги е плащало възнаграждения, които са по-високи от „конкурентните“.
2)
Германия твърди, че Комисията не е успяла да докаже, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са достатъчни за финансиране на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване.
VII.3.4.1. Комисията с право включва вноската на служителите в референтната ставка и не коригира нивото на възнаграждението спрямо дадено „конкурентно възнаграждение“.
(360)
Германия твърди, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя.
(361)
По първия аргумент Комисията отбелязва, че държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва непременно да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат преки и косвени вноски с еднакъв размер.
(362)
Германия освен това твърди, че референтната ставка не се прилага за брутното или действителното възнаграждение на държавните служители, а само за „конкурентното възнаграждение“. В счетоводните данни за регулаторите за 2002, 2007 и 2011 г. Deutsche Post счита, че „конкурентното възнаграждение“ следва да се основава на ETV възнаграждението или на определените в колективните трудови договори възнаграждения в пощенския сектор от 2003 нататък.
(363)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. „конкурентното“ възнаграждение се определя като минималното възнаграждение за 2007 г., което е по-ниско дори от ETV възнаграждението.
(364)
Германия твърди, че е необходимо изчислението да се основава на тези „конкурентни“ възнаграждения с оглед поставяне на разходите за социално осигуряване на Deutsche Post на същото ниво като тези на неговите конкуренти.
(365)
Комисията не може да приеме този аргумент, тъй като помощта трябва да е ограничена до необходимия минимум, за да се гарантира, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на нивото на Съюза се осъществява при приемливи икономически условия.
(366)
Би било непропорционално помощта да се увеличи до такава степен, че от 1995 г. нататък Deutsche Post да трябва да финансира само социалноосигурителни вноски, основани на „конкурентни“ възнаграждения, които не отразяват условията на пазара на труда в предишните години. Разликите в нивата на възнагражденията за персонал, назначен на различни етапи във времето от заварени и нови участници на пазара, са обичайно явление в икономическия живот.
(367)
В решението по делото за държавна помощ France Telecom (92) Комисията също отхвърля представените от Франция аргументи, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски следва да отразяват факта, че държавните служители получават по-високи възнаграждения от служителите на конкурентите. В този контекст Комисията е отбелязала, че благодарение на държавните служители в момента на отваряне на пазара завареният оператор е разполагал с добре квалифициран и компетентен персонал, без който не би могъл да запази позицията си на пазара. При всички случаи би било напълно неестествено да се изтъкнат конкретни слабости на заварения пощенски оператор и да се пренебрегнат неговите важни предимства по отношение например на пазарен дял, разпознаваемостта на марката и базата от клиенти.
(368)
И накрая, изчисленията на Deutsche Post не могат убедително да докажат, че без задължението за назначаване на държавни служители предприятието би постигнало изчислените икономии от разходите за възнаграждения. Дори ако приемем, че през 1995 г. държавните служители биха преминали ефективно към статут на частни служители, не е установено нито колко държавни служители са щели да бъдат заменени от частни служители през 1995 г., нито какви са щели да бъдат нивата на възнагражденията. Дори само общият брой на държавните служители на Deutsche Post през 1995 г. (93) прави неправдоподобно предположението, че би било законово и икономически възможно от 1995 г. нататък всички държавни служители да бъдат заменени с частни служители на по-ниски заплати и със същата производителност.
(369)
Поради това Комисията отхвърля възраженията на Германия във връзка с референтната ставка и възнагражденията.
VII.3.4.2. Относно твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за финансиране на предявените тежести
(370)
Германия твърди, че Комисията е оценила само нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски за услугите с нерегулирани цени, но не е проверила дали печалбата от универсалните услуги с регулирани цени е достатъчна за финансиране на заявените тежести.
(371)
Германия предлага обосновка в две направления. На първо място тя твърди, че Комисията не е доказала, че националният регулаторен орган в пощенския сектор действително е одобрил заявените от Deutsche Post тежести. На второ място Германия твърди, че дори ако регулаторът е одобрил тези тежести, печалбите от универсалните услуги с регулирани цени не са били достатъчни за финансирането им. Германия е представила две експертни проучвания - от професор Weber и от CTcon - за да покаже, че услугите с регулирани цени са били недостатъчни за покриването на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване и, следователно Deutsche Post е получило недостатъчни компенсации за допълнителните си разходи за социално осигуряване.
а) Решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. се основават на счетоводните данни за регулаторите, представени от Deutsche Post, и утвърждават всички заявени тежести.
(372)
Налице са документални доказателства, че след решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил тежестите на Deutsche Post и е определил регулираните цени така, че да ги покриват. Решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. също потвърждават, че регулаторният орган в пощенския сектор е приел претенциите на Deutsche Post и е одобрил финансирането на заявените допълнителни разходи за социално осигуряване от приходите от услуги с регулирани цени.
б) Проучването на професор Weber не подкрепя твърдението, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на заявените от Deutsche Post тежести.
(373)
Проучването на професор Weber обхваща периода от 1995 г. до 2010 г. и в него се подчертава, че Deutsche Post се е ползвало не само от пенсионната субсидия, но също и от пълно покритие на тежест № 2 от приходите от услуги с регулирани цени (вж. раздел 0 за подробно описание на проучването).
(374)
За да се оцени експертното проучване, е полезно най-напред да се припомни накратко правилото за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. В него се изисква прагът на цените да отчита надлежно разходите за ефективно предоставяне на услугите, тежестта на разходите за предоставяне на универсална услуга, както и разходите, които произтичат от прехвърлянето на пенсионноосигурителните тежести за служителите, които произтичат от правоприемника за Deutsche Bundespost.
Таблица 9
Правило за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
Праг на цените за регулирани услуги =
=
Разходи за ефективно предоставяне на регулирани услуги + тежести =
=
Общи разходи за регулирани услуги + тежести от нерегулираните услуги
(375)
Регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определи регулираните цени така, че приходите да покриват разходите за „ефективно предоставяне“ на услуги с регулирани цени и одобрените тежести. С други думи, регулираните цени финансират изцяло не само общите разходи за регулираните услуги - независимо дали те са обозначени като „тежести“ или като „разходи за ефективно предоставяне на услугите“ - но също и частта от тежестта от услугите с нерегулирани цени. Ето защо в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. се гарантира, че одобрените тежести ще бъдат изцяло покрити от приходите от услуги с регулирани цени. Оттук следва, че противно на твърдението на Германия законът изисква услугите с регулирани цени да не бъдат недостатъчно компенсирани поради прехвърлянето на допълнителните разходи за социално осигуряване на служителите в областта на услугите с нерегулирани цени.
(376)
Като първа стъпка в експертното проучване се определят допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители като разликата между всички разходи за социално осигуряване, направени от Deutsche Post за неговите държавни служители (вноска в пенсионния фонд, здравни разходи, осигуряване за злополука, разни осигурителни плащания) и вноските на работодателите по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за здравни и медико-социални грижи, основани на минималното възнаграждение за 2007 г. Като втора стъпка тази разлика се сравнява с тежест № 2.
(377)
Експертното проучване на професор Weber страда от два основни недостатъка. Първо, в него се преувеличава нивото на допълнителните разходи за социално осигуряване. Второ, в него се пропуска фактът, че в резултат на това преувеличение допълнителните разходи за социално осигуряване включват и елементи от разходите, за които Deutsche Post е получило компенсации, които не са разпределени към тежест № 2, а към други разходни пера. Комисията би искала подробно да подчертае следните недостатъци.
(378)
На първо място, в експертното проучване допълнителните разходи за социално осигуряване се изчисляват с помощта на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски. Тежест № 2 обаче се изчислява въз основа на нормативно определената ставка на вноската. Тъй като последната надвишава дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, допълнителните разходи за социално осигуряване, изчислени в експертното проучване, са по-големи от тежест № 2. Следователно в експертното проучване са включени допълнителни разходи за социално осигуряване, които регулаторният орган в пощенския сектор счита за разходи за „ефективно предоставяне“.
(379)
На второ място, в експертното проучване се отчита фактът, че тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) покрива и част от допълнителните разходи за социално осигуряване (например поради разликата между действителното възнаграждение и „конкурентното“ референтно възнаграждение) и следователно тези разходи се финансират чрез тежест № 1. Други разходи за социално осигуряване, отчетени в експертното проучване, се покриват от отделни тежести (например плащанията за BAnstPT се покриват от тежест № 6) и така се компенсират. Въпреки че общата сума на действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители е представена, не се посочва фактът, че допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват и от други тежести освен от тежест № 2.
(380)
На трето място, не бива да се забравя, че тежест № 2 съдържа допълнителни разходи за социално осигуряване и на държавни, и на частни служители. Социалноосигурителните вноски на частните служители преди 2003 г. са били по-високи от нормативно определената референтна ставка, тъй като в тези разходи са включени също разходи за лихви в размер на […] млн. EUR за допълнителното пенсионно осигуряване на частните служители. От 2003 г. тези разходи за лихви се разпределят към финансовите разходи и разходите за социално осигуряване на частните служители са под нормативно определената референтна ставка.
(381)
Тъй като в експертното проучване е включен пълният размер на тежест № 2 като компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, облекчението за разходите за социално осигуряване на държавните служители е прекомерно преди 2003 г. и недостатъчно след 2003 г. С оглед изчисляване на съответната компенсация, която тежест № 2 е осигурила за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, тежест № 2 трябва да бъде разделена между държавните и частните служители.
(382)
Оттук следва, че установената в проучването недостатъчна компенсация е подвеждаща, тъй като в проучването се пропуска фактът, че заявените допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват не само от тежест № 2 и че регулаторният орган в пощенския сектор разглежда като разходи за „ефективно предоставяне“ завишена част от разходите за социално осигуряване. Съответно коригиране на грешките в експертното проучване, свързани с компенсирането, изравнява тежестите и допълнителните разходи за социално осигуряване съгласно изискванията на член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
(383)
Възражението на Германия, че Комисията е допуснала грешка в решението за разширяване от 2011 г., като е изчислила сравнителното предимство само за услугите с нерегулирани цени, следователно трябва да бъде отхвърлено, тъй като съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определя прага на цените по такъв начин, че приходите от услуги с регулирани цени да покриват разходите за ефективно предоставяне на услуги с регулирани цени и одобрените тежести.
в) Отсъствие на доказателства за недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване според проучването на WIK
(384)
Като се позовава на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., Германия твърди, че Deutsche Post е претърпяло значителни загуби от своите услуги с регулирани цени от 1990 г. нататък, тъй като приходите от услуги с регулирани цени са били погълнати от разходите за услугите с регулирани цени, както и от нетните разходи за изпълнение на задължението за универсална услуга (94). Поради това Германия отхвърля аргумента на Комисията, че печалбата от услуги с регулирани цени би била достатъчна за финансиране на всички допълнителни разходи за социално осигуряване от услугите с нерегулирани цени.
(385)
На първо място, Комисията отбелязва, че от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор от 2003 г. нататък е видно, че регулаторът е определил дял от приходите от услуги с регулирани цени като компенсация за тежест № 2. Следователно наличието на принос от приходите от услуги с регулирани цени е установено по безспорен начин от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор.
(386)
На второ място, проучването на WIK показва, противно на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., че от 2000 г. услугите с регулирани цени са постигнали значителни положителни маржове на печалбите от продажбите в размер над [6,5--8,5] %.
Фигура 9
Изчисляване на възвращаемостта на продажбите при услугите с регулирани цени въз основа на проучването на WIK Study
[…]
Забележка:
Изчисленията се основават на корекциите на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. в проучването на WIK. Освен това се приема, че услугите с регулирани цени покриват всички загуби от универсалните услуги с нерегулирани цени. Занижената печалба през 2007 г. се дължи най-вече на извънредните амортизационни разходи за портфейла на недвижимите имоти.
(387)
Увеличените печалби от 2000 г. нататък са пряко свързани с намаляването на определените пенсионни вноски съгласно Закона за пенсиите от 1995 г. Докато през 1999 г. Deutsche Post е осъществило годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR, съответната сума през 2000 г. е била едва 735 млн. EUR (33 % от действителното възнаграждение на държавните служители). Тъй като през 2000 г. регулаторният орган в пощенския сектор не е коригирал към намаление регулираните цени в съответствие с намалените пенсионни вноски, печалбата на Deutsche Post значително се е увеличила. Дори след решението за прагове на цените от 2002 г. реализираната печалба пак остава на високо ниво, тъй като регулираните цени не са били достатъчно намалени, за да отговорят на разходите за услугите с регулирани цени.
(388)
Що се отнася до критиките на Германия по отношение на проучването на WIK, Комисията смята, че проучването предоставя по-подходящо описание на икономическото положение на Deutsche Post като цяло и на печалбата от услуги с регулирани цени в частност, отколкото счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Причините са следните:
i) по-подходящо разпределяне на разходите към търговските услуги
(389)
Съгласно решението по делото Chronopost търговските услуги трябва да поемат собствените си преки разходи и да осигуряват достатъчен принос в общите разходи. Подходящото разпределяне на разходите между различните услуги може да се докаже или чрез външни референтни показатели (например пазарни цени), или чрез вътрешни данни за разходите (95).
(390)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. се основават на принципа, заложен в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г., в който се предвижда, че към услугите с нерегулирани цени следва да се разпределят само разходите за ефективно предоставяне на услугата, докато всички тежести (например допълнителните разходи за назначаване на персонала на Postdienst и нетните разходи за задължението за универсална услуга) трябва да се финансират от приходите от услуги с регулирани цени. При все това в прегледа му на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., сравнени с рентабилността на частните конкуренти, в проучването на WIK се установява, че Deutsche Post разпределя твърде голям дял от тежестите към услугите с регулирани цени и твърде малко разходи към търговските услуги.
(391)
Констатациите на проучването на WIK се потвърждават от оценката на твърдяните „конкурентни“ референтни показатели, които Deutsche Post е използвало при изчисляването на отделните тежести. Както беше показано по-горе, нормативно определената ставка на вноската за изчисляване на тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) е твърде нисък референтен показател в сравнение с вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти. Нещо повече, като се има предвид например инфраструктурната тежест на мрежата от пощенски клонове, това е един напълно хипотетичен референтен показател, тъй като не може да се потвърди, че Deutsche Post не би поддържало собствени пощенски клонове след 1990 г. без универсалното задължение. По същия начин не може да се докаже, че след 1990 г. Deutsche Post би работило изключително с персонал, на който да трябва да плаща възнаграждения на нивото на минималната заплата за 2007 г.
(392)
Поради това Комисията заключава, че проучването на WIK предлага по-подходяща основа за установяване на разходите, които да бъдат разпределени към търговските услуги.
(393)
В допълнение, определянето на разходите следва да се извършва при спазване на общите счетоводни принципи съгласно Директива 97/67/ЕО и Директива 2006/111/ЕО. Нито увеличените амортизационни разходи, нито увеличените разходи за допълнително пенсионно осигуряване са включени в годишните счетоводни отчети на Deutsche Post. Такива разходи обичайно се покриват от нетната печалба на предприятието и това важи за Deutsche Post, както и за неговите конкуренти. Следователно едно коригиране на разходите към увеличение би поставило Deutsche Post в облагодетелствано положение спрямо неговите конкуренти.
ii) Определяне на референтната печалба с оглед позицията на Deutsche Post по отношение на риска
(394)
Реализираните печалби на Deutsche Post от 2000 г. нататък превишават значително средната възвращаемост на продажбите (ROS) от 3,48 % в проучването на WIK, както и долната граница на ROS от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Следователно не може да се приеме твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло толкова тежки загуби, че не е било в състояние да покрие тежестите с приходите от услугите с регулирани цени.
(395)
Освен това проучването Deloitte-II, което се основава на малка извадка за сравнение основно от многонационални оператори за експресни колетни пратки (като UPS, FedEx, TNT Express), трябва да бъде цялостно преразгледано. Препоръката на проучването Deloitte-II за диапазон на разумната печалба, който започва от възвращаемост на продажбите от 6,1 % и достига средна възвращаемост на продажбите от 7,4 %, пренебрегва факта, че Deutsche Post развива стопанска дейност със значително по-ниска капиталоемкост и по-малко рискове:
1)
Самото Deutsche Post не извършва услуги за международни експресни колетни пратки, които се извършват само от неговите дъщерни предприятия на DHL.
2)
Операциите по писмовни пратки, които формират 75 % от приходите на Deutsche Post, изискват значително по-малко капиталови инвестиции в сравнение с многонационалните оператори за колетни пратки, тъй като основните разходи за доставката на писмовни пратки са възнагражденията на пощенските раздавачи. Операторите на експресни колетни пратки трябва да инвестират много по-големи суми в капиталоемко оборудване (96).
3)
Господстващото положение на Deutsche Post на пазара за писмовни пратки се създава и затвърждава чрез изключителното право, което предоставя на Deutsche Post база от потребители, без да му се налага да осъществява големи инвестиции в предлагане на пазара и в търговски марки. Обратно, многонационалните оператори за колетни пратки е трябвало да изградят своите позиции на всеки национален пазар от нула и са създали някои от най-известните марки (97) на собствен риск и със собствени разходи.
4)
Накрая, Deutsche Post е било защитено от пазарни и свързани с разходите рискове чрез държавни мерки (98). В частност ценовото регулиране е осигурявало покритие за всички тежести от услугите с нерегулирани цени (99).
(396)
Следователно в проучването на WIK правилно се прилага референтна печалба под диапазона на Deloitte-II, за да вземе надлежно предвид по-ниската капиталоемкост и по-малките търговски рискове на Deutsche Post в сравнение с многонационалните оператори за експресни колетни пратки. Не е необходимо обаче нивото на референтната печалба да се определя с точност, тъй като достигнатите средни маржове на възвращаемостта на продажбите от 8,3 % така или иначе са по-високи от изчислената долна граница за възвращаемост на продажбите от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Дори ако се използва собственото експертно проучване на Германия, не би могло да се установи недостатъчно компенсиране на Deutsche Post от 2000 г. нататък.
(397)
Във всички случаи критиките на Германия по проучването на WIK трудно могат да бъдат разбрани, тъй като средната възвращаемост на продажбите от 3,48 % не надвишава нивото на печалбата, което регулаторният орган в пощенския сектор и самото Deutsche Post считат за разумно. От една страна, както е обяснено в раздел IV.4.3, в абсолютно изражение референтната възвращаемост на продажбите от 3,48 % дава по-висока печалба от капиталовите разходи (например […] и […]), декларирани от Deutsche Post в счетоводните данни и одобрени от регулатора. От друга страна, средната възвращаемост на продажбите от 7,66 % в проучването на WIK е подобна на възвращаемостта на капитала, която Deutsche Post […].
(398)
Заключенията относно определянето на референтната печалба не са повлияни от цитираните от Германия разумни ставки на печалбата от 7-8 % от продажбите в секторите на железопътния и автобусния транспорт. Тези сектори са по-капиталоемки и следователно изискват по-висока възвращаемост на продажбите за покриване на капиталовите разходи. Обратно, тези цифри потвърждават, че референтната печалба според проучването Deloitte-II съответства в по-голяма степен на средната възвращаемост на продажбите в капиталоемък, отколкото в трудоемък отрасъл.
г) Заключения
(399)
Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени не са били достатъчни за покриване на тежестите за допълнителни разходи за социално осигуряване. Твърдението на Германия не се подкрепя нито от представеното експертно проучване, нито от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(400)
Напротив, с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. е ясно документирано, че регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява компенсирането на заявените тежести от приходите от услуги с регулирани цени.
VII.3.5. Преустановяване на несъвместимата помощ от 1 януари 2003 г.
(401)
Съгласно установената съдебна практика на Съда, Комисията е компетентна да реши дали съответната държава членка трябва да отмени или да измени помощта (100), когато се установи, че тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар. Както Съдът многократно е постановявал, целта на това задължение е да бъде възстановена съществувалата преди това ситуация (101). В този контекст Съдът е постановил, че целта е постигната, когато получателят е изплатил сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се е отказал от предимството, което е имал спрямо конкурентите си на пазара, и ситуацията отпреди плащането на помощта е възстановена (102).
(402)
В съответствие с тази съдебна практика член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 постановява, че „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя …. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(403)
Комисията отбелязва още, че решенията за разширяване от 2007 г. и 2011 г. се отнасят за периода 1990-2007 г. Пенсионната субсидия обаче представлява постоянна схема за помощ, която не е преустановена през 2007 г. Следователно компенсацията за тежестите от приходите от услуги с регулирани цени не е прекратена през 2007 г. Всъщност в писмените си изявления от 2 януари 2012 г. Германия предоставя данни за пенсионната субсидия и приходите от услуги с регулирани цени, които включват 2010 г. Ето защо Комисията заключава, че възстановяването на несъвместимата част от пенсионната субсидия не трябва да се ограничи до 2007 г., а трябва да продължи до датата на уведомяването за настоящото решение.
(404)
За изчисляването на елемента на помощта, която вече е предоставена на разположение на Deutsche Post, следва да се отбележи, че в съответствие със съдебна практика на Съда нито една разпоредба от законодателството на Съюза не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на получателя сам да определи размера без излишни затруднения (103).
(405)
Несъвместимата помощ трябва да бъде изчислена по формулата в Таблица 8 въз основа на нормативно определената ставка на вноската и референтната ставка, както е определено в приложението и е показано в Таблица 7, и въз основа на брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6. Върху сумата на неправомерната помощ, предоставяна всяка година, се дължи лихва до датата на нейното възстановяване. Размерът на лихвата се определя съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (104).
(406)
Изчисленията в приложението, с които се оценява неправомерната помощ за периода 2003-2010 г., без лихвите, се основават на предположението, че държавни служители работят в еднакво съотношение за услугите с регулирани цени и за услугите с нерегулирани цени. Наличните данни не дават информация относно точния брой държавни служители, които са работили за услугите с регулирани цени и за тези с нерегулирани цени. Поради това се приема, че частите от приходите от услуги с регулирани цени и от услуги с нерегулирани цени дават най-близкия надежден приблизителен резултат за разпределението на разходите за възнаграждения.
(407)
Следователно с по-подробни данни може да се получи по-точно изчисление и резултатите да се променят. Наскоро Германия е предоставила нова информация относно общия размер на възнаграждението на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени за периода 1995-2007 г. В информацията се предполага, че общият размер на възнаграждението на държавните служители следва да се изчислява чрез разделяне на базата на разходите за персонал на Deutsche Post в счетоводните отчети. Такъв подход може да доведе до общ размер на възнаграждението на държавните служители, по-нисък от оценката му чрез разделяне на базата на частите от приходите. Германия е предоставила мнения на 2 и 19 януари 2012 г., които показват, че поне по отношение на решението за прагове на цените от 2011 г. относителната част на тежестите в рамките на услугите с регулирани цени, а също и между услугите с регулирани цени и тези с нерегулирани цени, се е изменила. Тази информация изглежда показва, че от 2008 г. нататък част от тежестите са разпределени към услугите с нерегулирани цени. При прилагането на настоящото решение точният размер на неправомерната помощ ще бъде изчислен съвместно с Германия, като се вземат под внимание тези съображения.
(408)
Въпреки всички усилия, положени от Комисията, тя не успя да получи надеждни цифри за размера на неправомерната помощ, предоставена между 1995 г. и 2002 г. Също така не е възможно в настоящото решение да бъдат изчислени достатъчно точни параметри, които да позволят на държавата членка (самостоятелно или съвместно с Комисията) да направи окончателното изчисление през фазата на изпълнение на решението. При тези конкретни обстоятелства зачитането на правото на държавата членка на защита и принципът на правна сигурност представляват пречки за възстановяването съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, който гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(409)
Поради това възстановяването следва да започне от 1 януари 2003 г. и да продължи, докато сравнителното предимство за услугите с нерегулирани цени престане да съществува.
(410)
За периода след датата на уведомяването за настоящото решение трябва да се гарантира, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители, не е по-ниско от плащаното от неговите конкуренти за частните служители. При съпоставката трябва да се вземе под внимание всяка компенсация, която Deutsche Post получава въз основа на ценовото регулиране съгласно член 20 от PostG.
VIII. ОЦЕНКА НА ДЪРЖАВНИТЕ КОМПЕНСАЦИОННИ ПЛАЩАНИЯ КАТО ПОМОЩ
VIII.1. Наличие на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(411)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде вменена на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(412)
Държавните компенсационни плащания представляват държавни ресурси, тъй като са се основавали на членове 37 и 40 от PostVerfG от 1989 г. и на член 2 от PostUmwG от 1994 г. и са били финансирани от ресурсите на притежаваното от държавата предприятие Telekom.
VIII.1.1. Финансово предимство, предоставено чрез държавните компенсационни плащания
VIII.1.1.1. Твърдение на Германия, че прехвърлените плащания представляват специално задължение
(413)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания е трябвало да компенсират само прехвърлените плащания, представляващи разходи, които частните конкуренти обикновено не трябва да финансират. Тя разглежда прехвърлените плащания като налог sui generis, който не може да се класифицира като данък или дивидент.
(414)
Deutsche Post е трябвало да извърши прехвърлените плащания, които варират между 6,6 % и 10 % от получените приходи, в периода 1924-1995 г. Според доклада на KPMG в решението си от 22 март 1984 г. Федералният конституционен съд (Bundesverfassungsgericht) не е определил точния правен характер на прехвърлените плащания, а ги е окачествил като приход за държавния бюджет (Erwerbseinkünfte). Освен това прехвърлените плащания са определени като разходи (Kosten der Leistung), които Deutsche Post е трябвало да плати за предоставянето на своите услуги.
(415)
Въпреки че Федералният конституционен съд не е определил с точност до каква степен прехвърлените плащания следва да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти, е ясно, че прехвърлените плащания са генерирали приходи в държавния бюджет.
(416)
На първо място, в миналото държавите членки са използвали приходите от монополите в сектора на пощите и далекосъобщенията като източник на приходи за държавния бюджет. Тъй като Bundespost и неговите предшественици са били освободени от общи данъци до 1995 г. поради техния публичноправен статут, определянето на налог sui generis се е използвало за генериране на приходи от тези сектори в държавния бюджет. Освен това облагането на тези монополи с налози е било икономически обосновано. Потребителите са били готови да приемат увеличения на цените без значително да ограничават потреблението на услугите, така че е било възможно генерирането на значителни приходи за държавния бюджет.
(417)
На второ място, за разлика от частните предприятия Deutsche Post не е било задължено да плаща преки или косвени данъци, нито дивиденти върху предоставения капитал. В резултат на това прехвърлените плащания са били единственото средство за федералното правителство - в качеството му на данъчен орган, както и в качеството му на акционер - да получава приходи от Deutsche Post. В този смисъл няма значение дали прехвърлените плащания отговарят изцяло на определението за даден данъчен режим или режим за плащане на дивиденти. Във всеки случай прехвърлените плащания са вноски, които Deutsche Post е трябвало да извършва от 1924 г. нататък и които са генерирали приходи за държавния бюджет.
(418)
На последно място, налагането на прехвърлените плащания е било в съответствие с публичната цел за генериране на приходи за държавния бюджет - независимо дали под формата на данъци или на дивиденти - от държавен монопол. Следователно прехвърлените плащания представляват обичаен разход, който Deutsche Post е било задължено да финансира от собствените си ресурси.
VIII.1.1.2. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са в съответствие с поведението на частен инвеститор
(419)
Германия твърди, че при предоставянето на държавните компенсационни плащания отчасти е действала като частен инвеститор, тъй като с прехвърлянето на публични средства са финансирани печеливши инвестиции в мрежата на Deutsche Post.
(420)
Тъй като обаче държавните компенсационни плащания са предоставени въз основа на натрупаните загуби - в противовес на инвестиционните планове - е очевидно, че никой частен инвеститор не би възприел такава инвестиционна стратегия.
(421)
Следователно държавните компенсационни плащания са предоставили финансово предимство на Deutsche Post.
VIII.1.1.3. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са представлявали компенсация за нетните разходи по задължението за универсална услуга
(422)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не представляват помощ, тъй като са компенсирали нетните разходи по задължението за универсална услуга.
(423)
В решението по делото Altmark (105) Съдът постановява, че компенсацията за обществена услуга не представлява държавна помощ за целите на член 107 от ДФЕС, при условие че са спазени четири кумулативни критерия. Първо, предприятието получател трябва да бъде действително натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени. Второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин. Трето, компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо да покрие всички или част от разходите, понесени при изпълнение на задължението за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба. Четвърто, когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено и оборудвано с необходимите средства, би направило.
(424)
Тъй като Deutsche Post не е избрано чрез процедура за възлагане на обществена поръчка и Германия не е доказала, че Deutsche Post е добре ръководено предприятие, четвъртото условие от решението Altmark не е изпълнено.
VIII.1.2. Заключения относно наличието на помощ
(425)
Държавните компенсационни плащания са предоставени с държавни ресурси и са освободили Deutsche Post от разходи, които частните предприятия обичайно трябва да поемат. Германия не успява да докаже, че държавните компенсационни плащания изпълняват критериите на решението Altmark, което би ги поставило извън обхвата на класификацията за помощ.
(426)
Поради причините, изложени в раздел VII.1.2, съществува вероятност държавните компенсационни плащания да нарушат конкуренцията и да засегнат търговията.
(427)
Поради това Комисията счита, че държавните компенсационни плащания представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VIII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(428)
Държавните компенсационни плащания са въведени с член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г. и следователно представляват нова мярка за помощ.
VIII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС
(429)
Член 106, параграф 2 от ДФЕС гласи, че предприятията, които са натоварени с изпълнението на услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и по-специално на правилата относно конкуренцията. В него обаче се предвижда изключение от правилата, съдържащи се в Договора, при условие че са изпълнени няколко критерия. Първо, трябва да е налице акт на възлагане, чрез който държавата да предоставя отговорността за изпълнението на определена задача на дадено предприятие. Второ, възлагането трябва да засяга услуга от общ икономически интерес. Трето, изключението трябва да е необходимо за изпълнението на възложените задачи и да е пропорционално на тази цел. На последно място, развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(430)
В съобщенията от 1996 г. и 2001 г. (106), (107) и в Рамката за услугите от общ икономически интерес от 2005 г. Комисията обяснява прилагането на изискванията за необходимост и пропорционалност по отношение на изключението по член 106, параграф 2 от ДФЕС. Раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. съдържа последната кодификация на смисъла и обхвата на тези изисквания, които Съдът на ЕО, Общият съд и Комисията последователно са прилагали в миналото.
(431)
Съгласно раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. Необходимостта от и пропорционалността на предоставената компенсация трябва е в съответствие със следните принципи:
1)
Размерът на компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения.
2)
Размерът на компенсацията включва всички предимства, предоставени от държавата или чрез държавни ресурси, независимо под каква форма, без оглед на класификацията им за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3)
Размерът на компенсацията трябва действително да се използва за извършването на съответната услуга от общ икономически интерес. Компенсациите за обществени услуги, предназначени за дадена услуга от общ икономически интерес, но в действителност използвани за дейности в други пазарни сектори, са неоправдани и следователно представляват несъвместима държавна помощ.
(432)
В практиката на Комисията по вземане на решения държавните компенсационни плащания за разходи за универсална услуга се разглеждат като съвместима помощ (или не се считат за помощ), доколкото плащанията са по-ниски от действителните нетни разходи за универсалната услуга (108).
VIII.3.1. Възлагане на услуга от общ икономически интерес
(433)
Последващите директиви за пощенските услуги и съдебната практика на Съда (109) винаги са признавали универсалното предоставяне на пощенски услуги като услуга от общ икономически интерес.
(434)
Предоставянето на универсални пощенски услуги е възложено на Deutsche Post до 31 декември 2007 г. с последователно приети закони за пощенските услуги.
VIII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на държавните компенсационни плащания
(435)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания са пропорционална компенсационна мярка, тъй като съгласно счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. размерът им е значително по-нисък от действителните нетни разходи за задължението за универсална услуга от 1990 г. до 1995 г. Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват, че през 1995 г. въпреки държавните компенсационни плащания Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация в размер на […] млрд. EUR (настояща стойност за 1995 г.) за натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(436)
След корекциите на разпределението на разходите и определянето им в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., в проучването на WIK се достига до заключението, че държавните компенсационни плащания са компенсирали натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(437)
Изчисленията на WIK показват, че през 1995 г. компенсацията е превишила натрупаните нетни разходи с [0-20] млн. EUR. Комисията обаче признава, че качеството на данните за осчетоводяване на разходите за тези години е лошо. Нещо повече, WIK признава като капиталов разход само прехвърлените плащания и не допуска каквато и да било допълнителна разумна печалба.
(438)
Поради тези две причини Комисията счита, че проучването на WIK не може да се използва като основа за оборване на твърдението на Германия, че държавните компенсационни плащания представляват съответна компенсация за разходите на Deutsche Post за универсалната услуга.
Таблица 10
Изчисляване на натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга и държавни компенсационни плащания (настояща стойност за 1995 г.)
счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
Проучване на WIK
Натрупани нетни разходи
- […] млн. EUR
- […] млн. EUR
Държавни компенсационни плащания
+6 707 млн. EUR
+6 707 млн. EUR
Свръх-/недостатъчна компенсация
- […] млн. EUR
+ [0-20] млн. EUR
(439)
Следователно държавните компенсационни плащания представляват съвместима помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те не превишават нетните разходи, които Deutsche Post е направило за изпълнение на задълженията си за универсална услуга.
IX. ДЪРЖАВНАТА ГАРАНЦИЯ ПО ДЪЛГОВИ ИНСТРУМЕНТИ, ЕМИТИРАНИ ПРЕДИ 1995 Г., ПРЕДСТАВЛЯВА СЪЩЕСТВУВАЩА ПОМОЩ СЪГЛАСНО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(440)
Комисията отбелязва, че правилата за държавната гаранция по дългови инструменти са въведени през 1953 г. с член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. Когато PostVwG 1953 е отменен с PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г. без изменение.
(441)
Тъй като държавната гаранция по дългови инструменти е въведена през 1953 г., и следователно преди влизането в сила на Договора за ЕИО през 1958 г., тя представлява съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(442)
Член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1995 г. отменя тази съществуваща помощ. Фактът, че държавата е останала гарант по дългови инструменти, емитирани преди приватизацията на Deutsche Post, не представлява нова помощ, тъй като предимството за Deutsche Post е предоставено към момента на емитиране на дълговите инструменти.
X. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(443)
Комисията счита, че пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания представляват мерки за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като те са освободили Deutsche Post AG от разходи, които предприятията обичайно трябва да поемат.
(444)
Освен това Комисията счита, че Германия е приложила неправомерно пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания в нарушение на член 108, параграф 2 от ДФЕС. Държавната гаранция по дългови инструменти, емитирани от Deutsche Post преди приватизирането му, представлява съществуваща помощ, която е преустановена през 1995 г.
(445)
Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, тъй като е предоставила сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени, при положение че финансирането на тежести от приходите от услуги с регулирани цени е било одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор. Германия е освободила по непропорционален начин Deutsche Post AG от социалноосигурителни вноски, тъй като в рамките на мерките за освобождаване от пенсионно бреме тя не само е отпуснала пенсионната субсидия, но също така е разрешила на Deutsche Post AG да прехвърли на потребителите на услугите с регулирани цени част от разходите за социално осигуряване по услугите с нерегулирани цени, които Deutsche Post AG е следвало да поеме самó, както частните му конкуренти.
(446)
Като резултат, мерките за освобождаване от пенсионно бреме са поставили Deutsche Post AG в по-благоприятно положение спрямо частните конкуренти, тъй като за своите услуги с нерегулирани цени Deutsche Post AG е трябвало да плати тежест по социалноосигурителни вноски, по-ниска от законоустановените разходи, които по необходимост произтичат за частните конкуренти.
(447)
Следователно несъвместимата помощ следва да се изчисли като разликата между референтната ставка, която приравнява социалноосигурителните вноски по услугите с нерегулирани цени на Deutsche Post AG към тези на конкурентите, и нормативно определената ставка на вноската, която Deutsche Post AG в действителност плаща за своите услуги с нерегулирани цени, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители в услугите с нерегулирани цени. По-конкретно несъвместимата помощ следва да се изчисли по формулата в Таблица 8 въз основа на определенията за нормативно определена ставка на вноската и нормативно определена референтна ставка, посочени в Таблица 7 и в приложението, и брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6.
(448)
Несъвместимата помощ, която е била предоставена на Deutsche Post от 1 януари 2003 г., следва да бъде възстановена считано от тази дата до момента, в който сравнителното предимство е престанало да съществува. Освен това Германия следва да вземе всички необходими мерки за коригиране на освобождаването от разходи за пенсии, основано на пенсионната субсидия и ценовото регулиране, с оглед премахване на сравнителното предимство.
(449)
Комисията счита, че държавните компенсационни плащания са съвместима мярка за помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те са компенсирали натрупаните нетни разходи на Deutsche Post във връзка със задължението за универсална услуга,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Пенсионната субсидия за Deutsche Post AG представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и е отпусната неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
2. Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като Германия е допринесла непропорционално за финансирането на пенсиите на пенсионираните държавни служители на Deutsche Post AG.
Член 2
Държавните компенсационни плащания, които представляват помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и са отпуснати неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, са съвместими с вътрешния пазар.
Член 3
Държавната гаранция представлява съществуваща помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 и член 108, параграф 3 от ДФЕС.
Член 4
1. Германия възстановява от Deutsche Post AG несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е предоставена на Deutsche Post AG за периода от 1 януари 2003 г. до момента, в който сравнителното предимство е премахнато.
2. Върху подлежащата на връщане помощ съгласно параграф 1 се дължат лихви от датата, на която тя е била на разположение на получателя, до датата на нейното възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (110) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Считано от датата на уведомяването за настоящото решение Германия прави необходимото Deutsche Post AG да не се ползва повече от сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени от гледна точка на финансирането на тежестите с приходи от услугите с регулирани цени, одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор.
Член 5
1. Посочената в член 1 помощ, съгласно предвиденото в член 4, се възстановява незабавно и ефективно.
2. Германия прави необходимото за изпълнение на настоящото решение в срок от четири месеца след датата, на която е уведомена за него.
Член 6
1. В срок от два месеца от датата на уведомяването за настоящото решение Германия представя следната информация на Комисията:
а)
общия размер (главница и лихва), който трябва да се възстанови от Deutsche Post AG;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документални доказателства, че на Deutsche Post AG е наредено да възстанови несъвместимата помощ.
2. Германия информира редовно Комисията напредъка по предприетите на национално равнище мерки за изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на несъвместимата държавна помощ, посочена в член 1. Тя предоставя незабавно, при поискване от страна на Комисията, информация относно вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от Deutsche Post AG.
Член 7
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 25 януари 2012 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2012 m. sausio 25 d.
dėl priemonės C 36/07 (ex NN 25/07), kurią Vokietija suteikė Vokietijos pašto bendrovei Deutsche Post AG
(pranešta dokumentu Nr. C(2012) 184)
(Tekstas autentiškas tik vokiečių kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2012/636/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (1), ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtus straipsnius (2) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
I.1. Procedūra dėl pagalbos
I.1.1. 1999 m. sprendimas pradėti procedūrą ir 2002 m. neigiamas sprendimas
(1)
1994 m. įmonė United Parcel Service (toliau - UPS) padavė skundą, kuriame teigė, kad Vokietijos pašto bendrovei Deutsche Bundespost POSTDIENST (toliau - POSTDIENST) buvo suteikta neteisėta valstybės pagalba.
(2)
1999 m. spalio 23 d. pradėjus procedūrą dėl pagalbos (toliau - 1999 m. sprendimas pradėti procedūrą) 1999 m. rugsėjo 16 d. Vokietija pateikė savo pastabas. Paskelbusi 1999 m. sprendimą pradėti procedūrą Komisija gavo 14 suinteresuotųjų šalių pastabas, kurias 1999 m. gruodžio 15 d. raštu persiuntė Vokietijos federalinei vyriausybei suteikdama galimybę dėl jų pateikti savo pastabas. Vokietija atsakė 2000 m. vasario 1 d. raštu, užregistruotu jo gavimo dieną 2000 m. vasario 2 d.
(3)
2002 m. birželio 19 d. Komisija priėmė neigiamą sprendimą (3) (toliau - 2002 m. neigiamas sprendimas), kuriame konstatavo, kad POSTDIENST ir jos teisių ir pareigų perėmėja Deutsche Post AG (toliau - DPAG, o POSTDIENST ir DPAG kartu - Deutsche Post) už pašto siuntinių pristatymą į namus ėmė mažesnį už pristatymo sąnaudas atlygį ir kad tokia agresyvi kainų politika nebuvo Deutsche Post universaliųjų paslaugų prievolės dalis. Dėl to Deutsche Post patirti 572 mln. EUR nuostoliai, pažeidžiant SESV 106 ir 107 straipsnius, galiausiai įvairia forma buvo finansuoti iš valstybės išteklių (pvz., valstybės kompensacinės išmokos iš susijusios bendrovės Deutsche Bundespost TELEKOM (toliau - TELEKOM), valstybės paskolų garantijos ir valstybės parama pašto srities valstybės tarnautojų pensijoms finansuoti (toliau - pensijų subsidija).
(4)
Komisijos raginimu su vidaus rinka nesuderinamą 572 mln. EUR valstybės pagalbą Vokietija iš DPAG išieškojo. Deutsche Post dėl šio sprendimo padavė apeliacinį skundą ES teismams.
(5)
Europos Sąjungos Bendrasis Teismas (toliau - Bendrasis Teismas) savo 2008 m. sprendime (4) 2002 m. neigiamą sprendimą panaikino, nes Komisija nebuvo atlikusi išsamios visų su universaliųjų paslaugų prievole susijusių pajamų ir išlaidų analizės siekdama nustatyti, ar buvo kompensacijos Deutsche Post nepriemoka ar permoka.
(6)
Atsižvelgdama į tai Vokietija išieškotą pagalbą - 572 mln. EUR neįskaitant palūkanų - grąžino Deutsche Post.
(7)
2010 m. rugsėjo 2 d. Teisingumo Teismas atmetė Komisijos paduotą apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo (5).
I.1.2. Kiti skundai po 2002 m. neigiamo sprendimo priėmimo
(8)
2004 m. gegužės 13 d.UPS padavė dar vieną skundą, kuriame teigė, kad Deutsche Post buvo suteikta neteisėta pagalba po 2002 m. neigiamo sprendimo priėmimo. UPS išsakė nuomonę, kad 2002 m. neigiamame sprendime ištirtos ne visos pirminiame 1994 m. paduotame skunde nurodytos priemonės ir kad Deutsche Post suteikti finansiniai pranašumai gerokai viršija su pagalbos taisyklėmis nesuderinamą 572 mln. EUR dydžio pagalbą. UPS teigimu, Deutsche Post valstybinius išteklius naudojo savo siuntų verslui plėsti (pvz., perimdama kitas įmones) ir paslaugoms savo patronuojamosioms įmonėms Postbank AG ir Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (toliau - DPEED), kurios veikė banko paslaugų sektoriuje ar, naudodamos prekės ženklą DHL, siuntų paslaugų pardavimo verslo klientams sektoriuje, nepagrįstai mažomis sandorių kainomis parduoti.
(9)
2004 m. lapkričio 9 d. ir 2005 m. balandžio 1 d. Komisija Vokietijai išsiuntė prašymus pateikti informaciją. 2004 m. gruodžio 2 d. ir 2005 m. birželio 3 d. Vokietija pateikė savo atsakymus.
(10)
2004 m. liepos 16 d. įmonė TNT Post AG & Co KG (toliau - TNT) padavė skundą, kuriame irgi teigė, kad Deutsche Post paslaugas Postbank AG parduodavo nepagrįstai mažomis sandorių kainomis. TNT teigė, kad Postbank AG už suteiktas paslaugas apmokėdavo tik kintamas išlaidas, o bendras fiksuotas išlaidas už pardavimo tinklą visa apimtimi finansuodavo Deutsche Post iš savo laiškų monopolio pajamų.
(11)
2004 m. lapkričio 11 d. ir 2005 m. balandžio 25 d. Komisija Vokietijai išsiuntė prašymus pateikti informaciją. 2004 m. gruodžio 17 d. ir 2005 m. birželio 23 d. Vokietija pateikė savo atsakymus.
I.1.3. 2007 m. sprendimas išplėsti procedūrą
(12)
Gavusi daugiau skundų Komisija 2007 m. rugsėjo 12 d. raštu (6) (toliau - 2007 m. sprendimas išplėsti procedūrą) pranešė Vokietijai išplečianti 1999 m. pradėtą procedūrą. 2007 m. sprendimu išplėsti procedūrą buvo siekiama į procedūrą įtraukti visą naujai gautą informaciją ir išsamiai ištirti bet kokį galimai valstybės priemonių, suteiktų Deutsche Post, nulemtą konkurencijos iškreipimą (išsamesni svarstymai dėl valstybės kompensacinių išmokų, valstybės garantijų, pensijų subsidijos ir išimtinės licencijos teikti pašto paslaugas pateikti I.1.14 skirsnyje).
(13)
Komisijos nuomone, reikėjo tiksliai atkurti 1990-2007 m. Deutsche Post buhalterinę apskaitą, siekiant išsiaiškinti valstybės priemonių poveikį su įvairiomis Deutsche Post teiktomis paslaugomis susijusioms pajamoms ir išlaidoms.
I.1.4. Vokietijos pastabos dėl 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą
(14)
2007 m. gruodžio 14 d. Vokietija pateikė savo pastabas; Deutsche Post dėl 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą padavė apeliacinį skundą (žr. I.3.1 skirsnį).
I.1.5. Suinteresuotųjų šalių pastabos dėl 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą ir Vokietijos pastabos dėl šių pastabų
(15)
2007 m. lapkričio 16 d.UPS ir TNT pateikė savo pastabas.
(16)
2007 m. gruodžio 20 d. Vokietija paprašė pratęsti pastabų teikimo terminą, o 2008 m. kovo 12 d. federalinė vyriausybė pateikė pastabas dėl TNT ir UPS pastabų.
I.1.6. Išorės eksperto pasirinkimas
(17)
2008 m. sausio 23 d. Komisija paskelbė konkursą ekspertizei atlikti, kuria remdamasi galėtų lengviau nustatyti, ar Deutsche Post per 1990-2007 m. laikotarpį už universaliųjų paslaugų prievolės vykdymą galbūt gavo kompensacijos permoką (7).
(18)
2008 m. birželio 18 d. Komisija sudarė sutartį su bendrove WIK Consult GmbH, kuri specializuojasi pašto sektoriaus išlaidų apskaitos srityje.
I.1.7. Vokietijos pastabos dėl pagrįstos tiriamojo laikotarpio trukmės
(19)
2008 m. birželio 10 d. ir 2008 m. birželio 18 d. raštuose Vokietija išreiškė prieštaravimą dėl Komisijos parinktos tiriamojo laikotarpio trukmės (1990-2007 m.) ir išsakė nuomonę, kad pakanka tyrimą apriboti 1990-1994 m. laikotarpiu, per kurį mokėtos valstybės kompensacinės išmokos. Vokietijos tvirtinimu, per šį laikotarpį nuostoliai buvo didesni negu valstybės kompensacinės išmokos, tad Deutsche Post kompensacijos permokos negavo. Vokietijos nuomone, remiantis Bendrijos bendrosiomis nuostatomis dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (8) (toliau - 2005 m. Bendrijos bendrosios nuostatos) laikotarpio po 1994 m. buhalterinės apskaitos duomenų pateikimas yra neproporcingas, nes kompensacijos permokos apskaičiavimo laikotarpis - ketveri metai.
(20)
2008 m. birželio 27 d. Vokietija pateikė teisinę ekspertizę dėl Komisijos pareigos valstybės kompensacines išmokas, valstybės garantijas ir pensijų subsidijas tirti atskirai (9). Taip pat Vokietija teigė, kad norint įvertinti valstybės garantijas ir pensijų subsidiją buhalterinės apskaitos duomenų tikrinti nebūtina.
(21)
Tokią pačią nuomonę Vokietija išsakė Komisijos tarnyboms 2008 m. gegužės 29 d. ir 2008 m. liepos 15 d. vykusiuose susitikimuose.
I.1.8. 2008 m. liepos 17 d. prašymas pateikti informaciją
(22)
2008 m. liepos 17 d. Komisija Vokietijai išsiuntė prašymą pateikti informaciją, kuriame nurodė visas tirtinas valstybės priemones ir pateikė klausimyną dėl per 1990-2007 m. laikotarpį Deutsche Post gautų pajamų ir patirtų išlaidų. Prašymas pateikti informaciją buvo parengtas bendradarbiaujant su WIK Consult. 2008 m. rugpjūčio 5 d. Vokietija paprašė pratęsti informacijos pateikimo terminą neapibrėžtam laikui motyvuodama tuo, kad pirmiau turi išsiaiškinti, ar turi tam tikrus duomenis.
I.1.9. 2008 m. rugpjūčio 12 ir 22 d. priminimo raštai
(23)
2008 m. rugpjūčio 12 d. Komisija paaiškino, kodėl turi patikrinti 1990-2007 m. laikotarpio Deutsche Post pajamas ir išlaidas, ir dar kartą paprašė pateikti prašomą informaciją.
(24)
Savo 2008 m. rugpjūčio 14 d. atsakyme Vokietija vėl tvirtino, kad nėra jokio pagrindo tikrinti Deutsche Post pajamas ir išlaidas po 1994 m. 2008 m. rugpjūčio 22 d. Komisija pranešė pasiliekanti teisę tuo atveju, jei Vokietija nepateiks prašomos informacijos, priimti sprendimą, įpareigojantį pateikti tą informaciją, kaip numatyta 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (10), 10 straipsnio 3 dalyje.
(25)
2008 m. rugsėjo 29 d. rašte Vokietija pateikė dar vienos teisinės ekspertizės (galiausiai pateiktos 2008 m. spalio 2 d.) rezultatus, siekdama pagrįsti savo nuomonę, kad buhalterinės apskaitos po 1994 m. tikrinti nereikia ir kad 1990-1994 m. laikotarpis yra pagrįstas tiriamasis laikotarpis (11).
(26)
2008 m. spalio 28 d. Vokietija pateikė informaciją apie valstybės garantijas ir pensijų subsidiją.
I.1.10. 2008 m. spalio 30 d. sprendimas, įpareigojantis pateikti informaciją
(27)
Komisija su Vokietijos argumentais nesutiko ir laikėsi nuomonės, kad būtina išanalizuoti duomenis iki 2007 m., siekiant išsamiai įvertinti suteiktų valstybės priemonių poveikį konkurencijos teisės požiūriu. Po 2008 m. rugpjūčio 12 d. ir 2008 m. rugpjūčio 22 d. priminimo raštų Komisija 2008 m. spalio 30 d. priėmė sprendimą, įpareigojantį pateikti informaciją, kuriuo Vokietijos oficialiai buvo paprašyta pateikti visus reikiamus 1990-2007 m. laikotarpio buhalterinės apskaitos duomenis.
(28)
Vokietija ir Deutsche Post užginčijo sprendimo, įpareigojančio pateikti informaciją, galiojimą (plg. I.3.2 skirsnį).
(29)
2008 m. lapkričio 27 d. Vokietija pateikė prašomus 1990-1994 m. laikotarpio buhalterinės apskaitos duomenis, o 2008 m. gruodžio 5 ir 16 d. atnaujino 2008 m. lapkričio 27 d. pateiktus buhalterinės apskaitos duomenis.
I.1.11. 1990-2007 m. laikotarpio buhalterinės apskaitos duomenų pateikimas
(30)
Po 2009 m. vasario 6 d. įvykusio Vokietijos valstybės sekretoriaus pono B. Pfaffenbacho, DPAG valdybos primininko pono F. Appelio ir už konkurencijos politiką atsakingo Komisijos nario susitikimo Vokietija ir Deutsche Post pareiškė pasirengusios pateikti laikotarpio po 1994 m. buhalterinės apskaitos duomenis.
(31)
2009 m. kovo 3 d. Vokietija pateikė pirmą viso 1990-2007 m. tiriamojo laikotarpio buhalterinės apskaitos duomenų rinkinį.
(32)
2009 m. kovo 3 d. Briuselyje ir 2009 m. kovo 12 d., 2009 m. balandžio 2 d., 2009 m. gegužės 28 d., 2009 m. birželio 23 d. ir 2009 m. rugsėjo 18 d. Bonoje įvyko Deutsche Post ir Komisijos tarnybų atstovų susitikimai. 2009 m. kovo 26 d., 2009 m. gegužės 7 d. ir 2009 m. birželio 22 d. Vokietija pateikė atitinkamus Deutsche Post svarstymus.
(33)
Įvykus šiems susitikimams ir 2009 m. birželio 4 d ir 2009 m. liepos 30 d. Komisijos tarnyboms Deutsche Post pateikus nemažai klausimų, 2009 m. liepos 9 d., 2009 m. liepos 31 d., 2009 m. rugpjūčio 17 d., 2009 m. rugsėjo 8 d., 2009 m. rugsėjo 10 d. ir 2009 m. spalio 15 d. Vokietija pateikė atnaujintus buhalterinės apskaitos duomenis ir kitus paaiškinimus.
(34)
2009 m. rugsėjo 16 ir 24 d. Komisijos tarnybos pateikė daugiau klausimų, į kuriuos Vokietija atsakė 2009 m. spalio 14 d.
I.1.12. WIK ekspertizės pateikimas
(35)
Delsiant pateikti buhalterinės apskaitos duomenis kelis kartus reikėjo pratęsti sutartį su WIK Consult. 2009 m. lapkričio 9 d.WIK Consult pagaliau pateikė savo ekspertizę (toliau - WIK ekspertizė).
(36)
2010 m. sausio 14 ir 21 d. Vokietija pateikė pastabas dėl WIK ekspertizės. 2010 m. vasario 11 d. Vokietija pateikė KPMG parengtą ekspertizę (toliau - KPMG ekspertizė) dėl pervestinų sumų (12), kurias iki 1995 m. Deutsche Post turėjo mokėti valstybei, teisinio pobūdžio ir Deloitte parengtą ekspertizę (13) (toliau - Deloitte I ekspertizė) dėl WIK ekspertizėje kaip pagrindas imto lyginamojo indekso „pagrįstam“ pelnui apskaičiuoti.
(37)
2010 m. balandžio 23 d. Vokietija pateikė dar vieną Deloitte tyrimą (toliau - Deloitte II ekspertizė) dėl pagrįsto pelno, kurį reikia imti kaip Deutsche Post universaliųjų paslaugų pagrindą, dydžio.
(38)
2010 m. rugpjūčio 9 d. Vokietija pateikė daugiau pastabų dėl kompensacijos permokos apskaičiavimo ir rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio investuotojo principo taikymo vertinant valstybės kompensacines išmokas.
I.1.13. Pastabos panaikinus 2002 m. neigiamą sprendimą
(39)
2010 m. lapkričio 5 d. Vokietija pateikė dar vieną teisinę ekspertizę, kurioje nagrinėjama sprendimo byloje C-399/08 Komisija prieš Deutsche Post (plg. I.3.5 skirsnį) reikšmė vykstančiai pagalbos tyrimo procedūrai (14).
I.1.14. 2011 m. sprendimas išplėsti procedūrą
(40)
2011 m. gegužės 10 d. raštu Komisija Vokietijai pranešė apie savo sprendimą remiantis SESV 108 straipsnio 2 dalimi išplėsti 1999 m. pradėtą ir 2007 m. išplėstą procedūrą, siekiant išsamiai ištirti pensijų subsidiją, kuri Deutsche Post buvo teikiama nuo 1995 m. (toliau - 2011 m. sprendimas išplėsti procedūrą).
(41)
2011 m. gegužės 23 d. Vokietija paprašė pratęsti terminą, o 2011 m. liepos 29 d. pateikė savo pastabas ir kelias kitas ekspertizes: dėl būtinybės apskaičiuoti kompensacijos permoką siekiant įrodyti tariamas kryžmines subsidijas (15), dėl Deutsche Post faktiškai patirtų socialinių išlaidų ir rinkoje įprastų socialinių išlaidų palyginimo (16) ir dėl Deutsche Post patirtų rinkos lygį viršijančių socialinių išlaidų dydžio (17).
(42)
2011 m. spalio 4 d. savo pastabas pateikė UPS, 2011 m. spalio 5 d. - Free and Fair Postal Postal Initiative (toliau - FFPI), 2011 m. spalio 7 d. - Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (toliau - BIEK). 2011 m. spalio 13 d. Komisija suinteresuotųjų šalių pastabas persiuntė Vokietijai.
(43)
2011 m. lapkričio 14 d. Vokietija dėl suinteresuotųjų šalių pastabų pateikė savo pastabas.
(44)
2011 m. lapkričio 18 d. Komisija pateikė dar vieną prašymą pateikti išsamesnę informaciją apie teisių į pensiją finansavimą po 2007 m. Vokietija atsakė 2012 m. sausio 2 ir 19 d. raštais. 2011 m. gruodžio 16 d. Komisija Vokietijai pateikė Charles River Associates ekspertizę dėl pelno lyginamosios analizės pagal atskaitos tašką (18) (toliau - CRA ekspertizė), dėl kurios 2012 m. sausio 16 d. Vokietija pateikė savo pastabas.
I.2. Procedūra pagal SESV 102 straipsnį
(45)
Remdamasi 1994 m. UPS skundu Komisija konstatavo, kad per 1990-1995 m. laikotarpį Deutsche Post savo į konkurentų išstūmimą nukreipta siuntinių paslaugų kainodara „verslas klientui“ segmente pažeidė SESV 102 straipsnį. Deutsche Post buvo skirta 24 mln. EUR bauda (19).
(46)
2004 m. balandžio 22 d.UPS remdamasi SESV 102 straipsniu padavė dar vieną skundą dėl Deutsche Post piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi rinkoje. UPS teigimu, Deutsche Post už savo reguliuojamas laiškų paslaugas ėmė per didelį atlygį.
(47)
Savo tyrimo metu 2004 m. lapkričio 5 d. Komisija gavo dokumentus dėl Vokietijos pašto reguliavimo institucijos (toliau - pašto reguliavimo institucija) sprendimo dėl Deutsche Post reguliuojamų laiškų paslaugų viršutinės kainos ribos laikotarpiu nuo 2003 m. sausio 1 d. (toliau - 2002 m. sprendimas dėl didžiausių kainų). 2007 m. birželio 13 d. raštu Vokietija pareiškė sutinkanti, kad šie dokumentai būtų naudojami procedūroje dėl pagalbos.
(48)
2008 m. kovo 25 d. Komisija nusprendė nutraukti procedūrą dėl kartelio manydama, kad tokį SESV 102 straipsnio pažeidimą įrodyti neįmanoma (20).
I.3. Teisminės procedūros
I.3.1. Byla T-421/07 Deutsche Post AG prieš Komisiją
(49)
Deutsche Post apskundė 2007 m. sprendimą išplėsti procedūrą aiškindama, kad 2002 m. neigiamu sprendimu buvo sukurtas teisėtas lūkestis, jog Komisija savo tyrimų nebeatnaujins.
(50)
2011 m. gruodžio 8 d. Bendrasis Teismas šį skundą atmetė kaip nepriimtiną (21).
I.3.2. Byla T-570/08 Deutsche Post AG prieš Komisiją ir byla T-571/08 Vokietija prieš Komisiją
(51)
Vokietija ir Deutsche Post apskundė 2008 m. spalio 30 d. Komisijos sprendimą, įpareigojantį pateikti informaciją, nes, jų nuomone, šiuo sprendimu prašyta pateikti nesvarbią informaciją ir dėl to Deutsche Post patyrė neproporcingai didelių sąnaudų.
(52)
2010 m. liepos 16 d. Bendrasis Teismas abu skundus atmetė kaip nepriimtinus nurodydamas, kad dėl sprendimo, įpareigojančio pateikti informaciją, nei Deutsche Post, nei Vokietijos procesinės teisės nebuvo pažeistos.
I.3.3. Byla C-463/10 P Deutsche Post AG prieš Komisiją ir byla C-475/10 P Vokietija prieš Komisiją
(53)
2010 m. rugsėjo 27 d.Deutsche Post ir Vokietija dėl Bendrojo Teismo sprendimo padavė apeliacinį skundą tebesilaikydamos nuomonės, kad sprendimu, įpareigojančiu pateikti informaciją, buvo pažeistos jų teisės. 2011 m. spalio 13 d. Teisingumo Teismas panaikino 2010 m. liepos 16 d. Bendrojo Teismo sprendimą (22), todėl byla buvo perduota Teisingumo Teismui; procesas tebevyksta.
I.3.4. Byla T-344/10 UPS prieš Komisiją
(54)
2010 m. rugpjūčio 20 d.UPS Bendrajam Teismui padavė skundą teigdama, kad Komisija 2007 m. atlikdama teisinį pagalbos tyrimą neteisėtai nesiėmė veiksmų. UPS teigimu, kadangi nuo 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą praėjo beveik treji metai, Komisija turėjo pakankamai galimybių ištirti nagrinėjamas priemones ir įvertinti faktines ir teisines aplinkybes, kad galėtų priimti galutinį sprendimą ir baigti tyrimo procedūrą. Procesas tebevyksta.
I.3.5. Byla T-388/11 Deutsche Post AG prieš Komisiją
(55)
2011 m. liepos 22 d.Deutsche Post apskundė 2011 m. sprendimą išplėsti procedūrą motyvuodama, kad Komisija akivaizdžiai apsiriko savo išankstiniame vertinime pensijų subsidiją laikydama valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį ir nauja pagalba pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį. Procesas tebevyksta.
II. IŠSAMUS VALSTYBĖS PRIEMONIŲ APIBŪDINIMAS
(56)
Nuo 1989 m. valstybės parama Deutsche Post buvo teikiama įvairių priemonių forma:
-
valstybės teikiamas teisių į pensiją finansavimas šiuo pagrindu:
-
1994 m. Darbuotojų teisių įstatymas (23) (Personalrechtsgesetz, PostPersRG);
-
valstybės kompensacinės išmokos ir garantijos šiuo pagrindu:
-
1989 m. Pašto organizavimo įstatymas (24) (Postverfassungsgesetz, PostVerfG),
-
1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymas (25) (Postumwandlungsgesetz, PostUmwG);
-
išimtinė licencija ir kainų reguliavimas šiuo pagrindu:
-
1989 m. Pašto įstatymas (26) (Gesetz über das Postwesen, PostG),
-
1997 m. Pašto įstatymas (Postgesetz, PostG).
II.1. Pensijų subsidija atsižvelgiant į socialines išmokas ir socialinių įmokų schemas valstybės tarnautojams ir privatiems darbuotojams
(57)
Nuo 1995 m. pensijų subsidija buvo finansuojama didelė dalis pensijų išmokų į pensiją išėjusiems Deutsche Post valstybės tarnautojams. Siekiant įvertinti visas pensijų subsidijos pasekmes, tolesniuose skirsniuose socialinės išmokos ir socialinės įmokos valstybės tarnautojams apibūdintos išsamiau ir palygintos su įstatymais nustatytu pagal privatinę teisę įdarbintų darbuotojų (toliau - privatūs darbuotojai) socialiniu draudimu.
II.1.1. Socialinės išmokos valstybės tarnautojams
(58)
Valstybės tarnautojai turi teisę į senatvės pensiją ir paramą ligos ir slaugos atveju. Išmokos Deutsche Post valstybės tarnautojams yra tokios pačios, kaip ir kitiems valstybės tarnautojams:
-
pagal Valstybės tarnautojų pensijų įstatymo (BeamtVG) (27) 14 straipsnį pensijos dydis apskaičiuojamas iš anksto kaip tam tikras valstybės tarnautojo paskutinio darbo užmokesčio procentinis dydis. Tad, pavyzdžiui, valstybės tarnautojai, išėję į pensiją 2010 m. ir turintys reikiamą darbo stažą, gauna pensiją, atitinkančią 71,75 % jų paskutinio darbo užmokesčio,
-
valstybės tarnautojai turi teisę į 50-70 % sveikatos priežiūros ir slaugos išlaidų kompensaciją, o patys turi sumokėti tik šią dalį viršijančias išlaidas. Tikslus sveikatos priežiūros išlaidų paskirstymas priklauso nuo įvairių kriterijų, pavyzdžiui, vaikų skaičiaus. Valstybės tarnautojai gali arba sudaryti savanoriško papildomo draudimo sutartį, arba savo mokėtiną sveikatos priežiūros išlaidų dalį susimokėti patys.
II.1.2. Socialinių išmokų POSTDIENST valstybės tarnautojams finansavimas per 1989-1994 m. laikotarpį
(59)
Po pirmos 1989 m. įvykdytos pašto reformos POSTDIENST, TELEKOM ir POSTBANK pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 54 straipsnio 2 dalį turėjo visa apimtimi kompensuoti pensijų išmokas ir sveikatos priežiūros išlaidas į pensiją išėjusiems valstybės tarnautojams, kurie atitinkamoms įmonėms buvo priskirti pagal konkrečių valstybės tarnautojų ankstesnį darbą. Pagal šią nuostatą ši valstybės tarnautojų teisė tebėra pagrįsta valstybės atžvilgiu, tačiau valstybė visą sumą gali išieškoti iš POSTDIENST, TELEKOM ir POSTBANK.
II.1.3. Socialinių išmokų finansavimas DPAG valstybės tarnautojams nuo 1995 m.
(60)
Per antrą 1994 m. įvykdytą pašto reformą POSTDIENST dirbę valstybės tarnautojai pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 1 dalį buvo priskirti DPAG. Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį valstybės tarnautojų teisinis statusas išliko toks pat. Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 1 straipsnio 1 dalį DPAG iš valstybės perėmė visas darbdavio teises ir pareigas, o pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį - visas valstybės tarnautojų turtines teises.
(61)
Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 15 straipsnį pensijų ir sveikatos priežiūros išmokas į pensiją išėjusiems valstybės tarnautojams pradėjo mokėti naujai įsteigtas Deutsche Post valstybės tarnautojų pensijų fondas. 2001 m. liepos 1 d.Deutsche Post, Deutsche Telekom AG ir Postbank AG pensijų fondai buvo sujungti į Pašto valstybės tarnautojų pensijų kasą (Postbeamtenversorgungskasse) (toliau kalbant apie visą laikotarpį nuo 1995 m. sausio 1 d. šie fondai kartu vadinami pensijų fondu).
(62)
Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 1 dalį Deutsche Post per 1995-1999 m. laikotarpį į pensijų fondą turėjo mokėti 2,045 mlrd. EUR dydžio metinę įmoką, iš viso - 10,225 mlrd. EUR. Nuo 2000 m. pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 2 dalį Deutsche Post į pensijų fondą turi mokėti metinę 33 % dydžio įmoką nuo valstybės tarnautojams skirto darbo užmokesčio (t. y. įmokas, kurios siekė nuo 735 mln. EUR 2000 m. iki 540 mln EUR 2010 m.).
(63)
Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 2 dalį trūkstama suma (t. y. pensijų išmokų į pensiją išėjusiems valstybės tarnautojams ir Deutsche Post į pensijų fondą sumokėtos įmokos skirtumas) padengiama iš pensijų subsidijos. Pensijų subsidija padidėjo nuo 151 mln. EUR (1995 m.) iki 3,203 mlrd. EUR (2010 m.) ir per 1995-2010 m. laikotarpį siekė iš viso 37,121 mlrd. EUR.
1 paveikslas
Pensijų fondo finansavimas (mln. EUR)
II.1.4. Privačių darbuotojų įstatymais nustatytas socialinis draudimas ir Deutsche Post dirbančių privačių darbuotojų papildomas pensijų draudimas
(64)
Privatūs darbuotojai privalomai draudžiami socialiniu draudimu ir turi sudaryti šias keturias draudimo sutartis: pensijų, nedarbo, sveikatos ir slaugos (28). Įstatymais nustatytomis socialinio draudimo sistemomis privatiems darbuotojams pensijų ir sveikatos draudimo srityje numatyta kitokia draudiminė apsauga negu valstybės tarnautojams:
-
pensijos dydis apskaičiuojamas ne kaip paskutinės mėnesinės algos, o kaip viso gyvenimo vidutinės algos procentinis dydis;
-
sveikatos ir slaugos draudimo išlaidos apmokamos visos.
(65)
Dėl socialinių išmokų finansavimo taip pat esama esminių skirtumų, palyginti su valstybės tarnautojams taikomomis taisyklėmis: privačių darbuotojų įstatymais nustatytas socialinis draudimas finansuojamas iš per darbuotojo profesinę veiklą darbuotojo ir darbdavio sumokėtų įmokų (toliau - įstatymais nustatytos socialinio draudimo įmokos). Nors visas įmokos tarifas oficialiai dalijamas į darbuotojo ir darbdavio dalis, kurios sudaro maždaug po pusę visos sumos, tačiau visą įmokos tarifą į socialinio draudimo sistemą privalo pervesti darbdavys.
2 paveikslas
Įstatymais nustatytų socialinio draudimo įmokų tarifai, nurodyti privačių darbuotojų bendrosios algos procentais (žr. taip pat priedą)
(66)
Iš 2 paveikslo matyti, kad įstatymais nustatytos socialinio draudimo įmokos nuo 1995 m. sudarė 38-42 % bendrosios algos (grynoji alga plius darbuotojo dalis). Darbdavio ir darbuotojo mokamos socialinio draudimo įmokų dalys sudarė 19-21 % bendrosios algos (išsamūs duomenys pagal metus pateikti priede).
(67)
Deutsche Post privatūs darbuotojai naudojosi ne tik įstatymais nustatytu socialiniu draudimu, bet ir papildomu pensijų draudimu. Prieš 1997 m. įdarbinti privatūs darbuotojai galėjo pasinaudoti papildomu pensijų draudimu, pagal kurį jie gautų pensiją, palygintiną su valstybės tarnautojų pensija. Taigi papildomu pensijų draudimu buvo padengiamas privačių darbuotojų įstatymais nustatytos socialinio draudimo pensijos, kuri atitinka tam tikrą viso gyvenimo vidutinės algos procentinį dydį, ir valstybės tarnautojų pensijos, kuri atitinka tam tikrą paskutinio darbo užmokesčio procentinį dydį, skirtumas. Tikslios nuostatos nustatytos Deutsche Bundespost pensijų įstaigos (toliau - VAP) įstatuose (29).
(68)
Iki 1997 m. Deutsche Post finansavo į pensiją išėjusių privačių darbuotojų papildomą pensiją mokėdama įmoką, kuri sudarė maždaug [5-10 %] (30) dirbančių privačių darbuotojų bendrosios algos. Nuo 1997 m. Deutsche Post formavo atidėjinius neįvykdytiems VAP įsipareigojimams finansuoti (žr. taip pat # 4 įsipareigojimo apibūdinimą II.3.1.3 skirsnyje).
(69)
Nuo 1997 m. įdarbinamiems privatiems darbuotojams buvo siūlomas gerokai mažesnis papildomas pensijų draudimas, kuriam per 1997-2007 m. laikotarpį Deutsche Post sumokėjo [0-5 %] bendrosios algos dydžio sumą.
II.2. Valstybės kompensacinės išmokos ir garantijos atsižvelgiant į Deutsche Post išimtinę licenciją ir universaliųjų pašto paslaugų prievolę
II.2.1. Išimtinė licencija iki 2007 m.
(70)
Iki 1998 m. įrengti ir eksploatuoti laiškų siuntų vežimo už atlygį įrenginius pagal 1989 m. Pašto įstatymo 2 straipsnį turėjo teisę tik Deutsche Post. Teikti kitas pašto paslaugas, kaip antai siuntinių, laikraščių arba periodinių leidinių vežimas, Deutsche Post išimtinės teisės neturėjo ir šios paslaugos buvo atvertos konkurencijai. Pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 straipsnį pelnas, gautas teikiant šias rezervuotas laiškų paslaugas, turi būti panaudotas nuostoliams, patirtiems teikiant konkurencijai atvertas universaliąsias paslaugas, finansuoti. Pagal 1994 m. Telekomunikacijų ir pašto įstatymo (PTRegG) (31) 4 straipsnį federalinis pašto ir telekomunikacijų ministras turėjo teisę nustatyti atlygį už rezervuotų pašto paslaugų teikimą.
(71)
1998 m. įsigaliojus 1997 m. Pašto įstatymui Deutsche Post rezervuotų paslaugų apimtis pamažu sumažinta. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 51 straipsnį 1997 m. Deutsche Post išimtinė licencija apėmė laiškų siuntų ir adresuotų katalogų, kurių svoris mažesnis kaip 200 g, vežimą, bet vėliau svorio riba pamažu sumažinta iki 50 g (2006 m.). Išimtinė licencija nustojo galioti 2007 m. gruodžio 31 d.
II.2.2. Universaliųjų pašto paslaugų prievolė iki 2007 m.
(72)
Universaliųjų pašto paslaugų prievolė Deutsche Post oficialiai nustatyta dviem teisės aktais:
-
Potvarkiu dėl privalomų pašto paslaugų (PPflLV) (32) Deutsche Post paskirta universaliųjų pašto paslaugų teikėja laiškų siuntoms ir siuntiniams, kurių svoris neviršija 20 kg, vežti ir jai patikėta teikti atitinkamas paslaugas visoje Vokietijoje už jų teikimą imant vienodą atlygį,
-
1997 m. Pašto įstatymu ir 1999 m. lydinčiuoju įgyvendinimo potvarkiu (33) (toliau - 1999 m. Potvarkis dėl universaliųjų paslaugų) DPAG duotas pavedimas teikti universaliąsias paslaugas buvo pratęstas.
(73)
1997 m. Pašto įstatymo 11 straipsnyje universaliosios paslaugos apibrėžiamos kaip būtinoji visoje šalyje prieinamomis kainomis teikiamų pašto paslaugų pasiūla. Šios paslaugos apima laiškų siuntų, adresuotų katalogų, kurių vieno svoris neviršija 20 kg, knygų, katalogų, laikraščių ir periodinių leidinių vežimą (toliau - universaliosios paslaugos).
(74)
1999 m. Potvarkyje dėl universaliųjų paslaugų nustatyti būtinieji universaliųjų paslaugų kokybės reikalavimai:
-
turi veikti ne mažiau kaip 12 000 stacionarių pašto skyrių, išdėstytų po visą Vokietijos teritoriją,
-
per metus vidutiniškai 80 % laiškų siuntų ir siuntinių turi būti pristatomi per tam tikrus terminus (laiškų siuntos - per vieną darbo dieną, siuntiniai - per dvi darbo dienas); be to, darbo dienomis turi būti pristatoma bent kartą per dieną,
-
nors bendras reikalavimas dėl universaliųjų paslaugų kainų yra tas, kad jos turi būti prieinamos, tačiau DPAG turėjo taikyti vienodas laiškų paslaugų, kurias teikė pagal 2007 m. nustojusią galioti išimtinę licenciją, kainas. Vis dėlto DPAG, nustatydama rezervuotų paslaugų kainas, turėjo tam tikrą lankstumą, nes galėjo sudaryti individualius susitarimus dėl kainų su klientais, kurie vienu metu siunčia ne mažiau kaip 50 vienetų.
(75)
1997 m. Pašto įstatymo 52 straipsniu pavedimas DPAG teikti universaliąsias paslaugas pratęstas iki 2007 m. gruodžio 31 d., t. y. iki jos išimtinės licencijos teikti laiškų paslaugas panaikinimo. Nustojus galioti išimtinei licencijai nė vienam pašto paslaugų teikėjui Vokietijoje nebuvo pavesta teikti universaliąsias paslaugas, tai reiškia, kad jas turi teikti visi pašto paslaugų teikėjai („rinkos jėgos“). Nustačius arba tariant, kad kuri nors universalioji paslauga teikiama nepakankamai arba netinkamai, 1997 m. Pašto įstatyme numatytos teisinės priemonės, kaip užtikrinti šių paslaugų teikimą.
(76)
Kaip matyti iš WIK ekspertizės (3 paveikslas), apie 88 % visų pajamų 1990-2007 m. teko universaliosioms paslaugoms. Dėl dominuojančios Deutsche Post padėties rinkoje didesniajai daliai universaliųjų pašto paslaugų buvo taikomas kainų reguliavimas (plg. II.2.1 skirsnį). Be šių reguliuojamų paslaugų, kurios sudarė apie 62 % visų pajamų, Deutsche Post, dalyvaudama konkurencijoje su kitais paslaugų teikėjais, teikė universaliąsias siuntinių paslaugas (apie 15 % visų pajamų) ir kitas universaliąsias laiškų paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos (apie 11 % visų pajamų).
(77)
Be to, Deutsche Post teikė ir komercines paslaugas (pvz., mažmeninės bankininkystės paslaugas bankui Postbank, pardavimo paslaugas bendrovei Telekom, neadresuotų pašto siuntų platinimo paslaugas). Per 1990-2007 m. iš komercinių paslaugų gautos pajamos sudarė apie 12 % visų Deutsche Post pajamų.
II.2.3. Valstybės kompensacinės išmokos
(78)
Deutsche Bundespost nuo jos įsteigimo 1950 m. turėjo specialiojo valstybės turto (Sondervermögen) statusą. Pagal Vokietijos administracinę teisę specialiojo turto statusą turinti įmonė neturi nuo valstybės nepriklausomo juridinio asmens statuso, tačiau turi savo biudžetą ir neatsako už bendras valstybės skolas.
(79)
Per 1989 m. įvykdytą pirmą reformą buvo numatyta, kad specialiojo turto statusą turinti įmonė dalijama į tris dalis - POSTDIENST, POSTBANK ir TELEKOM, kurios kvalifikuotos kaip „valstybinės įmonės“, tačiau dar neturėjo nuo valstybės nepriklausomo juridinio asmens statuso.
(80)
Nors pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 straipsnio 2 ir 3 dalis šios trys įmonės su atskiromis savo paslaugomis susijusias išlaidas iš esmės turėjo finansuoti iš savo pačių pajamų, tačiau kryžminis finansavimas tarp jų buvo leidžiamas tokiu mastu, kokiu jos patyrė nuostolių teikdamos universaliąsias paslaugas. Šiuo pagrindu per 1990-1993 m. POSTDIENST iš TELEKOM gavo iš viso 2,844 mlrd. EUR savo nuostoliams padengti.
(81)
Per antrąją pašto reformą šios trys specialiojo turto dalys 1995 m. sausio 1 d. reorganizuotos į akcines bendroves - POSTDIENST į DPAG, POSTBANK į Postbank AG, TELEKOM į Telekom AG. Pagal 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnio 2 dalį Telekom AG perėmė visus kredito įsipareigojimus, kurie buvo susiję su specialiojo turto statusą turinčia įmone kaip visuma, tačiau gavo teisę susigrąžinti lėšas iš DPAG ir Postbank AG tokiu mastu, kokiu kredito įsipareigojimai buvo priskirtini šių bendrovių teisinėms pirmtakėms.
(82)
Tačiau pagal 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 7 straipsnį Telekom AG neteko teisės susigrąžinti lėšas iš DPAG (kuri jai suteikta 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnio 2 dalimi) tokia apimtimi, kokia iki 1994 m. gruodžio 31 d.POSTDIENST turėjo susikaupusių nuostolių. Dėl to iš Telekom AG į DPAG buvo perkelta 2,822 mlrd. EUR vertės turto. Vokietijos teigimu, šis turto perkėlimas iš Telekom AG, kaip ir ankstesnės kompensacinės išmokos pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 straipsnio 3 dalį, DPAG buvo būtinos universaliųjų paslaugų prievolei vykdyti.
(83)
Per 1990-1995 m. laikotarpį POSTDIENST gavo iš viso 5,666 mlrd. EUR kaip universaliųjų paslaugų prievolės kompensaciją.
II.2.4. Prieš 1995 m. išleistų skolos vertybinių popierių valstybės garantija
(84)
Nuo 1953 m. pagal 1953 m. Pašto administravimo įstatymo (PostVwG) (34) 22 straipsnio 4 dalį Deutsche Bundespost skolos vertybiniai popieriai prilyginami valstybės skolos vertybiniams popieriams. Kai 1953 m. Pašto administravimo įstatymas buvo pakeistas 1989 m. Pašto organizavimo įstatymu, ši nuostata buvo perkelta į 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 40 straipsnį.
(85)
1989 m. sukūrus tris segmentus, POSTDIENST skolos vertybinius popierius leido ne savarankiškai, o POSTBANK savarankiškai administravo atitinkamus visų trijų Deutsche Bundespost įmonių sandorius. Tada skolos vertybiniai popieriai būdavo priskiriami POSTDIENST, TELEKOM ir POSTBANK pagal jų finansinį poreikį.
(86)
Nuo 1995 m. pagal 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnio 4 dalį Vokietija ir toliau prisiėmė atsakomybę už visų įsipareigojimų, kuriuos prisiėmė Deutsche Bundespost prieš 1995 m. ir kurie vėliau buvo priskirti POSTDIENST, TELEKOM ir POSTBANK, vykdymą. Tačiau Vokietija neprisiėmė atsakomybės už skolos vertybinius popierius, kuriuos DPAG išleido vėliau.
II.3. Iš reguliuojamų paslaugų teikimo gautos pajamos kaip papildoma pensijų išlaidų ir su universaliosiomis paslaugomis susijusių grynųjų išlaidų kompensacija
(87)
Be to, 1997 m. Pašto įstatymu Federalinei tinklo agentūrai (Bundesnetzagentur, toliau - Pašto reguliavimo institucija) pavesta prižiūrėti rezervuotas ir liberalizuotas laiškų paslaugų rinkas. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 19 straipsnį Pašto reguliavimo institucija yra kompetentinga nustatyti atlygį, kurį Deutsche Post ima laiškų paslaugų rinkose, kuriose užima dominuojančią padėtį. Deutsche Post dominuojančią padėtį užėmė ne tik rezervuotų paslaugų rinkoje (pagal 1997 m. Pašto įstatymo 51 straipsnį), bet ir beveik visų kitų laiškų paslaugų rinkose, kurios jau buvo atvertos konkurencijai. Kainos gali būti reguliuojamos arba ex ante nustatant didžiausias kainas, arba ex post vykdant kainų kontrolę.
(88)
Iš Pašto reguliavimo institucijos rinkos tyrimų matyti, kad Deutsche Post dalis reguliuojamų laiškų paslaugų rinkose vidutiniškai sudarė 90-97 %. Savo paskutinėje ataskaitoje Pašto reguliavimo institucija apgailestaudama nurodo, kad nuo 1997 m. pradėjus pamažu atverti rinkas nepavyko sukurti veiksmingos konkurencijos Vokietijos laiškų paslaugų rinkoje (35).
(89)
Iš reguliuojamų laiškų paslaugų teikimo Deutsche Post gavo didesniąją dalį visų savo pajamų (pvz., per 1990-2007 m. laikotarpį apie 62 % visų pajamų (žr. 3 paveikslą), per 2008-2010 m. laikotarpį - apie 56 % visų pajamų).
(90)
Visos kitos universaliosios paslaugos ir komercinės paslaugos, kurioms netaikomi 1997 m. Pašto įstatymo 19-27 straipsniai dėl atlygio reguliavimo (36), toliau vadinamos „paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos“.
(91)
1997 m. Pašto įstatymo 20 straipsnio 1 ir 2 dalyse dėl laiškų paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, nustatyta, kad atlygis turi būti nustatomas atsižvelgiant į veiksmingo paslaugų teikimo išlaidas. Pašto reguliavimo institucija, jei dalykiniu požiūriu tai pagrįsta, be kita ko, turi tinkamai atsižvelgti į:
-
pašto paslaugų teikimo visoje šalyje išlaidas,
-
iš POSTDIENST perimtų darbuotojų pensijų ir sveikatos draudimo išmokų išlaidas.
(92)
1997 m. Pašto įstatymo 57 straipsniu ir 2000 m. kovo 27 d. Federalinio ekonomikos ir technologijų ministro Bendruoju nurodymu reguliuojamos kainos iki 2002 m. gruodžio 31 d. buvo įšaldytos 1997 m. lygyje.
II.3.1. 2002 m. sprendimas dėl didžiausių kainų
(93)
Pats pirmasis Pašto reguliavimo institucijos sprendimas dėl viršutinės reguliuojamo atlygio už laiškų paslaugas ribos laikotarpiui nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2007 m. gruodžio 31 d. (toliau - 2002 m. sprendimas dėl didžiausių kainų) buvo priimtas tik 2002 m. Vadinamasis didžiausių kainų ribų reguliavimas yra tokia paslaugų krepšelio kainų reguliavimo procedūra, kai, užuot kontroliavus kiekvienos paslaugos kainą, nustatomas svertinis visų to krepšelio paslaugų kainų vidurkis, kuris laikomas viršutine riba. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 19 straipsnį ex ante didžiausių kainų nustatymas buvo taikomas visoms pašto paslaugoms, kurių rinkoje Deutsche Post užėmė dominuojančią padėtį.
(94)
2002 m. sprendimui dėl didžiausių kainų priimti Deutsche Post Pašto reguliavimo institucijai pirmąkart perdavė 1998-2006 m. laikotarpio reguliuojamuosius pajamų ir išlaidų skaičiavimus (toliau - 2002 m. RPIS). RPIS buvo grindžiami iki 2001 m. gautais veiklos rezultatais ir kelerių ateinančių metų prognozėmis.
(95)
2002 m. Deutsche Post nurodė vadinamuosius įsipareigojimus, susijusius su universaliųjų paslaugų prievole ir iš POSTDIENST perimtų valstybės tarnautojų ir privačių darbuotojų įdarbinimu. Šie įsipareigojimai yra išlaidos, kurių, Deutsche Post teigimu, ji nebūtų patyrusi, jei nebūtų turėjusi vykdyti universaliųjų paslaugų prievolės ir perimti POSTDIENST darbuotojų ir infrastruktūros (plg. 1 lentelėje pateiktą išsamų sąrašą).
1 lentelė
2002 m. sprendimu dėl didžiausių kainų patvirtinti įsipareigojimai (mln. EUR, nominaliąja verte)
#
Įsipareigojimai pagal 2002 m. sprendimą dėl didžiausių kainų
Vidutinis įsipareigojimas (1998-2006 m.), mln. EUR
%
1
Konkurencijos požiūriu neįprastos algų išlaidos
[…]
[…]
2
Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos
[…]
[…]
3
Infrastruktūros įsipareigojimas - pašto skyriai
[…]
[…]
4
Darbuotojų papildomas pensijų draudimas (VAP)
[…]
[…]
5
Infrastruktūros įsipareigojimas - krovinių vežimas
[…]
[…]
6
Socialinės ir sveikatos priežiūros išlaidos (BAnstPT)
[…]
[…]
7
Personalo restruktūrizavimas
[…]
[…]
8
Trūkstamos valstybės tarnautojų sveikatos draudimo sumos padengimas
[…]
[…]
Vidutinis bendras įsipareigojimas
[…]
100 %
(96)
Galiausiai Pašto reguliavimo institucija sutiko su Deutsche Post argumentais, kad šių įsipareigojimų Deutsche Post neturėtų, jei neprivalėtų vykdyti universaliųjų paslaugų prievolės (# 3 ir 5 įsipareigojimai, universaliųjų paslaugų išlaidos) ir nebūtų turėjusi perimti POSTDIENST valstybės tarnautojų ir privačių darbuotojų (# 1, 2, 4, 6, 7 ir 8 įsipareigojimai). Atsižvelgdama į tai, Pašto reguliavimo institucija patvirtino didesnį reguliuojamą atlygį už laiškų paslaugų teikimą, kad iš pajamų, gautų teikiant reguliuojamas laiškų paslaugas, būtų galima finansuoti Deutsche Post nurodytus 2002-2006 m. laikotarpio vidutinius metinius įsipareigojimus, kurie siekė […] mln. EUR. Pagal 2002 m. sprendimą dėl didžiausių kainų 100 % įsipareigojimų priskirti kainoms, kurių didžiausias dydis nustatomas ex ante.
II.3.1.1. Konkurencijos požiūriu neįprastos bazinės algos (# 1 įsipareigojimas)
(97)
# 1 įsipareigojimas atitinka tą Deutsche Post nurodytą pašto darbuotojų bazinių algų dalį, kuri viršija šio sektoriaus vidurkį. Algas, kurios suderinus su profsąjungomis buvo nustatytos kolektyvinėje darbo sutartyje (Entgelttarifvertrag) po 2002 m. naujai įdarbintiems darbuotojams, Deutsche Post ėmė kaip lyginamąjį indeksą „konkurencijos požiūriu įprastoms“ algoms apskaičiuoti. Tačiau apskaičiuojant # 1 įsipareigojimą šis lyginamasis indeksas naudojamas visiems darbuotojams. Be to, pateiktuose išlaidų ir išmokų skaičiavimuose jis imamas kaip pagrindas atgaline data iki 1998 m.
II.3.1.2. Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos (# 2 įsipareigojimas)
(98)
Pašto reguliavimo institucija sutiko ir su Deutsche Post argumentu, kad ji savo privatiems darbuotojams ir valstybės tarnautojams turėjo mokėti socialinio draudimo įmokas, didesnes už įprastai mokamas privačių konkurentų privatiems darbuotojams.
(99)
Deutsche Post savo skaičiavimuose remiasi tokiu socialinio draudimo įmokos tarifu, kurį ji laiko „konkurencijos požiūriu įprastu“ ir valstybės tarnautojų, ir privačių darbuotojų atveju (toliau - įmokos tarifas pagal RPIS). Šis įmokos tarifas pagal RPIS apibrėžiamas kaip
-
darbdavio mokamos socialinio draudimo įmokų dalies privačiam darbuotojui (apie 19-21 %, tai sudaro, kaip matyti iš 2 paveikslo, maždaug pusę viso socialinio draudimo įmokos tarifo),
-
draudimo nuo nelaimingų atsitikimų įmokos ([0-5 %]; nuo 2001 m. ši įmoka įtraukta į Deutsche Post įmokos tarifą pagal RPIS) ir
-
papildomo pensijų draudimo įmokos ([0-5 %]; nuo 1997 m. ši įmoka įtraukta į Deutsche Post įmokos tarifą pagal RPIS, nes tokio dydžio papildomo pensijų draudimo įmoka laikoma „konkurencijos požiūriu įprasta“. Šis tarifas grindžiamas papildomu pensijų draudimu, kurį Deutsche Post siūlo nuo 1997 m. naujai įdarbintiems privatiems darbuotojams) suma.
(100)
Iš reguliuojamų pajamų finansuojamos visos įmokos tarifą pagal RPIS viršijančios socialinio draudimo įmokos (toliau - konkurencijos požiūriu neįprastos socialinio draudimo įmokos). Iš 2 lentelėje pateikto konkurencijos požiūriu neįprastų socialinio draudimo įmokų apskaičiavimo valstybės tarnautojams 2001 m. matyti, kad faktinės socialinio draudimo įmokos valstybės tarnautojams buvo beveik dvigubai didesnės už įmokos tarifu pagal RPIS grįstas ir kaip „konkurencijos požiūriu įprastas“ klasifikuotas socialinio draudimo įmokas.
2 lentelė
2001 m. konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų valstybės tarnautojams apskaičiavimas pagal 2002 m. RPIS (mln. EUR)
% skirto darbo užmokesčio
(1)
Įmokos į pensijų fondą tarifas
33 %
(2)
Valstybės tarnautojų darbo užmokesčio suma
[…]
(3)
= (1)*(2)
Įmoka į pensijų fondą
[…]
(4)
Sveikatos priežiūros išlaidos
[…]
(5)
= (3)+(4)
Patirtos socialinės išlaidos
[…]
[40-45 %]
(6)
Darbdavio mokama socialinio draudimo įmokų dalis
20,43 %
(7)
Draudimas nuo nelaimingų atsitikimų
[…]
(8)
Papildomas pensijų draudimas
[…]
(9)
= (6)+(7)+(8)
Įmokos tarifas pagal RPIS
[…]
(10)
= (2)*(9)
Socialinės išlaidos pagal RPIS lyginamąjį indeksą
[…]
[20-25 %]
(11)
= (5)-(10)
Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos
[…]
[15-20 %]
(101)
Mokėtinos socialinio draudimo įmokos apima Deutsche Post į pensijų fondą sumokėtą įmoką, kuri sudaro 33 % dirbantiems valstybės tarnautojams skirtų algų (arba 2,045 mlrd. EUR metines fiksuotas sumas per 1995-1999 m. laikotarpį), ir valstybės tarnautojų sveikatos priežiūros išlaidų įmokas. 2001 m. mokėtinos socialinio draudimo įmokos sudarė iš viso [40-45 %] valstybės tarnautojams skirto darbo užmokesčio.
(102)
Nors socialinio draudimo įmokos tarifas apibrėžtas kaip privačių darbuotojų bendrosios algos procentinis dydis (grynoji alga plius darbuotojo mokama socialinio draudimo įmokos dalis), Deutsche Post RPIS lyginamąjį indeksą apskaičiuoja taip: [20-25 %] dydžio įmokos tarifą pagal RPIS daugina iš valstybės tarnautojams skirtų algų.
II.3.1.3. Privačių darbuotojų papildomas pensijų draudimas (# 4 įsipareigojimas)
(103)
# 4 įsipareigojimu siekiama kompensuoti atidėjinių, kurie buvo skirti įsipareigojimams, atsiradusiems prieš 1997 m. dėl VAP nustatyto Deutsche Post privačių darbuotojų papildomo pensijų draudimo, vykdyti, suformavimą.
(104)
Kaip paaiškinta II.1.4 skirsnyje, prieš 1997 m. Deutsche Post įdarbintiems privatiems darbuotojams buvo siūlomas papildomas pensijų draudimas, siekiant jiems užtikrinti pensiją, palygintiną su valstybės tarnautojų pensija. Tačiau POSTDIENST nesuformavo atitinkamų atidėjinių būsimoms pensijų išmokoms. Tik įsteigus DPAG į balansą buvo įtraukti 8,153 mlrd. EUR dydžio atidėjiniai.
II.3.1.4. Kitos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos (# 6, 7 ir 8 įsipareigojimai)
(105)
# 6 įsipareigojimas apima Deutsche Post įmoką Federalinei pašto ir telekomunikacijų įstaigai (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation, BanstPT), kuri teikia tam tikras paslaugas (pvz., socialinį būstą) iš POSTDIENST perimtiems valstybės tarnautojams ir privatiems darbuotojams. # 7 įsipareigojimas susijęs su Deutsche Post įmokomis trūkstamai valstybės tarnautojų sveikatos draudimo sumai padengti. # 8 įsipareigojimas (personalo restruktūrizavimas) susijęs ir su valstybės tarnautojais, ir su privačiais darbuotojais.
II.3.1.5. Universaliųjų paslaugų įsipareigojimai (# 3 ir 5)
(106)
Šie įsipareigojimai atspindi išlaidas, kurias Deutsche Post būtų galėjusi sutaupyti, jei savo skyrių ir siuntinių vežimo tinklą būtų plėtojusi komerciniais pagrindais. Išlaidos, kurias būtų buvę galima sutaupyti, apskaičiuojamos, pavyzdžiui, remiantis priešingos padėties duomenimis, tai yra imant tiek pašto skyrių, kiek Deutsche Post eksploatuotų neturėdama universaliųjų paslaugų prievolės.
II.3.2. 2007 ir 2011 m. sprendimai dėl didžiausių kainų
(107)
2007 m. lapkričio 7 d. Pašto reguliavimo institucija patvirtino didžiausias kainas laikotarpiui nuo 2008 m. sausio 1 d. iki 2011 m. gruodžio 31 d. (toliau - 2007 m. sprendimas dėl didžiausių kainų), o 2011 m. lapkričio 14 d. - laikotarpiui nuo 2012 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. (toliau - 2011 m. sprendimas dėl didžiausių kainų).
(108)
Priėmus 2007 m. sprendimą dėl didžiausių kainų daugiau kaip 50 laiškų siuntimo vienu metu kainos kontroliuojamos nebe ex ante, o ex post pagal 1997 m. Pašto įstatymo 25 straipsnį (37). Visų kitų pašto paslaugų, kurių rinkoje Deutsche Post užima dominuojančią padėtį, kainos ir toliau tvirtinamos ex ante pagal 1997 m. Pašto įstatymo 19 straipsnį.
(109)
Šiame sprendime Komisija paslaugas, kurių rinkoje Deutsche Post užima dominuojančią padėtį ir kurioms taikoma arba ex ante kainų kontrolė pagal 1997 m. Pašto įstatymo 19 straipsnį, arba ex post kainų kontrolė pagal 1997 m. Pašto įstatymo 25 straipsnį, vadina „paslaugomis, kurių kainos reguliuojamos“, o visas kitas paslaugas, kurių rinkoje Deutsche Post dominuojančios padėties neužima ir kurioms kainų kontrolė netaikoma, - „paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos“.
(110)
Deutsche Post taip pat nurodė įsipareigojimus, kurie jai teko dėl konkurencijos požiūriu neįprastų darbo užmokesčio ir socialinių išlaidų perėmus POSTDIENST darbuotojus (pvz., nuo 2008 m. dėl # 2 įsipareigojimo vidutiniškai […] mln. EUR - konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos), ir įsipareigojimus dėl universaliųjų paslaugų prievolės. Kaip ir priimdama 2002 m. sprendimą dėl didžiausių kainų, Pašto reguliavimo institucija vėl patvirtino, kad šie įsipareigojimai finansuojami iš reguliuojamų pajamų, ir todėl nustatė atitinkamai didesnes didžiausias kainas. Todėl šių įsipareigojimų pripažinimas Pašto reguliavimo institucijos 2002, 2007 ir 2009 m. sprendimais dėl didžiausių kainų, kalbant apie paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos, lieka nepakitęs.
II.4. DPAG finansiniai veiklos rezultatai
(111)
1995-2006 m. laikotarpio DPAG finansiniai veiklos rezultatai parodyti 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą 2 paveiksle. 1995-1999 m. DPAG veiklos rezultatai buvo įvairūs (kai kuriais metais nuostoliai, kai kuriais - pelnas), o 2000-2006 m. nuolat gautas pelnas - 1-2 mlrd. EUR neatskaičius mokesčių.
(112)
Per 2007-2010 m. laikotarpį DPAG uždirbo tokį grynąjį pelną: 1,8 mlrd. EUR (2007 m.), -2 mlrd. EUR (2008 m.), 0,7 mlrd. EUR (2009 m.) ir 2,6 mlrd. EUR (2010 m.).
(113)
Pagal paskelbtą DPAG balansą pelno neįmanoma priskirti atskiroms paslaugoms, taip pat neįmanoma nustatyti, ar universaliosios paslaugos, kurių kainos reguliuojamos, apskritai buvo nuostolingos ar pelningos.
III. PROCEDŪROS PRADĖJIMO PRIEŽASTYS
(114)
Kaip patvirtino Bendrasis Teismas savo sprendime byloje T-421/07 (38), visos nuo 1999 m. sprendimo pradėti procedūrą priėmimo tirtos priemonės yra procedūros, kuri pratęsta 2007 m. sprendimu išplėsti procedūrą, objektas.
III.1. Pensijų subsidija
(115)
2011 m. sprendime išplėsti procedūrą konstatuota, kad pensijų subsidija yra nauja pagalba, nes Deutsche Post prieš 1995 m. pensijų reformą visas pensijų išlaidas turėjo finansuoti iš savo lėšų. Be to, 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą atmestas sprendimu byloje Combus (39) grindžiamas Vokietijos argumentas, kad pensijų subsidija nėra pagalba.
(116)
Svarstant, ar pensijų subsidija, kaip perimtų pensijų įsipareigojimų kompensacija, yra suderinama su vidaus rinka (pvz., vadovaujantis Komisijos sprendimu byloje dėl Prancūzijos pašto La Poste (40) (toliau - sprendimas La Poste), 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą atsižvelgta į tai, kad nurodytos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos buvo kompensuojamos ne tik pensijų subsidija, bet ir iš reguliuojamų pajamų (pvz., # 2 įsipareigojimas - rinkoje neįprastos socialinio draudimo įmokos).
(117)
Iš 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą atliktų skaičiavimų, kuriuose buvo atsižvelgta į abu kompensacinius elementus, paaiškėjo, kad iš tikrųjų Deutsche Post galėjo taikyti tokius socialinio draudimo įmokų tarifus, kurie 10-14 procentinių punktų buvo mažesni už privačių konkurentų įstatymais nustatytus bendrus socialinio draudimo įmokų tarifus (darbdavio dalis plius darbuotojo dalis).
(118)
Todėl 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą suabejota, ar pensijų subsidija, kaip perimtų pensijų įsipareigojimų kompensacija, yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
III.2. Kompensacija už universaliųjų paslaugų teikimą
(119)
Vokietija, norėdama pagrįsti valstybės kompensacinių išmokų ir valstybės garantijos, kaip universaliųjų paslaugų prievolės kompensacijos, suderinamumą su vidaus rinka, remiasi SESV 106 straipsnio 2 dalimi.
(120)
Komisija, remdamasi sprendimu byloje Altmark (41), 2007 m. sprendime pradėti procedūrą išsakė nuomonę, kad valstybės kompensacinės išmokos ir valstybės garantija yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
(121)
2007 m. sprendime išplėsti procedūrą Komisija išsakė abejonę, ar valstybės kompensacinės išmokos ir garantijos buvo reikalingos universaliųjų paslaugų prievolei vykdyti ir ar buvo tinkamos šiam tikslui. Komisijos nuomone, visų pirma, remiantis 2005 m. Bendrijos bendrosiose nuostatose įtvirtintais principais, reikėjo apsvarstyti išlaidų priskyrimą universaliosioms paslaugoms ar komercinėms paslaugoms. Be to, Komisija turėjo abejonių dėl pagrįsto pelno apskaičiavimo, nes reikėjo atsižvelgti į vidutinį šio sektoriaus įmonių pelningumą ir Deutsche Post rizikos padėtį.
IV. WIK EKSPERTIZĖ
(122)
WIK ekspertizė buvo užsakyta siekiant padėti Komisijai išnagrinėti 1990-2007 m. laikotarpio Deutsche Post apskaitos duomenis, siekiant nustatyti, ar Deutsche Post už universaliųjų paslaugų prievolę gavo kompensacijos permoką. WIK Consult GmbH visų pirma buvo pavestos šios užduotys:
-
nustatyti pagrįsto pelno lyginamąjį indeksą,
-
išnagrinėti išlaidų priskyrimą įmonės viduje ir sandorių kainų susitarimus,
-
apskaičiuoti dėl universaliųjų paslaugų prievolės patiriamų grynųjų išlaidų kompensacijos permoką.
IV.1. 2009 m. reguliuojamųjų pajamų ir išlaidų skaičiavimų apibūdinimas
(123)
2008 m. spalio 30 d. Komisijai priėmus sprendimą, įpareigojantį pateikti informaciją, 2009 m. Vokietija pagaliau pateikė išsamų 1990-2007 m. laikotarpio RPIS rinkinį (toliau - 2009 m. RPIS).
IV.1.1. Pajamos
(124)
Deutsche Post pajamas galima parodyti pagal šias tris plačios apimties kategorijas:
-
Reguliuojamos universaliosios laiškų paslaugos (per 1990-2007 m. laikotarpį - 62 % visų pajamų)
Laiškų paslaugos, kurių kainos reguliuojamos, apima visas universaliąsias paslaugas, teikiamas rinkose, kuriose Deutsche Post užėmė dominuojančią padėtį, įskaitant paslaugas, iš kurių ji turėjo naudos dėl jai suteiktos išimtinės licencijos. Per 1990-2007 m. laikotarpį iš šių paslaugų Deutsche Post gavo 62 % visų savo pajamų (42).
-
Nereguliuojamos universaliosios paslaugos (per 1990-2007 m. laikotarpį -26 % visų pajamų)
Universaliosios siuntinių paslaugos visą laiką buvo teikiamos konkurencijai atvertose rinkose, kuriose Deutsche Post dalis vidutiniškai sudarė tik 30 %. Per 1990-2007 m. laikotarpį 15 % visų Deutsche Post pajamų teko universaliosioms siuntinių paslaugoms.
Teikdama universaliąsias laiškų paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos (pvz., katalogai, tarpvalstybinės pašto siuntos), Deutsche Post uždirbo apie 11 % visų pajamų.
-
Nereguliuojamos komercinės paslaugos (per 1990-2007 m. laikotarpį - 12 % visų pajamų)
Deutsche Post savo skyrių tinklą naudojo ne tik pašto paslaugoms, bet ir Postbank AG ir - kiek mažiau - Deutsche Telekom produktams ir paslaugoms parduoti. Iš šių komercinių pardavimo paslaugų Deutsche Post uždirbo apie 6 % visų pajamų.
Komercinės siuntinių ir laiškų paslaugos (pvz., adresuotos reklaminės siuntos) sudaro apie 4 % visų Deutsche Post pajamų.
Deutsche Post taip pat teikė nemažai įvairių paslaugų, pvz., kaip patronuojančioji bendrovė, savo tarptautinėms patronuojamosioms bendrovėms (pvz., DANZAS, DHL), veikiančioms kitose srityse. Šios kitos komercinės pardavimo paslaugos sudaro apie 2 % visų Deutsche Post pajamų.
3 paveikslas
Vidutinė pajamų dalis per 1990-2007 m. laikotarpį (nominaliąja verte)
(125)
WIK ekspertizės objektas yra tik komercinės paslaugos, kurias kartu su universaliosiomis paslaugomis teikė juridinis asmuo bendrovė DPAG ir jos pirmtakė bendrovė POSTDIENST. Komercinės paslaugos (pvz., DHL pasaulinis skubiojo siuntinių vežimo verslas), kurias teikė kiti juridiniai asmenys, priklausantys kontroliuojančiajai bendrovei Deutsche Post World Net (toliau - DPWN), nėra šios ekspertizės objektas.
IV.1.2. Įsipareigojimų apskaičiavimas 2009 m. RPIS
(126)
Palyginti su RPIS, kuriuos Deutsche Post pateikė Pašto reguliavimo institucijai 2002, 2007 ir 2011 m. sprendimams dėl didžiausių kainų priimti, 2009 m. RPIS, kurie Pašto reguliavimo institucijai niekada nebuvo pateikti, nurodyta daug didesnė įsipareigojimų suma, kurią Deutsche Post priskiria reguliuojamoms paslaugoms.
(127)
2009 m. RPIS 1990-2006 m. laikotarpiu Deutsche Post nurodytas vidutinis įsipareigojimas yra […] mln. EUR, 2002 m. RPIS - […] mln. EUR.
4 paveikslas
2009 m. RPIS nurodytų universaliųjų paslaugų įsipareigojimų ir 2002 m. sprendimu dėl didžiausių kainų patvirtintų įsipareigojimų palyginimas (metinis vidurkis, nominalioji vertė, mln. EUR)
[…]
(128)
# 2 įsipareigojimas (konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos) ir # 4 įsipareigojimas (papildomas pensijų draudimas) 2002 m. RPIS ir 2009 m. RPIS labai nesiskiria, o # 1 įsipareigojimas (konkurencijos požiūriu neįprastos bazinės algos) beveik […]. Kitaip negu 2002 m. RPIS atveju, Deutsche Post kaip lyginamąjį indeksą „konkurencijos požiūriu įprastoms“ algoms apskaičiuoti ima ne kolektyvinėje darbo sutartyje numatytas algas, o pašto sektoriaus minimalų darbo užmokestį, grindžiamą 2007 m. Federalinės darbo ministerijos potvarkiu (toliau - 2007 m. minimalus darbo užmokestis). Tačiau reikia pažymėti, kad Federalinis administracinis teismas (Bundesverwaltungsgericht) šį potvarkį paskelbė neteisėtu ir jis niekada neįsigaliojo.
(129)
Be to, 2009 m. RPIS Deutsche Post nurodo naują įsipareigojimą - „infrastruktūra - laiškai“, kuris apima su 6-ąja pristatymo diena susijusias didėjančias išlaidas (vidutiniškai - […] mln. EUR per metus). Skaičiavimas grindžiamas priešingos padėties prielaida, kad Deutsche Post, neturėdama universaliųjų paslaugų prievolės, pašto siuntas pristatytų tik penkias, o ne šešias dienas.
(130)
# 3 įsipareigojimas (infrastruktūros įsipareigojimas - pašto skyriai) apskaičiuojamas kitaip negu 2002 m. RPIS. Jis apima išlaidas, kurias tariamai būtų buvę galima sutaupyti, jei nuo 1990 m. visi pašto skyriai būtų veikę kaip agentūros. # 3 įsipareigojimas apskaičiuojamas remiantis atlygiu, kurį 2007 m. Deutsche Post mokėjo tretiesiems asmenims už pardavimo paslaugas.
IV.1.3. 2009 m. RPIS nurodytos pelno maržos
(131)
Įsipareigojimus priskiriant universaliosioms laiškų paslaugoms, kurių kainos reguliuojamos, gerokai sumažinama nereguliuojamoms paslaugoms tenkanti išlaidų, pavyzdžiui, darbo užmokesčio ir socialinių išlaidų, našta. Dėl šio perskirstymo komercinių paslaugų atveju gaunamos aiškiai teigiamos [15-25 %] pelno maržos, o laiškų paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, atveju - beveik [0-10 %] nuostoliai.
(132)
Deutsche Post savo metiniuose balansuose nurodo labai didelį laiškų segmento pelną (taip pat žr. V.3 skirsnį), tačiau jis visas panaudojamas įsipareigojimams, kurie perkeliami nuo paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, prie paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, finansuoti.
5 paveikslas
Vidutinė pardavimo grąža pagal 2009 m. RPIS
[…]
IV.2. Lyginamoji analizė pagal atskaitos tašką (toliau lyginamoji analizė) pagrįstam pelnui apskaičiuoti
IV.2.1. Deutsche Post vertės grandinė: žemesniųjų technologijų verslas ir nedidelė verslo rizika
(133)
Norint pasiruošti atlikti lyginamąją analizę „pagrįstam“ pelnui apskaičiuoti ir įvertinti išlaidų priskyrimą, reikia atlikti vertės grandinės ir prisiimtos verslo rizikos analizę. Tik kai bus žinomos funkcijų ir rizikos savybės, bus galima ieškoti „palygintinų“ įmonių grupės ir nustatyti lyginamąjį indeksą Deutsche Post priskirtam pagrįstam pelnui apskaičiuoti.
IV.2.1.1. Žemesniųjų technologijų verslo vertės grandinė
(134)
Deutsche Post vertės grandinę galima suskirstyti į dvi pagrindines funkcijas:
-
laiškų siuntų ir siuntinių pristatymo tinklas visoje šalyje,
-
pašto skyrių tinklas visoje šalyje.
(135)
Laiškų ir siuntinių tinklo logistika yra žemesniųjų technologijų verslo sritis, kuriai nereikalingos didelės mokslinių tyrimų ar plėtros pastangos. Todėl visi kiti šio sektoriaus operatoriai veikia panašiu, standartizuotu būdu. Tokia veikla dažnai vadinama „rutinos funkcijomis“. Šios veiklos rutinos pobūdį rodo ir tai, kad Deutsche Post dažniausiai šią veiklą, kaip užsakomąsias paslaugas, perleidžia tretiesiems asmenims. Tai pasakytina ir apie visoje šalyje išplėtotu pašto skyrių tinklu teikiamas pardavimo paslaugas, kurios taip pat daugiausia kaip užsakomosios paslaugos perleistos tretiesiems asmenims.
(136)
Be šių rutinos funkcijų, svarbiausias nematerialus Deutsche Post turtas yra klientai, prekės ženklas ir stipri padėtis rinkoje, visų pirma laiškų rinkose. Tačiau WIK ekspertizėje išsakyta nuomonė, kad šis nematerialus turtas iš esmės įgytas nė dėl Deutsche Post pastangų ar investicijų, o daug labiau sietinas su jos anksčiau turėta išimtine licencija. Deutsche Post nereikėjo daug investuoti į rinkodarą - iki 2007 m. ji galėjo pasikliauti jai teisiškai užtikrinta padėtimi rinkoje. Todėl Deutsche Post už šį nematerialų turtą neturėtų priklausyti joks atlygis.
IV.2.1.2. Nedidelė rizika dėl valstybės priemonių
(137)
Ir reguliuojamų, ir nereguliuojamų paslaugų srityje dėl kelių, toliau išvardytų priežasčių Deutsche Post kilo mažesnė rizika negu jos konkurentams.
(138)
Pirma, iki 2007 m. Deutsche Post buvo apsaugota įstatymais nustatytu laiškų paslaugų teikimo monopoliu. Be to, visų reguliuojamų laiškų paslaugų srityje Deutsche Post turėjo naudos dėl savo 90 % dydžio dalies rinkoje ir dėl to, kad konkurencijos nebuvo arba ji buvo menka. Iš paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, Deutsche Post uždirbo beveik du trečdalius savo pajamų.
(139)
Antra, Pašto reguliavimo institucija patvirtino viršutinę reguliuojamų laiškų paslaugų kainų ribą. Ši viršutinė riba nustatyta viršijant efektyviai dirbančios įmonės išlaidas, be kita ko, siekiant kompensuoti tariamai konkurencijos požiūriu neįprastas išlaidas, susijusias su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos. Nė vienas DPAG konkurentas neturėjo išimtinės licencijos ar neužėmė dominuojančios padėties rinkoje, dėl kurios jis būtų galėjęs vykdyti kryžminį socialinių išlaidų finansavimą. Todėl dėl išimtinės licencijos ar dominuojančios padėties rinkoje ne tik reguliuojamų paslaugų srityje, bet ir universaliųjų paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, ir komercinių paslaugų srityse verslo rizika buvo gerokai sumažinta.
(140)
Trečia, dėl kitų valstybės priemonių ir universaliųjų paslaugų srityje, ir komercinių paslaugų srityje rizika taip pat buvo labai sumažinta. Pavyzdžiui, dešimtojo dešimtmečio pradžioje valstybės kompensacinėmis išmokomis buvo padengti nuostoliai, o nuo dešimtojo dešimtmečio pradžios iki 1995 m. dėl valstybės garantijos Deutsche Post, nepaisant savo sunkios finansinės padėties, galėjo gauti kapitalo tokiomis pačiomis palūkanomis kaip valstybė.
(141)
Apskritai Deutsche Post kilo kur kas mažesnė rinkos ir išlaidų rizika negu jos konkurentams, nes jai nereikėjo pačiai užsitikrinti klientų rato, o išlaidų padidėjimą ji galėjo kompensuoti imdama didesnį reguliuojamą atlygį. Remiantis šiais argumentais WIK ekspertizėje daroma išvada, kad kaip palygintini konkurentai geriausiai tinka pašto bendrovės, vykdančios tik rutinos funkcijas (pvz., daug neinvestuojančios į rinkodarą ir prekės ženklą) ir nepatiriančios didelės verslo rizikos (pvz., turinčios ilgalaikes sutartis).
IV.2.2. Lyginamųjų indeksų kiekybinis nustatymas pagrįstam pelnui apskaičiuoti
(142)
Remiantis funkcijų ir rizikos analizės rezultatais, toliau WIK ekspertizėje finansinių duomenų bazėse (pvz., taip pat ORBIS duomenų bazėje, kuri apima apie 10 mln. įmonių visame pasaulyje) buvo ieškoma palygintinų pašto įmonių. Kontroliuojamais kiekybinės ir kokybinės atrankos etapais buvo nustatytos palygintinos įmonės, teikiančios pašto paslaugas konkurencinėse rinkose.
(143)
WIK ekspertizėje buvo atrinkta 26 palygintinų įmonių, veikiančių daugiausia siuntinių paslaugų srityje ir vykdančių tipišką pašto paslaugų teikėjų rutinos veiklą, grupė. Visų palygintinų konkurentų ekonominės veiklos rūšis - „Pašto ir pasiuntinių veikla“ (NACE kodas (43) 641).
(144)
Reikia pažymėti, kad palygintinų konkurentų skaičius ribotas, nes privačios įmonės dėl rinkoje įsitvirtinusio operatoriaus išimtinės licencijos, kuri buvo taikoma didelei laiškų paslaugų daliai, iki šiol dideliu mastu laiškų paslaugų beveik neteikė. Be to, į WIK ekspertizę kaip palygintinos įmonės neįtraukiami rinkoje įsitvirtinę kitų šalių pašto paslaugų teikėjai, nes jie, kaip ir Deutsche Post, buvo apsaugoti išimtine licencija ir nevykdė savo veiklos pirmiausia konkurencinėse rinkose.
(145)
„Pagrįstam“ pelnui apskaičiuoti WIK ekspertizėje naudojamas pardavimo grąžos (angl. return-on-sales, ROS) rodiklis, kuris atitinka buhalterinį pelną (veiklos rezultatas neatskaičius palūkanų sąnaudų ir mokesčių (EBIT), padalytą iš apyvartos. Be to, WIK ekspertizėje apskaičiuojama turto grąža (angl. return-on-asset, ROA) (pvz., EBIT kaip viso kapitalo procentinis dydis), siekiant nustatyti kapitalu grindžiamą lyginamąjį indeksą pagrįstam pelnui apskaičiuoti.
3 lentelė
WIK ekspertizėje nurodyti pardavimo grąžos ir turto grąžos lyginamieji indeksai
Pardavimo grąža
(ROS)
Turto grąža
(ROA)
Mediana
3,48 %
7,33 %
Viršutinė riba (75-asis procentilis)
6,77 %
13,41 %
(146)
Iš atrankinio tyrimo matyti, kad per 1998-2007 m. laikotarpį pardavimo grąžos mediana konkurencinėje pašto sektoriaus dalyje buvo 3,48 %. Tačiau WIK ekspertizėje nurodyta ne tik grąžos mediana, bet ir pagrįsto pelno viršutinė riba, būtent palygintinų konkurentų pelno trečiasis kvartilis, kuris pardavimo grąžos atveju yra 6,77 %. Kitaip tariant, tai reiškia, kad 75 % palygintinų konkurentų uždirba tokį pelną, kuris yra mažesnis už 6,77 % pardavimo grąžą (44).
(147)
Pagal WIK ekspertizę turto grąžos mediana yra 7,33 %, viršutinė riba - 13,41 %.
(148)
Kadangi Deutsche Post kyla daug mažesnė rizika negu palygintinoms įmonėms, veikiančioms rinkose, kuriose vyksta intensyvi konkurencija (pvz., skubiojo siuntinių vežimo rinkoje), WIK ekspertizėje išsakyta nuomonė, kad 3,48 % pardavimo grąžos mediana yra atsargus ir nuosaikus lyginamasis indeksas pagrįstam Deutsche Post pelnui apskaičiuoti ir kad imti didesnį dydį iki 6,77 % pardavimo grąžos trečiojo kvartilio nerekomenduojama. Ekspertizėje teigiama, kad galima imti netgi mažesnį lyginamąjį indeksą, nes 3,48 % pardavimo grąžos mediana atsispindi 7,33 % turto grąžoje, kuri vis dar yra daug didesnė už nerizikingą palūkanų normą.
IV.3. Išlaidų priskyrimo tikrinimas
(149)
Įsipareigojimų priskyrimas pagal 2009 m. RPIS WIK ekspertizėje laikomas netinkamu, nes komercinių paslaugų pardavimo grąžos maržos, kurios yra maždaug [15-25 %], gerokai viršija šio sektoriaus vidurkį (45). Kadangi privatūs konkurentai nepaisant daug mažesnių pelno maržų dirba pelningai, WIK ekspertizėje daroma išvada, kad Deutsche Post komercinėms paslaugoms turėtų būti priskirta didesnė išlaidų dalis, o reguliuojamų paslaugų įsipareigojimai atitinkamai turėtų sumažėti.
(150)
Todėl WIK ekspertizėje daroma išvada, kad iš visų komercinių paslaugų, nepaisant to, kad iš jas teikiant gautų pajamų dengiamos išlaidos, vis dar uždirbamas pelnas, kuris atitinka 3,48 % dydžio konkurentų pardavimo grąžos medianą. Taigi ekspertizėje 1990-2007 m. laikotarpiui reguliuojamų paslaugų atveju pagrindu imamas […] mln. EUR mažesnis vidutinis metinis įsipareigojimas.
(151)
Kadangi didelė dalis komercinių pardavimo paslaugų buvo teikiamos susijusioms įmonėms Postbank ir Telekom, WIK ekspertizėje taip pat tiriama, ar galutinės kainos, kurias turėjo mokėti abi šios įmonės, atitiko rinkos kainas, o kartu, ar jas galima laikyti tinkamu lyginamuoju indeksu apskaičiuojant išlaidas, kurios turėtų būti finansuojamos iš teikiant komercines pardavimo paslaugas gautų pajamų. Remiantis turimais įrodymais WIK ekspertizėje išsakyta nuomonė, kad Deutsche Post ir abiejų susijusių įmonių sutartyse nustatytos tokios sąlygos, su kuriomis būtų sutikę ir nepriklausomi tretieji asmenys. Kadangi dešimtojo dešimtmečio pradžioje Postbank ir Telekom iš esmės neturėjo galimybės naudotis išoriniais pardavimo tinklais, jos susitarė patiriamas išlaidas pasidalyti. Tačiau kai vėliau Postbank ir Telekom galėjo lengviau rasti kitų pardavimo tinklų ir sumažėjo universaliųjų paslaugų tinklo išlaidos, sutartis buvo pakeista ir susitarta mokėti su pajamomis susietą komisinį mokestį, kuris labiau atitiko tipišką pardavimo paslaugų teikimo sutartį (46).
IV.4. 2009 m. RPIS pakoregavimas
(152)
WIK ekspertizėje 2009 m. RPIS šiek tiek pakoreguoti pagal šį metodą:
4 lentelė
WIK ekspertizėje taikomas metinio per didelio pelno apskaičiavimo metodas remiantis 2009 m. RPIS
Teikiant universaliąsias paslaugas gautos pajamos
-
Teikiant universaliąsias paslaugas patirtos išlaidos
-
Pagrįstas pelnas
+
Valstybės kompensacinės išmokos
Per didelis pelnas
IV.4.1. Teikiant universaliąsias paslaugas gautų pajamų pakoregavimas
(153)
Deutsche Post pardavė didelę dalį savo nekilnojamojo turto (pvz., nekilnojamąjį turtą, kuris restruktūrizavus pašto veiklą tapo nereikalingas). Šias pajamas reikėtų priskirti universaliosioms paslaugoms, nes šis turtas iš esmės buvo susijęs su jomis ir nuomojamas komercinėms paslaugoms teikti.
(154)
Dėl šio pakoregavimo teikiant universaliąsias paslaugas gautos pajamos per visą 1990-2007 m. laikotarpį per metus padidėja vidutiniškai […] mln. EUR.
IV.4.2. Teikiant universaliąsias paslaugas patirtų išlaidų pakoregavimas
IV.4.2.1. Išlaidų skaičiavimų parodymas
(155)
2009 m. RPIS neteisingai pateikiami vidaus sandoriai: teikiant universaliąsias paslaugas uždirbtas bendras pelnas nenurodytas, nes vykdant tam tikras funkcijas (pvz., pašto skyrių) gautas pelnas parodytas ne pagal universaliąsias paslaugas ir komercines paslaugas (pvz., atskirų paslaugų išlaidos), o sujungtas ir parodytas kaip komercinis pelnas. Todėl Deutsche Post negalėjo pateikti atskirų sąskaitų, kaip nustatyta 2006 m. lapkričio 16 d. Komisijos direktyvoje 2006/111/EB dėl finansinių santykių tarp valstybių narių ir valstybės įmonių skaidrumo ir dėl finansinio skaidrumo tam tikrose įmonėse (47).
(156)
Laikotarpio iki 1997 m. vidaus išlaidų skaičiavimus Deutsche Post apytikriai parodė, o laikotarpio po 1997 m. išlaidų skaičiavimai WIK ekspertizėje turėjo būti koreguojami - klaidingai universaliosioms paslaugoms priskirtos išlaidos buvo perkeltos prie komercinių paslaugų išlaidų.
(157)
Padarius atitinkamus koregavimus metinės universaliųjų paslaugų išlaidos per 1998-2007 m. laikotarpį sumažėja vidutiniškai […] mln. EUR.
IV.4.2.2. Įsipareigojimų priskyrimo paslaugoms, kurių kainos reguliuojamos, ir paslaugoms, kurių kainos nereguliuojamos, pakoregavimas
(158)
Kaip jau paaiškinta, WIK ekspertizėje koreguojamas ne kiekvienas įsipareigojimas atskirai, o atliekant naujus skaičiavimus kaip pagrindas imamos komercinių paslaugų galutinės kainos, kurios laikomis patikimu lyginamuoju indeksu apskaičiuojant vidutines šio sektoriaus išlaidas. Taigi iš pradžių nurodytiems įsipareigojimams finansuoti naudojamas visas per didelis pelnas, gautas teikiant komercines paslaugas (48). Per visą 1990-2007 m. laikotarpį įsipareigojimai kasmet sumažėja vidutiniškai […] mln. EUR.
IV.4.2.3. Nebalansinės papildomo pensijų draudimo išlaidos (# 4 įsipareigojimas)
(159)
# 4 įsipareigojimu (papildomas pensijų draudimas) Deutsche Post prisiėmė išlaidas, kurios neįtrauktos į jos metinius balansus. Kadangi pardavimo grąžos lyginamasis indeksas nustatomas remiantis „palygintinų konkurentų“ RPIS, į Deutsche Post išlaidų skaičiavimus galima įtraukti tik tas išlaidas, kurios leistinos pagal nacionalinius apskaitos standartus arba pagal Tarptautinius finansinės atskaitomybės standartus (TFAS). Todėl papildomos išlaidos, kurios įprastai neįtraukiamos į TFAS sąskaitas, negali būti laikomos išlaidų pozicijomis ir turi būti finansuojamos iš nustatytų pelno maržų (lyginamasis indeksas).
(160)
Padarius atitinkamą pakoregavimą, # 4 įsipareigojimo išlaidos (papildomas pensijų draudimas) per visą 1990-2007 m. laikotarpį kasmet sumažėja vidutiniškai […] mln. EUR.
IV.4.3. Kapitalo išlaidų pakoregavimas apskaičiuojant pagrįstą pelną
(161)
Deutsche Post į 2009 m. RPIS įtraukė kapitalo išlaidas, kurių anksčiau į RPIS neįtraukdavo, pvz., […] ir […] išlaidas. WIK ekspertizėje ir […], ir […] išlaidos išbrauktos ir pakeistos pagrįsto pelno lyginamuoju indeksu.
IV.4.3.1. 1996-2007 m. laikotarpis
(162)
Pagrįstas pelnas apskaičiuojamas remiantis pakoreguotomis pajamomis, gautomis teikiant universaliąsias paslaugas, ir 3,48 % dydžio pardavimo grąžos lyginamuoju indeksu. Pagal šiuos skaičiavimus metinis pagrįstas pelnas vidutiniškai yra […] mln. EUR. […] mln. EUR dydžio vidutinės metinės kapitalo išlaidos (palūkanų išlaidos - […] mln. EUR ir didesni reguliuojamieji amortizaciniai atskaitymai -[…] mln. EUR) iš 2009 m. RPIS išbrauktos.
(163)
Ypač pažymėtina tai, kad pagrįstas pelnas, apskaičiuotas remiantis 3,48 % dydžio pardavimo grąžos lyginamuoju indeksu, palyginti su 2009 m. RPIS, absoliučiais skaičiais yra didesnis negu Deutsche Post nurodytos kapitalo išlaidos (pvz., palūkanų išlaidos, apskaičiuotos remiantis vidaus pardavimo grąža, kuri yra apie […] panaudoto nuosavo kapitalo, ir rinkos verte grindžiamos didesnės amortizacinių atskaitymų išlaidos).
IV.4.3.2. 1990-1995 m. laikotarpis
(164)
Pagal Pašto organizavimo statymo 63 straipsnio 1 dalį Deutsche Post iki 1995 m. federalinei vyriausybei turėjo mokėti vadinamąsias pervestinas sumas (49), kurios sudarė maždaug 5,838 mlrd. EUR arba 8 % pardavimų. Už tai pagal Pašto organizavimo įstatymo 63 straipsnio 4 dalį Deutsche Post buvo atleista nuo pareigos mokėti dividendus, viršijančius šias pervestinas sumas.
(165)
Todėl WIK ekspertizėje aiškiai atsisakoma laikotarpiu iki 1995 m. papildomai atsižvelgti į pagrįstą pelną, nes pervestinos sumos jau apima visas Deutsche Post nuosavo kapitalo išlaidas. Taigi […] mln. EUR dydžio vidutinės metinės Deutsche Post kapitalo išlaidos (palūkanų išlaidos - […] mln. EUR ir didesni reguliuojamieji amortizaciniai atskaitymai - […] mln. EUR) iš 2009 m. RPIS buvo išbrauktos, o universaliųjų paslaugų išlaidos atitinkamai sumažintos.
IV.4.4. Išvados
(166)
Ir iš 2009 m. RPIS, ir iš WIK ekspertizės matyti, kad iki 1996 m. pajamų, gautų teikiant universaliąsias paslaugas, nepakako išlaidoms, patirtoms teikiant universaliąsias paslaugas, padengti. Nors 2009 m. RPIS rezultatas toks, kad per visą laikotarpį iki 2007 m., netgi atsižvelgus į valstybės kompensacines išmokas, Deutsche Post turėjo sukauptą trūkumą, tačiau WIK ekspertizėje daroma išvada, kad valstybės kompensacinės išmokos buvo tokio dydžio, kad Deutsche Post 1997 m. galėjo pasiekti pelningumo ribą.
(167)
Pagal 2009 m. RPIS universaliųjų paslaugų pelningumas iki 1999 m. beveik nedidėjo ir tik nuo 2000 m. galima teigti, kad iš pajamų, gautų teikiant universaliąsias paslaugas, vidutiniškai buvo galima padengti išlaidas. Tačiau iš WIK ekspertizės matyti, kad nuo 2000 m. iš universaliųjų paslaugų uždirbtas nemažas pelnas, gerokai viršijantis 3,48 % pardavimo grąžos medianą, nors universaliųjų siuntinių paslaugų segmento pardavimo grąža buvo mažesnė už vidutinę - […] (žr. 6 paveikslą).
6 paveikslas
Metinio per didelio pelno, gauto teikiant universaliąsias paslaugas per 1990-2007 m. laikotarpį, palyginimas (mln. EUR, nominaliąja verte)
V. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(168)
Suinteresuotosios šalys pateikė pastabas dėl 1999 m. sprendimo pradėti procedūrą, 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą ir 2011 m. sprendimo išplėsti procedūrą. Šiame skirsnyje apibendrinti svarbiausi svarstymai dėl visų trijų sprendimų.
V.1. Išimtinė licencija naudoti Federalinės finansų ministerijos išleistus pašto ženklus
(169)
TNT abejoja, ar Deutsche Post mokėjo atlygį už išimtinę licenciją naudoti Federalinės finansų ministerijos išleistus pašto ženklus. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 43 straipsnį teisę leisti pašto ženklus su įspaudu „Deutschland“ („Vokietija“) turi Federalinė finansų ministerija. Pašto paslaugų teikėjas, teikiantis prašymą naudoti tokius pašto ženklus, turi sumokėti atlygį ir visas papildomas išlaidas. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 54 straipsnį Deutsche Post AG iki 2007 m. gruodžio 31 d. turėjo išimtinę licenciją naudoti Federalinės finansų ministerijos išleistus pašto ženklus.
(170)
TNT teigimu, jei Deutsche Post Federalinės finansų ministerijos išleistus pašto ženklus iš tikrųjų naudojo nemokėdama už tai atlygio, tai reikštų neteisėtą valstybės pagalbą.
(171)
Komisija pažymi, kad 1999 m. sprendime pradėti procedūrą, 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą ir 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą ši priemonė nenagrinėta, todėl nėra ir šio sprendimo objektas.
V.2. Pensijų subsidija
(172)
UPS nuomone, Deutsche Post suteiktas pranašumas, nes ji iš dalies buvo atleista nuo iki 1995 m. taikytų mokėjimo prievolių. Jos teigimu, kadangi įprasti operatoriai turėjo patys finansuoti savo pensijų išlaidas, Deutsche Post, palyginti su konkurentais, buvo geresnėje padėtyje. UPS taip pat sutinka su Komisijos argumentais, kad nagrinėjamos priemonės negalima laikyti esama pagalba, nes Deutsche Post padėtis iš esmės pasikeitė ir buvo pradėtos taikyti naujos įstatymų nuostatos, pagal kurias Deutsche Post iš dalies buvo atleista nuo prievolės finansuoti savo valstybės tarnautojų pensijų išlaidas. UPS nuomone, tokių esminių sistemos pakeitimų negalima laikyti paprastais grynai formalaus arba administracinio pobūdžio pakeitimais.
(173)
UPS palankiai vertina išankstinę Komisijos nuomonę, kad pensijų subsidijos negalima laikyti suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Jos nuomone, atsižvelgiant į Deutsche Post ilgalaikį pelningumą ir jai suteiktą išimtinę licenciją, kyla pagrįstas klausimas, ar iš tikrųjų reikalingas su nurodytais perimtais įsipareigojimais susijusios naštos mažinimas. Be to, UPS tvirtinimu, suteikta parama neproporcinga Vokietijos nurodytam bendro intereso tikslui, visų pirma dėl to, kad perimti įsipareigojimai kompensuojami ir didesniu atlygiu už laiškų paslaugas, ir pensijų subsidija. UPS pabrėžia, kad priemonės proporcingumo įrodinėjimo našta tenka federalinei vyriausybei, tačiau Vokietija kol kas nėra tiksliai paaiškinusi pranašumų, kuriuos dėl priemonės įgijo Deutsche Post, proporcingumo.
(174)
UPS teigimu, dėl pagalbos Deutsche Post padėtis pagerėjo ne tik Vokietijoje, bet ir kitose Europos rinkose, kuriose ji konkuruoja su kitais pašto paslaugų teikėjais, tokiais kaip UPS. Jos nuomone, dėl to, kad Deutsche Post, naudodamasi pensijų subsidija, galėjo pagerinti savo padėtį komercinės veiklos sektoriuje, taip pablogindama kitų suinteresuotųjų šalių padėtį, atsirado konkurencijos iškreipimas, dėl kurio nukentėjo Deutsche Post konkurentai.
(175)
UPS reikalauja, kad Komisija išnagrinėtų ir visos teisėms į pensiją finansuoti skirtos paramos, kaip nurodyta 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą dėl 2007-2011 m. laikotarpio, reikalingumą ir proporcingumą bei ištirtų, ar Deutsche Post ir dabar dar gauna valstybės pagalbą, kuri pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį yra neteisėta.
(176)
UPS taip pat ragina Komisiją išsamiau paaiškinti, kaip ji priėjo prie išvados, kad Deutsche Post suteikta pagalba nesuderinama su vidaus rinka. Labiausiai UPS prašo pateikti jai WIK ekspertizės kopiją, kad ji galėtų susidaryti vaizdą, kokiu mastu 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą vertinant pensijų subsidiją buvo atsižvelgta į WIK ekspertizės rezultatus.
V.3. Kompensacija už universaliųjų paslaugų teikimą
(177)
UPS visiškai pritaria Komisijos tyrimui ir visiškai sutinka su 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą atliktu kompensacijos už universaliųjų paslaugų teikimą vertinimu. Be to, UPS pateikė 2006 m. spalio mėn. NERA ekspertų ataskaitos (50), kuria Komisija rėmėsi 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą 58 dalyje, atnaujintą versiją (51).
(178)
2006 m. NERA ekspertų ataskaitoje apytiksliai skaičiuojama, kad vidutinė DPWN laiškų segmento kapitalo grąža per laikotarpį nuo 1999 m. buvo didesnė kaip 20 % (52). Pagal pakeistą tyrimo versiją per 2000-2005 m. laikotarpį kapitalo grąža viršijo net 50 %, o per 2003-2005 m. laikotarpį - net 100 %. UPS daro išvadą, kad iš labai pelningo reguliuojamo laiškų segmento gauto pelno turėjo daugiau negu pakakti dėl universaliųjų paslaugų patirtiems nuostoliams kompensuoti.
(179)
Taip pat, UPS nuomone, Deutsche Post išlaidų skaičiavimai nėra tinkamas rezervuoto sektoriaus pelningumo ir įsipareigojimų analizės ir vertinimo pagrindas, todėl reikia atlikti išsamią išlaidų priskyrimo reguliuojamoms paslaugoms, universaliosioms paslaugoms ir komercinėms paslaugoms analizę. UPS mano, kad, apskaičiuojant pagalbos sumą ir kompensacijos permoką, reikia atsižvelgti į visus pranašumus, suteiktus Deutsche Post perimtiems įsipareigojimams vykdyti, pavyzdžiui, 1995 m. Vokietijos Deutsche Post suteiktas kapitalo injekcijas ir turto - nekilnojamojo turto ir infrastruktūros - perdavimą.
(180)
UPS nuomone, su susijusiomis įmonėmis sudarytiems susitarimams dėl vidaus sandorių kainų, vadovaujantis sprendimu byloje Chronopost (53), ir toliau turi būti taikomas nesusijusių asmenų principas (angl. arm's length principle). Todėl UPS mano, kad Komisija turi išnagrinėti Deutsche Post ir DPEED sutartį, didžiausią dėmesį kreipdama į joje nustatytus kainų susitarimus.
V.4. Per didelis atlygis už laiškų paslaugas
(181)
FFPI visiškai pritaria 2011 m. sprendimui išplėsti procedūrą. Jos nuomone, įstatymų ir administraciniai pakeitimai, dėl kurių padidėja pensijų išlaidos, yra įprasta verslo rizika, kuri gali turėti įtakos įmonės pelningumui. FFPI teigimu, kadangi įmonės, veikiančios įprastomis rinkos sąlygomis, tokias padidėjusias išlaidas turi finansuoti iš savo lėšų, ir Deutsche Post iš Vokietijos neturėjo gauti jokios pensijų subsidijos.
(182)
FFPI taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad Deutsche Post savo 2000 m. veiklos ataskaitoje ypač pabrėžė savo pensijų sistemos reformos reikšmę ir nurodė, kad rodiklio EBITA (veiklos rezultatas neatskaičius mokesčių, palūkanų sąnaudų ir amortizacinių atskaitymų) padidėjimas 98,6 % pašto siuntų verslo klientams sektoriuje visų pirma sietinas su mažesnėmis įmokomis į valstybės tarnautojų pensijų fondą. Taigi, FFPI nuomone, pensijų reformos negalima laikyti antraeilės svarbos arba tik iš esmės administracinio pobūdžio dalyku.
(183)
Iš 2001-2008 m. FFPI atlikto tyrimo matyti, kad 2009 m. Vokietijoje taikytas pašto mokestis už ne daugiau kaip 20 g sveriančių standartinių laiškų siuntimą buvo vienas iš didžiausių, o už ne daugiau kaip 500 g sveriančių siuntinių siuntimą, priešingai, buvo vienas iš pigesnių, o tai rodo kryžminio subsidijavimo buvimą.
(184)
FFPI yra įsitikinusi, kad Deutsche Post teikta parama nebuvo siekiama skatinti Vokietijos pašto rinkos ar tam tikrų pašto paslaugų augimo. Jos nuomone, per tiriamąjį laikotarpį Deutsche Post buvo pelninga įmonė, galėjusi gerinti savo pirmaujančią padėtį Vokietijos rinkoje ir stiprinti savo pajėgumus ir komercinę veiklą, todėl pensijų subsidijos negalima laikyti suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
V.5. Pelno maržos
(185)
BIEK tvirtinimu, dėl Deutsche Post praktikos savo tam tikrose laiškų paslaugų rinkose užimamą dominuojančią padėtį išnaudoti išlaidų, susijusių su laiškų ir siuntinių paslaugomis, teikiamomis rinkose, kuriose vyksta intensyvesnė konkurencija, kryžminiam finansavimui nukentėjo kiti pašto paslaugų teikėjai. Jos nuomone, kadangi Deutsche Post gali didinti savo kainas rinkose, kuriose ji turėjo išimtinę licenciją ir kuriose jos dalis vis dar sudaro daugiau kaip 90 %, ji gali vykdyti kryžminį finansavimą tose rinkose, kuriose vyksta intensyvesnė konkurencija.
(186)
BIEK taip pat teigia, kad Deutsche Post, nepaisant nurodytų perimtų įsipareigojimų, uždirbo gerokai didesnį pelną negu palygintinos įmonės kitose Europos valstybėse; tai rodo, be kita ko, 10-20 % pardavimo grąžos maržos nacionaliniame siuntų sektoriuje. Jos nuomone, čia gali būti nurodytos netgi mažesnės pelnos ribos, nes nacionalinis siuntų sektorius apima ir siuntinių paslaugas, kurių pelno marža vidutiniškai yra mažesnė negu laiškų paslaugų.
(187)
Dėl Deutsche Post nurodytų didesnių algų išlaidų BIEK atkreipia dėmesį į tai, kad Deutsche Post, apskaičiuodama savo, palyginti su konkurentais, mokamas algas, kaip lyginamąjį indeksą ėmė transporto sektoriaus vidutinį darbo užmokestį. BIEK teigia, kad, nors Komisija šiuos skaičius 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą ėmė kaip savo skaičiavimų lyginamąjį indeksą, tačiau turi atkreipti dėmesį į tai, kad Deutsche Post konkurentų mokamos algos bent 15 % didesnės už šias vidutines algas. Taigi, BIEK teigimu, Deutsche Post nurodytos papildomos algų išlaidos yra daug mažesnės negu ji tvirtina. BIEK mano, kad likęs algų išlaidų skirtumas priskirtinas ne perimtiems įsipareigojimams, o greičiau Deutsche Post dydžiui ir dominuojančiai padėčiai rinkoje.
(188)
Be to, BIEK teigimu, Deutsche Post perimti įsipareigojimai, įskaitant pensijų išlaidas, daugiau negu pakankamai kompensuoti didesniu reguliuojamu atlygiu už laiškų paslaugas. BIEK mano, kad dėl pagalbos priemonių, kurias turi įvertinti Komisija, laiškų paslaugų konkurencijos iki šiol iš esmės nėra, o siuntinių paslaugų konkurencija gerokai iškreipta.
VI. VOKIETIJOS PASTABOS
VI.1. Pastabos dėl pensijų subsidijos
VI.1.1. Dėl konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensacijos neįgytas joks finansinis pranašumas
(189)
Vokietija, remdamasi sprendimu byloje Combus (54), mano, kad valstybės išmokos, privatizavimo metu sumokėtos anksčiau valstybei priklausiusiems universaliųjų paslaugų teikėjams kaip pensijų išlaidų, viršijančių įprastai privačių konkurentų patiriamas pensijų išlaidas, kompensacija, nėra pagalba.
(190)
Vokietija sutinka su Komisija, kad Deutsche Post socialinės išlaidos turėtų būti palygintos su konkurentų socialinėmis išlaidomis, tačiau mano, kad tai turėtų būti daroma jau remiantis SESV 107 straipsnio 1 dalimi, o ne vėliau jau tiriant pagalbos suderinamumą su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
VI.1.2. Neįgytas joks finansinis pranašumas, palyginti su prieš 1995 m. buvusia padėtimi
(191)
Vokietijos nuomone, dėl pensijų subsidijos Deutsche Post išlaidų, kurias ji įprastai būtų turėjusi mokėti iš savo lėšų, našta nesumažėjo, taigi ji neįgijo jokio pranašumo pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Vokietijos tvirtinimu, Deutsche Post nei teisiškai privalėjo, nei ekonomiškai galėjo prieš 1995 m. ir po šių metų valstybės tarnautojams mokėti pensijas.
(192)
Pirmiausia Vokietija nurodo, kad pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 46 straipsnį valstybės tarnautojai, kuriuos 1989 m. perėmė Deutsche Post, ir toliau liko valstybės tarnautojais. Ir po 1995 m. vykusios antros pašto reformos Deutsche Post valstybės tarnautojai pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį ir pagal naują į Vokietijos konstituciją - Pagrindinį įstatymą (Grundgesetz) įterptą 143b straipsnį ir toliau liko valstybės tarnautojais.
(193)
Taigi, Vokietijos aiškinimu, kadangi federalinė vyriausybė visada buvo išimtinė skolininkė valstybės tarnautojų teisių į pensiją atžvilgiu, Deutsche Post niekada neturėjo teisinės prievolės tam naudoti savo lėšas.
(194)
Vokietija laikosi nuomonės, kad, net jei pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 54 straipsnio 2 dalį Deutsche Post turėjo prievolę finansuoti valstybės tarnautojų teises į pensiją, tai ši pensijų teisės nuostata (kaip ir pareiga mokėti pervestinas sumas pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 63 straipsnį) yra „vidaus santykis“ ir skirtas tik įplaukų į valstybės biudžetą šaltiniams atskleisti. Ja nėra grindžiama jokia Deutsche Post prievolė valstybės tarnautojų atžvilgiu.
(195)
Ir po 1995 m. vykusios antros pašto reformos valstybė pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį ir 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 14 ir 16 straipsnius liko išimtinė skolininkė teises į pensiją turinčių valstybės tarnautojų atžvilgiu. Todėl, Vokietijos teigimu, Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 1 dalimi nustatyta Deutsche Post prievole mokėti įmokas į Pašto valstybės tarnautojų pensijų kasą, kaip ir 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 54 straipsnio 2 dalį nustatyta prievole, tik sumažinama valstybės biudžeto našta. Šios prievolės nedaro jokio poveikio tik valstybei tenkančiai prievolei mokėti pensijas.
(196)
Vokietijos tvirtinimu, civilinės teisės požiūriu federalinė vyriausybė ir nebūtų galėjusi savo prievolės finansuoti valstybės tarnautojų teises į pensiją perkelti 1995 m. naujai įsteigtai bendrovei DPAG. Vokietija aiškina, kad pagal civilinės teisės principus, kai esamos pensijų prievolės perkeliamos į teisiškai nepriklausomą patronuojamąją bendrovę, patronuojančiosios bendrovės prievolė finansuoti trečiųjų asmenų turtines teises lieka nepakitusi.
(197)
Vokietija taip pat teigia, kad Deutsche Post niekada neturėjo pakankamai savo lėšų, kad galėtų finansuoti pensijų įsipareigojimus. Vokietija nurodo, kad, viena vertus, prieš 1995 m. POSTDIENST visada turėdavo trūkumą, kurį valstybė turėjo finansuoti 5,6 mlrd. EUR pervedimais, antra vertus, tuo metu, kai 1995 m. POSTDIENST buvo reorganizuota į DPAG, susikaupę pensijų įsipareigojimai sudarė apie […] mlrd. EUR. Vokietija teigia, kad su tokiais balansiniais įsipareigojimais nebūtų buvę įmanoma steigti DPAG kaip privačios įmonės, nes federalinė vyriausybė nesuteikė pakankamo kapitalo, kuriuo DPAG būtų užtikrintas reikiamas ekonominis tvarumas.
VI.1.3. Pensijų subsidija yra esama pagalba pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį
(198)
Vokietijos nuomone, jei pensijų subsidija būtų kvalifikuota kaip valstybės pagalba, tai pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b dalies i punktą ji turėtų būti laikoma esama pagalba, nes nuo 1953 m., t. y. nuo atitinkamos nuostatos Vokietijos Pagrindiniame įstatyme įsigaliojimo, valstybės tarnautojų teisių į pensiją finansuotoja ir išimtinė skolininkė jų atžvilgiu yra valstybė. Vokietija laikosi nuomonės, kad nei 1989 m. vykusi pirmoji, nei 1995 m. antroji pašto reforma šios valstybei tenkančios pensijų ir finansavimo prievolės niekaip nepakeitė. Vokietijos teigimu, Deutsche Post nei prieš, nei po 1995 m. nebuvo teisiškai įpareigota ir ekonomiškai negalėjo valstybės tarnautojams mokėti pensijų.
(199)
Vokietija taip pat nurodo Komisijos teiginį Bendrajame Teisme byloje T-266/02. Vokietijos nuomone, iš sprendimo 54 punkto aišku, kad „ginčijamame sprendime ši [Komisija] nurodė, jog naudą ieškovei suteikė tik DB-Telekom mokėjimai“ (55).
(200)
Iš šio teiginio Vokietija daro išvadą, kad Komisija paneigė finansinio pranašumo buvimą kalbant ir apie pensijų subsidiją. Vokietija mano, kad Komisija tuo nusprendė pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 4 straipsnį „nereikšti jokių prieštaravimų“, be to, pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b dalies ii punktą toks teigiamas sprendimas reiškia, kad pensijų subsidija yra esama pagalba.
VI.1.4. Pensijų subsidija yra pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį su vidaus rinka suderinama perimtų įsipareigojimų kompensacija
(201)
Remdamasi Komisijos argumentais sprendime La-Poste Vokietija laikosi nuomonės, kad pensijų subsidija yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą ir savo nuomonę grindžia šiais argumentais:
-
Deutsche Post nuolat mokėjo socialines įmokas, didesnes už darbdavio mokamas pensijų, sveikatos ir slaugos draudimo įmokas,
-
Komisijos nustatytas sąlyginis pranašumas yra neteisingas tuo požiūriu, kad skaičiavimas grįstas prielaida, jog iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, finansuojamas nurodytas # 2 įsipareigojimas (konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės įmokos). La Poste, kaip ir kitos rinkoje įsitvirtinusios pašto įmonės, savo socialines išlaidas taip pat refinansavo didesniu atlygiu už laiškų paslaugas, o į tai Komisija savo sprendime La Poste neatsižvelgė,
-
nors Vokietija iš principo sutinka, kad iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, turėtų būti finansuojami nurodyti įsipareigojimai, tačiau teigia, kad Komisija nei įrodė, kad Pašto reguliavimo institucija patenkino Deutsche Post prašymą konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas finansuoti iš reguliuojamų pajamų, nei kad reguliuojamos pajamos iš tikrųjų buvo pakankamai didelės, kad iš jų būtų galima finansuoti konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas.
(202)
Vokietija taip pat nurodo, kad Komisija savo sprendime pradėti procedūrą dėl Royal Mail (56) pabrėžė, kaip svarbu, siekiant tolesnės nuoseklios sprendimų priėmimo praktikos, ankstesnių valstybinių įmonių pensijų išlaidas vertinti pagal nuoseklius kriterijus. Taigi, Vokietijos nuomone, Komisija turi atsižvelgti ir į savo sprendimą byloje La-Poste, ir į savo išankstinį vertinimą byloje Royal Mail. Vokietijos teigimu, Royal Mail atveju Komisija neišreiškė jokių prieštaravimų dėl trūkstamos pensijų sumos kompensavimo, nors iš 2008 m. Hooper ataskaitos matyti, kad Royal Mail pensijų išlaidos iš dalies buvo finansuojamos didesniu reguliuojamu atlygiu už laiškų paslaugas.
VI.1.4.1. Lyginamojo indekso pagrindas turėtų būti konkurencijos požiūriu įprastos socialinės išlaidos
(203)
Vokietija, remdamasi profesoriaus Cl. D. Ehlermanno 2011 m. liepos 19 d. ekspertize (57), teigia, kad Komisija, apskaičiuodama Deutsche Post socialinių išlaidų lyginamąjį indeksą, padarė dvi klaidas.
(204)
Vokietijos nuomone, į lyginamąjį indeksą negalima įtraukti darbuotojo dalies, nes privačiame sektoriuje darbdavys nėra įstatymais įpareigotas sumokėti darbuotojo dalį. Visą socialinės įmokos sumą darbdavys sumokėtų tik administraciniais sumetimais, tačiau įstatymais jis neįpareigotas to daryti. Vokietija teigia, kad darbuotojo dalies įtraukimas į lyginamąjį indeksą prieštarauja ir ligšiolinei sprendimų priėmimo praktikai (plg. sprendimą La-Poste).
(205)
Vokietijos nuomone, socialinių išlaidų lyginamajam indeksui apskaičiuoti reikėtų pasitelkti rinkoje įprastas algas (58), nes valstybės tarnautojų algos gerokai viršijo rinkos vidurkį.
VI.1.4.2. Pajamų, gautų teikiant reguliuojamas paslaugas, nepakanka konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms padengti
(206)
Pirmiausia Vokietija pabrėžia, kad prielaida, jog # 2 įsipareigojimas visiškai finansuojamas iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, yra grynai hipotetinio pobūdžio, nes neįmanoma nustatyti, ar reguliuojamos kainos iš tikrųjų buvo padidintos siekiant kompensuoti konkurencijos požiūriu neįprastas išlaidas. Vokietijos teigimu, viena vertus, iš 2002 m. sprendimo dėl didžiausių kainų nematyti, ar Pašto reguliavimo institucija atsižvelgė į nurodytus įsipareigojimus, susijusius su konkurencijos požiūriu neįprastomis išlaidomis, ir kokiu mastu; antra vertus, iki 2002 m. kainos buvo laikomos 1997 m. patvirtintame lygyje ir neįmanoma nustatyti, ar jos apėmė konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų, susijusių su nereguliuojamomis paslaugomis, kompensaciją.
(207)
Vokietija teigia, kad neužtenka tik parodyti, jog paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, srityje buvo taikomi mažesni negu konkurentams socialinių įmokų tarifai. Jos nuomone, taip pat reikia išnagrinėti, ar iš pajamų, gautų teikiant reguliuojamas paslaugas, iš tikrųjų buvo įmanoma finansuoti nurodytus konkurencijos požiūriu neįprastus socialinius įsipareigojimus.
(208)
Vokietija mano, kad finansinį pranašumą dėl konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensavimo Deutsche Post įgytų tik jei jai sumokėtos kompensacinės išmokos būtų didesnės už jos dėl valstybės tarnautojų apskritai patirtas socialines išlaidas.
(209)
Vokietija apgailestauja, kad neatliktas išsamus skaičiavimas, iš kurio būtų matyti, ar apskritai buvo kompensacijos, kuri buvo sumokėta Deutsche Post už jos patirtas konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas, susijusias su valstybės tarnautojais, permoka ar nepriemoka. Vokietija pabrėžia, kad toks skaičiavimas būtinas, kad būtų galima nustatyti, ar buvo suteiktas finansinis pranašumas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
a) Remiantis ekspertize yra konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensacijos nepriemoka
(210)
Siekdama pašalinti šį trūkumą Vokietija pateikė profesoriaus J. Weberio (59) ekspertizę norėdama parodyti, kad Deutsche Post dėl socialinių išlaidų, susijusių su valstybės tarnautojų įdarbinimu, patyrė finansinį nuostolį. Pirmiausia ekspertizėje parodoma, kokia suma Deutsche Post faktiškai dėl valstybės tarnautojų patirtos socialinės išlaidos viršija privačių konkurentų dėl jų darbuotojų patiriamas socialines išlaidas (ekspertizėje - rinkos lygį viršijančios DPAG socialinės išlaidos arba struktūrinis nuostolis). J. Weberio ekspertizėje šios rinkos lygį viršijančios išlaidos sugretinamos su # 2 įsipareigojimo kompensacija.
(211)
Kaip matyti iš 5 lentelės, ekspertizėje į socialines išlaidas, susijusias su valstybės tarnautojų įdarbinimu, įtraukiamos Deutsche Post įmokos į valstybės tarnautojų pensijų fondą ir kitos socialinės išlaidos, pvz., sveikatos priežiūros išlaidų įmokos bei draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir kitų rūšių draudimo įmokos.
(212)
Su privačių darbuotojų įdarbinimu susijusios socialinės išlaidos ekspertizėje apibrėžiamos taip: darbdavio mokama įstatymais nustatyto pensijų, nedarbo, sveikatos ir slaugos draudimo dalis, dauginama iš „konkurencijos požiūriu įprastų“ algų (pvz., 2007 m. minimalaus darbo užmokesčio, mokamo daugumai valstybės tarnautojų).
(213)
Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos yra dėl valstybės tarnautojų Deutsche Post patirtos socialinės išlaidos, viršijančios socialinių išlaidų lyginamąjį indeksą, apibrėžtą remiantis privačių darbuotojų mokama socialinio draudimo įmokų dalimi.
5 lentelė
Grynojo rezultato apskaičiavimas pagal Vokietijos pateiktą ekspertizę
-
Įmokos į pensijų fondą
-
Kitos socialinės išlaidos
+
„Konkurencijos požiūriu įprastos“ socialinės išlaidos kaip lyginamasis indeksas (pagrindas - darbdavio mokama socialinio draudimo dalis ir „konkurencijos požiūriu įprastos“ algos (pvz., 2007 m. minimalus darbo užmokestis)
Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos
+
Kompensacija iš reguliuojamų pajamų (# 2 įsipareigojimas - konkurencijos požiūriu neįprasti socialiniai įsipareigojimai)
Grynasis rezultatas (kompensacijos nepriemoka arba permoka)
(214)
Iš skaičiavimų matyti, kad per 1995-2007 m. laikotarpį # 2 įsipareigojimo nepakako konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms padengti. Ekspertizėje netgi tvirtinama, kad yra […] mln. EUR kompensacijos Deutsche Post nepriemoka. Ekspertas daro išvadą, kad net tuo atveju, jei pajamos, gautos teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, apimtų # 2 įsipareigojimą, Deutsche Post negavo pakankamos konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensacijos.
b) Pagal 2009 m. RPIS pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nepakako konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms padengti
(215)
Vokietija teigia, kad, kol teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, patiriami nuostoliai, viršijantys konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas, tol negalima konstatuoti, kad iš reguliuojamų pajamų faktiškai kompensuojamos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos. Todėl Vokietija pateikė 2009 m. RPIS grindžiamą ekspertų nuomonę (60), kad parodytų, jog nuostoliai, patirti teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nuolat buvo didesni už konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas.
(216)
Skaičiavimai grindžiami 2009 m. RPIS. Juose (remiantis Deloitte II ekspertize, kuri išsamiau aptarta VI.3.2 skirsnyje) kaip pagrįstas pelnas paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, atveju imama 7 % pardavimo grąža. Atėmus pagrįstą pelną paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, atveju gaunamas […] mln. EUR nuostolis - didesnis negu 1995-2007 m. laikotarpiui nurodytos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos. Taigi, pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nepakako tiriamoms konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms padengti.
VI.2. Pastabos dėl kompensacijos už universaliųjų paslaugų teikimą
VI.2.1. Valstybės kompensacinės išmokos
(217)
Vokietija argumentuoja, kad valstybės kompensacinėmis išmokomis nepagrindžiamas joks finansinis pranašumas Deutsche Post, nes 5,666 mlrd. EUR išmokos yra išimtinai 5,838 mlrd. EUR dydžio pervestinų sumų, kurias Deutsche Post turėjo mokėti iki 1995 m., kompensacija.
(218)
Kaip paaiškinta 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą, šių pervestinų sumų kilmė - ankstesnis pašto administravimas, kai kiekvienais metais valstybei turėjo būti pervedami apie 10 % bendrovės veiklos pajamų. Per 1989-1995 m. laikotarpį šios pervestinos sumos pagal Pašto organizavimo įstatymo 63 straipsnio 1 dalį pamažu panaikintos. Iki 1993 m. Deutsche Post turėjo pervesti 10 % savo veiklos pajamų. Nuo 1993 m. šios pervestinos sumos pamažu buvo mažinamos, pvz., iki 10 % veiklos pajamų atskaičius 153 mln. EUR 1993 m. 1994 m. pervestinos sumos sudarė 70 % 1993 m. buvusios apimties. 1995 m. Deutsche Post mokėjo 50 % 1993 m. buvusios pervestinų sumų apimties. Iš viso Deutsche Post nuo 1990 m. iki 1995 m. sumokėjo 5,838 mlrd. EUR pervestinų sumų.
(219)
Pagal Pašto organizavimo įstatymo 63 straipsnio 4 dalį nuo pervestinų sumų turėjo būti atskaičiuojami dividendai. Atsižvelgdama į šią nuostatą ir į tai, kad įmonė buvo atleista nuo tiesioginių ir netiesioginių mokesčių, Komisija 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą konstatavo, kad pervestinos sumos laikytinos atleidimo nuo tiesioginių ir netiesioginių mokesčių pakaitalu ir atlygiu už valstybės, kaip akcininkės, suteiktą finansavimą.
(220)
Reaguodama į tai Vokietija pateikė KPMG ekspertizę, kurioje tvirtinama, kad pervestinų sumų negalima laikyti mokesčių arba dividendų pakaitalu dėl kelių priežasčių.
(221)
Pagal KPMG ekspertizę pervestinų sumų negalima laikyti mokesčiais todėl, kad nuo 1931 m. pervestinos sumos buvo apskaičiuojamos pagal veiklos pajamų dydį. Todėl jos turėjo būti mokamos ir tais metais, kai Deutsche Post patyrė nuostolius. Pelno mokesčio dydis, priešingai, apskaičiuojamas pagal faktiškai uždirbtą metų pelną. Todėl, kaip teigiama ekspertizėje, pervestinų sumų kaip mokesčių kvalifikavimas prieštarautų konstitucinėje teisėje įtvirtintam apmokestinimo pagal pajėgumą principui.
(222)
Ekspertizėje teigiama, kad pervestinų sumų palyginimas su apyvartos mokesčiu irgi klaidingas. Apyvartos mokesčio atveju mokesčio mokėjimo pareiga atsiranda ir atskaitos už įgytas paslaugas atveju, o pervestinų sumų atveju taip nėra, taigi pervestinų sumų apskaičiavimas gerokai skiriasi nuo įmonės faktinės apyvartos mokesčio naštos apskaičiavimo.
(223)
Vokietija taip pat teigia, kad pervestinų sumų negalima laikyti dividendais. Dividendų mokėjimas susijęs su atitinkamai praėjusių ūkinių metų arba ankstesniųjų metų veiklos rezultatais. O Deutsche Post per laikotarpį nuo 1990 m. iki 1995 m. neuždirbo jokio pelno, tačiau pervestinas sumas vis tiek mokėjo. Todėl pervestinos sumos nėra dividendai.
(224)
KPMG ekspertizėje daroma išvada, kad pervestinų sumų negalima laikyti mokesčiais arba dividendais ir kad jos yra greičiau sui generis mokestis, kurį mokėti privalėjo tik Deutsche Bundespost ir jos teises ir pareigas perėmusios įmonės.
(225)
Remdamasi KPMG ekspertize Vokietija atmeta Komisijos prielaidą, kad pervestinas sumas galima laikyti pelno mokesčio ir dividendų pakaitalu. Vokietija laikosi nuomonės, kad pervestinos sumos buvo nei dalykiniu, nei ekonominiu požiūriu nepateisinama našta Deutsche Post. Vokietijos nuomone, kadangi valstybės kompensacinėmis išmokomis buvo kompensuota tik Deutsche Post tekusi pervestinų sumų našta, dėl to įmonė neįgijo jokio ekonominio pranašumo, taigi šios išmokos nėra valstybės pagalba.
(226)
Papildomai Vokietija nurodo dar dvi priežastis, kodėl valstybės kompensacinės išmokos nėra pagalba. Pirma, valstybės kompensacinės išmokos, atsižvelgiant į vėlesniais metais gautą nemažą investicijų grąžą (angl. ROI) ir į Deutsche Post gautas dideles pajamas kotiruojant akcijas vertybinių popierių biržoje, yra suderinamos su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio investuotojo principu. Antra, valstybės kompensacinės išmokos nėra valstybės pagalba dėl to, kad ir iš 2009 m. RPIS, ir iš WIK ekspertizės matyti, jog 1990-1994 m. dėl universaliųjų paslaugų teikimo patirti sukaupti nuostoliai buvo didesni už valstybės kompensacines išmokas. Taigi, Vokietijos teigimu, už paslaugų teikimą vykdant universaliųjų paslaugų prievolę Deutsche Post negavo pakankamos kompensacijos.
VI.2.2. Valstybės garantija
(227)
Vokietija teigia, kad dėl tolesnės valstybės garantijos, kuri teikiama pagal 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnio 4 dalį prieš 1995 m. išleistiems skolos vertybiniams popieriams, Deutsche Post po 1995 m. neįgijo jokio atrankiojo pranašumo dėl kelių priežasčių.
(228)
Vokietijos aiškinimu, bet kuri privati įmonė net ir atsiskyrus patronuojamajai bendrovei ir toliau atsako už šios patronuojamosios bendrovės prisiimtus įsipareigojimus. Net ir pardavus šiuos įsipareigojimus trečiajai šaliai privati įmonė lieka atsakinga už savo neįvykdytus įsipareigojimus. Be to, Vokietija pažymi, kad pirminė skolos vertybinių popierių valstybės garantija buvo reikalinga tik todėl, kad POSTDIENST neturėjo atskiro juridinio asmens statuso. 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 40 straipsnis, kuriame nustatyta, kad Deutsche Bundespost skolos vertybiniai popieriai yra lygiaverčiai valstybės skolos vertybiniams popieriams, yra grynai deklaratyvaus pobūdžio.
(229)
Antra, Vokietijos teigimu, DPAG dėl POSTDIENST skolos vertybinių popierių perėmimo neįgijo jokio pranašumo, nes 1995 m. DPAG galėjo savo veiklą refinansuoti mažesnėmis palūkanomis. 1995 m. sausio 1 d.POSTDIENST skolos vertybinių popierių vertė iš viso buvo 931 mln. EUR, vidutinė palūkanų norma - 7,17 %, likęs galiojimo laikas - 8,8 metai. Kadangi 1995 m. sausio 1 d. trumpalaikė palūkanų norma buvo 5-5,5 %, DPAG patyrė 1,7 % nuostolį, kuris atsispindėjo didesnėse metinėse palūkanų sąnaudose - maždaug 15,3 mln. EUR.
(230)
Trečia, remiantis privačių įmonių pasirašytų skolos vertybinių popierių vidutinių rinkoje įprastų palūkanų normų ir POSTDIENST skolos vertybinių popierių palūkanų normų sugretinimu šių popierių pirminio išleidimo dieną, Vokietijos nuomone, POSTDIENST kapitalo gavo tokiomis palūkanų normomis, kurios vidutiniškai viršijo rinkos vidurkį. Vokietija išsamaus tyrimo neatliko, o tik palygino tam tikrų POSTDIENST skolos vertybinių popierių palūkanų normas su bendru rinkos vidurkiu.
(231)
Vokietija papildomai argumentuoja, kad valstybės garantijos yra esama pagalba pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b dalies i punktą. Vokietijos teigimu, kadangi iki 1994 m. pabaigos Deutsche Bundespost buvo viešojo administravimo dalis, nuo jos įsteigimo 1950 m. jos skolos vertybiniai popieriai laikomi valstybės skola. Jei Deutsche Post dėl valstybės garantijos būtų įgijusi pranašumų, susijusių su palūkanų normomis, tai juos reikėtų laikyti esama pagalba. Vokietija taip pat nurodo Komisijos sprendimą byloje EDF (61), kuriame panaši garantija buvo įvertinta kaip esama pagalba.
VI.2.3. Išimtinė licencija
(232)
Vokietija teigia, kad remiantis sprendimu byloje PreussenElektra (62) pajamos, gautos teikiant reguliuojamas laiškų paslaugas, nėra valstybės pagalba.
(233)
Vokietijos nuomone, kadangi pajamos, gautos teikiant reguliuojamas laiškų paslaugas, nėra valstybės ištekliai, tariamai per didelis atlygis už laiškų paslaugas gali būti tik procedūros pagal SESV 102 straipsnį objektas.
VI.3. Federalinės vyriausybės pastabos dėl WIK ekspertizės
VI.3.1. WIK ekspertizėje patvirtinamas valstybės kompensacinių išmokų, kaip grynųjų išlaidų, patirtų dėl universaliųjų paslaugų prievolės, kompensacijos reikalingumas iki 1995 m.
(234)
Vokietija, nors ir turi priekaištų dėl taikytų metodų, tačiau mano, kad WIK ekspertizėje patvirtinamas Vokietijos požiūris, kad valstybės kompensacinės išmokos buvo reikalingos nuostoliams, kuriuos Deutsche Post patyrė per 1990-1995 m. laikotarpį teikdama universaliąsias paslaugas, kompensuoti.
(235)
Vokietijos nuomone, į visą per didelį pelną, gautą po 1995 m., neturėtų būti atsižvelgiama, nes valstybės kompensacinės išmokos buvo panaudotos Deutsche Post iki 1995 m. dėl universaliųjų paslaugų prievolės patirtoms grynosioms išlaidoms finansuoti. Jos teigimu, Bendrojo Teismo sprendimu panaikinti 2002 m. neigiamą sprendimą taip pat patvirtinama, kad tai, kas jau panaudota, negali būti panaudojama antrą kartą. Vokietijos aiškinimu, kadangi valstybės kompensacinės išmokos jau buvo panaudotos iki 1995 m. susikaupusiems nuostoliams kompensuoti, jų nebuvo galima panaudoti vėliau per dideliam pelnui finansuoti.
VI.3.2. Klaidingas pagrįsto pelno apskaičiavimas
(236)
Remdamasi Deloitte ekspertizėmis Vokietija didžiausią prieštaravimą reiškia dėl to, kad WIK ekspertizėje atliekant lyginamąją analizę pasitelkta per daug mažųjų įmonių. Vokietijos nuomone, kaip palygintinas įmones visų pirma reikėtų pasitelkti dideles siuntinių paslaugų ir logistikos įmones, kurių tinklai pagal dydį ir sudėtingumą būtų palygintini su Deutsche Post tinklu (63).
(237)
Vokietijos teigimu, Deloitte II ekspertizė grindžiama tuo, kad su Deutsche Post galima palyginti siuntinių pristatymo ir pašto sektoriaus įmones, turinčias sudėtingą ir didelį paėmimo ir pristatymo tinklą. Vokietijos nuomone, atsižvelgiant į pašto paslaugų tinklams būdingų kiekio, dydžio ir koncentracijos pranašumų reikšmę, didelės įmonės kaip palygintinos įmonės yra svarbesnės negu mažosios. Ekspedijavimo ir logistikos įmones - iki tam tikro lygmens - taip pat tinka imti kaip palygintinas įmones, nes jos naudoja panašų ilgalaikį turtą.
(238)
Deloitte II ekspertizėje kaip palygintinos įmonės imamos tik tos pašto įmonės, kurių metinė apyvarta didesnė kaip 100 mln. EUR. Taip sudaroma tik nedidelė grupė iš šešių palygintinų įmonių, kurios yra didelės tarptautinės skubiojo siuntinių vežimo įmonės (UPS, FedEx ir TNT Express) ir kitų pašto paslaugų teikėjos (daugiausia iš Jungtinių Amerikos Valstijų ir Jungtinės Karalystės).
(239)
Nagrinėjant šią lyginamąją grupę nustatyta, kad 1998-2007 m. pardavimo grąžos mediana buvo 7,4 %, o pardavimo grąžos trečiasis kvartilis kaip viršutinė pagrįsto pelno riba - 12 %. Nagrinėjant didesnę iš 18 logistikos ir 19 ekspedijavimo įmonių sudarytą grupę nustatyta 4,6-5,7 % pardavimo grąžos mediana; Deloitte II ekspertizėje suabejota šių įmonių palyginamumu su Deutsche Post.
(240)
Atsižvelgiant į abiejų lyginamųjų grupių duomenis, Deloitte II ekspertizėje rekomenduojama remtis 6,1-11,7 % pardavimo grąža kaip pagrįsto pelno lyginamuoju indeksu.
(241)
Kalbant apie tinkamos pelno maržos nustatymą pasitelkiant lyginamąją grupę, Deloitte II ekspertizėje nurodoma, kad pagrįstas pelnas, apskaičiuotas kaip lyginamuoju indeksu remiantis paprasta daugiamete pardavimo grąža, yra per mažas, nes, pirma, tarp dviejų paeiliui einančių metų būna didelių ir sisteminių skirtumų, antra, tarp to paties sektoriaus įmonių gali būti didelių, su jų pelningumu susijusių skirtumų. Vokietijos nuomone, remiantis per daug mažu pagrįsto pelno lyginamuoju indeksu kyla pavojus, kad nebus galima įgyvendinti veiksmingų investicinių projektų.
(242)
Kaip jau pabrėžta Deloitte I ekspertizėje, WIK ekspertizėje atliktoje lyginamojoje analizėje, skirtoje pagrįstam pelnui remiantis palygintinų įmonių mediana apskaičiuoti, visiškai neatsižvelgiama į didesnį našumą, kurį Deutsche Post daugiausia pasiekė nuo 1990 m. Tačiau pagal 2005 m. Bendrijos bendrųjų nuostatų 14 ir 18 punktus apskaičiuojant pagrįstą pelną reikia nustatyti „skatinamuosius kriterijus, ypač susijusius su teikiamų paslaugų kokybe ir našumo padidėjimu“.
(243)
Atitinkamai pagrįsto pelno lyginamasis indeksas turėtų būti grindžiamas metinėmis ribomis. Pelnas, esantis viršutinėje dalyje arba netgi viršijantis šią ribą, gali reikšti, kad vidutinė įmonė dėl geresnių veiklos arba komercinių rezultatų šį lyginamąjį indeksą pranoko. Tokį pelną reguliavimo institucijos turėtų leisti, siekiant ir toliau kurti paskatas našumui didinti.
(244)
Vokietija taip pat nurodo, kad pagrįsto pelno dydis turi būti suderinamas su ankstesniais sprendimais, kuriuose geležinkelių ir autobusų bendrovėms buvo patvirtinta 7-8 % pardavimo grąža (64).
VI.3.3. Netinkamas išlaidų priskyrimas ir išlaidų vertinimas
(245)
Vokietija dar kartą pabrėžia, kad bet koks universaliųjų paslaugų įsipareigojimų perskirstymas jas priskiriant komercinėms paslaugoms ir dalykiniu, ir teisiniu požiūriu yra nepagrįstas. Jos teigimu, pagal 1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/67/EB dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (65) 7 straipsnį visos dėl universaliųjų paslaugų prievolės patirtos papildomos grynosios išlaidos turi būti finansuojamos iš laiškų monopolio pajamų, o ne iš komercinių paslaugų pajamų.
(246)
Be to, Vokietija mano, kad WIK ekspertizėje apskaičiuotos kai kurios Deutsche Post išlaidos yra per mažos dėl šių priežasčių:
-
pervestinos sumos, kurias Deutsche Post turėjo mokėti iki 1995 m., turėjo būti atskaitytos kaip išlaidos, o ne imtos kaip kapitalo išlaidų ar pagrįsto pelno pakaitalas. Remdamasi KPMG ekspertize Vokietija atmeta WIK ekspertizėje išsakytą teiginį, kad pervestinas sumas galima laikyti pelno mokesčio ir dividendų pakaitalu. Vokietija laikosi nuomonės, kad pervestinos sumos buvo nei dalykiniu, nei ekonominiu požiūriu nepateisinama našta Deutsche Post. Todėl, be pagrįsto pelno, kaip atlygio už panaudotą kapitalą, kaip universaliųjų paslaugų išlaidas reikėjo atskaityti ir pervestinas sumas,
-
amortizaciniai atskaitymai turėjo būti grindžiami oficialiame mokesčių balanse nurodyta realistine ilgalaikio turto tikrąja verte, o ne metiniame balanse nurodyta mažesne buhalterine verte,
-
reikėjo atsižvelgti į visas privačių darbuotojų papildomos pensijos išlaidas.
VI.4. Pastabos dėl trečiųjų šalių pastabų
VI.4.1. Pensijų subsidija
(247)
Vokietija primena, kad Deutsche Post nei teisiškai buvo įpareigota, nei ekonomiškai galėjo 1995 m. prisiimti pensijų įsipareigojimus. Todėl, Vokietijos nuomone, remiantis Komisijos sprendimu byloje Poste Italiane (66) pensijų išlaidos yra valstybės skolos, o dėl pensijų subsidijos Deutsche Post neįgijo jokio finansinio pranašumo.
(248)
Dėl UPS teiginio, kad įprastas operatorius savo pensijų išlaidas turi padengti pats, Vokietija nurodo, kad valstybės tarnautojų pensijų išlaidos yra konkurencijos požiūriu neįprastos išlaidos, kurių negalima palyginti su Deutsche Post konkurentų jų privatiems darbuotojams mokamomis socialinėmis įmokomis. Pastarieji, Vokietijos nuomone, į socialinio draudimo sistemą moka tik darbdavio dalį ir neturi vykdyti jokių perimtų įsipareigojimų, susijusių su esamomis teisėmis į pensiją.
(249)
Vokietija pabrėžia, kad turi būti atlikti skaičiavimai, ar kompensacijos permoka apskritai buvo, nes UPS ir FFPI pastabos grindžiamos prielaida, kad Komisija tokius skaičiavimus atlieka siekdama įrodyti kompensacijos Deutsche Post buvimą.
VI.4.2. Kompensacija už universaliųjų paslaugų teikimą
(250)
Remdamasi 2006 m. NERA ekspertų ataskaita Vokietija pabrėžia, kad Komisija, tirdama bylą dėl pagalbos COMP/37.821, pati rėmėsi prielaida, kad NERA ekspertų ataskaitoje apytikriai nurodytos DPWN laiškų segmento kapitalo grąžos nepakako įrodyti, kad buvo gautas per didelis atlygis už laiškų paslaugas pagal SESV 102 straipsnį.
(251)
Apskritai Vokietija mano, kad kapitalo grąža netinka per dideliam pelnui apskaičiuoti. Jos teigimu, esant mažesniam kapitalo intensyvumui gali būti pasiekta didelė kapitalo grąža su nedidele pardavimo grąža. Jos nuomone, kadangi rizika daugiausia kyla dėl pajamų ir išlaidų, visų pirma kalbant apie įmones, kurių kapitalo intensyvumas nedidelis, pardavimo grąža yra tinkamas kriterijus per dideliam pelnui apskaičiuoti. Jei, kaip NERA ekspertų ataskaitose, pardavimo grąža papildomai remiamasi kaip pelno apskaičiavimo kriterijumi, tai rodo, kad Deutsche Post pelno grąža buvo didesnė už Royal Mail, tačiau daug mažesnė už TNT pardavimo grąžą. Todėl, Vokietijos teigimu, NERA ekspertų ataskaitose apytikriai nurodyta DPWN laiškų segmento pardavimo grąža yra daug mažesnė už per didelio pelno lyginamąjį indeksą.
(252)
Todėl Vokietija mano, kad nei 2006 m. NERA ekspertų ataskaita, nei jos atnaujinta versija teisiniam pagalbos tyrimui nėra svarbi ir nesuteikia pakankamų įrodymų, kad buvo gautas per didelis pelnas.
(253)
Į UPS teiginį, kad Deutsche Post išlaidų skaičiavimai nėra tinkamas universaliųjų paslaugų pajamų ir įsipareigojimų analizės pagrindas, Vokietija atsako, kad šiuos išlaidų skaičiavimus patikrino ir patvirtino ir auditoriai, ir Pašto reguliavimo institucija. Be to, jie atitinka Direktyvos 97/67/EB nuostatas.
(254)
Deutsche Post ir DPEED sandorių kainų susitarimų klausimu Vokietija pabrėžia, kad šie susitarimai yra 2001 m. sprendimo dėl kartelio įpareigojimai. Deutsche Post Komisijai reguliariai teikia ataskaitas apie jų vykdymą ir kol kas priekaištų iš Komisijos nesulaukė.
(255)
Vokietija taip pat prieštarauja tam, kad į kompensacijos permokos skaičiavimus būtų įtrauktas 1995 m. Vokietijos per kelis kartus atliktas turto (pvz., nekilnojamojo turto ir infrastruktūros) perkėlimas Deutsche Post. Vokietija tvirtina, kad su tuo susijusią informaciją ji jau pateikė savo pastabose dėl 1999 m. sprendimo pradėti procedūrą. Jos nuomone, kadangi Komisija dėl šios priemonės neišreiškė jokių priekaištų nei 2002 m. neigiamame sprendime, nei 2007 m. sprendime pradėti procedūrą, šis turto perkėlimas negali būti ir dabartinio tyrimo objektas.
VI.4.3. Algų lygis
(256)
Vokietija sutinka, kad kaip lyginamąjį indeksą Deutsche Post konkurentų taikytiems socialinių įmokų tarifams apskaičiuoti reikėtų imti rinkoje įprastas algas. Tačiau, Vokietijos tvirtinimu, toks lyginamasis indeksas prieštarauja 2011 m. sprendimui išplėsti procedūrą, nes Komisija, norėdama apskaičiuoti Deutsche Post konkurentų mokėtas socialines įmokas, rėmėsi pakoreguotomis valstybės tarnautojų bendrosiomis algomis, o ne rinkoje įprastomis algomis. Pagal prof. J. Weberio ekspertizę rinkoje įprasta alga atitinka maždaug […] % valstybės tarnautojų bendrosios algos. Todėl, Vokietijos nuomone, yra nepagrįsta socialinių įmokų tarifams apskaičiuoti kaip lyginamąjį indeksą imti pakoreguotas valstybės tarnautojų bendrąsias algas.
(257)
Vokietijos nuomone, BIEK prielaida, kad Deutsche Post kaip lyginamąjį indeksą savo, palyginti su konkurentais, mokamoms algoms apskaičiuoti ėmė transporto sektoriuje sutartą darbo užmokestį, yra nepagrįsta. Jos teigimu, iš prof. J. Weberio ekspertizės matyti, kad Deutsche Post rinkoje įprastas algas apskaičiavo remdamasi faktiškai savo konkurentų mokėtomis algomis.
VII. PENSIJŲ SUBSIDIJOS VERTINIMAS PAGALBOS TEISĖS POŽIŪRIU
VII.1. Pagalbos buvimas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
(258)
Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“. Kad galėtų nuspręsti, ar priemonė yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, Komisija turi išnagrinėti, ar tenkinami šie kriterijai: priemonė priskirtina valstybei ir jai naudojami valstybiniai ištekliai; tam tikroms įmonėms ar sektoriams suteikiamas pranašumas, kuris iškreipia konkurenciją; priemonė daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
(259)
Pensijų subsidija grindžiama 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsniu ir finansuojama iš valstybės biudžeto, taigi priskirtina valstybei ir teikiama iš valstybinių išteklių pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Kadangi pensijų subsidija suteikta tik pensijų fondui siekiant sumažinti su valstybės tarnautojų pensijų išlaidomis susijusią Deutsche Post tenkančią naštą ir todėl galiausiai iš jos naudą turi Deutsche Post, ji yra atrankioji priemonė.
VII.1.1. Finansinis pranašumas dėl 1995 m. pensijų reformos
(260)
Remdamasi sprendimu byloje Combus Vokietija išsako nuomonę, kad pensijų subsidija nesuteikiamas joks finansinis pranašumas, nes ja buvo sumažinta Deutsche Post tekusi konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų našta.
(261)
Norint nustatyti, ar pensijų subsidija buvo suteiktas atrankusis finansinis pranašumas, reikia išnagrinėti, ar Deutsche Post nepatyrė išlaidų, kurias įmonė įprastai būtų turėjusi padengti iš savo lėšų, ir taip rinkoje veikiančioms jėgoms sutrukdyta normaliai veikti (67).
(262)
Komisija negali sutikti su Vokietijos argumentu, grindžiamu sprendimu byloje Combus: Komisija nurodo, kad Teisingumo Teismas sprendimo byloje Combus nepatvirtino. Įvairūs Teisingumo Teismo sprendimai prieštarauja teorijai, kad priemonių, kuriomis kompensuojamas struktūrinis nuostolis, negalima laikyti pagalba. Pagal su tuo susijusią nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką apie pagalbos buvimą sprendžiama pagal valstybės priemonių poveikį, o ne pagal priežastis arba tikslus (68). Pagal Teisingumo Teismo praktiką į pagalbos sąvoką patenka ir valstybės institucijų suteikti pranašumai, kuriais įvairia forma mažinama našta, kuri įprastai tektų įmonei (69). Be, to, Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad su darbuotojų atlyginimu susijusios išlaidos dėl jų pobūdžio tenka įmonių biudžetui, neatsižvelgiant į tai, ar jos grindžiamos įstatymais nustatytais įsipareigojimais ar kolektyvinėmis sutartimis, ar ne (70). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad fakto, jog valstybės priemonėmis siekiama kompensuoti papildomas išlaidas, negali pakakti nuo pat pradžių atmesti pagalbos buvimą (71).
(263)
Komisijos nuomone, išlaidos, kurias įmonė patiria dėl finansavimo prievolių pagal darbo teisės taisykles arba su profsąjungomis sudarytas kolektyvines sutartis, taigi, pvz., pensijų išlaidos, yra įprastos įmonės išlaidos, kurias ji turi finansuoti iš savo lėšų (72). Šios išlaidos laikytinos įmonės ekonominės veiklos dalimi (73). Ar įmonė pensijų išlaidas dengia tiesiogiai finansuodama savo buvusių darbuotojų pensijas (kaip Deutsche Post dirbančių valstybės tarnautojų atveju), ar mokėdama įmoką į privačių darbuotojų pensijų draudimo sistemą, iš kurios įmokėtos įmokos naudojamos visų privačių darbuotojų pensijoms finansuoti, šiuo požiūriu yra nesvarbu. Svarbu tai, kad įmonė vienaip ar kitaip padengtų visas šias pensijų išlaidas.
(264)
Komisija taip pat konstatuoja, kad Deutsche Bundespost nuo jos įsteigimo 1950 m. turi specialiojo turto teisinį statusą. Nors specialiojo turto statusą turinti įmonė neturi atskiro juridinio asmens statuso, tačiau turi savo biudžetą ir veda savo apskaitą (1953 m. Pašto administravimo įstatymo 3 straipsnis ir Biudžeto pagrindų įstatymo (74) 48 straipsnis). Pagal valstybės institucijoms taikomas administravimo taisykles tokios institucijos biudžetas turi apimti darbuotojų išlaidas, prie kurių priskiriamos ir į pensiją išėjusių buvusių tos valstybės institucijos valstybės tarnautojų pensijų išlaidos (Biudžeto pagrindų įstatymo 10 straipsnis). Taigi nuo 1950 m. Deutsche Post šias išlaidas finansavo iš savo pajamų. Pagal 1953 m. Pašto administravimo įstatymo 15 straipsnį aiškiai draudžiama Deutsche Bundespost iš valstybės biudžeto teikti bet kokias subsidijas. Ši nuostata įtraukta ir į 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 straipsnio 1 dalį.
(265)
Ši prievolė patvirtinta 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo skirsnyje dėl darbuotojų ir socialinių reikalų. Pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 54 straipsnio 2 dalį Deutsche Post privalėjo visas išlaidas, įskaitant savo valstybės tarnautojų pensijas, finansuoti iš savo lėšų.
(266)
Po 1995 m. antrosios pašto reformos valstybės tarnautojų turtinių teisių finansavimo prievolė pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį ir toliau teko Deutsche Post, tačiau jos našta, susijusi su valstybės tarnautojų išlaidomis, iš dalies buvo sumažinta. Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 1 dalį Deutsche Post 1995-1999 m. į pensijų fondą kasmet mokėjo fiksuotą sumą -2,045 mlrd. EUR. Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 2 dalį nuo 2000 m. metinės fiksuotos sumos pakeistos įmoka, kuri sudarė 33 % valstybės tarnautojų algų sumos. 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 2 dalyje taip pat nustatyta, kad nuo 1995 m. likusias pensijų išlaidas prisiims valstybė. 1 paveiksle parodytos metinės valstybės išmokos atskirais metais nuo 1995 m., pradedant 151 mln. EUR suma 1995 m.
(267)
Vadinasi, argumentai, kuriuos Vokietija pateikia kaip įrodymą, jog DPAG turėjo finansuoti didesnes pensijų išlaidas negu jos privatūs konkurentai, nagrinėjant klausimą, ar pensijų subsidija yra valstybės pagalba, yra nesvarbūs, tačiau į juos bus atsižvelgta tiriant šios priemonės suderinamumą su vidaus rinka.
(268)
Vokietija teigė, kad tiriant, ar Deutsche Post dėl pensijų subsidijos įgijo pranašumą, Deutsche Post į pensijų fondą sumokėtą įmoką reikia palyginti su privataus darbdavio mokama pensijų draudimo įmokų dalimi atmetant darbuotojo mokamą dalį. Šis argumentas susijęs su priemonės suderinamumu su vidaus rinka, tačiau dėl išsamumo reikia pažymėti, kad, viena vertus, tą visos tam tikram darbuotojui mokėtinos įmokos dalį, kurią moka darbuotojas, į socialinio draudimo sistemą privalo pervesti darbdavys iš to darbuotojo bendrosios algos, kita vertus, ir tai yra svarbiau, jei valstybė narė sumažina tam tikros įmonės darbuotojų naštą, kuri, priešingu atveju, būtų tekusi jiems, tas darbdavys įgyja pranašumą, nes dėl tokios priemonės sumažėja bendrosios ir grynosios algos skirtumas. Dėl to įdarbinamiems ar jau įdarbintiems darbuotojams darbdavys gali mokėti mažesnes bendrąsias algas. Taigi pranašumai, susiję su darbuotojo mokama socialinių įmokų dalimi, kartu reiškia pranašumą darbdaviui.
(269)
Vokietija taip pat teigė, kad Deutsche Post finansinį pranašumą dėl konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensavimo būtų įgijusi tik jei Deutsche Post sumokėtos kompensacinės išmokos būtų buvusios didesnės už visas konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas, kurias Deutsche Post turėjo finansuoti savo valstybės tarnautojams, kurie dirbo reguliuojamų ir nereguliuojamų paslaugų sektoriuose. Komisija primena, kad dėl fakto, jog priemonė yra kompensacija, negalima nuo pat pradžių atmesti, kad ji yra valstybė pagalba, ir nurodo 260 dalį.
(270)
Vokietija taip pat laikosi nuomonės, kad tikroji valstybės tarnautojų teisių į pensiją finansuotoja visada buvo valstybė. Vokietijos tvirtinimu, kadangi 1995 m. pensijų reforma niekaip nepakeitė valstybės atsakomybės valstybės tarnautojų atžvilgiu, Deutsche Post dėl pensijų subsidijos neįgyja jokio finansinio pranašumo.
(271)
Neginčijama, kad prieš 1995 m. ir po šių metų atsakomybė už valstybės tarnautojų teisių į pensiją finansavimą galiausiai teko valstybei, net jeigu, kaip Komisija norėtų pažymėti, 1953 m. Pašto administravimo įstatymo 3 straipsnyje ir 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 2 straipsnyje aiškiai sakoma, kad už savo įsipareigojimus atsako specialiojo turto statusą turinti įmonė, o ne valstybė. Tačiau iki 1995 m. pagal galiojusius pašto įstatymus ir bendruosius teisės aktus pensijų išmokos buvo įtrauktos į specialiojo turto Deutsche Bundespost biudžetą. Visos šios išmokos turėjo būti finansuojamos iš specialiojo turto statusą turinčios įmonės gautų pajamų. Teisiniam pagalbos vertinimui nėra svarbiausia tai, kas galiausiai buvo atsakingas už valstybės tarnautojų teisių į pensiją finansavimą. Daug svarbiau tai, kas pagal galiojusius teisės aktus šias teises įprastai turėjo finansuoti. Pagal 1953 m. Pašto administravimo įstatymą, Biudžeto pagrindų įstatymą ir 1989 m. Pašto organizavimo įstatymą visa ši prievolė aiškiai tenka Deutsche Post.
(272)
Be to, kiekvienos įmonės, nesvarbu, valstybinės ar privačios, turinčios atskiro juridinio asmens statusą ar ne, pensijų išlaidos yra jos įprastos veiklos išlaidos. Ir tarp valstybių narių, ir valstybėse narėse buvo sukurta daug įvairių pensijų finansavimo mechanizmų. Dažnai taikomos skirtingos sistemos atsižvelgiant į tai, kada darbuotojas įdarbintas. Taigi Deutsche Post turi finansuoti savo įdarbintų darbuotojų, įskaitant valstybės tarnautojus, pensijų išlaidas lygiai taip, kaip ir bet kuri kita įmonė. Tai, kad valstybės tarnautojų pensijų finansavimo būdas skiriasi nuo privačių darbuotojų pensijų finansavimo būdo, nedaro jokio poveikio Deutsche Post prievolei savo pensijų išlaidų finansavimą priskirti prie įprastų veiklos išlaidų. Sutikti su Vokietijos argumentu tai tas pats, kaip sakyti, kad valstybė gali valstybines įmones atleisti nuo svarbaus išlaidų veiksnio, susijusio su jų įprasta veikla.
(273)
Galiausiai Vokietija argumentuodama, kad Deutsche Post niekada neturėjo pakankamai savo lėšų savo valstybės tarnautojų teisėms į pensiją finansuoti, neatkreipė dėmesio į tai, kad finansinio pranašumo buvimo vertinimas nesusijęs su ekonominiu įmonės pajėgumu.
(274)
Kadangi 1995 m. pensijų reforma Deutsche Post iš dalies buvo atleista nuo savo valstybės tarnautojų teisių į pensiją finansavimo prievolės, Deutsche Post dėl pensijų subsidijos įgijo finansinį pranašumą.
VII.1.2. Konkurencijos iškreipimas ir įtaka prekybai
(275)
Valstybės narės suteikta pagalba daro įtaką prekybai Europos Sąjungoje, jei ja sustiprinama vienos įmonės padėtis, palyginti su kitomis konkuruojančiomis įmonėmis, vykdančiomis prekybą Europos Sąjungoje. Pagal nusistovėjusią Teismų praktiką (75) priemonė iškreipia konkurenciją ir daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai jau tada, kai pagalbos gavėjas konkurencijai atvertose rinkose dalyvauja konkurencijoje su kitomis įmonėmis.
(276)
Vokietijoje siuntinių, laikraščių ir periodinių leidinių rinkos visada buvo atvertos konkurencijai. Šiose rinkose POSTDIENST visada konkuravo su kitomis įmonėmis, taip pat iš kitų valstybių narių (pvz., UPS, FedEx, TNT Express, GLS arba DPD). Nuo 1998 m. iki 2007 m. DPAG savo išimtinę licenciją teikti laiškų paslaugas pamažu prarado. Atvėrus rinką konkurencijai, į rinką įžengė naujos įmonės. Todėl pagalba daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai ir gali iškreipti konkurenciją.
(277)
Komisija šiuo klausimu taip pat pažymi, kad Deutsche Post ir jos kontroliuojančioji bendrovė DPWN 1997 m. pradėjo įsigyti siuntinių operatorius Europos ir tarptautinėse rinkose: 1999 m. DPWN, per metus gaudama apie 4,6 mlrd. EUR pajamų, jau buvo Europos siuntinių paslaugų ir skubiojo siuntų vežimo rinkų lyderė, o 1998 m., įsigijusi DHL, veiklą išplėtė į Aziją ir Šiaurės Ameriką. Paskui įsigijusi logistikos įmonių (pvz., Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) DPWN tapo viena didžiausių pasaulyje oro ir jūrų krovinių bei pasaulinių logistikos paslaugų teikėjų. Be to, DPWN dabar jau veikia ir pašto rinkose už Vokietijos ribų (pvz., įsigijusi Unipost Ispanijoje ir Williams Lee Jungtinėje Karalystėje). Nuo 1998 iki 2007 m. DPWN įsigijo įmonių, kurių vertė apie 21 mlrd. EUR (76).
(278)
Todėl Komisija daro išvadą, kad pensijų subsidija yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
VII.2. Teisinis esamos pagalbos vertinimas pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį
(279)
Vokietijos nuomone, jei jau pensijų subsidija būtų laikoma valstybės pagalba, tai turėtų būti kvalifikuojama kaip esama pagalba pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b dalies i punktą. Vokietija teigia, kad nuo atitinkamos Vokietijos Pagrindinio įstatymo nuostatos įsigaliojimo 1953 m. valstybė yra galutinė valstybės tarnautojų teisių į pensiją finansuotoja ir skolininkė jų atžvilgiu. Vokietija laikosi nuomonės, kad pensijų fondo įsteigimas šios prievolės niekaip nepakeitė.
(280)
Pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b dalies i punktą esamos pagalbos sąvoka apima visą pagalbą, kuri iki Sutarties įsigaliojimo buvo teikiama atitinkamose valstybėse narėse, t. y. individuali pagalba ir pagalbos sistemos, įgyvendintos iki Sutarties įsigaliojimo ir toliau taikomos.
(281)
Iki 1995 m. pagal galiojusius pašto įstatymus ir bendruosius teisės aktus pensijų išmokos buvo įtrauktos į specialiojo turto statusą turinčios įmonės Deutsche Bundespost biudžetą ir turėjo būti visiškai finansuojamos iš šios įmonės gautų pajamų (išsamus šių nuostatų vertinimas pateiktas 262 ir 263 dalyse). Taigi iki 1995 m. antrosios pašto reformos Deutsche Post privalėjo savo valstybės tarnautojų pensijų išlaidas finansuoti iš savo lėšų ir negavo jokios pagalbos, kuria būtų siekta sumažinti Deutsche Post tekusią pensijų išlaidų naštą.
(282)
1995 m. įsteigus DPAG ir pašto pensijų fondą buvo sukurtas visiškai naujas valstybės tarnautojų pensijų finansavimo reglamentavimas. Po 1995 m. antrosios pašto reformos Deutsche Post teko principinė valstybės tarnautojų turtinių teisių finansavimo prievolė pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį, tačiau įmonė iš dalies buvo atleista nuo naštos, susijusios su valstybės tarnautojų išlaidomis. Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 1 ir 2 dalis Deutsche Post nebeprivalėjo finansuoti pensijų išlaidų, viršijančių fiksuotas sumas (per 1995-1999 m. laikotarpį) arba nustatytas įmokas (nuo 2000 m.). Nuo to laiko likusi trūkstama suma finansuojama pensijų subsidija.
(283)
Taigi pensijų subsidija yra nauja pagalba, nes pradėta taikyti 1995 m.
(284)
Dėl Vokietijos nuorodos į Komisijos teiginį byloje T-266/02 Komisija pirmiausia atkreipia dėmesį į tai, kad Bendrasis Teismas šio sprendimo 54 punkte pateikia Vokietijos nuomonę (o ne Komisijos, kaip nurodė Vokietija). Iš sprendimo 54 punkto matyti, kad 2002 m. neigiamame sprendime net ir Vokietijos nuomone buvo vertinama ne pensijų subsidija. Sprendimo 61 punkte pateikta Komisijos nuomonė:
„Visų pirma, Komisija atsako, kad, kadangi ginčijamame sprendime nusprendė, jog reikšmingi tik DB-Telekom mokėjimai, […].“
(285)
Taigi šiuo sprendimu nepagrindžiama Vokietijos išsakyta nuomonė, kad Komisijos įgalioto asmens teiginiu netiesiogiai patvirtinama pensijų subsidija. Bet kokiu atveju akivaizdu, kad toks teiginys negali turėti tokio poveikio.
(286)
Be to, Bendrasis Teismas byloje T-421/07 (77) konstatavo, kad 1999 m. sprendimo pradėti procedūrą objektas buvo ir pensijų subsidija ir kad procedūra dėl šios priemonės 2002 m. neigiamu sprendimu nebuvo baigta.
(287)
Kadangi Komisija niekada nėra priėmusi jokio sprendimo, pagal kurį pensijų subsidija nebūtų laikoma pagalba arba būtų laikoma su vidaus rinka suderinama pagalba, ji daro išvadą, kad pensijų subsidija yra nauja pagalbos priemonė.
VII.3. Teisinis pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimas pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą
(288)
Išimties nuostatos pagal SESV 107 straipsnio 2 dalį ir SESV 107 straipsnio 3 dalies a ir b punktus aiškiai netaikytinos.
(289)
2007 m. sprendime išplėsti procedūrą Komisija atkreipė dėmesį į galimybę pensijų subsidiją, kaip kompensaciją už viešųjų paslaugų teikimą, bent iš dalies laikyti suderinama su vidaus rinka pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį. Savo atsakyme dėl 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą Vokietija pabrėžė, kad pensijų subsidiją, jei jau ji būtų laikoma pagalba, reikia tirti remiantis SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu, o ne SESV 106 straipsnio 2 dalimi. Be to, 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą Komisija apibūdino pensijų subsidijos suderinamumo su vidaus rinka tyrimo metodą remiantis SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu; Vokietija dėl to pateikė savo nuomonę.
(290)
Pagal Teisingumo Teismo praktiką (78) nurodyti galimas suderinamumo su vidaus rinka priežastis ir parodyti, kad tokio suderinamumo sąlygos tenkinamos, yra valstybės narės užduotis. Vadinasi, iš nurodyto Teismo sprendimo aišku, kad Komisija šiuo atveju neprivalo tirti pensijų subsidijos suderinamumo su vidaus rinka remdamasi SESV 106 straipsnio 2 dalimi, jei valstybė narė ir subsidijos gavėjas aiškiai atmeta suderinamumo tyrimo nurodytu pagrindu galimybę.
(291)
Todėl Komisija tirs, ar pensijų subsidija yra pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą su vidaus rinka suderinama pagalba. Pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą su vidaus rinka suderinama gali būti laikoma pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.
(292)
Pagal Teismų praktiką Komisija gali su vidaus rinka suderinama laikyti tokią valstybės pagalbą, kuria prisidedama prie bendro intereso tikslų siekimo (79), kuri yra reikalinga šiam tikslui pasiekti (80) ir netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui (proporcingumo principas).
VII.3.1. Pašto sektoriaus rinkos atvėrimas kaip bendro intereso tikslas
(293)
Pašto paslaugomis prisidedama prie socialinės, ekonominės ir teritorinės sanglaudos Europos Sąjungoje. 1998 m. ES lygmeniu pradėjus atverti pašto paslaugų rinką konkurencijai pagerėjo kokybė, padidėjo veiksmingumas ir pradėta labiau orientuotis į naudotojus (81). Atvėrus rinką atsirado galimybė sukurti pašto paslaugų vidaus rinką. Todėl rinkos atvėrimu prisidedama prie SESV 3 straipsnio 3 dalyje nustatyto vidaus rinkos kūrimo tikslo.
(294)
Po 1995 m. reorganizavimo į akcinę bendrovę Deutsche Post valstybės tarnautojų daugiau neįdarbino. Todėl su socialinėmis išmokomis valstybės tarnautojams susijusios prievolės atsirado prieš pašto rinkos atvėrimą konkurencijai. Jos palygintinos su per didelėmis sąnaudomis, kurios grindžiamos prieš rinkos atvėrimo pradžią prisiimtais įsipareigojimais, kurių į konkurenciją orientuotoje rinkos aplinkoje tokiomis pačiomis sąlygomis toliau vykdyti neįmanoma, nes rinkoje įsitvirtinęs operatorius nebegali atitinkamų išlaidų perkelti naudotojams. Jei Deutsche Post nebūtų buvusi bent iš dalies atleista nuo šių perimtų įsipareigojimų, ji būtų turėjusi išeiti iš rinkos.
(295)
Komisija pripažino, kad laipsniškas perėjimas nuo padėties, kai konkurencija buvo labai apribota, prie tikros konkurencijos ES lygmeniu turi vykti priimtinomis ekonominėmis sąlygomis (82). Todėl daugelyje savo sprendimų Komisija pripažino ir tai, kad valstybės narės teikia valstybės pagalbą norėdamos rinkoje įsitvirtinusį operatorių atleisti nuo dalies perimtų įsipareigojimų, susijusių su pensijų prievolėmis (83).
VII.3.2. Pensijų subsidijos reikalingumas ir proporcingumas
(296)
Komisija savo sprendimų priėmimo praktikoje laikėsi nuomonės, kad pensijų išlaidų naštos mažinimas turi būti apribotas iki tokios apimties, kuri reikalinga rinkoje įsitvirtinusio operatoriaus socialinio draudimo įmokų, kurias jis finansuoja kaip išlaidas, tarifą suvienodinti su konkurentų taikomu socialinio draudimo įmokos tarifu (84).
(297)
Šiuo atveju Komisija pripažįsta, kad Deutsche Post be valstybės intervencijos, kuria ji buvo atleista nuo dalies savo pensijų prievolių savo valstybės tarnautojų atžvilgiu, nebūtų sugebėjusi išsilaikyti prieš konkurentus. Dėl praeityje atsiradusių socialinių įsipareigojimų, kurių jos konkurentai neturėjo, ji būtų buvusi išstumta iš tų pašto paslaugų rinkos dalių, kuriose vyksta konkurencija.
(298)
Sprendime La Poste Komisija pirmą kartą įvertino pagalbos priemonės, kuria buvo sumažinta įmonės našta, susijusi su prieš rinkos atvėrimą įdarbintų valstybės tarnautojų pensijų išlaidomis, reikalingumą ir proporcingumą. Minėtame sprendime Komisija išnagrinėjo, ar pensijų subsidija rinkoje įsitvirtinusio operatoriaus įstatymais nustatytų socialinio draudimo įmokų dydis suvienodinamas su kitų laiškų ir siuntinių paslaugų sektoriuje veikiančių įmonių mokamų šių įmokų dydžiu (85).
(299)
Šiame sprendime Komisija taikys tokį pat metodą. Komisijos tyrimas vyks trimis etapais:
1)
pirmiausia Komisija nustatys kitų laiškų ir siuntinių paslaugų sektoriuje veikiančių įmonių socialinio draudimo įmokų dydį;
2)
tada ji nustatys, kokio dydžio socialinio draudimo įmokas savo valstybės tarnautojams mokėjo Deutsche Post;
3)
galiausiai ji nustatys, ar atitinkamai apskaičiuotos įmokos yra vienodo dydžio.
VII.3.2.1. Kitų laiškų ir siuntinių paslaugų sektoriuje veikiančių įmonių socialinio draudimo įmokų dydis
(300)
Socialinio draudimo įmokų dydį nulemia du veiksniai: įmokos tarifas ir algos pagrindas, kuriam jis taikomas.
a) Lyginamojo tarifo apskaičiavimas
(301)
Privatūs konkurentai ir darbdavio dalį, ir darbuotojo dalį turi finansuoti iš savo pajamų. Kaip matyti iš 2 paveikslo, nuo 1995 m. visas įmokos tarifas sudarė 38-42 % privataus darbuotojo bendrosios algos (bendroji alga = grynoji alga plius darbuotojo dalis). Darbdavio ir darbuotojo mokama socialinio draudimo įmokos tarifo dalis sudarė atitinkamai 19-21 % bendrosios algos (išsamūs duomenys pagal metus pateikti priede).
(302)
Priešingai negu privačių darbuotojų mokamos socialinio draudimo įmokų dalies atveju, valstybės tarnautojų dalis apima tik 30-50 % jų sveikatos priežiūros išlaidų, tačiau neapima jokių kitų pensijos, sveikatos priežiūros ir slaugos išlaidų įmokų. Todėl Deutsche Post įmoka viršija privačių darbdavių dalį ir apima visas pensijų išlaidas ir likusias sveikatos priežiūros ir slaugos išlaidas.
(303)
Todėl apskaičiuojant atitinkamą Deutsche Post lyginamąjį indeksą reikia atsižvelgti į tai, kad valstybės tarnautojų įmoka yra mažesnė negu privačių darbuotojų.
(304)
Kalbant apie 30-50 % dydžio valstybės tarnautojų sveikatos priežiūros ir slaugos išlaidų įmoką, galima daryti prielaidą, kad ji pagal savo ekonominį poveikį dideliu mastu atitinka privačių darbuotojų įstatymais nustatyto sveikatos ir slaugos draudimo įmoką (kuri, pvz., 2006 m. sudarė 8,5 % privačių darbuotojų bendrosios algos).
(305)
Kadangi valstybės tarnautojai nemoka įstatymais nustatyto pensijų ir nedarbo draudimo įmokų, atitinkamą sumą turi mokėti Deutsche Post, kad faktiškai sumokėtų tokio dydžio socialinio draudimo įmokas, kurios atitiktų įstatymais nustatytas socialinio draudimo įmokas, kurias turi finansuoti privati įmonė iš savo pajamų.
(306)
Todėl Deutsche Post socialinio draudimo įmokų lyginamasis tarifas (toliau - lyginamasis tarifas) turi, kaip parodyta lentelėje, apimti visus pensijų ir nedarbo draudimo įmokų tarifus (= darbdavio dalis plius darbuotojo dalis) bei darbdavio mokamą sveikatos ir slaugos draudimo dalį.
7 paveikslas
Deutsche Post socialinio draudimo įmokų lyginamojo tarifo apskaičiavimas
(307)
Kaip matyti iš 8 paveikslo, per 2003-2010 m. laikotarpį lyginamasis tarifas sudarė 30-34,1 % privačių darbuotojų bendrosios algos (86).
(308)
Vokietija prieštarauja tvirtindama, kad, jei lyginamasis tarifas būtų didesnis už darbdavio mokamą socialinio draudimo įmokų tarifo dalį, Deutsche Post padėtis, palyginti su konkurentais, kurie turi mokėti tik darbdavio dalį, būtų pabloginta. Tačiau, kaip matyti iš toliau pateikto supaprastinto (2006 m. įmokų tarifais grindžiamo) pavyzdžio, Deutsche Post, palyginti su privačiais konkurentais, įgytų aiškų pranašumą, jei lyginamasis tarifas tik atitiktų darbdavio mokamą socialinio draudimo įmokų dalį:
1)
Deutsche Post ir privatus konkurentas vienam valstybės tarnautojui ar vienam privačiam darbuotojui moka tokią pačią grynąją algą - 79,5 EUR;
2)
darbdavio ir darbuotojo mokama socialinio draudimo įmokų tarifo dalis sudaro atitinkamai 20,5 % privataus darbuotojo bendrosios algos. Sudėjus 79,5 EUR dydžio grynąją algą ir 20,5 EUR dydžio darbuotojo dalį, gaunama 100 EUR dydžio bendroji alga. Vadinasi, bendros socialinio draudimo įmokos yra 41 EUR (41 % privataus darbuotojo bendrosios algos);
3)
Vokietija mano, kad Deutsche Post turėtų mokėti tik darbdavio mokamą socialinio draudimo įmokų dalį, papildomai prie valstybės tarnautojo sveikatos priežiūros išlaidų įmokos (laikoma, kad ji tokia pat, kaip privataus darbuotojo sveikatos ir slaugos draudimo įmoka - 7,5 EUR);
4)
Vokietija darbdavio dalį apskaičiuoja remdamasi valstybės tarnautojui skirta alga - 87 EUR (79,5 EUR dydžio grynosios algos ir 7,5 EUR dydžio valstybės tarnautojo sveikatos priežiūros išlaidų įmokos suma). Todėl socialinės išlaidos yra 17,8 EUR (20,5 % dydžio darbdavio dalis nuo 87 EUR dydžio valstybės tarnautojui skirtos algos) ir 7,5 EUR dydžio valstybės tarnautojo sveikatos priežiūros išlaidų įmokos suma;
5)
pagal Vokietijos skaičiavimus valstybės tarnautojo socialinės išlaidos siektų tik 25,3 EUR, palyginti su 41 EUR privataus darbuotojo atveju.
(309)
Nors Deutsche Post ir privatus konkurentas moka tokią pačią grynąją algą, Deutsche Post tektų socialinės išlaidos, sudarančios tik apie 62 % privataus darbuotojo įstatymais nustatytų socialinio draudimo įmokų, jei lyginamasis tarifas apimtų darbuotojo mokamą socialinio draudimo įmokų dalį.
(310)
Taip pat reikia pažymėti, kad darbdavio mokama socialinio draudimo įmokų tarifo dalis (nuo 1995 m. - 19-21 %) irgi buvo gerokai mažesnė negu 33 % valstybės tarnautojams skirtų algų dydžio įmokos tarifas, kuris 1995 m. Pensijų įstatyme nustatytas kaip Deutsche Post įmokos į pensijų fondą lyginamasis indeksas. Todėl Vokietijos įstatymų leidėjas neturėjo ketinimo, kad Deutsche Post finansuotų tik darbdavio dalį, o nustatė jai prievolę finansuoti daug didesnę valstybės tarnautojų pensijų išlaidų įmoką ir visas likusias socialines išlaidas (pvz., valstybės tarnautojų sveikatos priežiūros išlaidų įmoką).
(311)
Todėl Komisija atmeta galimybę kaip lyginamąjį tarifą imti darbdavio mokamą socialinio draudimo įmokų tarifo dalį, nes valstybės tarnautojai, priešingai negu privatūs darbuotojai, nemoka privalomos pensijų ir nedarbo draudimo įmokos. Todėl šias įmokas bet kokiu atveju reikia įtraukti į lyginamąjį tarifą siekiant užtikrinti, kad ir Deutsche Post, ir privatūs darbuotojai mokėtų tokio pat dydžio tiesiogines ar netiesiogines įmokas.
b) Algos pagrindo apskaičiavimas
(312)
Kadangi socialinio draudimo įmokų, kurias Deutsche Post turi mokėti savo valstybės tarnautojams, dydis turi būti suvienodintas su įstatymais nustatytų socialinio draudimo įmokų, kurias turi mokėti privatūs konkurentai, dydžiu, svarbu, kad Deutsche Post būtų taikomas ne tik tokio pat dydžio įmokų tarifas, bet taip pat kad šis tarifas būtų taikomas atitinkamam algos pagrindui. Kaip parodyta pirmiau pateiktame pavyzdyje, jei skaičiuojama imant 20,5 % dydžio darbdavio dalį valstybės tarnautojams skirtų algų pagrindu, gaunama 17,8 EUR dydžio įmoka, o privatūs darbuotojai turi mokėti 20,5 EUR (20,5 % 100 EUR dydžio bendrosios algos pagrindu).
(313)
Todėl reikia apskaičiuoti valstybės tarnautojų bendrąją algą, kurią būtų galima imti kaip algos pagrindą, atitinkantį privačių darbuotojų bendrąją algą. Tariama, kad valstybės tarnautojų sveikatos priežiūros išlaidų įmoka atitinka privačių darbuotojų sveikatos ir slaugos draudimo įmoką. Todėl likęs bendrosios algos ir skirtos algos skirtumas yra darbuotojo mokama pensijų ir nedarbo draudimo įmokų dalis. Pagal toliau pateiktą formulę skirta alga perskaičiuojama į bendrąją algą, kuri atitinka privačių darbuotojų bendrąją algą:
6 lentelė
Valstybės tarnautojų bendrosios algos apskaičiavimas (2006 m. įmokų tarifų pagrindu)
Valstybės tarnautojų bendroji alga =
(314)
Pavyzdžiui, imant 2006 m. įmokų tarifus, gaunama, kad valstybės tarnautojų bendroji alga yra 15 % didesnė negu valstybės tarnautojams skirta alga. Taigi šiuo procentiniu dydžiu kiekybiškai išreiškiama klaida, kuri atsirastų, jei kaip Deutsche Post socialinio draudimo įmokų apskaičiavimo pagrindas, palyginti su privačių konkurentų įstatymais nustatytomis socialinėmis įmokomis, vietoj bendrosios algos būtų imama skirta alga. Tai aiškiai matyti iš 308 dalyje pateikto pavyzdžio, nes 20,5 EUR dydžio darbdavio dalis, kuri teisingai grindžiama bendrąja alga, yra 15 % didesnė negu 17,8 EUR dydžio darbdavio dalis, kuri gaunama kaip pagrindą klaidingai imant skirtą algą.
(315)
Todėl Komisija mano, kad Deutsche Post socialinio draudimo įmokų lyginamasis tarifas turi būti grindžiamas darbdavio ir darbuotojo mokama pensijų ir nedarbo draudimo įmoka ir darbdavio mokama sveikatos ir slaugos draudimo įmoka. Lyginamasis tarifas turi būti taikomas valstybės tarnautojų bendrajai algai (kaip nustatyta 6 lentelėje).
VII.3.2.2. Deutsche Post jos valstybės tarnautojams mokamos socialinio draudimo įmokos
(316)
Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 1 dalį Deutsche Post per 1995-1999 m. laikotarpį į pensijų fondą turėjo kasmet mokėti 2,045 mlrd. EUR įmoką, iš viso - 10,225 mlrd. EUR. Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 2 dalį nuo 2000 m. Deutsche Post moka įmoką, kuri sudaro 33 % valstybės tarnautojams skirtų algų.
(317)
Tačiau tiriant pagalbos reikalingumą ir proporcingumą reikia atsižvelgti ir į aplinkybę, kad ekonominiu požiūriu Deutsche Post į pensijų fondą neturi sumokėti visos 2,045 mlrd. įmokos, kuri atitinka 33 % skirtų algų. Šiuo klausimu, Komisijos nuomone, reikia skirti du laikotarpius - nuo 1995 iki 2002 m. ir nuo 2003 m. iki dabar.
a) Deutsche Post įmoka per 1995-2002 m. laikotarpį
(318)
Vokietija teigia, kad Deutsche Post, ypač kalbant apie 1995-1999 m. į pensijų fondą mokėtas iš viso 2,045 mlrd. EUR dydžio metines fiksuotas sumas, mokėjo tokias socialinio draudimo įmokas, kurios viršijo įstatymais nustatytas socialinio draudimo įmokas, kurias turėjo mokėti konkurentai. Todėl, Vokietijos tvirtinimu, per laikotarpį iki 1999 m., tačiau ir per visą tiriamąjį laikotarpį, Deutsche Post mokėjo bent jau tokio pat dydžio, jei ne didesnes, įmokas kaip privačios įmonės. Todėl esą negalima teigti, kad dėl pensijų subsidijos Deutsche Post buvo palankesnėje padėtyje negu jos konkurentai. Komisija šiuos argumentus turi atmesti, nes jais neatsižvelgiama į atitinkamas Vokietijos valdžios institucijų priimtas reguliuojamąsias nuostatas, susijusias su paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, išlaidų padengimu.
(319)
Komisija šiame sprendime konstatuoja, kad Deutsche Post padėtis paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, rinkose buvo palankesnė negu konkurentų, nes dalis socialinių išlaidų, patirtų dėl valstybės tarnautojų, dirbusių šių paslaugų sektoriuje, buvo finansuojama ne iš pajamų, gautų teikiant šias paslaugas. Ši patirtų socialinių išlaidų dalis buvo priskirta paslaugoms, kurių kainos reguliuojamos, nes jas teikiant gautos pajamos buvo pakankamai aukšto lygio, kad iš jų būtų galima finansuoti ne tik dėl paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, patirtas išlaidas, bet ir papildomas išlaidas.
(320)
Pavyzdžiui, iš Deutsche Post apskaitos nuo 1995 m. matyti, kad bendrovė paslaugoms, kurių kainos nereguliuojamos, priskyrė tik tokio dydžio socialinio draudimo įmokas, kuris buvo grindžiamas įmokos tarifu pagal RPIS. 2002 m. RPIS ir vėlesni RPIS patvirtina šią praktiką. Todėl ekonominis pranašumas, susijęs su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos, buvo ir prieš 1999 m. ir po šių metų, nes šios paslaugos aiškiai buvo atleistos nuo patiriamų išlaidų naštos.
(321)
Vokietijos argumentas, kad Deutsche Post paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, rinkose patyrė sąlyginį nuostolį, nes per 1995-1999 m. laikotarpį sumokėtomis fiksuotomis sumomis turėjo finansuoti didesnes socialines išlaidas, neatitinka faktų. Pirma, Deutsche Post daugumai savo reguliuojamų paslaugų teikti tebeturėjo išimtinę licenciją. Antra, o tai yra svarbiau, atlygis už paslaugas, kurioms buvo taikoma išimtinė licencija, buvo nustatytas pakankamai didelis, kad šias išlaidas būtų galima perkelti priklausomiems naudotojams.
(322)
Per laikotarpį iki 1995 m. atlygio reguliavimas buvo grindžiamas 1991 m. birželio 24 d. Pašto paslaugų potvarkiu (Postdienstverordnung) (87), pagal kurį atlygis už monopolį turėjo būti subalansuotas. Administravimo praktikoje tai apėmė pensijų išlaidas. Per 1995-1997 m. laikotarpį atlygio reguliavimas buvo grindžiamas 1994 m. rugsėjo 14 d. Telekomunikacijų ir pašto reglamentavimo įstatymu (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens) (BGBl., I dalis, p. 2325, 2371). Pagal minėto įstatymo 4 straipsnį susiejant su 2 ir 7 straipsniais iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, buvo leidžiama finansuoti ne tik išlaidas, patirtas teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, įskaitant įmokas į pensijų fondą, bet ir išlaidas, patirtas teikiant paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos.
(323)
Kaip matyti iš Deutsche Post metinių ataskaitų, per 1995 m. pensijų reformą reguliuojamas atlygis buvo paliktas tokio pat lygio, kuris buvo taikytas ir anksčiau, kai Deutsche Post dar turėjo finansuoti visas pensijų išlaidas. Vėliau pensijų išlaidos buvo apribotos - nustatant fiksuotą sumą (1995-1999 m.) ir nustatant 33 % nuo metai iš metų mažėjančios valstybės tarnautojų algų apimties (nuo 2000 m.), tačiau reguliuojamas atlygis atitinkamai sumažintas nebuvo, siekiant finansuoti tik socialinio draudimo įmokas, kurios atitiko konkurentų mokėtas įstatymais nustatytas socialinio draudimo įmokas. Kadangi nustatytos įmokos į pensijų fondą (2,045 mlrd. EUR per metus) iki 1999 m. liko maždaug 1994 m. pensijų išlaidų dydžio, ekonominė Deutsche Post situacija, kalbant apie pensijų išlaidų, susijusių su paslaugomis, kurių kainos reguliuojamos, finansavimą, nepakito. Ir Deutsche Post pajamų dydis, ir jos įmoka į pensijų fondą liko subalansuoti.
(324)
1997 m. Pašto įstatyme aiškiai sakoma, kad reguliuojamu atlygiu turi būti padengiamos ne tik „veiksmingo“ paslaugų teikimo išlaidos, bet ir įsipareigojimai, pvz., susiję su valstybės tarnautojų socialinėmis išlaidomis. Todėl 1997 m. Pašto įstatyme aiškiai pripažįstama, kad pajamas, gaunamas teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, reikia nustatyti taip, kad būtų užtikrintas visų fiksuotų sumų finansavimas. Atrodo, Vokietijos įstatymų leidėjas manė, kad tuometinis reguliuojamo atlygio dydis atitiko 1997 m. Pašto įstatymo reikalavimus, todėl nusprendė iki 1999 m. palikti 1997 m. lygio kainas. Todėl 2000 m. kovo 27 d. tuometinis ekonomikos ir technologijų ministras priėmė sprendimą, kad 1997 m. rugsėjo 1 d. patvirtintas atlygis turi galioti iki 2002 m. gruodžio 31 d.
(325)
Taip reguliuojamas atlygis buvo paliktas pirminio aukšto lygio, o ne sumažintas iki tokio lygio, dėl kurio Deutsche Post būtų patyrusi sąlyginį nuostolį.
(326)
Nuo 2000 m. Deutsche Post padėtis, palyginti su konkurentų, tapo dar palankesnė, nes nustatytos įmokos į pensijų fondą buvo sumažintos iki 33 % valstybės tarnautojams skirtų algų. Šis dydis absoliučiais skaičiais reiškia išlaidų sumažėjimą nuo 2,045 mlrd. EUR iki 735 mln. EUR (ir iki dar mažesnės sumos per kitus kelerius metus, nes valstybės tarnautojų skaičiaus mažėjimas didesnėmis algomis buvo kompensuotas tik iš dalies). Kadangi reguliuojamas atlygis buvo paliktas pirminio aukšto lygio, nuo 2000 m. Deutsche Post iš paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, jau galėjo uždirbti pastebimą pelną.
(327)
Tiriant Deutsche Post pelningumą paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, sektoriuje per visą 1995-2002 m. laikotarpį, WIK ekspertizėje daroma išvada, kad Deutsche Post, pvz., iki 1999 m., nepaisant fiksuotų sumų į pensijų fondą mokėjimo, teikdama paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nuostolių nepatyrė, o nuo 2000 m. WIK ekspertizėje netgi parodomi aiškiai teigiami veiklos rezultatai.
(328)
Todėl Komisija turi atmesti Vokietijos argumentus, kad Deutsche Post, kalbant apie socialinio draudimo įmokų, susijusių su paslaugomis, kurių kainos reguliuojamos, finansavimą, buvo blogesnėje padėtyje negu jos konkurentai, todėl pensijų subsidija prieš 2002 m. buvo reikalinga ir proporcinga.
(329)
Nepaisant pirmesnių svarstymų Komisija turi pripažinti, kad ji šiuo atveju neturi pakankamai įrodomosios medžiagos, kad galėtų nustatyti tikslų socialinio draudimo įmokų, kurias Deutsche Post mokėjo 1995-2002 m., dydį. Ji mano, kad toks kiekybinis nustatymas iš tikrųjų negali būti grindžiamas pastebėjimu a posteriori, kad tam tikra socialinių išlaidų, susijusių su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos, dalis buvo perkelta, kad ją būtų galima finansuoti iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, ir kad apskritai pagal pensijų fondo reglamentavimą Deutsche Post nebuvo blogoje padėtyje, nes pajamos, gautos teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, de facto buvo nustatytos pakankamai didelės, kad būtų galima finansuoti su šiomis paslaugomis susijusias įmokas į pensijų fondą, įskaitant perkeltus įsipareigojimus. Neįmanoma nustatyti ir metodo, pagal kurį valstybė narė galėtų apskaičiuoti per šį laikotarpį mokėtų įmokų dydį. Komisija, išnagrinėjusi per 1995-2002 m. laikotarpį taikyto reguliuojamo atlygio teisinį pagrindą, konstatuoja, kad iš įstatymų nuostatų neįmanoma tiksliai nustatyti, kaip kompetentingos valdžios institucijos iš anksto nustatė reguliuojamo atlygio sudėtį. Ypač šiuo atveju neįmanoma patikimai įrodyti, kad kompetentingos valdžios institucijos, tuo metu, kai nustatė tokio dydžio reguliuojamą atlygį, kad jis galiausiai de facto apėmė perkeltas išlaidas, savo sprendimuose tam tikrą reguliuojamo atlygio dalį aiškiai paskyrė nurodytų įsipareigojimų, susijusių su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos, sumai padengti.
(330)
Kitaip negu 2002, 2007 ir 2011 m. sprendimų dėl didžiausių kainų atveju, kuriuose Pašto reguliavimo institucija šiuos įsipareigojimus aiškiai pripažino ir patvirtino, šis ankstesnis de facto išlaidų padengimo atvejis galėjo būti siejamas su atlygį nustatyti kompetentingų valdžios institucijų svarstymais, susijusiais su kitų išlaidų komponentų arba kitų įmonės rodiklių vystymu. Todėl šiuo atveju šio ankstesnio de facto išlaidų padengimo atvejo nepakanka tiksliai ir tvirtai nustatyti, kokiu mastu kompetentingos valdžios institucijos padidino reguliuojamą atlygį, siekdamos atsižvelgti į nurodytus įsipareigojimus, susijusius su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos.
(331)
Kalbant apie laikotarpį nuo 2003 m. sausio 1 d., priešingai, iš 2002, 2007 ir 2011 m. sprendimų dėl didžiausių kainų aiškiai matyti, kaip Pašto reguliavimo institucija nustatė reguliuojamo atlygio sudėtį. Reguliuojamas atlygis buvo aiškiai nustatytas aukštesnio lygio, kad įsipareigojimus, susijusius su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos, būtų galima finansuoti iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos.
b) Deutsche Post įmoka nuo 2003 m.
(332)
Pagal 1997 m. Pašto įstatymą Deutsche Post iš Pašto reguliavimo institucijos gali reikalauti, kad ji, nustatydama leistiną pajamų, gaunamų teikiant paslaugas, kurioms taikoma licencija, ir paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, dydį, į išlaidas, perkeliamas naudotojams, be kita ko, įtrauktų „konkurencijos požiūriu neįprastus socialinius įsipareigojimus“ ir veiksmingo universaliųjų paslaugų teikimo išlaidas. Šį metodą Pašto reguliavimo institucija pirmąkart pritaikė 2002 m. sprendime dėl didžiausių kainų. Įsipareigojimus, susijusius su konkurencijos požiūriu neįprasta socialinio draudimo įmoka, Pašto reguliavimo institucija patvirtino ir 2007 ir 2011 m. sprendimuose dėl didžiausių kainų. Aplinkybė, kad tik daliai paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, taikoma ex ante kainų kontrolė, niekaip nekeičia Komisijos vertinimo. Deutsche Post dėl dominuojančios padėties rinkoje, kaip ir anksčiau, visą įsipareigojimą galėjo perkelti naudotojams. Šiuo požiūriu nėra jokio skirtumo, ar Pašto reguliavimo institucija kontrolę vykdo ex ante, ar ex post.
(333)
Pašto reguliavimo institucija visada patenkindavo Deutsche Post prašymą, kad # 2 įsipareigojimas (įmokos tarifą pagal RPIS viršijančios patirtos socialinės išlaidos) turėtų būti refinansuojamos iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos. Taigi apskaičiuojant 2001 m. konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas (# 2 įsipareigojimas) Deutsche Post dėl jos valstybės tarnautojų tekusios socialinio draudimo įmokos, kurios sudarė [40-45 %] skirtų algų (88), buvo palygintos su RPIS lyginamuoju indeksu. Šį lyginamąjį indeksą sudaro darbdavio mokama socialinio draudimo, draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir papildomo pensijų draudimo įmokų, kurios iš viso siekia [20-25 %] skirtų algų, dalis.
(334)
Šis abiejų tarifų skirtumas - [15-20 %] valstybės tarnautojams skirtos algos - įtrauktas į # 2 įsipareigojimą ir finansuojamas iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos (plg. 2 lentelę).
(335)
Todėl ekonominiu požiūriu Deutsche Post mokamos socialinio draudimo įmokos tarifas yra ne 33 % skirtų algų, o tik [20-25 %]. Nuo 2003 m. likusią dalį sumoka priklausomi naudotojai, mokėdami atlygį, kuriuo padengiamos Deutsche Post socialinės išlaidos, susijusios su paslaugomis, kurioms teikti Deutsche Post iki 2007 m. turėjo išimtinę licenciją, kitaip tariant su universaliosiomis paslaugomis, kurių rinkoje Deutsche Post užima dominuojančią padėtį.
(336)
Norint skirtoms algoms taikomą įmokos tarifą palyginti su konkurentų socialinio draudimo įmokų dydžiu, skirtą algą reikia paversti valstybės tarnautojų bendrąja alga.
(337)
Skirta alga sudaro [85-90 %] valstybės tarnautojų bendrosios algos (89). Šiuo pagrindu [20-25 %] skirtų algų atitinka [17,5-22,5 %] bendrosios algos.
(338)
Apribojus Deutsche Post įmoką į pensijų fondą iki 33 % ir Pašto reguliavimo institucijai patvirtinus # 2 įsipareigojimą, Deutsche Post mokamos socialinio draudimo įmokos sudaro [17,5-22,5 %] valstybės tarnautojų bendrosios algos.
VII.3.2.3. Palyginimas
a) 1995-2002 m. laikotarpis
(339)
Per 1995-2002 m. laikotarpį pajamomis, gautomis iš atlygio, kurį Deutsche Post ėmė už rezervuotas paslaugas, buvo gerokai sumažintas faktinis ekonominis įmonės įsipareigojimas, susijęs su socialinių išlaidų finansavimo įmoka. Tačiau, nesant atskirai nurodyto atlygio elemento, Komisija gali tik konstatuoti, kad Deutsche Post įmokos dydis buvo mažesnis už lyginamąjį tarifą. Komisija negali nei apskaičiuoti šių abiejų lygių skirtumo, nei nustatyti metodo, pagal kurį tai galėtų padaryti valstybė narė.
b) Laikotarpis nuo 2003 m.
(340)
Kalbant apie įmokos tarifo pagal RPIS ir lyginamojo tarifo palyginimą, reikia konstatuoti, kad įmokos tarifas pagal RPIS grindžiamas valstybės tarnautojams skirtomis algomis, kurios, palyginti su privačių darbuotojų bendrąja alga, yra per mažas algos pagrindas. Todėl įmokos tarifą pagal RPIS reikia apskaičiuoti iš naujo kaip valstybės tarnautojų bendrųjų algų procentinį dydį.
(341)
Palyginus 2006 m. duomenis matyti, kad iš paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, iš tikrųjų finansuotos socialinio draudimo įmokos sudarė [17,5-22,5] % valstybės tarnautojų bendrųjų algų (arba [20-25] % valstybės tarnautojams skirtų algų), palyginti su 33,5 % lyginamuoju tarifu. Todėl, kalbant apie socialinio draudimo įmokų tarifus, 2006 m. Deutsche Post įgijo sąlyginį pranašumą, kuris sudarė [10-15] % valstybės tarnautojų bendrųjų algų.
7 lentelė
Įmokos tarifo pagal RPIS ir 2006 m. Deutsche Post socialinio draudimo įmokos lyginamojo tarifo palyginimas
Įstatymais nustatytų socialinio draudimo įmokų tarifas
Įmokos tarifas pagal RPIS
Deutsche Post socialinės įmokos įsipareigojimo lyginamasis tarifas
Kaip procentinė dalis nuo
Privačių darbuotojų bendroji alga
Valstybės tarnautojų bendroji alga
Valstybės tarnautojų bendroji alga
Darbdavio dalis
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Sveikatos draudimas
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Slaugos draudimas
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Nedarbo draudimas
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Pensijų draudimas
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Darbuotojo dalis
20,50 %
Sveikatos draudimas
6,65 %
Slaugos draudimas
0,85 %
Nedarbo draudimas
3,25 %
3,25 %
Pensijų draudimas
9,75 %
9,75 %
Papildomas pensijų draudimas
[0-5 %]
Draudimas nuo nelaimingų atsitikimų
[0-5 %]
Įmokos tarifas
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Iš 7 lentelės matyti, kad Deutsche Post lyginamasis tarifas sudaro 33,5 % valstybės tarnautojų bendrosios algos ir yra [10-15] % didesnis už Deutsche Post faktiškai sumokėtą dydį.
(343)
2006 m. [10-15] % skirtumas yra didesnis už nominalųjį 33,5 % lyginamojo tarifo ir [20-25] % įmokos tarifo pagal RPIS skirtumą, kuris yra [8-13] %. Skirtumas apima [2-3] % dydžio papildomą mokėjimą, atsižvelgiant į aplinkybę, kad [20-25] % nominalusis įmokos tarifas pagal RPIS klaidingai grindžiamas valstybės tarnautojams skirta alga, o ne valstybės tarnautojų bendrąja alga, kuri atitinka privačių darbuotojų bendrąją algą.
VII.3.2.4. Išankstinė išvada dėl reikalingumo ir proporcingumo
(344)
Pensijų subsidija, kuria padengiamas pensijų fondo finansavimo poreikis, viršijantis 33 % Deutsche Post valstybės tarnautojams skirtų algų dydžio socialinio draudimo įmoką, nėra nei reikalinga, nei proporcinga dėl šių priežasčių:
1)
1995-2002 m. Deutsche Post patirtos faktinės išlaidos buvo mažesnės už lyginamąjį indeksą; tačiau tikslaus skirtumo apskaičiuoti neįmanoma;
2)
nuo 2003 m. Deutsche Post vidutiniškai finansuodavo apie [17,5-22,5] % savo valstybės tarnautojų bendrosios algos dydžio išlaidas, o vidutinis lyginamasis indeksas yra 32 % valstybės tarnautojų bendrosios algos; likusias išlaidas padengdavo naudotojai, nes į pajamas, patvirtintas pagal didžiausių kainų ribų reguliavimo procedūrą, įtrauktas įsipareigojimas, susijęs su konkurencijos požiūriu neįprastomis socialinėmis išlaidomis, kurios apima likusius [10-15] % valstybės tarnautojų bendrosios algos.
(345)
Dėl skirtingų tarifų nuo 2003 m. yra du paaiškinimai:
1)
įstatymais nustatytos socialinio draudimo įmokos, kurias moka laiškų ir siuntinių pristatymo sektoriaus įmonės, sudaro 41 % bendrųjų algų. Norint jas palyginti su Deutsche Post tenkančiomis socialinėmis įmokomis jos valstybės tarnautojams, reikalingas pakoregavimas atsižvelgiant į aplinkybę, kad valstybės tarnautojai 30-50 % savo sveikatos priežiūros ir slaugos išlaidų finansuoja patys. Šią valstybės tarnautojų mokamą dalį reikia prilyginti darbuotojo mokamai sveikatos ir slaugos draudimo daliai, kuri yra 7,5 % bendrųjų algų;
2)
Deutsche Post įmoka apskaičiuojama remiantis valstybės tarnautojams skirta alga, o ne jų bendrąja alga. Todėl lyginamasis indeksas Deutsche Post valstybės tarnautojų atveju yra 33,5 % bendrosios algos. Šį dydį viršinantis naštos sumažinimas iš principo nėra nei reikalingas, nei proporcingas.
(346)
Kalbant apie 1995-2002 m. laikotarpį, neįmanoma tiksliai apskaičiuoti tos naštos sumažinimo dalies, kuri viršijo reikalingu ir proporcingu laikytiną dydį. Nuo 2003 m. ši dalis sudaro [10-15] % bendrosios algos.
VII.3.2.5. Ypatingos konkurencinės ir reguliuojamosios aplinkos įtaka reikalingumo ir proporcingumo kriterijams
(347)
Tačiau vertinant pensijų subsidijos reikalingumą ir proporcingumą reikia atsižvelgti į tai, kad kalbama apie ypatingą konkurencinę ir reguliuojamąją aplinką.
(348)
Kaip paaiškinta II.2.1 skirsnyje, iki 2007 m. gruodžio 31 d.Deutsche Post turėjo išimtinę licenciją vežti tam tikras laiškų siuntas. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 52 straipsnį iki šios datos jai buvo pavesta vykdyti universaliųjų paslaugų prievolę pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/67/EB (90) 2 skyrių ir 1997 m. Pašto įstatymo 11 straipsnį. Nuo 2008 m. sausio 1 d. universaliąsias paslaugas Deutsche Post teikia savanoriškai.
(349)
Kol Deutsche Post turėjo išimtinę licenciją teikti tam tikras laiškų paslaugas, jos konkurentai šioje pašto rinkos dalyje negalėjo teikti savo paslaugų. Tai, kad Pašto reguliavimo institucija Deutsche Post leido tą pašto valstybės tarnautojų socialinių išlaidų dalį, kuri atsirado teikiant paslaugas, kurioms buvo taikoma išimtinė licencija, viršijant konkurentų socialines įmokas refinansuoti imant didesnį atlygį už paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, neturėjo surikdyti prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.
(350)
Universaliųjų paslaugų prievolė grindžiama aplinkybe, kad pašto operatoriai konkurencinėje rinkoje tam tikrų paslaugų kaimo arba atokiose vietovėse visai neteikia arba jas teikia tik per didelėmis kainomis. Todėl remiantis Direktyvos 97/67/EB 4 straipsniu kiekviena valstybė narė turi užtikrinti, kad nuolat visoje šalyje visiems naudotojams prieinamomis kainomis būtų teikiamos tam tikros kokybės universaliosios pašto paslaugos.
(351)
Todėl Vokietijos įstatymų leidėjas visiems pašto operatoriams, kurie toje rinkoje, kurioje taikoma universaliųjų paslaugų prievolė, užima dominuojančią padėtį, paveda vykdyti ypatingą prievolę. Pagal Potvarkio dėl pašto paslaugų (PDLV) (91) 2 straipsnį tokie pašto paslaugų teikėjai šioje rinkoje turi teikti paslaugas visiems naudotojams vienodomis sąlygomis. Iki šiol tokią dominuojančią padėtį rinkoje užėmė tik Deutsche Post ir atitinkamai turėjo vykdyti šią prievolę.
(352)
Po Deutsche Post privatizavimo valstybės pagalba, kaip kompensacija už universaliųjų paslaugų teikimą, jai nebebuvo teikiama. Tačiau iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos ir kurių rinkoje ji užima dominuojančią padėtį, ji gauna išlaidų, patiriamų užtikrinant universaliųjų paslaugų teikimą, kompensaciją. Komisijos nuomone, vertinant pensijų subsidijos proporcingumą ir reikalingumą į šią aplinkybę derėtų atsižvelgti.
(353)
Todėl Komisija daro išvadą, kad kalbant apie tas su pašto valstybės tarnautojais susijusias socialines išlaidas, kurios atsirado teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos ir kurioms taikyta universaliųjų paslaugų prievolė bei kurių rinkoje Deutsche Post užima dominuojančią padėtį, aplinkybė, kad Pašto reguliavimo institucija pritarė, kad visos šios socialinės išlaidos, patirtos teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, net jei jos viršija konkurentų įprastai patiriamų socialinių išlaidų lygį, būtų finansuojamos imant didesnį atlygį, nesutrikdė prekybos taip, kad prieštarautų bendram interesui. Ši išvada grindžiama ypatinga konkurencine ir reguliuojamąja aplinka, kurioje šios paslaugos buvo teikiamos, todėl jos negalima pritaikyti kitiems sektoriams.
VII.3.3. Išvada
(354)
Galima daryti išvadą, kad nuo 2003 m. Deutsche Post savo valstybės tarnautojams, dirbusiems paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, sektoriuose, mokėjo socialines įmokas, kurios buvo 11-14 procentinių punktų mažesnės už konkurentų taikytus įmokų tarifus.
8 paveikslas
Sąlyginis pranašumas, susijęs su socialinio draudimo įmokų tarifu, paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, atveju (įmokų tarifai kaip valstybės tarnautojų bendrųjų algų procentinis dydis)
[…]
(355)
Mažos socialinės įmokos nėra nei reikalingos, nei proporcingos, norint pasiekti laipsniško pašto paslaugų rinkos atvėrimo tikslą. Susijusiose rinkose Deutsche Post labai konkuruoja su kitais paslaugų teikėjais. Todėl Komisija mano, kad mažesnė socialinių įmokų apimtis trikdo prekybą ir prieštarauja bendram interesui, todėl jos negalima laikyti suderinama su vidaus rinka.
(356)
Su vidaus rinka nesuderinama pensijų subsidijos dalis laikotarpiu nuo 2003 m. sausio 1 d. apskaičiuojama pagal tokią formulę: lyginamojo tarifo ir įmokos tarifo pagal RPIS skirtumas dauginamas iš valstybės tarnautojų, dirbusių paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, sektoriuje, bendrųjų algų sumos.
8 lentelė
Su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos per laikotarpį nuo 2003 m. sausio 1 d. apskaičiavimo formulė
Su vidaus rinka nesuderinama pagalba =
=
(lyginamasis tarifas - reguliuojamasis įmokos tarifas)
×
valstybės tarnautojų, dirbusių paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, sektoriuje, bendrųjų algų suma
(357)
Remiantis turimais duomenimis per 2003-2010 m. laikotarpį sąlyginis pranašumas iš viso sudarė [500-1 000] mln. EUR (žr. priedą). Per šį laikotarpį metinė su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos suma dėl valstybės tarnautojų skaičiaus mažėjimo sumažėjo nuo […] mln. EUR (2003 m.) iki […] mln. EUR (2010 m.).
VII.3.4. Kontrargumentai dėl Vokietijos argumentų
(358)
2011 m. sprendime išplėsti procedūrą Komisija išsakė abejonę dėl pensijų subsidijos reikalingumo ir proporcingumo, nes paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, atveju buvo taikomi socialinių įmokų tarifai, kurie buvo 11-14 % mažesni už konkurentų taikytus tarifus. 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą apytikriai skaičiuota, kad dėl to kasmet įgytas 100-200 mln. EUR dydžio pranašumas.
(359)
Savo pastabose dėl 2011 m. sprendimo išplėsti procedūrą Vokietija išsakė du pagrindinius prieštaravimus:
1)
Vokietija laikosi nuomonės, kad lyginamasis tarifas gali būti grindžiamas tik darbdavio mokama socialinio draudimo įmokų dalimi, nes privačios įmonės teisiškai nėra įpareigotos mokėti darbuotojo dalies. Taip pat, Vokietijos nuomone, apskaičiuojant lyginamąjį indeksą turėtų būti atsižvelgiama į tai, kad Deutsche Post mokėtų algų lygis visada buvo didesnis už „konkurencinį“ lygį;
2)
Vokietija tvirtina, kad Komisija neįrodė, jog pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, pakako nurodytiems įsipareigojimams, susijusiems su konkurencijos požiūriu neįprastomis socialinėmis išlaidomis, finansuoti.
VII.3.4.1. Komisijos veiksmai - darbuotojų įmokų įtraukimas į lyginamąjį tarifą ir atsisakymas pakoreguoti algų lygį iki „konkurencijos požiūriu įprastos algos“ - yra pagrįsti.
(360)
Vokietija argumentuoja, kad dėl lyginamojo tarifo, viršijančio darbdavio mokamą socialinio draudimo įmokos tarifo dalį, Deutsche Post padėtis, palyginti su konkurentų, kurie turi mokėti tik darbdavio dalį, būtų pabloginta.
(361)
Dėl šio pirmo argumento Komisija pažymi, kad valstybės tarnautojai, priešingai negu privatūs darbuotojai, neprivalo mokėti pensijų ir nedarbo draudimo įmokų. Todėl tokias įmokas būtina įtraukti į lyginamąjį tarifą siekiant užtikrinti, kad Deutsche Post ir privatūs konkurentai tiesiogiai ar netiesiogiai mokėtų tokio pat dydžio įmokas.
(362)
Vokietija taip pat laikosi nuomonės, kad lyginamasis tarifas taikomas tik „konkurencijos požiūriu įprastoms“ algoms, o ne valstybės tarnautojų bendrajai algai ar valstybės tarnautojams skirtoms algoms. Deutsche Post nuomone, 2002, 2007 ir 2011 m. RPIS „konkurencijos požiūriu įprasta alga“ turėtų būti grindžiama kolektyvinėje darbo sutartyje numatyta alga arba 2003 m. pašto sektoriaus kolektyvinėmis sutartimis.
(363)
2009 m. RPIS 2007 m. minimalus darbo užmokestis, kuris buvo netgi mažesnis už kolektyvinėje darbo sutartyje nustatytą algą, apibrėžiamas kaip „konkurencijos požiūriu įprasta“ alga.
(364)
Vokietijos duomenimis, skaičiavimus grįsti tokiomis „konkurencijos požiūriu įprastomis“ algomis būtina tam, kad Deutsche Post socialinės išlaidos būtų tokio pat lygio kaip jos konkurentų.
(365)
Komisija negali sutikti su šiuo argumentu, nes pagalba turi būti apribota iki būtino minimumo, siekiant užtikrinti, kad laipsniškas perėjimas nuo padėties, kai konkurencija buvo labai apribota, prie tikros konkurencijos vyktų priimtinomis ekonominėmis sąlygomis.
(366)
Todėl būtų neproporcinga pagalbą padidinti tiek, kad Deutsche Post nuo 1995 m. būtų turėjusi finansuoti tik socialines išlaidas remiantis „konkurencijos požiūriu įprastomis“ algomis, neatsižvelgiant į ankstesnių metų darbo rinkos sąlygas. Ekonomikos sektoriuje yra įprasta, kad rinkoje įsitvirtinusių įmonių ar naujų rinkos dalyvių skirtingu metu įdarbintiems darbuotojams mokamos skirtingos algos.
(367)
Byloje dėl pagalbos France Telecom (92) Prancūzijos pateiktą argumentą, kad nustatant socialinių įmokų tarifus reikia atsižvelgti ir į faktą, kad valstybės tarnautojams mokėtos didesnės algos negu konkurentų darbuotojams, Komisija taip pat atmetė. Šiuo klausimu Komisija pabrėžė, kad rinkoje įsitvirtinęs operatorius rinkos atvėrimo metu įdarbinęs valstybės tarnautojus turėjo kvalifikuotus ir kompetentingus darbuotojus, be kurių jis nebūtų galėjęs išlaikyti savo padėties rinkoje. Be to, jau ir taip būtų visiškai dirbtina atskirai parodyti rinkoje įsitvirtinusiai pašto įmonei atsiradusius trūkumus ir neatsižvelgti į nemažus pranašumus, pvz., susijusius su dalimi rinkoje, žinomumo lygiu ir klientais.
(368)
Be to, Deutsche Post skaičiavimais negalima patikimai nustatyti, kad Deutsche Post, neturėdama prievolės įdarbinti valstybės tarnautojus, būtų sutaupiusi tiek su algomis susijusių išlaidų, kiek apskaičiavo. Net ir tuo atveju, jei iš tikrųjų 1995 m. valstybės tarnautojų statusas būtų buvęs pakeistas į privačių darbuotojų statusą, nėra nustatyta nei kiek valstybės tarnautojų 1995 m. būtų buvę pakeisti privačiais darbuotojais, nei kokioje algų pakopoje. Vien dėl didelio 1995 m. Deutsche Post dirbusių valstybės tarnautojų skaičiaus (93) sunku patikėti, kad nuo 1995 m. teisiškai ir ekonomiškai būtų buvę įmanoma visus valstybės tarnautojus pakeisti taip pat našiai dirbančiais privačiais darbuotojais mokant mažesnes algas.
(369)
Todėl Komisija atmeta abu Vokietijos prieštaravimus dėl lyginamojo tarifo ir algų.
VII.3.4.2. Vokietijos argumentas, kad pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nepakako nurodytiems įsipareigojimams finansuoti.
(370)
Vokietija teigia, kad Komisija vertina tik socialinių įmokų, susijusių su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos, dydį ir netiria, ar pelno, gauto teikiant reguliuojamas universaliąsias paslaugas, pakako nurodytiems įsipareigojimams finansuoti.
(371)
Vokietija naudoja du argumentus. Pirma, Komisija esą neįrodžiusi, kad Vokietijos Pašto reguliavimo institucija iš tikrųjų patvirtino Deutsche Post nurodytus įsipareigojimus. Antra, net jei Pašto reguliavimo institucija šiuos įsipareigojimus būtų patvirtinusi, pelno, gauto teikiant universaliąsias paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, vis tiek nebūtų pakakę šiems įsipareigojimams finansuoti. Vokietija pateikė prof. J. Weberio ekspertizę ir CTcon ekspertų nuomonę norėdama parodyti, kad pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nepakako nurodytiems įsipareigojimams, susijusiems su konkurencijos požiūriu neįprastomis socialinėmis išlaidomis, finansuoti ir kad dėl to yra konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensacijos Deutsche Post nepriemoka.
a) 2002, 2007 ir 2011 m. sprendimai dėl didžiausių kainų grindžiami Deutsche Post pateiktais RPIS ir juose patvirtinami visi nurodyti įsipareigojimai.
(372)
Nuo 2002 m. sprendimo dėl didžiausių kainų priėmimo atitinkami dokumentai įrodo, kad Pašto reguliavimo institucija patvirtino Deutsche Post įsipareigojimus ir nustatė atitinkamą reguliuojamą atlygį jiems finansuoti. Be to, 2007 ir 2011 m. sprendimai dėl didžiausių kainų įrodo, kad Pašto reguliavimo institucija patenkino Deutsche Post prašymą ir patvirtino, kad nurodytos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos būtų finansuojamos iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos.
b) Prof. J. Weberio ekspertizė nepagrindžia argumento, kad pajamų, gautų teikiant universaliąsias paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nepakako Deutsche Post nurodytiems įsipareigojimams finansuoti.
(373)
Prof. J. Weberio ekspertizė apima 1995-2010 m. laikotarpį. Joje pažymima, kad Deutsche Post ne tik suteikta pensijų subsidija, bet ir # 2 įsipareigojimas visiškai finansuotas iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos (ekspertizė išsamiai apibūdinta VI.1.4.2 skirsnio a dalyje).
(374)
Vertinant ekspertizę pirmiausia reikia priminti atlygio patvirtinimo kriterijus pagal 1997 m. Pašto įstatymo 20 straipsnio 2 dalį. Joje sakoma, kad nustatant didžiausias kainas turi būti tinkamai atsižvelgiama į veiksmingo paslaugų teikimo išlaidas, į įsipareigojimus, susijusius su pašto paslaugų teikimo visoje šalyje išlaidomis, ir į išlaidas, patiriamas iš Deutsche Bundespost perėmus darbuotojų pensijų įsipareigojimus.
9 lentelė
Kainų nustatymas pagal 1997 m. Pašto įstatymo 20 straipsnio 2 dalį
Reguliuojamų paslaugų didžiausia kaina =
=
Veiksmingo reguliuojamų paslaugų teikimo išlaidos plius įsipareigojimai
=
Bendros reguliuojamų paslaugų išlaidos plius su nereguliuojamomis paslaugomis susiję įsipareigojimai
(375)
Pašto reguliavimo institucija reguliuojamą atlygį turi nustatyti taip, kad iš pajamų būtų galima padengti paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, „veiksmingo teikimo“ išlaidas ir patvirtintus įsipareigojimus. Kitaip tariant, tai reiškia, kad reguliuojamu atlygiu visiškai padengiamos ne tik visos paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, išlaidos, neatsižvelgiant į tai, ar jos parodytos kaip „įsipareigojimai“, ar kaip „veiksmingo paslaugų teikimo išlaidos“, bet ir dalis įsipareigojimų, kurie atsiranda dėl paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos. 1997 m. Pašto įstatymo 20 straipsnio 2 dalimi užtikrinta, kad patvirtinti įsipareigojimai būtų visiškai finansuojami iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos. Taigi, priešingai negu teigia Vokietija, įstatymais pasirūpinta, kad padengus konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas, patiriamas dėl darbuotojų, dirbančių paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, sektoriuje, neatsirastų kompensacijos nepriemokos paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, sektoriuje.
(376)
Pirmiausia ekspertizėje dėl valstybės tarnautojų patiriamos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos apibrėžiamos kaip visų Deutsche Post dėl valstybės tarnautojų patiriamų socialinių išlaidų (įmokos į pensijų fondą, sveikatos priežiūros išlaidos, draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir kitos draudimo įmokos) ir darbdavio mokamų pensijų, sveikatos ir slaugos draudimo įmokų, kaip pagrindą imant 2007 m. minimalų darbo užmokestį, skirtumas. Tada šis skirtumas sugretinamas su # 2 įsipareigojimu.
(377)
Prof. J. Weberio ekspertizė kritikuotina dviem aspektais: pirma, konkurencijos požiūriu neįprastos išlaidos perdėtai didelės, antra, neatkreiptas dėmesys į tai, kad dėl šios priežasties konkurencijos požiūriu neįprastos išlaidos apima ir tas išlaidas, už kurias Deutsche Post gavo kompensacines išmokas ir kurios parodytos ne prie # 2 įsipareigojimo, o prie kitų pozicijų. Reikėtų atkreipti dėmesį ir į toliau nurodytus ekspertizės trūkumus.
(378)
Pirma, ekspertizėje konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos apskaičiuojamos remiantis darbdavio mokama socialinio draudimo įmokų dalimi, o # 2 įsipareigojimas - įmokos tarifu pagal RPIS. Kadangi įmokos tarifas pagal RPIS yra didesnis už darbdavio mokamą socialinio draudimo įmokų dalį, ekspertizėje apskaičiuotos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos yra didesnės už # 2 įsipareigojimą. Taigi ekspertizėje atsižvelgiama į konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas, kurias Pašto reguliavimo institucija laiko „veiksmingo paslaugų teikimo“ išlaidomis.
(379)
Antra, ekspertizėje neatsižvelgiama į tai, kad į # 1 įsipareigojimą (konkurencijos požiūriu įprastos darbo užmokesčio išlaidos) įtraukta ir dalis konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų (pvz., dėl skirtų algų ir „konkurencijos požiūriu įprasto“ darbo užmokesčio lyginamojo indekso skirtumų) ir kad dėl to jos finansuojamos pagal # 1 įsipareigojimą. Kitos socialinės išlaidos, į kurias atsižvelgiama ekspertizėje, padengiamos pagal kitus įsipareigojimus (pvz., įmokos į BAnstPT priskiriamos # 6 įsipareigojimui), taigi yra kompensuojamos. Ekspertizėje nurodyta visų dėl valstybės tarnautojų patiriamų socialinių išlaidų suma, tačiau nenurodyta, kad konkurencijos požiūriu neįprastos išlaidos finansuojamos ir pagal kitus, ne pagal # 2, įsipareigojimus.
(380)
Trečia, reikia atsižvelgti į tai, kad # 2 įsipareigojimui priskiriamos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos, patiriamos ir dėl valstybės tarnautojų, ir dėl privačių darbuotojų. Prieš 2003 m. privačių darbuotojų socialinio draudimo įmokos buvo didesnės negu lyginamasis tarifas pagal RPIS, nes į šias išlaidas buvo įtrauktos ir privačių darbuotojų papildomo pensijų draudimo palūkanos, kurios siekė apie […] mln. EUR. Nuo 2003 m. šios palūkanų išlaidos priskiriamos finansinėms išlaidoms ir nuo tada dėl privačių darbuotojų patiriamos socialinės išlaidos yra mažesnės už lyginamąjį tarifą pagal RPIS.
(381)
Kadangi ekspertizėje visas # 2 įsipareigojimas imamas kaip konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensacija, gaunama, kad per laikotarpį iki 2003 m. dėl valstybės tarnautojų patiriamų socialinių išlaidų našta buvo sumažinta per daug, o nuo 2003 m. - nepakankamai. Norint nustatyti tinkamą dėl valstybės tarnautojų patiriamų konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensaciją pagal # 2 įsipareigojimą, jį reikia padalyti - atitinkamai atskirti valstybės tarnautojus ir privačius darbuotojus.
(382)
Todėl ekspertizėje nustatyta kompensacijos nepriemoka yra klaidinga, nes neatsižvelgta į tai, kad nurodytos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos finansuojamos ne tik pagal # 2 įsipareigojimą ir kad Pašto reguliavimo institucija didesnę socialinių išlaidų dalį laikė „veiksmingo paslaugų teikimo“ išlaidomis. Tinkamai ištaisius ekspertizėje padarytas klaidas, susijusias su kompensacija, įsipareigojimai ir konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos tiksliai subalansuojami, kaip ir reikalaujama 1997 m. Pašto įstatymo 20 straipsnio 2 dalyje.
(383)
Todėl Vokietijos prieštaravimas, kad Komisija savo 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą padarė klaidą nustatydama tik sąlyginį pranašumą, susijusį su paslaugomis, kurių kainų nereguliuojamos, atmestinas, nes pagal 1997 m. Pašto įstatymo 20 straipsnio 2 dalį Pašto reguliavimo institucija didžiausias kainas turi nustatyti taip, kad iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, būtų galima finansuoti veiksmingo paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, teikimo išlaidas ir patvirtintus įsipareigojimus.
c) Remiantis WIK ekspertize nėra įrodymų, kad būtų konkurencijos požiūriu neįprastų išlaidų kompensacijos nepriemoka.
(384)
Remdamasi 2009 m. RPIS Vokietija laikosi nuomonės, kad nuo 1990 m. Deutsche Post teikdama paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, patyrė didelių nuostolių, nes reguliuojamos pajamos buvo panaudotos išlaidoms, patirtoms teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, ir grynosioms išlaidoms, patirtoms vykdant universaliųjų paslaugų prievolę (94), padengti. Taigi ir dėl šios priežasties Vokietija atmeta Komisijos argumentą, kad pelno, gauto teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, pakako konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms, susijusioms su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos, finansuoti.
(385)
Komisija šiuo klausimu pirmiausia pažymi, kad iš Pašto reguliavimo institucijos sprendimų, priimtų po 2003 m., aiškiai matyti, kad ji dalį pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, parodė kaip # 2 įsipareigojimo kompensaciją. Taigi šios įmokos iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, buvimą aiškiai ir vienareikšmiškai rodo Pašto reguliavimo institucijos sprendimai.
(386)
Antra, priešingai negu 2009 m. RPIS, WIK ekspertizėje parodyta, kad nuo 2000 m. buvo nemažos teigiamos paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, pelno maržos - daugiau kaip [6,5-8,5] % apyvartos.
9 paveikslas
Paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, pardavimo grąžos apskaičiavimas remiantis WIK ekspertize
[…]
Paaiškinimas:
apskaičiavimai grindžiami WIK ekspertizėje padarytais 2009 m. RPIS pakoregavimais. Taip pat remiamasi prielaida, kad iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, padengiami visi nuostoliai, patiriami teikiant universaliąsias paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos. 2007 m. gautas mažesnis pelnas visų pirma sietinas su neįprastai dideliu nekilnojamojo turto portfelio amortizaciniu atskaitymu.
(387)
Pelno padidėjimas po 2000 m. tiesiogiai susijęs su pensijų draudimo įmokų, nustatytų 1995 m. Pensijų įstatymu, sumažėjimu: 1999 m. Deutsche Post mokėjo 2,045 mlrd. EUR metinę fiksuotą sumą, o 2000 m. atitinkama įmoka buvo tik apie 735 mln. EUR (33 % valstybės tarnautojams skirtų algų). Kadangi Pašto reguliavimo institucija 2000 m. reguliuojamo atlygio nesumažino atitinkamai pagal pensijų įmokų sumažėjimą, Deutsche Post pelnas labai padidėjo. Priėmus 2002 m. sprendimą dėl didžiausių kainų uždirbamo pelno lygis taip pat liko aukštas, nes reguliuojamas atlygis nebuvo sumažintas tiek, kad atitiktų paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, išlaidas.
(388)
Dėl Vokietijos kritikos dėl WIK ekspertizės Komisija mano, kad ekspertize taikliau negu 2009 m. RPIS apskritai apžvelgiama ekonominė Deutsche Post padėtis ir atskirai parodomas pelnas, gautas teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos. Šį teiginį galima pagrįsti toliau pateiktais argumentais.
i) Tinkamesnis išlaidų priskyrimas komercinėms paslaugoms.
(389)
Pagal sprendimą byloje Chronopost pajamomis, gautomis teikiant komercines paslaugas, turi būti finansuojamos tiesioginės šių paslaugų išlaidos ir tinkamai prisidedama prie bendrų išlaidų finansavimo. Tai, kad išlaidos tinkamai priskirtos įvairioms paslaugoms, galima įrodyti arba remiantis išorės lyginamaisiais indeksais (pvz., rinkos kainomis), arba vidaus išlaidų duomenimis (95).
(390)
2009 m. RPIS grindžiami 1997 m. Pašto įstatymo 20 straipsnio 2 dalyje įtvirtintu principu, pagal kurį paslaugoms, kurių kainos nereguliuojamos, gali būti priskiriamos tik veiksmingo paslaugų teikimo išlaidos, o visi įsipareigojimai (pvz., papildomos išlaidos, patiriamos dėl POSTDIENST darbuotojų pensijų įsipareigojimų perėmimo, ir grynosios išlaidos, patiriamos dėl universaliųjų paslaugų prievolės vykdymo) turi būti finansuojami iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos. Tačiau WIK ekspertizėje, išnagrinėjus 2009 m. RPIS ir palyginus su privačių konkurentų pelningumu, konstatuota, kad Deutsche Post paslaugoms, kurių kainos reguliuojamos, priskiria per didelę įsipareigojimų dalį, o komercinėms paslaugoms - nepakankamai išlaidų.
(391)
Išnagrinėjus nurodytus „konkurencijos požiūriu įprastus“ lyginamuosius indeksus, kuriuos Deutsche Post ėmė atskiriems įsipareigojimams apskaičiuoti, patvirtinami WIK ekspertizės rezultatai: kaip jau parodyta, įmokos tarifas pagal RPIS #2 įsipareigojimui (konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos) apskaičiuoti, palyginti su įstatymais nustatytomis socialinio draudimo įmokomis, kurias turi mokėti privatūs konkurentai, yra per mažas lyginamasis indeksas. Be to, pvz., infrastruktūros įsipareigojimas - pašto skyriai, yra grynai hipotetinis lyginamasis indeksas, nes neįmanoma įrodyti, kad Deutsche Post, neprivalėdama vykdyti universaliųjų paslaugų prievolės, nuo 1990 m. nebūtų išlaikiusi nuosavų pašto skyrių. Taip pat negalima įrodyti, kad nuo 1990 m. Deutsche Post būtų galėjusi veikti tik įdarbindama darbuotojus, kuriems būtų turėjusi mokėti tik 2007 m. minimalaus darbo užmokesčio dydžio algas.
(392)
Todėl Komisija daro išvadą, kad WIK ekspertizė yra tinkamesnis išlaidų, kurios priskirtinos komercinėms paslaugoms, apskaičiavimo pagrindas.
(393)
Be to, išlaidų vertinimas pagal Direktyvas 97/67/EB ir 2006/111/EB turi atitikti bendruosius apskaitos principus. Nei didesnės amortizacinės išlaidos, nei didesnės papildomos pensijų išlaidos į Deutsche Post metines ataskaitas neįtrauktos. Tokios išlaidos - tai pasakytina ir apie Deutsche Post, ir apie jos konkurentus - įprastai finansuojamos iš įmonės metų pelno. Todėl, jei šios išlaidos būtų įvertinamos iš naujo ir padidinamos, Deutsche Post būtų suteikiamas pranašumas konkurentų atžvilgiu.
ii) Lyginamoji analizė pagrįstam pelnui apskaičiuoti atsižvelgiant į Deutsche Post rizikos padėtį
(394)
Deutsche Post nuo 2000 m. uždirbtas pelnas gerokai didesnis už 3,48 % pardavimo grąžos medianą pagal WIK ekspertizę ir 6,1 % apatinę pardavimo grąžą pagal Deloitte II ekspertizę. Todėl negalima sutikti su Vokietijos argumentu, kad Deutsche Post patyrė tokių didelių nuostolių, kad iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, negalėjo finansuoti įsipareigojimų.
(395)
Be to, Deloitte II ekspertizė, kuri grindžiama maža lyginamąja grupe, sudaryta iš daugiausia tarptautinių skubiojo siuntinių vežimo įmonių (be kitų, UPS, FedEx, TNT Express), vertintina kritiškai. Deloitte II ekspertizėje pateiktoje rekomendacijoje kaip pagrįstos pelno maržos apskaičiavimo pagrindą imti 6,1 % apatinę pardavimo grąžą ir 7,4 % pardavimo grąžos medianą neatsižvelgiama į faktą, kad Deutsche Post veiklai būdinga ne tik daug mažesnis kapitalo intensyvumas, bet ir mažesnė rizika:
1)
tarptautines skubiojo siuntinių vežimo paslaugas teikia ne pati Deutsche Post, o tik jos DHL patronuojamosios bendrovės;
2)
laiškų paslaugoms, kurias teikdama Deutsche Post uždirba 75 % savo pajamų, palyginti su tarptautinėmis siuntinių paslaugomis, reikia investuoti daug mažiau kapitalo, nes didžiausią išlaidų poziciją sudaro laiškanešių algos. Skubiojo siuntinių vežimo paslaugoms teikti reikalingos daug didesnės investicijos į įrangą, kuriai būdingas kapitalo intensyvumas (96);
3)
Deutsche Post dominuojančią padėtį laiškų rinkoje įgavo ir įtvirtino dėl išimtinės licencijos, kuri jai užtikrino klientų ratą be jokių didesnių investicijų į rinkodarą ar prekės ženklą. Tarptautinių siuntinių paslaugų teikėjai, priešingai, dėl savo padėties kiekvienoje nacionalinėje rinkoje nuo pat pradžių turėjo kovoti patys, jie savo rizika ir savo sąskaita sukūrė kai kuriuos žinomiausius prekės ženklus (97);
4)
Deutsche Post rinkos ir išlaidų rizika buvo apsaugota valstybės priemonėmis (98), visų pirma kainų reguliavimu buvo pasirūpinta, kad būtų finansuojami visi įsipareigojimai, susiję su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos (99).
(396)
Todėl WIK ekspertizėje teisingai imamas pelno lyginamasis rodiklis, mažesnis už Deloitte II ekspertizėje nurodytą ribą, siekiant tinkamai atsižvelgti į palyginti su tarptautinėmis skubiojo siuntinių vežimo paslaugomis mažesnį Deutsche Post kapitalo intensyvumą ir mažesnę verslo riziką. Tačiau tikslaus pelno lyginamojo indekso lygio nustatyti nereikia, nes apskaičiuotos vidutinės 8,3 % pardavimo grąžos maržos jau yra didesnės už Deloitte II ekspertizėje apytikriai apskaičiuotą 6,1 % apatinę pardavimo grąžą. Netgi remiantis pačios Vokietijos pateikta ekspertize nebuvo įmanoma nustatyti, kad Deutsche Post nuo 2000 m. būtų gavusi per mažą kompensaciją.
(397)
Bet kokiu atveju Vokietijos kritiką dėl WIK ekspertizės sunku suprasti, nes 3,48 % pardavimo grąžos mediana nėra didesnė už tą pelno lygį, kurį Pašto reguliavimo institucija ir pati Deutsche Post laiko pagrįstu. Viena vertus, pagal 3,48 % pardavimo grąžos lyginamąjį indeksą absoliučiais skaičiais gaunamas didesnis pelnas negu Deutsche Post jos RPIS nurodytos ir Pašto reguliavimo institucijos patvirtintos kapitalo išlaidos (pvz., […] ir […] išlaidos) (žr. IV.4.3 skirsnį). Kita vertus, WIK ekspertizėje nurodytos 7,66 % turto grąžos medianos svyravimo ribos panašios kaip kapitalo grąžos, kurią Deutsche Post […].
(398)
Vokietijos nuoroda į pagrįstas pelno maržas geležinkelių ir autobusų transporto sektoriuje (pardavimo grąža - 7-8 %) nedaro jokio poveikio išvadoms dėl lyginamosios analizės pagrįstam pelnui apskaičiuoti. Šiems ekonomikos sektoriams būdingas didesnis kapitalo intensyvumas, todėl kapitalo išlaidoms padengti reikalinga didesnė pardavimo grąža. Priešingai, iš šių skaičių matyti, kad Deloitte II ekspertizėje imtas pagrįsto pelno lyginamasis rodiklis veikiau atitinka vidutinę pardavimo grąžą to ekonomikos sektoriaus, kuriam būdingas kapitalo, o ne darbo intensyvumas.
d) Išvados
(399)
Komisija turi atmesti Vokietijos argumentą, kad pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nepakako nurodytiems įsipareigojimams, susijusiems su konkurencijos požiūriu neįprastomis socialinėmis išlaidomis, finansuoti. Vokietijos argumento negalima pagrįsti nei Vokietijos pateikta ekspertize, nei 2009 m. RPIS.
(400)
Priešingai, 2002, 2007 ir 2011 m. sprendimai dėl didžiausių kainų aiškiai rodo, kad Pašto reguliavimo institucija visada patvirtindavo nurodytų įsipareigojimų kompensavimą iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos.
VII.3.5. Su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos panaikinimas nuo 2003 m. sausio 1 d.
(401)
Jei Komisija nustato, kad pagalba nesuderinama su vidaus rinka, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką ji turi teisę priimti sprendimą, kad valstybė tą pagalbą panaikintų arba pertvarkytų (100). Pagal Teisingumo Teismo praktiką tokiu įpareigojimu siekiama atkurti buvusią padėtį (101). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad šis tikslas laikomas pasiektu tada, kai pagalbos gavėjas neteisėtą pagalbą grąžina ir taip praranda pranašumą, turėtą rinkoje konkurentų atžvilgiu, ir atkuriama prieš pagalbos suteikimą buvusi padėtis (102).
(402)
Pagal šią Teismo praktiką Reglamento (EB) Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo […]. Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Bendrijos teisės principui“.
(403)
Komisija taip pat konstatuoja, kad 2007 m. sprendimas išplėsti procedūrą ir 2011 m. sprendimas išplėsti procedūrą susiję su 1990-2007 m. laikotarpiu. Tačiau pensijų subsidija yra nuolatinė pagalbos schema, taikoma ir po 2007 m. Vadinasi, įsipareigojimų kompensavimas iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, 2007 m. irgi nebuvo nutrauktas. Atitinkamai 2012 m. sausio 2 d. Vokietijos pranešime nurodomi duomenys apie pensijų subsidiją ir, įskaitant 2010 m., gautas reguliuojamas pajamas. Todėl Komisija daro išvadą, kad pensijų subsidijos dalies, kuri nesuderinama su vidaus rinka, išieškojimas turi būti taikomas ne iki 2007 m., o iki šio sprendimo paskelbimo datos.
(404)
Kalbant apie pagalbos elemento skaičiavimą, kuris Deutsche Post jau pateiktas, reikia pabrėžti, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką nė pagal vieną ES teisės nuostatą iš Komisijos nereikalaujama, kad ji, nurodydama išieškoti su vidaus rinka nesuderinama laikomą pagalbą, apskaičiuotų tikslią grąžintinos pagalbos sumą. Pakanka, kad Komisijos sprendime būtų nurodyti duomenys, pagal kuriuos šalis, kuriai tas sprendimas skirtas, be didesnių sunkumų pati galėtų apskaičiuoti šią sumą (103).
(405)
Su vidaus rinka nesuderinama pagalba turi būti apskaičiuojama pagal 8 lentelėje nurodytą formulę remiantis įmokos tarifu pagal RPIS ir lyginamuoju tarifu (žr. priede ir 7 lentelėje pateiktą apibrėžtį) bei remiantis valstybės tarnautojų bendrąja alga (žr. 6 lentelėje pateiktą apibrėžtį). Už kiekvienais metais neteisėtai suteiktą pagalbą turėtų būti imamos palūkanos iki tol, kol pagalba bus grąžinta. Palūkanos turėtų būti apskaičiuojamos pagal 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (104), V skyrių.
(406)
Priede pateikti skaičiavimai, kuriais nustatyta 2003-2010 m. suteikta neteisėta pagalba (be palūkanų), grindžiami prielaida, kad valstybės tarnautojai lygiomis dalimis dirbo paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, ir paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, sektoriuose. Iš turimų duomenų negalima nustatyti tikslaus valstybės tarnautojų, dirbusių paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, ir paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, sektoriuose, skaičiaus. Todėl remiamasi prielaida, kad pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, ir paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos, dalys yra patikimas pirmasis priartėjimo prie algų išlaidų padalijimo dydis.
(407)
Todėl remiantis tikslesniais duomenimis skaičiavimai gali būti tikslesni ir rezultatai gali pasikeisti. Vokietija neseniai pateikė naujus duomenis dėl valstybės tarnautojų, 1995-2007 m. dirbusių paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, sektoriuje, algų sumos. Iš šių duomenų matyti, kad valstybės tarnautojų algų sumą apytikriai reikėtų apskaičiuoti padalijant pagal RPIS nurodytas Deutsche Post dėl darbuotojų patirtas išlaidas. Taikant šį metodą galėtų būti gaunama mažesnė valstybės tarnautojų algų suma, palyginti su apytikriais skaičiavimais remiantis padalijimu pagal pajamų dalis. 2012 m. sausio 2 d. ir sausio 19 d. Vokietija pateikė pastabas, iš kurių matyti, kad santykinis įsipareigojimų padalijimas paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, viduje ir tarp paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, ir paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, bent jau kalbant apie 2011 m. sprendimą dėl didžiausių kainų, buvo pakeistas. Akivaizdu, kad pagal šiuos duomenis nuo 2008 m. dalis įsipareigojimų turėtų būti priskiriama paslaugoms, kurių kainos nereguliuojamos. Vykdant šį sprendimą tiksli neteisėtos pagalbos suma bus apskaičiuojama kartu su Vokietija atsižvelgiant į šiuos svarstymus.
(408)
Nepaisant visų pastangų Komisija negalėjo tiksliai apskaičiuoti 1995-2002 m. neteisėtai suteiktos valstybės pagalbos. Panašu, kad šiame sprendime neįmanoma nurodyti ir apskaičiavimo parametrų, kurie būtų tokie tikslūs, kad valstybė narė sprendimo vykdymo metu (viena ar bendradarbiaudama su Komisija) galėtų atlikti galutinius skaičiavimus. Esant tokioms ypatingoms aplinkybėms pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalį išieškojimui prieštarautų valstybės narės gynybos teisės ir teisinio tikrumo principas, nes pagal šią nuostatą „Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Bendrijos teisės principui“.
(409)
Todėl pagalbos išieškojimas turėtų būti taikomas nuo 2003 m. sausio 1 d. iki to momento, kai nebeliks sąlyginio pranašumo, susijusio su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos.
(410)
Nuo šio sprendimo paskelbimo momento reikia užtikrinti, kad su algomis susijusių socialinio draudimo įmokų, kurias Deutsche Post moka savo valstybės tarnautojams, lygis nebūtų mažesnis už konkurentų privatiems darbuotojams mokamų įmokų lygį. Lyginant reikia atsižvelgti į bet kokią kompensaciją, kurią Deutsche Post gauna pagal kainų reguliavimo procedūrą pagal Pašto įstatymo 20 straipsnį.
VIII. VALSTYBĖS KOMPENSACINIŲ IŠMOKŲ VERTINIMAS PAGALBOS TEISĖS POŽIŪRIU
VIII.1. Pagalbos buvimas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
(411)
Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“. Norėdama nuspręsti, ar priemonė yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, Komisija turi išnagrinėti, ar tenkinami šie kriterijai: priemonė priskirtina valstybei ir jai naudojami valstybiniai ištekliai; tam tikroms įmonėms ar sektoriams suteikiamas pranašumas, kuris iškreipia konkurenciją; priemonė daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
(412)
Valstybės kompensacinės išmokos yra valstybiniai ištekliai, nes jos teiktos pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 ir 40 straipsnius ir 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnį ir finansuotos iš valstybinės įmonės TELEKOM lėšų.
VIII.1.1. Dėl valstybės kompensacinių išmokų įgytas finansinis pranašumas
VIII.1.1.1. Vokietijos argumentas, kad pervestinos sumos laikytinos specialiuoju įsipareigojimu.
(413)
Vokietija argumentuoja, kad valstybės kompensacinėmis išmokomis tik kompensuotos pervestinos sumos, kurios buvo išlaidos, kurių privatūs konkurentai įprastai nebūtų turėję finansuoti. Vokietijos nuomone, valstybės kompensacinės išmokos yra sui generis mokestis, kurio negalima laikyti nei mokesčiais, nei dividendais.
(414)
Deutsche Post turėjo mokėti pervestinas sumas, kurios sudarė 6,6-10 % 1924-1995 m. apyvartos. KPMG ekspertizėje teigiama, kad Federalinis konstitucinis teismas savo 1984 m. kovo 22 d. sprendime pervestinų sumų teisinio pobūdžio galutinai nenustatė, tačiau jas priskyrė prie „valstybės veiklos pajamų“. Pervestinos sumos taip pat laikytos „paslaugos išlaidomis“, kurias Deutsche Post turėjo mokėti už savo paslaugų teikimą.
(415)
Nors Federalinis konstitucinis teismas tiksliai neapibrėžė, kokiu mastu pervestinos sumos laikytinos mokesčiais arba dividendais, tačiau aišku, kad jos yra įplaukos į valstybės biudžetą.
(416)
Pirma, anksčiau daug valstybių narių pajamas iš pašto ir telekomunikacijų monopolio laikė įplaukų į valstybės biudžetą šaltiniu. Kadangi BUNDESPOST ir jos pirmtakėms, kaip valstybinėms įmonėms, iki 1995 m. nebuvo taikoma bendroji mokesčių prievolė, buvo įvestas sui generis mokestis, kad valstybė gautų įplaukų ir iš šių sektorių. Be to, ir ekonominiu požiūriu buvo tikslinga šiems monopoliams taikyti specialų mokestį, nes naudotojai buvo pasiruošę mokėti didesnį atlygį labai neapribodami naudojimosi paslaugomis, taigi buvo galima gauti didelių įplaukų į valstybės biudžetą.
(417)
Antra, Deutsche Post, priešingai negu privačios įmonės, neturėjo mokėti nei tiesioginių ar netiesioginių mokesčių, nei dividendų už suteiktą nuosavą kapitalą. Todėl pervestinos sumos buvo vienintelė galimybė valstybei, ar kaip mokesčių institucijai, ar kaip akcininkei, iš Deutsche Post gauti įplaukų į biudžetą. Ar pervestinos sumos tiksliai atitinka tam tikrų mokesčių arba dividendų sistemų apibrėžtį, šiuo atveju nesvarbu. Bet kokiu atveju pervestinos sumos buvo išmokos, kurias Deutsche Post turėjo mokėti nuo 1924 m. ir kurios buvo įplaukos į valstybės biudžetą.
(418)
Baigiant galima konstatuoti, kad prievolė mokėti pervestinas sumas buvo suderinama su viešuoju tikslu iš valstybinio monopolio gauti įplaukų į valstybės biudžetą, nesvarbu, ar mokesčių, ar dividendų forma. Taigi pervestinos sumos buvo įprastos išlaidos, kurias Deutsche Post turėjo finansuoti iš savo lėšų.
VIII.1.1.2. Vokietijos argumentas, kad valstybės kompensacinės išmokos suderinamos su privataus investuotojo elgesiu.
(419)
Vokietija argumentuoja, kad suteikdama valstybės kompensacines išmokas iš dalies elgėsi kaip privatus investuotojas, nes išmokomis buvo finansuojamos pelningos investicijos į Deutsche Post tinklą.
(420)
Tačiau, kadangi valstybės kompensacinių išmokų pagrindas buvo ne investiciniai planai, o susikaupę nuostoliai, akivaizdu, kad tokios investavimo strategijos nebūtų laikęsis joks privatus investuotojas.
(421)
Taigi dėl valstybės kompensacinių išmokų Deutsche Post įgijo finansinį pranašumą.
VIII.1.1.3. Vokietijos argumentas, kad valstybės kompensacinės išmokos yra dėl universaliųjų paslaugų prievolės patirtų grynųjų išlaidų kompensacija.
(422)
Vokietija argumentuoja, kad valstybės kompensacinės išmokos nėra valstybės pagalba, nes jomis buvo kompensuojamos dėl universaliųjų paslaugų prievolės patirtos grynosios išlaidos.
(423)
Teisingumo Teismas sprendime byloje Altmark (105) konstatavo, kad kompensacija už viešosios paslaugos įpareigojimų vykdymą nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnį, jei tenkinamos toliau nurodytos keturios sąlygos. Pirma, įmonė gavėja privalo faktiškai būti įpareigota vykdyti viešosios paslaugos įpareigojimus, o šie įpareigojimai turi būti aiškiai apibrėžti. Antra, kriterijai, kuriais remiantis apskaičiuojama kompensacija, turi būti iš anksto objektyviai ir skaidriai nustatyti. Trečia, kompensacija negali viršyti to, kas būtina, siekiant padengti visas ar dalį išlaidų, kurios patiriamos vykdant viešosios paslaugos įpareigojimus, atsižvelgiant į gautas atitinkamas įplaukas ir pagrįstą su šių įsipareigojimų vykdymu susijusį pelną. Ketvirta, kai įmonė, vykdanti viešosios paslaugos įpareigojimus, kiekvienu konkrečiu atveju nėra pasirinkta vadovaujantis viešųjų pirkimų procedūra, kuri leistų pasirinkti paraišką pateikusią organizaciją, galinčią teikti šias paslaugas mažiausiomis visuomenei išlaidomis, reikalingos kompensacijos dydis turi būti nustatytas remiantis išlaidų, kurių, vykdydama šias pareigas, būtų patyrusi gerai valdoma ir turinti pakankamai transporto priemonių tipinė įmonė, analize.
(424)
Kadangi Deutsche Post nėra pasirinkta vadovaujantis viešųjų pirkimų procedūra ir Vokietija neįrodė, kad ji yra gerai valdoma įmonė, ketvirta sprendime Altmark nurodyta sąlyga netenkinama.
VIII.1.2. Išvados dėl pagalbos buvimo
(425)
Valstybės kompensacinės išmokos suteiktos iš valstybinių išteklių ir jomis sumažinta Deutsche Post išlaidų, kurias įprastai turi mokėti privačios įmonės, našta. Vokietija negalėjo įrodyti, kad valstybės kompensacinės išmokos tenkina sprendime Altmark nurodytus kriterijus ir todėl jos nelaikytinos valstybės pagalba.
(426)
Dėl VII.1.2 skirsnyje paaiškintų priežasčių valstybės kompensacinės išmokos gali iškreipti konkurenciją ir daryti įtaką prekybai.
(427)
Todėl Komisija daro išvadą, kad valstybės kompensacinės išmokos yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
VIII.2. Teisinis esamos pagalbos vertinimas pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį
(428)
Valstybės kompensacinės išmokos suteiktos pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 straipsnio 2 ir 3 dalis, todėl yra nauja pagalbos priemonė.
VIII.3. Teisinis pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimas pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį
(429)
SESV 106 straipsnio 2 dalyje sakoma, kad įmonėms, kurioms yra patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms taikomos šios Sutarties taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės. Tačiau Sutartyje numatyta Sutarties nuostatų taikymo išimtis tuo atveju, jei tenkinamos tam tikros toliau nurodytos sąlygos. Pirma, valstybė įmonei turi oficialiai patikėti vykdyti tam tikrą užduotį. Antra, ši užduotis turi būti susijusi su bendros ekonominės svarbos paslauga. Trečia, išimtis dėl patikėtos užduoties vykdymo turi būti reikalinga ir proporcinga atsižvelgiant į tikslą. Ir pagaliau prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų ES interesams.
(430)
1996 m. komunikate (106) ir 2001 m. komunikate (107) bei 2005 m. Bendrijos bendrosiose nuostatose Komisija paaiškino, kaip reikia taikyti reikalingumo ir proporcingumo kriterijus atsižvelgiant į išimtį pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį. Nuostatos dėl šių kriterijų reikšmės ir aprėpties, kurias anksčiau nuosekliai taikė Teisingumo Teismas, Bendrasis Teismas ir Komisija, paskutinį kartą kodifikuotos 2005 m. Bendrijos bendrųjų nuostatų 2.4 skirsnyje.
(431)
Pagal 2005 m. Bendrijos bendrųjų nuostatų 2.4 skirsnį dėl suteiktos kompensacijos reikalingumo ir proporcingumo reikia atsižvelgti į šiuos principus:
1)
kompensacijos suma negali viršyti sumos, kurios reikia padengti sąnaudoms, susidariusioms vykdant viešosios paslaugos įsipareigojimus, atsižvelgiant į atitinkamas pajamas ir pagrįstą pelną, gautus vykdant šiuos įsipareigojimus;
2)
kompensacijos suma apima ir visą valstybės arba iš valstybinių išteklių bet kokia forma suteiktą pagalbą, neatsižvelgiant į tai, kaip ji kvalifikuojama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
3)
kompensacija turi iš tiesų būti naudojama atitinkamų bendros ekonominės svarbos paslaugų teikimui. Kompensacija už viešąją paslaugą, kuri skirta bendros ekonominės svarbos paslaugos teikimui, bet iš tikro panaudota veiklai kitoje rinkoje, nėra pateisinama, ir todėl laikoma nesuderinama valstybės pagalba.
(432)
Komisija savo sprendimų priėmimo praktikoje valstybės kompensacines išmokas už universaliųjų paslaugų išlaidas laikė su vidaus rinka suderinama pagalba (arba jų nelaikė pagalba), jei valstybės kompensacinės išmokos buvo mažesnės už teikiant universaliąsias paslaugas patirtas grynąsias išlaidas (108).
VIII.3.1. Patikėjimas teikti bendros ekonominės svarbos paslaugą
(433)
Viena po kitos priimtose pašto direktyvose ir Teisingumo Teismo praktikoje (109) pašto paslaugų teikimas visoje šalyje visada buvo laikomas bendros ekonominės svarbos paslauga.
(434)
Vienas po kito priimtais pašto įstatymais Deutsche Post buvo patikėta iki 2007 m. gruodžio 31 d. teikti universaliąsias pašto paslaugas.
VIII.3.2. Valstybės kompensacinių išmokų reikalingumas ir proporcingumas
(435)
Vokietija laikosi nuomonės, kad valstybės kompensacinės išmokos yra proporcinga kompensacija, nes pagal 2009 m. RPIS 1990-1995 m. jos buvo gerokai mažesnės už vykdant universaliųjų paslaugų prievolę patirtas grynąsias išlaidas. Vokietijos tvirtinimu, iš 2009 m. RPIS matyti, kad 1995 m., nepaisant valstybės kompensacinių išmokų, kompensacijos Deutsche Post nepriemoka siekė […] mlrd. EUR (atnaujinta 1995 m. vertė), skaičiuojant nuo 1990-1995 m. vykdant universaliųjų paslaugų prievolę patirtų sukauptų grynųjų išlaidų.
(436)
Pakoregavus išlaidų priskyrimą ir išlaidų vertinimą 2009 m. RPIS, WIK ekspertizėje daroma išvada, kad valstybės kompensacinėmis išmokomis per 1990-1995 m. laikotarpį dėl universaliųjų paslaugų prievolės vykdymo patirtos sukauptos grynosios išlaidos buvo kompensuotos.
(437)
Iš WIK skaičiavimų matyti, kad 1995 m. kompensacija sukauptas grynąsias išlaidas viršijo [0-20] mln. EUR. Tačiau Komisija pripažįsta, kad šių kelerių metų išlaidų skaičiavimo duomenys netikslūs. Be to, WIK ekspertizėje pripažintos tik pervestinos sumos kaip kapitalo išlaidos ir neatsižvelgta į kitą pagrįstą pelną.
(438)
Dėl abiejų šių priežasčių Komisija konstatuoja, kad WIK ekspertizė negali būti pagrindas Vokietijos argumentui, kad valstybės kompensacinės išmokos buvo tinkama Deutsche Post dėl universaliųjų paslaugų patirtų išlaidų kompensacija, atmesti.
10 lentelė
Sukauptų grynųjų išlaidų, patirtų vykdant universaliųjų paslaugų prievolę, ir valstybės kompensacinių išmokų apskaičiavimas (atnaujintos 1995 m. vertės)
2009 m. RPIS
WIK ekspertizė
Sukauptos grynosios išlaidos
- […] mln. EUR
- […] mln. EUR
Valstybės kompensacinės išmokos
+6,707 mlrd. EUR
+6,707 mlrd. EUR
Kompensacijos permoka ar nepriemoka
- […] mln. EUR
+ [0-20] mln. EUR
(439)
Taigi valstybės kompensacinės išmokos yra pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį su vidaus rinka suderinama pagalba, nes neviršijo grynųjų išlaidų, kurias Deutsche Post patyrė vykdydama universaliųjų paslaugų prievolę.
IX. PRIEŠ 1995 M. IŠLEISTŲ SKOLOS VERTYBINIŲ POPIERIŲ VALSTYBĖS GARANTIJA YRA ESAMA PAGALBA PAGAL SESV 108 STRAIPSNIO 3 DALĮ
(440)
Komisija pažymi, kad taisyklės dėl skolos vertybinių popierių valstybės garantijos nustatytos 1953 m. tų pačių metų Pašto administravimo įstatymo 22 straipsnio 4 dalimi. Kai 1953 m. Pašto administravimo įstatymas buvo pakeistas 1989 m. Pašto organizavimo įstatymu, ši nepakitusi nuostata buvo perkelta į 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 40 straipsnį.
(441)
Kadangi skolos vertybinių popierių valstybės garantija nustatyta 1953 m., taigi prieš įsigaliojant EEB sutarčiai 1958 m., ji yra esama pagalba pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b dalies i punktą.
(442)
1995 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnio 4 dalimi ši esama pagalba buvo nutraukta. Tai, kad valstybė ir toliau prisiėmė skolos vertybinių popierių, kurie buvo išleisti prieš Deutsche Post privatizavimą, garantiją, nėra nauja pagalba, nes pranašumą Deutsche Post įgijo tuo metu, kai jie buvo išleisti.
X. IŠVADOS
(443)
Komisija konstatuoja, kad pensijų subsidija ir valstybės kompensacinės išmokos yra pagalbos priemonės pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes jomis sumažinta Deutsche Post našta, susijusi su išlaidomis, kurias įmonės įprastai turi padengti pačios.
(444)
Komisija taip pat konstatuoja, kad Vokietija pensijų subsidijos ir valstybės kompensacinių išmokų priemones suteikė neteisėtai pažeisdama SESV 108 straipsnio 2 dalį. Skolos vertybinių popierių, kuriuos Deutsche Post išleido prieš privatizavimą, valstybės garantija yra esama pagalba, kuri buvo panaikinta 1995 m.
(445)
Pensijų subsidija yra nesuderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą tuo požiūriu, kad dėl jos, atsižvelgiant į Pašto reguliavimo institucijos patvirtintą įsipareigojimų finansavimą iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, atsiranda sąlyginis pranašumas, susijęs su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos. Vokietija neproporcingai sumažino Deutsche Post AG socialinių įmokų naštą, nes pensijų naštos mažinimo priemonėmis ne tik buvo suteikta pensijų subsidija, bet ir leista Deutsche Post AG socialinių išlaidų, susijusių su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos, dalį, kurią Deutsche Post AG, kaip ir privatūs konkurentai, būtų turėjusi finansuoti pati, perkelti paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, naudotojams.
(446)
Rezultatas tas, kad Deutsche Post AG dėl pensijų naštos mažinimo priemonių, palyginti su privačiais konkurentais, įgyja pranašumą, nes su socialinėmis įmokomis susiję įsipareigojimai, kuriuos Deutsche Post AG turėjo finansuoti paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, atveju, yra mažesni, negu įstatymais nustatytos išlaidos, kurias priverstinai patiria privatūs konkurentai.
(447)
Atitinkamai su vidaus rinka nesuderinama pagalba turėtų būti apskaičiuojama kaip lyginamojo tarifo, kuriuo Deutsche Post AG socialinės įmokos, susijusios su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos, suvienodinamos su atitinkamomis konkurentų įmokomis, ir įmokos tarifo pagal RPIS, kurį Deutsche Post AG iš tikrųjų turėjo finansuoti paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, atveju, skirtumas, dauginamas iš valstybės tarnautojų, dirbusių paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, sektoriuje, bendrųjų algų. Visų pirma su vidaus rinka nesuderinama pagalba turėjo būti apskaičiuojama pagal 8 lentelėje nurodytą formulę remiantis 7 lentelėje ir priede pateiktomis įmokos tarifo pagal RPIS ir lyginamojo tarifo pagal RPIS apibrėžtimis bei 6 lentelėje pateikta valstybės tarnautojų bendrosios algos apibrėžtimi.
(448)
Su vidaus rinka nesuderinama pagalba, teikta Deutsche Post nuo 2003 m. sausio 1 d., turėtų būti išieškota nuo nurodytos datos iki to momento, kai sąlyginio pranašumo nebebus. Vokietija taip pat turėtų imtis visų reikiamų priemonių pensijų išlaidų naštos mažinimo mechanizmą, grindžiamą pensijų subsidija ir atlygio reguliavimu, pakeisti taip, kad nebeliktų sąlyginio pranašumo.
(449)
Komisija konstatuoja, kad valstybės kompensacinės išmokos yra pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį su vidaus rinka suderinama pagalba, nes jomis buvo kompensuojamos sukauptos grynosios išlaidos, kurias Deutsche Post patyrė vykdydama universaliųjų paslaugų prievolę,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Deutsche Post AG suteikta pensijų subsidija yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Ją Vokietija suteikė neteisėtai pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį.
2. Pensijų subsidija nesuderinama su vidaus rinka tuo požiūriu, kad Vokietija neproporcingai prisidėjo prie į pensiją išėjusių Deutsche Post AG valstybės tarnautojų pensijų finansavimo.
2 straipsnis
Valstybės kompensacinės išmokos, kurios yra pagalba Deutsche Post AG pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį ir kurias Vokietija suteikė neteisėtai pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį, yra suderinamos su vidaus rinka.
3 straipsnis
Valstybės garantija yra esama pagalba Deutsche Post AG pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį ir 108 straipsnio 3 dalį.
4 straipsnis
1. Vokietija iš Deutsche Post AG išieško 1 straipsnyje nurodytą su vidaus rinka nesuderinamą pagalbą, kurią ji teikė ar teikia Deutsche Post AG nuo 2003 m. sausio 1 d. iki to momento, kai sąlyginis pranašumas bus visiškai panaikintas.
2. Pagal 1 dalį išieškoma suma apima palūkanas, apskaičiuojamas nuo to momento, kai pagalba buvo suteikta gavėjui, iki jos faktinio grąžinimo.
3. Palūkanos apskaičiuojamos pagal Reglamento (EB) Nr. 794/2004 V skyrių ir pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 271/2008 (110), iš dalies keičiantį Reglamentą (EB) Nr. 794/2004. Palūkanų norma taikoma pagrindinei sumai ir susikaupusioms palūkanoms.
4. Vokietija nuo šio sprendimo paskelbimo datos užtikrina, kad Deutsche Post AG, atsižvelgiant į Pašto reguliavimo institucijos patvirtintą įsipareigojimų finansavimą iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, neįgytų sąlyginio pranašumo, susijusio su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos.
5 straipsnis
1. 1 dalyje nurodyta pagalba išieškoma nedelsiant ir faktiškai, kaip nustatyta 4 straipsnyje.
2. Vokietija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įvykdytas per keturis mėnesius nuo jo paskelbimo.
6 straipsnis
1. Vokietija per du mėnesius nuo šio sprendimo paskelbimo Komisijai pateikia tokią informaciją:
a)
iš Deutsche Post AG išieškotiną bendrą sumą (pagrindinė išieškoma suma ir palūkanos);
b)
išsamų priemonių, kurių imtasi ar ketinama imtis šiam sprendimui įvykdyti, apibūdinimą;
c)
dokumentus, iš kurių matyti, kad Deutsche Post AG duotas nurodymas grąžinti su vidaus rinka nesuderinamą pagalbą.
2. Vokietija Komisiją reguliariai informuoja apie priemonių, kurių ji ėmėsi šiam sprendimui įvykdyti, eigą, kol 1 straipsnyje nurodyta su vidaus rinka nesuderinama pagalba bus faktiškai grąžinta. Komisijos prašymu Vokietija nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurių ėmėsi ar ketina imtis šiam sprendimui įvykdyti. Taip pat ji pateikia išsamius duomenis apie Deutsche Post AG jau grąžintas pagalbos sumas ir palūkanas.
7 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Vokietijos Federacinei Respublikai.
Priimta Briuselyje 2012 m. sausio 25 d.