РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 261/2012 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 14 март 2012 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета във връзка с договорните отношения в сектора на млякото и млечните продукти
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 42, първа алинея и член 43, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Последователните реформи на общата организация на пазара на мляко и млечни продукти, които понастоящем са включени в Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специални разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“) (4), имаха за цел пазарното ориентиране на сектора, т.е. решенията на земеделските стопани за това какво и колко да произвеждат да зависят от ценови сигнали, за да се засили конкуренцията в сектора на млякото и млечните продукти и устойчивостта му в условията на глобализираната търговия. Съответно бе взето решение за прогресивно увеличаване на квотите с приемането на Регламент (ЕО) № 72/2009 на Съвета от 19 януари 2009 г. относно промени в Общата селскостопанска политика, за изменение на регламенти (ЕО) № 247/2006, (ЕО) № 320/2006, (ЕО) № 1405/2006, (ЕО) № 1234/2007, (ЕО) № 3/2008 и (ЕО) № 479/2008 и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1883/78, (ЕИО) № 1254/89, (ЕИО) № 2247/89, (ЕИО) № 2055/93, (ЕО) № 1868/94, (ЕО) № 2596/97, (ЕО) № 1182/2005 и (ЕО) № 315/2007 (5) (реформата от 2008-2009 г. „Преглед на състоянието на ОСП“), за да се осигури плавното постепенно премахване на квотната система за мляко до 2015 г.
(2)
През периода 2007-2009 г. пазарите в сектора на млякото и млечните продукти претърпяха изключително развитие, което в крайна сметка доведе до срив на цените през 2008/2009 г. В началото екстремните метеорологични условия в Океания причиниха значителен спад на снабдяването, който доведе до бързо и съществено увеличение на цените. Въпреки че предлагането в световен план започна да се възстановява и цените започнаха да се връщат към по-нормални равнища, последвалата финансова и икономическа криза имаше отрицателни последствия за млекопроизводителите в Съюза и засили нестабилността на цените. По-високите цени на суровините доведоха до съществено увеличаване на разходите за фуражи и други разходи за вложени стоки, като например енергия. След това спадът на търсенето както в световен мащаб, така и в Съюза, включително и търсенето на мляко и млечни продукти, през период на стабилно производство в Съюза, доведе до спадане на цените в Съюза до най-ниското равнище на спасителната мрежа. Резкият спад на цените на използваните като суровини млечни продукти не бе отразен напълно в по-ниски цени за потребителите, което увеличи брутната печалба на крайните сектори за повечето държави и продукти от сектора на млякото и млечните продукти, като това попречи на съответното търсене да се адаптира към ниските цени на използваните суровини, което забави възстановяването на цените и засили въздействието на ниските цени върху млекопроизводителите, като изложи на сериозен риск жизнеспособността на голяма част от тях.
(3)
Като реакция на сложната ситуация на пазара на мляко през октомври 2009 г. бе създадена експертна група на високо равнище по млякото (ЕГВР) с цел да обсъди средно- и дългосрочните правила за сектора на млякото и млечните продукти, които, с оглед премахването на млечните квоти през 2015 г., биха допринесли за стабилизиране на пазара и доходите на млекопроизводителите и за насърчаване на прозрачността в сектора.
(4)
ЕГВР получи устни и писмени становища от основните заинтересовани групи във веригата за доставка на мляко и млечни продукти в Европа, които представят земеделските стопани, млекопреработвателите, търговците на млечни продукти, търговците на дребно и потребителите. Освен това ЕГВР получи становища от поканените учени, представители на трети държави, национални органи за защита на конкуренцията и от службите на Комисията. На 26 март 2010 г. се състоя конференция на заинтересованите страни от сектора на млякото и млечните продукти, която позволи на по-широк кръг от участници във веригата за доставка да изложат мненията си. ЕГВР представи своя доклад на 15 юни 2010 г. Докладът съдържаше анализ на сегашното положение на сектора на млякото и млечните продукти и редица препоръки, насочени към договорните отношения, влиянието на производителите при договаряне, междупрофесионалните/междубраншовите организации, прозрачността (включително допълнителното усъвършенстване на европейския механизъм за наблюдение на цените), пазарните мерки и фючърсите, стандартите за търговия и етикетирането на произхода, както и иновациите и научните изследвания. Като първа стъпка настоящият регламент урежда първите четири от тези въпроси.
(5)
ЕГВР отбеляза наличието на големи разлики между държавите-членки в секторите на млекопроизводството и млекопреработването. Ситуацията е много различна както между операторите и видовете оператори, така и в рамките на отделните държави-членки. Концентрацията на предлагането обаче в много случаи е ниска, което създава неравновесие във влиянието на земеделските стопани и мандрите при договаряне в рамките на веригата за доставка. Това неравновесие може да доведе до нелоялни търговски практики, по-специално - до ситуации, в които към момента на доставката земеделските стопани може да не знаят каква цена ще получат за млякото си, защото в много случаи цената се определя от мандрите на много по-късен етап въз основа на получената добавена стойност и най-често е извън контрола на земеделските стопани.
(6)
Това води до проблеми в процеса на пренос на цените по цялата верига, в частност по отношение на изкупните цени, чиито стойности като цяло не се изменят в съответствие с повишаващите се производствени разходи. Обратно на очакванията през 2009 г. предлагането на млякото не се адаптира своевременно към пониженото търсене. В някои по-големи държави-членки производителки като реакция на по-ниските цени земеделските стопани произведоха дори повече, отколкото през предишната година. Добавената стойност по веригата на млякото и млечните продукти се съсредоточава все повече в крайните сектори, по-специално в мандрите и търговците на дребно, като крайната потребителска цена не е отразена в цената, която се заплаща на млекопроизводителите. Всички участници във веригата на млякото и млечните продукти, включително сектора на дистрибуцията, следва да бъдат насърчавани да сътрудничат помежду си с оглед преодоляването на това неравновесие.
(7)
За мандрите количеството мляко, което им се доставя през сезона, не винаги е добре планирано. Дори при кооперациите на млекопроизводителите (които са собственост на земеделски стопани, притежават съоръжения за преработка и преработват 58 % от суровото мляко в Съюза) е възможно неуспешно адаптиране на предлагането към търсенето: производителите са длъжни да доставят цялото си мляко на кооперацията, а тя е длъжна да приеме всичкото мляко.
(8)
Не е широко разпространено използването на типови писмени договори, които съдържат основни елементи и се сключват преди доставката. Такива договори обаче биха могли да засилят отговорността на операторите по веригата на млякото и млечните продукти и осъзнаването на необходимостта от по-добро отчитане на сигналите на пазара и по-добър пренос на цените, както и да спомогнат за адаптирането на предлагането спрямо търсенето и предотвратяването на нелоялните търговски практики.
(9)
Предвид липсата на законодателство на Съюза относно тези договори държавите-членки могат да решат да изискват задължителното им използване в рамките на националните си системи на договорното право, при условие че при това се спазва правото на Съюза, и по-специално се съблюдава правилното функциониране на вътрешния пазар и на общата организация на пазара. Предвид разнообразието от ситуации, съществуващо в рамките на Съюза от гледна точка на договорното право, с цел спазване на субсидиарността вземането на такова решение следва да продължи да бъде от компетентността на държавите-членки. За всички доставки на сурово мляко на определена територия следва да се прилагат еднакви условия. Ето защо, ако държава-членка реши, че всяка доставка на сурово мляко на нейната територия от земеделски стопанин на преработвател трябва да бъде уредена от писмен договор между страните, това задължение следва да се прилага и спрямо доставките на сурово мляко от други държави-членки, но не е необходимо да се прилага и спрямо доставките за други държави-членки. В съответствие с принципа на субсидиарност самите държави-членки следва да могат да решат дали да предвидят изискването, че първият изкупвач трябва да направи на земеделския стопанин писмена оферта за сключване на подобен договор.
(10)
За да се гарантират подходящи минимални стандарти за такива договори и нормалното функциониране на вътрешния пазар и на общата организация на пазара, на равнището на Съюза следва да се установят някои основни условия за използването на такива договори. Всички тези основни условия обаче следва да бъдат свободно договаряни. При все това, за постигане на по-голяма стабилност на пазара на мляко и млечни продукти и за повишаване на възможностите за реализация за млекопроизводителите в определени държави-членки, в които е доста разпространено използването на договори с много кратък срок, държавите-членки следва да могат да определят минимален срок на такива договори и/или оферти. При все това този минимален срок следва да бъде задължителен единствено за договорите между първия изкупвач и млекопроизводителите или за офертите, направени от първите изкупвачи на млекопроизводителите. Освен това той не следва да нарушава правилното функциониране на вътрешния пазар и млекопроизводителите следва да могат да се откажат от прилагането на подобен минимален срок или да го отхвърлят. По отношение на основните условия е важно цената, дължима за доставките, да може да се определя в договора, по избор на страните по договора, като фиксирана цена или като цена, която се променя в зависимост от определени фактори като количеството и качеството или състава на доставеното сурово мляко, без да се изключва възможността за комбиниране в един договор на фиксирана цена за определено количество с цена, изчислявана съгласно определена формула, за доставеното допълнително количество сурово мляко.
(11)
С цел опростяване следва да бъдат освободени от изискването за писмен договор кооперациите на млекопроизводители, чийто устав или чиито правила и решения, установени или произтичащи от този устав, съдържат разпоредби с последици, сходни с тези на основните условия за договорите, установени в настоящия регламент.
(12)
С цел повишаване на ефективността на предвидената по-горе договорна система, в случаите когато посредници събират млякото от производителите и го доставят на преработвателите, държавите-членки следва да разполагат с възможността да прилагат тази система и по отношение на тези посредници.
(13)
В член 42 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда, че правилата на Съюза относно конкуренцията се прилагат по отношение на производството и търговията със селскостопански продукти само доколкото това е решено от Европейския парламент и Съвета в рамките на разпоредбите на член 43, параграф 2 ДФЕС, който от своя страна предвижда установяването на обща организация на селскостопанските пазари.
(14)
С цел да се осигури жизнеспособното развитие на производството и, по този начин, съответен жизнен стандарт на млекопроизводителите, следва да се засили влиянието им при договаряне спрямо млекопреработвателите, което следва да доведе до по-справедливо разпределение на добавената стойност по веригата за доставка. Ето защо, за постигането на тези цели на Общата селскостопанска политика следва да се приеме разпоредба съгласно член 42 и член 43, параграф 2 ДФЕС, за да се даде възможност на организации на производителите, създадени изключително от млекопроизводители или от техни асоциации, съвместно да договарят с отделна мандра договорните условия, включително цената, за продукцията на някои или на всички свои членове. Въпреки това единствено организации на производителите, които поискат и бъдат признати съгласно член 122 от Регламент (ЕО) № 1234/2007, следва да бъдат могат да използват тази разпоредба. Освен това посочената разпоредба следва да не се прилага спрямо признати организации на производителите, включително кооперации, които преработват цялото количество сурово мляко, произведено от техните членове, тъй като няма доставка на сурово мляко на други преработватели. Освен това следва да се предвиди възможността съществуващите организации на производителите, които са признати съгласно националното законодателство, да бъдат de facto признати и по настоящия регламент.
(15)
За да не се нарушава ефективната работа на кооперациите и за постигане на яснота, следва да се уточни, че когато членството на земеделски стопанин в кооперация включва, по отношение на цялото му производство на мляко или на част от него, задължение за доставка на сурово мляко при условия, определени в устава на кооперацията или в правилата и решенията, установени или произтичащи от този устав, тези условия не следва да се договарят чрез организация на производителите.
(16)
Освен това, с цел да се поддържа ефективна конкуренция на пазара на мляко и млечни продукти, тази възможност следва да подлежи на подходящи ограничения, изразени като дял от производството в Съюза и от производството във всяка държава-членка, обхванато от подобни преговори. Ограничението, изразено като дял от националното производството, следва първо да се прилага спрямо количеството сурово мляко, произведено в съответната държава-членка производителка или във всяка от държавите-членки производителки. Същото процентно ограничение следва да се прилага и спрямо количеството сурово мляко, доставено на определена държава-членка по местоназначение.
(17)
Предвид значението на защитените наименования за произход (ЗНП) и защитените географски указания (ЗГУ), по-специално по отношение на уязвимите селски райони, и с цел да се гарантира добавената стойност и да се поддържа качеството, по-специално на сирената със ЗНП или ЗГУ, както и в контекста на изтичането на срока на прилагане на квотната система за мляко, държавите-членки следва да могат да прилагат правила за регулиране на доставките на такива сирена, произведени в определения географски район. Тези правила следва да се прилагат за цялото производство на съответното сирене и следва да се приемат по искане на междубраншова организация, организация на производителите или група по смисъла на Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (6). Такова искане следва да бъде подкрепено от преобладаващото мнозинство от млекопроизводителите, съответстващи на по-голямата част от количеството мляко, използвано за това сирене, а в случая на междубраншови организации или групи - от преобладаващото мнозинство от производителите на сирене, представляващи по-голямата част от производството на това сирене. Освен това тези правила следва да зависят от строги условия, по-специално с цел да се избегнат вредите за търговията с продукти в други пазари и да се защитят правата на малцинството. Държавите-членки следва незабавно да публикуват приетите правила и да ги нотифицират на Комисията, като гарантират провеждането на редовни проверки и отменят правилата при липса на съответствие.
(18)
В някои сектори са въведени правила на равнището на Съюза за междубраншовите организации. Тези организации могат да изиграят полезна роля за диалога между участниците във веригата за доставка и за насърчаване на най-добрите практики и прозрачността на пазара. Подобни правила следва да се прилагат и в сектора на млякото и млечните продукти, наред с разпоредбите, които изясняват позицията на тези организации от гледна точка на правото на конкуренцията, при условие че дейността на тези организации не нарушава конкуренцията или вътрешния пазар, нито влияе неблагоприятно на нормалното функциониране на общата организация на селскостопанските пазари. Държавите-членки следва да насърчават всички заинтересовани участници да участват в междубраншови организации.
(19)
Комисията има нужда от своевременно предоставяна информация за количеството доставяно сурово мляко, за да може да проследи развитията на пазара. Ето защо следва да се приеме разпоредба, която да гарантира, че първият изкупвач предоставя редовно такава информация на държавата-членка и че държавите-членки я нотифицират на Комисията.
(20)
Комисията се нуждае и от нотификации от държавите-членки във връзка с преговорите за сключване на договори, признаването на организациите на производителите и техните асоциации и на междубраншовите организации, както и договорните отношения в сектора на млякото и млечните продукти, за целите на наблюдението и анализа на прилагането на настоящия регламент, по-специално за целите на изготвянето на докладите относно развитието на пазара на млякото, които Комисията следва да представя на Европейския парламент и на Съвета.
(21)
Предвидените в настоящия регламент мерки са оправдани при сегашните икономически обстоятелства на пазара на млякото и млечните продукти и предвид структурата на веригата за доставка. Поради това те следва да се прилагат достатъчно дълго, за да могат да имат пълен ефект. Предвид значителното им въздействие обаче те следва да са ограничени във времето и да подлежат на преглед, за да се прецени как действат и дали да се продължи прилагането им. Този въпрос следва да се разгледа в двата доклада на Комисията за развитието на пазара на млякото и млечните продукти, относно по-специално потенциалните стимули за насърчаване на земеделските стопани да сключат споразумения за съвместно производство, първият от които трябва да бъде представен до 30 юни 2014 г., а вторият - до 31 декември 2018 г.
(22)
Икономиката на определени региони в Съюза в неблагоприятно положение зависи в голяма степен от производството на мляко. Поради характерните особености на тези региони е необходимо общите политики да бъдат адаптирани, за да съответстват в по-голяма степен на техните потребности. Общата селскостопанска политика вече включва специфични мерки за тези региони в неблагоприятно положение. Допълнителните мерки на политиката, установени в настоящия регламент, могат да допринесат за укрепването на позицията на млекопроизводителите в тези региони. Това въздействие следва обаче да бъде оценено в горепосочените доклади, въз основа на които Комисията следва, когато е необходимо, да представи предложения на Европейския парламент и на Съвета.
(23)
За да се гарантира ясното определяне на целите и отговорностите на организациите на производителите и асоциациите на организации на производителите в сектора на млякото и млечните продукти, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на условията за признаване на транснационалните организации на производителите и транснационалните асоциации на организации на производителите, правилата относно тяхното учредяване и условията за оказване на административна помощ в случаите на транснационално сътрудничество, както и изчисляването на количеството сурово мляко, което е предмет на преговорите, водени от организации на производителите. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване по подходящ начин на съответните документи на Европейския парламент и на Съвета.
(24)
За да се гарантират еднакви условия за прилагането на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Изпълнителните правомощия, свързани с прилагането на условията за признаване на организациите на производителите и техните асоциации и на междубраншовите организации, нотификациите от страна на тези организации относно количеството сурово мляко, което е предмет на преговорите, нотификациите, изпращани от държавите-членки на Комисията относно тези организации, и правилата за регулирането на доставките на сирена със ЗНП или ЗГУ, подробните правила относно споразуменията, решенията и съгласуваните практики в сектора на млякото и млечните продукти, съдържанието, формата и сроковете на задължителните декларации в този сектор, определени аспекти на договорите за доставка на сурово мляко от земеделските стопани и нотификацията, изпращана на Комисията относно избора, направен от държавите-членки в това отношение, следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите-членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (7).
(25)
Предвид правомощията на Комисията във връзка с политиката на Съюза в областта на конкуренцията и предвид особения характер на тези актове Комисията следва да реши, без да прилага Регламент (ЕС) № 182/2011, дали определени споразумения и съгласувани практики в сектора на млякото и млечните продукти са съвместими с правилата за конкуренция на Съюза, дали организации на производителите могат да водят преговори по отношение на повече от една държава-членка и дали следва да се отменят определени правила, установени от държавите-членки с цел регулиране на доставките на сирена със ЗНП или ЗГУ.
(26)
Поради това Регламент (ЕО) № 1234/2007 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Изменения в Регламент (ЕО) № 1234/2007
Регламент (ЕО) № 1234/2007 се изменя, както следва:
1)
В член 122, първа алинея, буква а) се вмъква следната подточка:
„iiia)
мляко и млечни продукти;“.
2)
В член 123 се добавя следният параграф:
„4. Държавите-членки могат да признаят и междубраншови организации, които:
а)
официално са отправили искане да бъдат признати и са съставени от представители на икономически дейности, свързани с производството на сурово мляко и с поне един от следните етапи на веригата на доставка: преработката на продукти от сектора на млякото и млечните продукти или търговията с тях, включително дистрибуция;
б)
са създадени по инициатива на всички или някои от представителите, посочени в буква а);
в)
като вземат предвид интересите на своите членове и на потребителите, извършват в един или повече региони на Съюза една или повече от следните дейности:
i)
повишаване на знанията и на прозрачността на производството и на пазара, включително чрез публикуването на статистически данни за цените, количествата и сроковете на сключените предходни договори за доставка на сурово мляко и чрез осигуряването на анализи на потенциалните бъдещи развития на пазара на регионално, национално и международно равнище;
ii)
съдействие за по-добро координиране на пускането на пазара на продукти от сектора на млякото и млечните продукти, по-специално посредством научни изследвания и пазарни проучвания;
iii)
насърчаване на потреблението и предоставяне на информация относно млякото и млечните продукти на вътрешния и външния пазар;
iv)
проучване на потенциалните пазари за износ;
v)
изготвяне, в съответствие с правилата на Съюза, на типови образци на договори за продажбата на сурово мляко на изкупвачите и/или доставянето на преработени продукти на дистрибуторите и търговците на дребно, като отчитат необходимостта от постигане на лоялна конкуренция и избягване на нарушенията на пазара;
vi)
предоставяне на информация и провеждане на проучвания, необходими за ориентиране на производството към продукти, които са по-добре съобразени с пазарните изисквания и с вкусовете и очакванията на потребителите, най-вече по отношение на качеството на продуктите и опазването на околната среда;
vii)
поддържане и развитие на производствения потенциал на сектора на млякото и млечните продукти, inter alia, чрез насърчаване на иновациите и оказване на подкрепа за програмите за приложна научноизследователска и развойна дейност с оглед на използването на целия потенциал на млякото и млечните продукти, по-специално с цел създаване на продукти с добавена стойност, които са по-привлекателни за потребителите;
viii)
търсене на начини за ограничаване на използването на ветеринарно-санитарни продукти, подобряване на управлението на други вложени продукти и подобряване на безопасността на храните и на здравето на животните;
ix)
разработване на методи и инструменти за подобряване на качеството на продуктите на всички етапи от производството и предлагането на пазара;
x)
използване на потенциала на биологичното производство, опазване и насърчаване на този тип производство, както и на производството на продукти с наименования за произход, етикети за качество и географски указания; както и
xi)
насърчаване на интегрираното производство или на други екологично чисти производствени методи.“
3)
В част II, дял II, глава II се вмъква следният раздел:
„Раздел IIA
Правила за организациите на производителите и междубраншовите организации в сектора на млякото и млечните продукти
Член 126а
Признаване на организациите на производителите и техните асоциации в сектора на млякото и млечните продукти
1. Държавите-членки признават за организации на производителите в сектора на млякото и млечните продукти всички юридически лица или ясно обособени части от юридически лица, които кандидатстват за такова признаване, при условие че те:
а)
отговарят на изискванията, установени в член 122, първа алинея, букви б) и в);
б)
покриват минималните прагове, определени от съответната държава-членка във връзка с броя на членовете и/или количеството продукция за предлагане на пазара в отрасъла, в който извършват своята дейност;
в)
има достатъчно доказателства, че те могат да извършват нормално своята дейност както по отношение на сроковете, така и на ефективността и гъстотата на доставките;
г)
имат устав, който е съобразен с букви а), б) и в) от настоящия параграф.
2. В отговор на заявление държавите-членки могат да признаят дадена асоциация на организации на производителите в сектора на млякото и млечните продукти, ако съответната държава-членка счете, че тази асоциация е в състояние да извършва ефективно дейности на призната организация на производителите и да изпълнява условията, предвидени в параграф 1.
3. Държавите-членки могат да решат, че организациите на производителите, които са признати преди 2 април 2012 г. въз основа на националното законодателство и които изпълняват условията, предвидени в параграф 1 от настоящия член, се считат за признати като организации на производителите съгласно член 122, първа алинея, буква а), подточка iiia).
Организациите на производители, които са признати преди 2 април 2012 г. въз основа на националното законодателство и които не изпълняват условията, предвидени в параграф 1 от настоящия член, могат да продължат да извършват дейността си в съответствие с националното законодателство до 3 октомври 2012 г.
4. Държавите-членки:
а)
решават дали да признаят дадена организация на производителите в срок от четири месеца от подаването на заявление, придружено от всички съответни подкрепящи доказателства; това заявление се подава в държавата-членка, в която се намира централното управление на организацията;
б)
извършват проверки с определена от тях периодичност, за да установят дали признатите организации на производителите и асоциациите на организации на производителите спазват разпоредбите на настоящата глава;
в)
при неспазване или нередности при изпълнението на предвидените в настоящата глава мерки налагат на тези организации и асоциации съответните определени от тях приложими санкции и, при необходимост, решават дали признаването да бъде оттеглено;
г)
информират Комисията веднъж годишно и не по-късно от 31 март за всяко решение за признаване, за отказ за признаване или за оттегляне на признаване, взето през предходната календарна година.
Член 126б
Признаване на междубраншови организации в сектора на млякото и млечните продукти
1. Държавите-членки могат да признаят междубраншови организации в сектора на млякото и млечните продукти, при условие че тези организации:
а)
отговарят на изискванията, предвидени в член 123, параграф 4;
б)
извършват дейността си в един или повече региони на съответната територия;
в)
представляват значителен дял от икономическите дейности, посочени в член 123, параграф 4, буква а);
г)
самите те не участват пряко в производството, преработката или търговията с продукти от сектора на млякото и млечните продукти.
2. Държавите-членки могат да решат, че междубраншовите организации, които са признати преди 2 април 2012 г. въз основа на националното законодателство и които отговарят на условията, предвидени в параграф 1, се считат за признати като междубраншови организации съгласно член 123, параграф 4.
3. Когато използват възможността за признаване на междубраншова организация в съответствие с параграф 1 и/или 2, държавите-членки:
а)
решават дали да признаят дадена междубраншова организация в срок от четири месеца от подаването на заявление, придружено от всички съответни подкрепящи доказателства; това заявление се подава в държавата-членка, в която се намира централното управление на организацията;
б)
извършват проверки с определена от тях периодичност, за да установят дали признатите междубраншови организации спазват условията за тяхното признаване;
в)
при неспазване или нередности при изпълнението на предвидените в настоящия регламент мерки налагат на тези организации съответните определени от тях приложими санкции и, при необходимост, решават дали признаването да бъде оттеглено;
г)
оттеглят признаване, когато:
i)
вече не се спазват изискванията и условията за признаване, предвидени в настоящия член;
ii)
междубраншовата организация участва в някое от споразуменията, решенията и съгласуваните практики, посочени в член 177а, параграф 4, без да се засягат другите санкции, които се налагат съгласно националното право;
iii)
междубраншовата организация не спазва задължението за нотифициране, посочено в член 177а, параграф 2;
д)
информират Комисията веднъж годишно и не по-късно от 31 март за всяко решение за признаване, за отказ за признаване или за оттегляне на признаване, взето през предходната календарна година.
Член 126в
Преговори за сключване на договори в сектора на млякото и млечните продукти
1. Договори за доставка на сурово мляко от земеделски стопанин на преработвател на сурово мляко или на млекосъбирателно предприятие по смисъла на член 185е, параграф 1, втора алинея могат да се договарят от организация на производителите в сектора на млякото и млечните продукти, призната съгласно член 122, от името на членуващите в нея земеделски стопани, по отношение на цялата им обща продукция или част от нея.
2. Преговорите от страна на организацията на производителите могат да се водят:
а)
независимо дали собствеността върху суровото мляко преминава от земеделските стопани към организацията на производителите,
б)
независимо дали договорената цена е една и съща за общата продукция на някои или на всички земеделски стопани, членуващи в нея,
в)
при условие че за определена организация на производители:
i)
количеството сурово мляко, което е предмет на преговорите, не надхвърля 3,5 % от общата продукция на Съюза, и
ii)
количеството сурово мляко, което е предмет на преговорите и е произведено в отделна държава-членка, не надхвърля 33 % от общата национална продукция на тази държава-членка, и
iii)
количеството сурово мляко, което е предмет на преговорите и е доставено в отделна държава-членка, не надхвърля 33 % от общата национална продукция на тази държава-членка,
г)
при условие че заинтересованите земеделски стопани не членуват в друга организация на производителите, която също води преговори за такива договори от тяхно име; държавите-членки обаче могат да се отклонят от това условие в надлежно обосновани случаи, когато земеделските стопани притежават две отделни производствени единици, разположени в различни географски области;
д)
при условие че суровото мляко не е предмет на задължение за доставка, произтичащо от членството на земеделския стопанин в кооперация, в съответствие с условията, предвидени в устава на кооперацията, или с правилата и решенията, установени или произтичащи от този устав, и
е)
при условие че организацията на производителите нотифицира компетентните органи на държавата-членка или държавите-членки, на чиято територия извършва дейност, за количеството сурово мляко, което е предмет на преговорите.
3. Независимо от условията, предвидени в параграф 2, буква в), подточки ii) и iii), дадена организация на производителите може да води преговори съгласно параграф 1, при условие че по отношение на тази организация на производителите количеството сурово мляко, предмет на преговорите, което се произвежда или доставя в държава-членка с обща годишна продукция на сурово мляко под 500 000 тона, не надхвърля 45 % от общата национална продукция на тази държава-членка.
4. За целите на настоящия член позоваванията на организации на производителите включват и асоциациите на такива организации на производителите.
5. За целите на прилагането на параграф 2, буква в) и параграф 3 Комисията публикува по начин, който прецени за подходящ, информация за количествата сурово мляко, произведено в Съюза и в държавите-членки, като използва най-актуалната налична информация.
6. Чрез дерогация от параграф 2, буква в) и параграф 3, дори когато предвидените там прагове не са превишени, органът за защита на конкуренцията, посочен във втора алинея от настоящия параграф, може да реши в конкретен случай, че организацията на производителите следва да започне преговорите по определен въпрос отново или че не следва да води преговори, ако той прецени това за необходимо за запазване на конкуренцията или за предотвратяване на сериозни вреди за МСП на преработватели на сурово мляко на територията, за която е компетентен.
При преговори, обхващащи повече от една държава-членка, посоченото в първа алинея решение се взема от Комисията, без да се прилага процедурата, посочена в член 195, параграф 2 или член 196б, параграф 2. Във всички останали случаи това решение се взема от националния орган за защита на конкуренцията на държавата-членка, с която са свързани преговорите.
Решенията по настоящия параграф се прилагат не по-рано от датата на съобщаването им на съответните предприятия.
7. За целите на настоящия член:
а)
„национален орган за защита на конкуренцията“ означава органът, посочен в член 5 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 г. за прилагане на правилата за конкуренция, изложени в членове 101 и 102 от Договора (8);
б)
„МСП“ означава микро-, малки или средни предприятия по смисъла на Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. относно определението за микро-, малки и средни предприятия (9).
8. Държавата-членка, в която се провеждат преговорите в съответствие с настоящия член, нотифицира Комисията за прилагането на параграф 2, буква е) и параграф 6.
Член 126г
Регулиране на предлагането на сирене със защитено наименование за произход или защитено географско указание
1. По искане от страна на организация на производителите, призната съгласно член 122, първа алинея, буква а), междубраншова организация, призната съгласно член 123, параграф 4, или група от оператори, посочена в член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 510/2006, държавите-членки могат да определят за ограничен период от време задължителни правила за регулирането на предлагането на сирене със защитено наименование за произход или със защитено географско указание съгласно член 2, параграф 1, букви а) и б) от Регламент (ЕО) № 510/2006.
2. Правилата, посочени в параграф 1, отговарят на условията, предвидени в параграф 4, и зависят от наличието на предходно споразумение между страните в географския район, посочен в член 4, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕО) № 510/2006. Подобно споразумение се сключва между най-малко две трети от млекопроизводителите или техните представители, съответстващи на две трети от суровото мляко, използвано за производството на сиренето, посочено в параграф 1 и, когато е целесъобразно, най-малко две трети от производителите на това сирене, представляващи най-малко две трети от производството на това сирене в географския район, посочен в член 4, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕО) № 510/2006.
3. За целите на параграф 1 за сирене със защитено географско указание географският район на произход на суровото мляко, посочен в спецификацията на продукта за сиренето, е същият като географският район, посочен в член 4, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕО) № 510/2006, във връзка с това сирене.
4. Правилата, посочени в параграф 1:
а)
се отнасят единствено до регулирането на предлагането на съответния продукт и целят адаптиране на предлагането на това сирене към търсенето;
б)
пораждат действие единствено за съответния продукт;
в)
могат да са задължителни за период не по-дълъг от три години и след изтичането на този период могат да бъдат подновявани след ново искане по параграф 1;
г)
не вредят на търговията с продукти, различни от обхванатите от правилата, посочени в параграф 1;
д)
не се отнасят до каквито и да е сделки след първоначалното предлагане на съответното сирене на пазара;
е)
не допускат определяне на цените, включително когато цените са определени като насока или препоръка;
ж)
не водят до липса на прекомерно голяма част от съответния продукт, която иначе би била налична;
з)
не водят до дискриминация, не представляват пречка пред новите участници на пазара и не засягат неблагоприятно дребните производители;
и)
спомагат за поддържането на качеството и/или развитието на съответния продукт;
й)
не засягат член 126в.
5. Правилата, посочени в параграф 1, се публикуват в официално издание на съответната държава-членка.
6. Държавите-членки провеждат проверки, за да гарантират спазването на условията, предвидени в параграф 4, а когато компетентните национални органи установят, че тези условия не са спазени, отменят правилата, посочени в параграф 1.
7. Държавите-членки нотифицират незабавно Комисията за правилата, посочени в параграф 1, които са приели. Комисията информира държавите-членки за всяка нотификация за подобни правила.
8. Комисията може по всяко време да приеме актове за изпълнение, с които да изиска от определена държава-членка да отмени правилата, които последната е установила съгласно параграф 1, ако Комисията счита, че тези правила не отговарят на условията, предвидени в параграф 4, предотвратяват или нарушават конкуренцията в значителна част от вътрешния пазар или застрашават свободната търговия или постигането на целите на член 39 ДФЕС. Тези актове за изпълнение се приемат, без да се прилага процедурата, посочена в член 195, параграф 2 или член 196б, параграф 2.
Член 126д
Правомощия на Комисията във връзка с организации на производителите и междубраншови организации в сектора на млякото и млечните продукти
1. За да се гарантира, че целите и отговорностите на организациите на производителите и асоциациите на организациите на производителите в сектора на млякото и млечните продукти са ясно определени, така че да се допринася за ефективността на действията на подобни организации, без да се налага ненужна тежест, на Комисията се предоставя правомощието да приема в съответствие с член 196а делегирани актове за определяне на:
а)
условията за признаване на транснационални организации на производителите и транснационални асоциации на организации на производителите;
б)
правилата относно установяването и условията за оказване на административна помощ от съответните компетентни органи в случай на транснационално сътрудничество;
в)
допълнителните правила относно изчисляването на количеството сурово мляко, предмет на преговорите, посочени в член 126в, параграф 2, буква в) и член 126в, параграф 3.
2. Комисията може да приеме актове за изпълнение за определяне на подробните правила, необходими за:
а)
изпълнението на предвидените в членове 126а и 126б условия за признаване на организации на производителите и техни асоциации и на междубраншови организации;
б)
нотификацията, посочена в член 126в, параграф 2, буква е);
в)
нотификациите, които да бъдат изпратени от държавите-членки до Комисията в съответствие с член 126а, параграф 4, буква г), член 126б, параграф 3, буква д), член 126в, параграф 8 и член 126г, параграф 7;
г)
процедурите във връзка с оказването на административна помощ в случай на транснационално сътрудничество.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 196б, параграф 2.
4)
В член 175 текстът „при спазване на членове 176-177 от настоящия регламент“ се заменят с текста „при спазване на членове 176-177а от настоящия регламент“.
5)
Вмъква се следният член:
„Член 177а
Споразумения, решения и съгласувани практики в сектора на млякото и млечните продукти
1. Член 101, параграф 1 ДФЕС не се прилага по отношение на споразумения, решения и съгласувани практики на признати междубраншови организации, имащи за цел извършването на дейностите, посочени в член 123, параграф 4, буква в) от настоящия регламент.
2. Параграф 1 се прилага само при условие че:
а)
Комисията е нотифицирана за споразуменията, решенията и съгласуваните практики; и
б)
в срок от три месеца след получаване на всички изискуеми данни Комисията не е установила, без да прилага процедурата, посочена в член 195, параграф 2 или член 196б, параграф 2, че тези споразумения, решения или съгласувани практики са несъвместими с правилата на Съюза.
3. Споразуменията, решенията и съгласуваните практики не могат да бъдат въведени в действие преди изтичането на срока, посочен в параграф 2, буква б).
4. Споразуменията, решенията и съгласуваните практики се обявяват при всички случаи за несъвместими с правилата на Съюза, ако:
а)
могат да доведат до подялба под каквато и да е форма на пазарите в Съюза;
б)
могат да засегнат правилното функциониране на организацията на пазара;
в)
могат да доведат до нарушения на конкуренцията и не са от съществено значение за постигането на на целите на Общата селскостопанска политика, към което е насочена дейността на междубраншовите организации;
г)
водят до определянето на цени;
д)
могат да породят дискриминация или да премахнат конкуренцията по отношение на значителен дял от съответните продукти.
5. Ако след изтичането на срока, посочен в параграф 2, буква б), Комисията установи, че условията за прилагане на параграф 1 не са спазени, тя, без да прилага процедурата, посочена в член 195, параграф 2 или член 196б, параграф 2, взема решение, в което декларира, че член 101, параграф 1 ДФЕС се прилага по отношение на съответното споразумение, решение или съгласувана практика.
Това решение на Комисията не се прилага преди датата на съобщаването му на съответната междубраншова организация, освен ако тази междубраншова организация е представила невярна информация или е злоупотребила с изключението, предвидено в параграф 1 от настоящия член.
6. При многогодишни споразумения нотификацията за първата година е валидна и за следващите години на споразумението. Въпреки това в този случай Комисията може по собствена инициатива или по искане на друга държава-членка да приеме по всяко време констатация за несъвместимост.
7. Комисията може да приеме актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за еднаквото прилагане на настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 196б, параграф 2.“
6)
Член 184 се изменя, както следва:
а)
точка 6 се заменя със следното:
„6.
преди 31 декември 2010 г. и 31 декември 2012 г. на Европейския парламент и Съвета относно развитието на ситуацията на пазара и съответните условия за плавно постепенно премахване на квотната система за мляко, при необходимост придружен от подходящи предложения.“;
б)
добавя се следната точка:
„9.
до 30 юни 2014 г. и до 31 декември 2018 г., на Европейския парламент и на Съвета относно развитието на пазарната ситуация в сектора на млякото и млечните продукти, и по-специално относно действието на член 122, първа алинея, буква а), подточка iiia), член 123, параграф 4 и членове 126в, 126г, 177a, 185д и 185е, в който се оценяват по-специално последиците за млекопроизводителите и производството на мляко в регионите в неблагоприятно положение във връзка с общата цел за запазване на производството в тези региони и се отразяват потенциалните стимули за насърчаване на земеделските стопани да сключат споразумения за съвместно производство, придружен от подходящи предложения.“
7)
Вмъкват се следните членове:
„Член 185д
Задължителни декларации в сектора на млякото и млечните продукти
Считано от 1 април 2015 г. първите изкупвачи на сурово мляко декларират пред компетентния национален орган доставяните им количества сурово мляко всеки месец.
За целите на настоящия член и на член 185е „първи изкупвач“ означава предприятие или група, която купува мляко от производители с цел:
а)
да го събира, пакетира, съхранява, охлажда или преработва, включително и съгласно договор;
б)
да го продава на едно или повече предприятия, обработващи или преработващи мляко или други млечни продукти.
Държавите-членки нотифицират Комисията за количеството сурово мляко, посочено в първа алинея.
Комисията може да приеме актове за изпълнение за определяне на правилата относно съдържанието, формата и сроковете на тези декларации, както и на мерките, свързани с нотификациите, изпращани от държавите-членки на Комисията в съответствие с настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 196б, параграф 2.
Член 185е
Договорни отношения в сектора на млякото и млечните продукти
1. Ако дадена държава-членка реши, че всяка доставка на сурово мляко на нейна територия от земеделски стопанин на преработвател на сурово мляко трябва да е предмет на писмен договор между страните, и/или реши, че първите изкупвачи трябва да направят писмена оферта за сключване на договор за доставката на сурово мляко от земеделските стопани, този договор и/или оферта за сключване на договор трябва да отговарят на предвидените в параграф 2 условия.
Ако държавата-членка реши, че доставките на сурово мляко от земеделски стопанин на преработвател на сурово мляко трябва да са предмет на писмен договор, тя също така решава кой етап или етапи от доставката се уреждат от такъв договор между страните, ако доставката се извършва посредством едно или повече млекосъбирателни предприятия. За целите на настоящия член „млекосъбирателно предприятие“ означава предприятие, което превозва сурово мляко от земеделски стопанин или друго млекосъбирателно предприятие до преработвател на сурово мляко или до друго млекосъбирателно предприятие, като на всеки етап има прехвърляне на собствеността върху суровото мляко.
2. Договорът и/или офертата за сключване на договор:
а)
се съставя преди доставката;
б)
се съставя в писмен вид; и
в)
включва по-специално следните елементи:
i)
цената, платима за доставката, която:
-
е непроменлива и определена в договора, и/или
-
се изчислява в зависимост от предвиден в договора набор от фактори, които могат да включват пазарни показатели, отразяващи промените в пазарните условия, доставеното количество и качеството или състава на доставеното сурово мляко,
ii)
обема сурово мляко, който може и/или трябва да бъде доставен, и графика за доставки,
iii)
срока на договора, което може да включва срочен или безсрочен договор с клаузи за прекратяване,
iv)
подробности относно сроковете и реда на плащане,
v)
правила за събиране или доставянето на суровото мляко, и
vi)
правилата, приложими в случай на непреодолима сила.
3. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква договор и/или оферта за сключване на договор за доставка на сурово мляко от земеделски стопанин на кооперация, в която той членува, ако уставът на тази кооперация или правилата и решенията, установени или произтичащи от този устав, съдържат разпоредби със сходни последици като предвидените в параграф 2, букви а), б) и в).
4. Всички елементи на договорите за доставка на сурово мляко, сключени от земеделски стопани, млекосъбирателни предприятия или преработватели на сурово мляко, включително елементите, посочени в параграф 2, буква в), могат да бъдат договаряни свободно между страните.
Независимо от първа алинея,
i)
когато държава-членка реши писмените договори за доставка на сурово мляко да бъдат задължителни в съответствие с параграф 1 от настоящия член, тя може да определи минимален срок, който да е приложим единствено към писмените договори между земеделски стопанин и първия изкупвач на сурово мляко. Този минимален срок трябва да е с продължителност най-малко шест месеца и не трябва да нарушава правилното функциониране на вътрешния пазар; и/или
ii)
когато държава-членка реши, че първият изкупвач на сурово мляко трябва да направи писмена оферта за сключване на договор на земеделски стопанин в съответствие с параграф 1, тя може да предвиди, че офертата трябва да включва минималния срок на договора, определен от националното законодателство за тази цел. Този минимален срок трябва да е с продължителност най-малко шест месеца и не трябва да нарушава правилното функциониране на вътрешния пазар.
Втора алинея не засяга правото на отказ на земеделския стопанин от прилагането на подобен минимален срок, при условие че отказът е в писмена форма. В такъв случай страните са свободни да договорят всички елементи на договора, включително посочените в параграф 2, буква в).
5. Държавите-членки, които използват възможностите, посочени в настоящия член, нотифицират Комисията за начина на тяхното прилагане.
6. Комисията може да приеме актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за еднаквото прилагане на параграф 2, букви а) и б) и параграф 3 от настоящия член, и мерките относно нотификациите, изпращани от държавите-членки в съответствие с настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 196б, параграф 2.“
8)
В част VII, глава I се добавят следните членове:
„Член 196а
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 126д, параграф 1, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 2 април 2012 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 126д, параграф 1, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощията. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в него дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 126д, параграф 1, влиза в сила само ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражение в срок от два месеца от нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 196б
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет, който се нарича Комитет по общата организация на селскостопанските пазари. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите-членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (10).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
9)
В член 204 се добавя следният параграф:
„7. По отношение на сектора на млякото и млечните продукти член 122, първа алинея, буква а), подточка iiia), член 123, параграф 4 и членове 126а, 126б, 126д и 177а се прилагат от 2 април 2012 г. до 30 юни 2020 г., а членове 126в, 126г, 185д и 185е се прилагат от 3 октомври 2012 до 30 юни 2020 г.“
Член 2
Влизане в сила
1. Настоящият регламент влиза в сила на третия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Прилага се от 2 април 2012 г.
Въпреки това членове 126в, 126г, 185д и 185е от Регламент (ЕО) № 1234/2007, вмъкнати с настоящия регламент, се прилагат от 3 октомври 2012 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 14 март 2012 година.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 261/2012
2012 m. kovo 14 d.
kuriuo iš dalies keičiamos Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 nuostatos, susijusios su sutartiniais santykiais pieno ir pieno produktų sektoriuje
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 42 straipsnio pirmą pastraipą ir 43 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
perdavus teisėkūros procedūra priimamo akto projektą nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
kadangi:
(1)
nuosekliai įgyvendinamomis bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo reformomis, kurios dabar įtrauktos į 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007, nustatantį bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas („Bendrą bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentą“) (4), buvo siekiama užtikrinti orientavimą į rinką, t. y. sudaryti sąlygas, kad priimdami sprendimus dėl to, ką ir kiek auginti, ūkininkai atsižvelgtų į kainų pokyčius, jog būtų padidintas pieno produktų sektoriaus konkurencingumas ir tvarumas prekybos globalizacijos sąlygomis. Todėl priėmus 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 72/2009 dėl bendros žemės ūkio politikos pakeitimų, iš dalies keičiantį reglamentus (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 320/2006, (EB) Nr. 1405/2006, (EB) Nr. 1234/2007, (EB) Nr. 3/2008 ir (EB) Nr. 479/2008 bei panaikinantį reglamentus (EEB) Nr. 1883/78, (EEB) Nr. 1254/89, (EEB) Nr. 2247/89, (EEB) Nr. 2055/93, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 2596/97, (EB) Nr. 1182/2005 ir (EB) Nr. 315/2007 (5) (2008-2009 m. BŽŪP patikrinimu pagrįsta reforma) buvo nuspręsta kvotas didinti palaipsniui, siekiant sklandžiai pereiti prie pieno kvotų sistemos panaikinimo ne vėliau kaip 2015 m.;
(2)
laikotarpiu nuo 2007 m. iki 2009 m. pieno ir pieno produktų sektoriaus rinkose susiklostė išskirtinės sąlygos, dėl kurių galiausiai 2008-2009 m. įvyko kainų griūtis. Iš pradžių Okeanijoje susidarė ekstremalios oro sąlygos, todėl labai sumažėjo produkcijos lygis ir atitinkamai greitai ir labai išaugo jų kainos. Nors pasaulio produkcijos lygis buvo pradėjęs stabilizuotis, o kainos - grįžti į įprastą lygį, tačiau po to prasidėjusi finansų ir ekonomikos krizė neigiamai paveikė Sąjungos pieno gamintojus ir lėmė didesnius kainų svyravimus. Dėl didesnių prekių kainų labai išaugo pašarų kainos ir kitos gamybos sąnaudos, įskaitant energijos kainas. Todėl dėl paklausos, įskaitant pieno ir pieno produktų paklausą, visame pasaulyje, taip pat ir Sąjungoje, sumažėjimo tuo metu, kai Sąjungoje gamybos lygis liko nepakitęs, Sąjungos kainos smarkiai krito iki apatinio minimalios apsaugos lygio. Labai sumažėjus pieno produktų kainoms, pieno kainos nevisiškai atsispindėjo vartotojų lygiu, todėl daugumoje šalių daugumos pieno ir pieno produktų vartotojų grandies sektorių bendroji pelno marža padidėjo, mažos produktų kainos nepadarė poveikio šių produktų paklausai, atitinkamai kainų grįžimas į įprastą lygį sulėtėjo, o mažos kainos labiau atsiliepė pieno gamintojams, dėl to daugelio jų gyvavimui iškilo didelis pavojus;
(3)
reaguojant į šią sudėtingą padėtį pieno rinkoje, 2009 m. spalio mėn. buvo įkurta Aukšto lygio ekspertų grupė pieno klausimais (toliau - ALG) siekiant aptarti vidutinio laikotarpio ir ilgalaikius sprendimus pieno ir pieno produktų sektoriuje, kurie, atsižvelgiant į tai, kad 2015 m. pieno kvotų sistema nustos galioti, padėtų stabilizuoti rinką ir pieno gamintojų pajamas, taip pat didinti skaidrumą šiame sektoriuje;
(4)
ALG gavo didžiųjų Europos pieno tiekimo grandinės suinteresuotųjų subjektų grupių, atstovaujančių ūkininkams, pieno perdirbimo įmonėms, pieno prekiautojams, mažmenininkams ir vartotojams, atsiliepimų žodžiu ir raštu. Be to, savo nuomonę ALG pateikė kviestiniai moksliniai ekspertai, trečiųjų šalių atstovai, nacionalinės konkurencijos institucijos ir Komisijos tarnybos. Be to, 2010 m. kovo 26 d. buvo surengta pieno sektoriaus suinteresuotųjų subjektų konferencija; joje savo nuomonę galėjo pareikšti įvairių tiekimo grandinės šalių atstovai. 2010 m. birželio 15 d. ALG pateikė ataskaitą. Šioje ataskaitoje išnagrinėta dabartinė padėtis pieno sektoriuje ir pateikta keletas rekomendacijų, kuriose daugiausia dėmesio buvo skiriama sutartiniams santykiams, gamintojų derybinei galiai, tarpprofesinėms ir (arba) tarpšakinėms organizacijoms, skaidrumui (įskaitant tolesnį Europos kainų stebėsenos priemonės kūrimą), rinkos priemonėms ir perspektyvoms, prekybos standartams, kilmės ženklinimui bei naujovėms ir moksliniams tyrimams. Pirmiausia šiuo reglamentu sprendžiami pirmi keturi klausimai;
(5)
ALG pažymėjo, kad tarp valstybių narių pieno gamybos ir perdirbimo sektorių yra labai daug skirtumų. Be to, atskirose valstybėse narėse labai skiriasi padėtis, susijusi su operatoriais ir operatorių rūšimis. Tačiau daugeliu atvejų tiekėjų koncentracija yra maža, todėl tiekimo grandinėje sutrinka ūkininkų ir pieninių derybinės galios pusiausvyra. Dėl šios sutrikusios pusiausvyros gali kilti nesąžininga komercinė veikla; pavyzdžiui, ūkininkai, pristatydami pieną, gali nežinoti jo kainos, nes dažnai pieninės kainą nustato daug vėliau, remdamosi pridėtinės vertės kriterijais, kurių ūkininkai negali kontroliuoti;
(6)
taigi egzistuoja kainų, visų pirma supirkimo kainų, kurių lygis paprastai nekinta pagal augančias gamybos išlaidas, derinimo grandinėje problema. Priešingai, 2009 m. pieno tiekimas nebuvo skubiai koreguojamas atsižvelgiant į mažesnę paklausą. Iš tiesų kai kuriose didelėse valstybėse narėse gamintojose ūkininkai reagavo į sumažėjusias kainas gamindami daugiau nei ankstesniais metais. Vis didesnė pridėtinės vertės dalis tenka paskutiniams pieno grandinės sektoriams, visų pirma pieninėms bei mažmeniniams prekybininkams, o galutinė kaina vartotojui neatspindi pieno gamintojams sumokėtos kainos. Visi pieno grandinės subjektai turėtų būti skatinami bendradarbiauti siekiant išspręsti šią sutrikusios pusiausvyros problemą;
(7)
pieninių atveju pieno kiekis, kuris joms pristatomas per sezoną, ne visada gerai suplanuojamas. Netgi pieno kooperatyvų (kurie priklauso ūkininkams, turintiems perdirbimo infrastruktūrą, kuriose perdirbama 58 % Sąjungos žalio pieno) atveju potencialiai nepavyksta pritaikyti pasiūlą prie paklausos: ūkininkai priversti visą savo pieną pateikti savo kooperatyvui, o kooperatyvas visą tą pieną privalo priimti;
(8)
oficialios rašytinės sutartys, kuriose yra pagrindiniai elementai, sudarytos prieš pristatymą, nėra plačiai naudojamos. Vis dėlto tokios sutartys gali padėti didinti pieno grandinės subjektų atsakomybę ir geriau suprasti poreikį tam, kad būtų geriau atsižvelgta į rinkos signalus, geriau suderintos kainos grandinėje, pritaikyta pasiūla prie paklausos ir padėta išvengti tam tikros nesąžiningos komercinės veiklos;
(9)
atsižvelgdamos į tai, kad tokioms sutartims taikytinų Sąjungos teisės aktų nėra priimta, valstybės narės savo sutarčių teisės sistemose gali nustatyti, kad tokios sutartys yra privalomos, su sąlyga, kad būtų laikomasi Sąjungos teisės, visų pirma reikalavimo užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą ir bendrą rinkos organizavimą. Atsižvelgiant į skirtingą padėtį Sąjungoje sutarčių teisės srityje ir siekiant užtikrinti subsidiarumą, tokio klausimo sprendimas turėtų būti paliktas spręsti valstybėms narėms. Vienodos sąlygos turėtų būti taikomos visam atitinkamoje teritorijoje pristatomam žaliam pienui. Todėl, jei valstybė narė nusprendžia, kad visam žaliam pienui, kurį jos teritorijoje ūkininkas pristato perdirbimo įmonei, turi būti taikoma rašytinė šalių sutartis, ši pareiga taip pat turėtų būti taikoma iš kitų valstybių narių tiekiamam žaliam pienui, bet ji neprivalo būti taikoma pristatymams į kitas valstybes nares. Vadovaujantis subsidiarumo principu valstybės narės turėtų galėti nuspręsti, ar reikalauti, kad pirmasis supirkėjas ūkininkui pateiktų rašytinį pasiūlymą dėl tokios sutarties sudarymo;
(10)
siekiant užtikrinti būtiniausius tokių sutarčių standartus, gerą vidaus rinkos veikimą ir bendro rinkos organizavimo funkcionavimą, kai kurios tokių sutarčių taikymo sąlygos turėtų būti nustatytos Sąjungos lygiu. Tačiau dėl visų tokių pagrindinių sąlygų turėtų būti deramasi laisvai. Vis dėlto, siekiant sustiprinti pieno rinkos stabilumą ir realizavimo rinką pieno gamintojams tam tikrose valstybėse narėse, kuriose dažnai naudojamos labai trumpos trukmės sutartys, valstybėms narėms tokiose sutartyse ir (arba) pasiūlymuose sudaryti tokias sutartis turėtų būti leidžiama nustatyti minimalią sutarties galiojimo trukmę. Vis dėlto tokia minimali galiojimo trukmė turėtų būti nustatoma tik pirmųjų supirkėjų ir pieno gamintojų sudarytose sutartyse arba pirmųjų supirkėjų pasiūlymuose pieno gamintojams sudaryti sutartis. Be to, tai neturėtų pakenkti tinkamam vidaus rinkos veikimui ir pieno gamintojai turėtų turėti galimybę laisvai pasirinkti netaikyti tokios minimalios galiojimo trukmės arba jos atsisakyti. Svarbu, kad viena iš pagrindinių sąlygų būtų ta, kad už pristatymą mokėtina kaina susitariančių šalių pasirinkimu sutartyje galėtų būti nustatyta kaip nekintama kaina arba kaip kaina, kintanti pagal apibrėžtus veiksnius, pristatyto žalio pieno kiekį, taip pat jo kokybę ar sudėtį, neatmetant galimybės nekintamą kainą už tam tikrą kiekį derinti su apskaičiuota kaina už papildomą žalio pieno, pristatyto pagal vieną sutartį, kiekį;
(11)
pieno kooperatyvams, kurių įstatuose arba jais grindžiamose taisyklėse ir sprendimuose yra nuostatų, kurių poveikis panašus į pagrindines sutarčių sąlygas, nustatytas šiame reglamente, paprastinimo sumetimais neturėtų būti taikomas reikalavimas sudaryti rašytinę sutartį;
(12)
siekiant padidinti pirmiau minėta sutartimi pagrįstos sistemos veiksmingumą, kai iš ūkininkų pieną paima ir perdirbimo įmonėms pristato tarpininkai, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė taikyti tokią sistemą taip pat ir tarpininkams;
(13)
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 42 straipsnyje numatyta, kad Sąjungos konkurencijos taisyklės žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai taikomos tik tokiu mastu, kokį nustato Europos Parlamentas ir Taryba, laikydamiesi SESV 43 straipsnio 2 dalies, kurioje numatyta nustatyti bendrą žemės ūkio produktų rinkų organizavimą;
(14)
siekiant užtikrinti gyvybingą gamybos plėtrą ir tinkamą pieno ūkininkų gyvenimo lygį, turėtų būti padidinta jų derybinė galia pieno perdirbimo įmonių atžvilgiu, dėl to pridėtinė vertė tiekimo grandinėje būtų tinkamiau paskirstyta. Todėl siekiant įgyvendinti šiuos bendros žemės ūkio politikos tikslus, pagal SESV 42 straipsnį ir 43 straipsnio 2 dalį turėtų būti priimta nuostata, kad tik iš pieno ūkininkų ar jų asociacijų sudarytos gamintojų organizacijos bendrai galėtų su pieninėmis derėtis dėl visai jų narių produkcijai ar jos daliai taikytinų sutarčių sąlygų, įskaitant kainas. Ta nuostata turėtų galėti pasinaudoti tik tos gamintojų organizacijos, kurios siekia būti ir yra pripažintos pagal Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 122 straipsnį. Be to, ta nuostata neturėtų būti taikoma pripažintoms gamintojų organizacijoms, įskaitant kooperatyvus, perdirbančioms visą savo narių pagamintą žalią pieną, nes nekyla problemų dėl žalio pieno pristatymo kitiems perdirbėjams. Be to, turėtų būti priimta nuostata, numatanti galimybę esamas gamintojų organizacijas, pripažintas pagal nacionalinę teisę, pripažinti de facto pagal šį reglamentą;
(15)
siekiant nepakenkti veiksmingam kooperatyvų veikimui ir siekiant aiškumo, reikėtų nurodyti, kad tuomet, kai ūkininko narystė kooperatyve apima pareigą viso ūkininko pagaminto pieno arba jo dalies atžvilgiu pristatyti žalią pieną, kurios sąlygos yra nustatytos kooperatyvo įstatuose arba jais grindžiamose taisyklėse ir sprendimuose, dėl tų sąlygų neturėtų būti deramasi per gamintojų organizaciją;
(16)
be to, siekiant išsaugoti veiksmingą konkurenciją pieno rinkoje, šiai galimybei turėtų būti taikomi atitinkami apribojimai, išreikšti Sąjungos gamybos ir bet kurios valstybės narės, su kuria susijusios tokios derybos, gamybos procentine dalimi. Apribojimas, išreikštas nacionalinės gamybos procentine dalimi, visų pirma turėtų būti taikomas valstybėje narėje gamintojoje arba kiekvienoje iš valstybių narių gamintojų pagaminto žalio pieno kiekiui. Toks pat procentine dalimi išreikštas apribojimas taip pat turėtų būti taikomas žalio pieno, pristatomo į kurią nors konkrečią paskirties valstybę narę, kiekiui;
(17)
atsižvelgiant į saugomų kilmės vietos nuorodų (toliau - SKVN) ir saugomų geografinių nuorodų (toliau - SGN) svarbą, ypač pažeidžiamose kaimo vietovėse, ir siekiant užtikrinti pridėtinę vertę bei išsaugoti produktų, ypač sūrių su SKVN ir SGN, kokybę bei dėl to, kad pieno kvotų sistema nustos galioti, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama taikyti taisykles, kuriomis būtų reguliuojamas tokio sūrio tiekimas apibrėžtoje geografinėje vietovėje. Šios taisyklės turėtų būti taikomos visai atitinkamo sūrio gamybai ir jas nustatyti turėtų paprašyti tarpšakinė organizacija, gamintojų organizacija ar grupė, kaip apibrėžta 2006 m. kovo 20 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos (6). Tokį prašymą turėtų paremti didžioji pieno gamintojų, kurie pagamina didžiąją dalį šiam sūriui naudojamo pieno kiekio, dauguma, o tarpšakinių organizacijų ir grupių atveju - didžioji sūrio gamintojų, pagaminančių didžiąją to sūrio dalį, dauguma. Be to, tos taisyklės turėtų būti nustatomos pagal griežtas sąlygas, ypač siekiant išvengti pakenkti prekybai produktais kitose rinkose ir apsaugoti mažumų teises. Valstybės narės turėtų nedelsdamos paskelbti priimtas taisykles ir pranešti apie jas Komisijai, užtikrinti nuolatinius patikrinimus ir panaikinti taisykles, jei nesilaikoma reikalavimų;
(18)
Sąjungos lygiu buvo nustatytos tam tikrų sektorių tarpšakinėms organizacijoms taikomos taisyklės. Tos organizacijos gali būti naudingos siekiant užtikrinti tiekimo grandinės šalių dialogą, taip pat skatinti geriausią patirtį ir rinkos skaidrumą. Tokios taisyklės, taip pat nuostatos, kuriomis išaiškinama tokių organizacijų padėtis pagal konkurencijos teisę, turėtų būti taip pat taikomos pieno ir pieno produktų sektoriui su sąlyga, kad tų organizacijų taisyklės neiškreipia konkurencijos ar vidaus rinkos ir netrukdo sklandžiam bendros žemės ūkio rinkos organizavimui. Valstybės narės turėtų skatinti visus susijusius subjektus dalyvauti tarpšakinių organizacijų veikloje;
(19)
kad Komisija galėtų stebėti pokyčius rinkoje, ji turi laiku gauti informaciją apie pristatyto žalio pieno kiekį. Todėl turėtų būti nustatyta, kad pirmasis supirkėjas reguliariai perduoda tokią informaciją valstybėms narėms ir kad valstybė narė apie tai praneša Komisijai;
(20)
Komisijai taip pat reikalingi valstybių narių pranešimai apie derybas dėl sutarčių sudarymo, gamintojų organizacijų ir jų asociacijų bei tarpšakinių organizacijų pripažinimą, taip pat sutartinius santykius pieno ir pieno produktų sektoriuje, kad būtų galima stebėti ir analizuoti šio reglamento taikymą, ypač atsižvelgiant į tai, kad Komisija turėtų parengti ataskaitas apie pieno rinkos padėties raidą ir jas pateikti Europos Parlamentui ir Tarybai;
(21)
šiame reglamente nustatytos priemonės yra pagrįstos atsižvelgiant į dabartines pieno rinkos sąlygas ir tiekimo grandinės struktūrą. Todėl jos turėtų būti taikomos pakankamai ilgą laikotarpį, kad jų poveikis būtų visavertis. Vis dėlto, atsižvelgiant į tai, kad jų poveikis didelis, jos turėtų būti laikinos ir peržiūrimos, siekiant nustatyti jų poveikį ir ar jas reikia ir toliau taikyti. Tai turėtų būti aptariama dviejose Komisijos pieno rinkos raidos ataskaitose, numatant galimas paskatas ūkininkams sudaryti bendrus gamybos susitarimus; ataskaitos turi būti pateiktos atitinkamai ne vėliau kaip 2014 m. birželio 30 d. ir ne vėliau kaip 2018 m. gruodžio 31 d.;
(22)
tam tikrų nepalankių Sąjungos regionų ekonomika labai priklauso nuo pieno gamybos. Dėl tų regionų ypatumų bendrą politiką reikia pritaikyti taip, kad ji geriau atitiktų jų poreikius. Bendroje žemės ūkio politikoje jau numatyta konkrečių priemonių, skirtų tiems nepalankiems regionams. Papildomos šiame reglamente nustatytos politikos priemonės gali padėti sustiprinti pieno gamintojų poziciją tokiuose regionuose. Vis dėlto tas poveikis turėtų būti įvertintas minėtose ataskaitose, kuriomis remdamasi Komisija, prireikus, turėtų pateikti pasiūlymus Europos Parlamentui ir Tarybai;
(23)
siekiant užtikrinti, kad pieno ir pieno produktų sektoriaus gamintojų organizacijų ir gamintojų organizacijų asociacijų tikslai ir pareigos būtų aiškiai apibrėžti, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus dėl transnacionalinių gamintojų organizacijų ir transnacionalinių gamintojų organizacijų asociacijų pripažinimo sąlygų, steigimo taisyklių ir administracinės pagalbos teikimo tarpvalstybinio bendradarbiavimo atveju sąlygų bei žalio pieno, dėl kurio deramasi su gamintojų organizacija, kiekio skaičiavimo. Ypač svarbu, kad Komisija parengiamųjų darbų metu tinkamai konsultuotųsi, įskaitant konsultacijas ekspertų lygiu. Ruošdama ir rengdama deleguotuosius aktus Komisija turėtų užtikrinti, kad susiję dokumentai būtų tuo pačiu metu tinkamai laiku persiųsti Europos Parlamentui ir Tarybai;
(24)
siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai. Įgyvendinimo įgaliojimais, susijusiais su gamintojų organizacijų ir jų asociacijų bei tarpšakinių organizacijų pripažinimo sąlygų įgyvendinimu, tų organizacijų pranešimais dėl žalio pieno, dėl kurio deramasi, kiekio, pranešimais, kuriuos valstybės narės turi teikti Komisijai dėl tų organizacijų ir dėl taisyklių, reglamentuojančių sūrio su SKVN arba SGN tiekimo, išsamiomis taisyklėmis dėl susitarimų, sprendimų bei suderintų veiksmų pieno ir pieno produktų sektoriuje, privalomų deklaracijų tame sektoriuje turiniu, forma ir pateikimo laiku, tam tikrais ūkininkų tiekiamo žalio pieno tiekimo sutarčių aspektais ir pranešimu Komisijai dėl valstybių narių pasirinkimo tuo klausimu turėtų būti naudojamasi laikantis 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (7);
(25)
atsižvelgiant į Komisijos įgaliojimus Sąjungos konkurencijos politikos srityje ir į specialų tų aktų pobūdį, Komisija turėtų netaikydama Reglamento (ES) Nr. 182/2011 nuspręsti, ar tam tikri susitarimai ir suderinti veiksmai pieno ir pieno produktų sektoriuje yra nesuderinami su Sąjungos konkurencijos taisyklėmis, ar gali vykti gamintojų organizacijų, susijusių su daugiau negu viena valstybe nare, derybos ir ar turėtų būti panaikintos tam tikros valstybių narių taisyklės, nustatytos siekiant reglamentuoti tokio sūrio su SKVN arba SGN tiekimu;
(26)
todėl Reglamentą (EB) Nr. 1234/2007 reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 pakeitimai
Reglamentas (EB) Nr. 1234/2007 iš dalies keičiamas taip:
1.
122 straipsnio pirmos pastraipos a punkte įterpiamas šis papunktis:
„iiia)
pieno ir pieno produktų;“.
2.
123 straipsnis papildomas šia dalimi:
„4. Be to, valstybės narės gali pripažinti tarpšakines organizacijas, kurios:
a)
oficialiai paprašė jas pripažinti ir kurias sudaro ekonominės veiklos, susijusios su žalio pieno gamyba ir bent vienu iš šių tiekimo grandinės etapų: pieno ir pieno produktų sektoriaus produktų perdirbimu arba prekyba, įskaitant paskirstymą, atstovai;
b)
yra suformuotos visų arba kelių a punkte nurodytų atstovų iniciatyva;
c)
atsižvelgdamos į tų tarpšakinių ir vartotojų organizacijų narių interesus, viename ar keliuose Sąjungos regionuose vykdo vieną ar daugiau toliau nurodytų veiklų:
i)
padeda geriau suprasti gamybos bei rinkos padėtį ir didinti jų skaidrumą ir tuo tikslu, be kita ko, skelbia statistinius duomenis apie pristatyto žalio pieno kainas, kiekį ir anksčiau sudarytų žalio pieno sutarčių trukmę, taip pat tiria galimus rinkos pokyčius regioniniu, nacionaliniu ir tarptautiniu lygiu;
ii)
padeda geriau koordinuoti pieno ir pieno produktų sektoriaus produktų pateikimą į rinką, visų pirma pasitelkiant mokslinius ir rinkos tyrimus;
iii)
skatina pieno ir pieno produktų vartojimą ir teikia informaciją apie tai vidaus ir išorės rinkose;
iv)
tiria potencialias eksporto rinkas;
v)
rengia Sąjungos taisykles atitinkančias standartines sutarčių formas, naudojamas parduodant žalią pieną supirkėjams ir (arba) tiekiant perdirbtus produktus platintojams ir mažmenininkams, atsižvelgdamos į tai, kad būtina sudaryti sąžiningos konkurencijos sąlygas ir užkirsti kelią rinkos iškraipymui;
vi)
teikia informaciją ir atlieka mokslinius tyrimus, kad gamyba būtų pritaikyta gaminti geriau rinkos reikalavimus, vartotojų skonį ir lūkesčius, visų pirma susijusius su produkto kokybe ir aplinkos apsauga, atitinkančius produktus;
vii)
išlaiko ir plėtoja pieno sektoriaus gamybos potencialą, inter alia, skatindamos inovacijas ir remdamos taikomųjų mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros programas, siekdamos išnaudoti visas su pienu ir pieno produktais susijusias galimybes, visų pirma siekiant sukurti pridėtinės vertės produktus, kurie yra patrauklesni vartotojui;
viii)
siekia apriboti gyvūnų sveikatos apsaugos produktų naudojimą, gerinti kitų medžiagų tvarkymą ir maisto saugą bei gyvūnų sveikatą;
ix)
kuria produkto kokybės gerinimo visuose gamybos ir pardavimo etapuose metodus ir priemones;
x)
išnaudoja ekologinio ūkininkavimo galimybes, saugo ir propaguoja tokį ūkininkavimą, taip pat produktų su kilmės vietos nuorodomis, kokybės ženklais ir geografinėmis nuorodomis gamybą ir
xi)
skatina integruotą gamybą arba kitus aplinką tausojančius gamybos metodus.“
3.
II dalies II antraštinės dalies II skyriuje įterpiamas šis skirsnis:
„IIA skirsnis
Taisyklės dėl gamintojų organizacijų ir tarpšakinių organizacijų pieno ir pieno produktų sektoriuje
126a straipsnis
Gamintojų organizacijų ir jų asociacijų pieno ir pieno produktų sektoriuje pripažinimas
1. Valstybės narės pripažįsta kaip pieno ir pieno produktų sektoriaus gamintojų organizacijas visus juridinius asmenis arba aiškiai apibrėžtas juridinių subjektų, kurie kreipiasi dėl tokio pripažinimo, dalis, jeigu:
a)
jie atitinka 122 straipsnio pirmos dalies b ir c punktuose nustatytus reikalavimus;
b)
teritorijoje, kurioje jie vykdo veiklą, jie turi minimalų narių skaičių ir (arba) tiekia minimalų rinkai reikalingą produkcijos kiekį, kurį nustato atitinkama valstybė narė;
c)
yra pakankamai įrodymų, kad jie gali vykdyti savo veiklą tinkamai, laiku, veiksmingai ir reikiamai sutelktu tiekimo lygiu;
d)
jų įstatai atitinka šios dalies a, b ir c punktus.
2. Valstybės narės, atsakydamos į paraišką, gali pripažinti pieno ir pieno produktų sektoriaus pripažintų gamintojų organizacijų asociaciją, jei atitinkama valstybė narė mano, kad ši asociacija gali efektyviai vykdyti bet kurią pripažintos gamintojų organizacijos veiklą ir kad ji atitinka 1 dalyje nustatytas sąlygas.
3. Valstybės narės gali nuspręsti, kad gamintojų organizacijos, pripažintos pagal nacionalinę teisę anksčiau nei 2012 m. balandžio 2 d. ir atitinkančios šio straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas, laikomos pripažintomis gamintojų organizacijomis pagal 122 straipsnio pirmos pastraipos a punkto iiia papunktį.
Gamintojų organizacijos, pripažintos pagal nacionalinę teisę anksčiau nei 2012 m. balandžio 2 d. ir neatitinkančios šio straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų, gali tęsti savo veiklą pagal nacionalinę teisę iki 2012 m. spalio 3 d.
4. Valstybės narės:
a)
sprendžia, ar pripažinti gamintojų organizaciją, per keturis mėnesius nuo paraiškos kartu su visais pagrindžiamaisiais dokumentais pateikimo dienos; ši paraiška pateikiama valstybėje narėje, kurioje organizacija turi savo būstinę;
b)
tam tikrais laiko tarpais, kuriuos jos pačios nustato, atlieka patikrinimus, kad įsitikintų, jog pripažintos gamintojų organizacijos ir gamintojų organizacijų asociacijos atitinka šio skyriaus nuostatas;
c)
neatitikties ar šiame skyriuje numatytų priemonių įgyvendinimo pažeidimų atvejais skiria toms organizacijoms ir asociacijoms jų nustatytas taikytinas sankcijas ir sprendžia, ar nereikia panaikinti pripažinimo;
d)
kartą per metus ir ne vėliau kaip kovo 31 d. informuoja Komisiją apie visus sprendimus suteikti, atsisakyti suteikti arba panaikinti pripažinimą, kuriuos jos priėmė per praėjusius kalendorinius metus.
126b straipsnis
Tarpšakinių organizacijų pieno ir pieno produktų sektoriuje pripažinimas
1. Valstybės narės gali pripažinti tarpšakines pieno ir pieno produktų sektoriaus organizacijas, jei tokios organizacijos:
a)
atitinka reikalavimus, nustatytus 123 straipsnio 4 dalyje;
b)
vykdo veiklą viename ar daugiau atitinkamos teritorijos regionų;
c)
didele dalimi prisideda prie ekonominės veiklos, nurodytos 123 straipsnio 4 dalies a punkte;
d)
nedalyvauja pieno ir pieno produktų sektoriaus produktų gamyboje, perdirbime ar prekyboje.
2. Valstybės narės gali nuspręsti, kad gamintojų organizacijos, pripažintos pagal nacionalinę teisę anksčiau nei 2012 m. balandžio 2 d. ir atitinkančios 1 dalyje nustatytas sąlygas, laikomos pripažintomis tarpšakinėmis organizacijomis pagal 123 straipsnio 4 dalį.
3. Kai valstybės narės naudojasi galimybe pripažinti tarpšakinę organizaciją pagal 1 ir (arba) 2 dalį, jos:
a)
sprendžia, ar pripažinti tarpšakinę organizaciją, per keturis mėnesius nuo paraiškos kartu su visais pagrindžiamaisiais dokumentais pateikimo datos; ši paraiška pateikiama valstybėje narėje, kurioje organizacija turi savo būstinę;
b)
tam tikrais laiko tarpais, kuriuos jos pačios nustato, atlieka patikrinimus, kad įsitikintų, jog pripažintos tarpšakinės organizacijos atitinka jų pripažinimo sąlygas;
c)
neatitikties ar šiame reglamente numatytų priemonių įgyvendinimo pažeidimų atvejais skiria toms organizacijoms jų nustatytas taikytinas sankcijas ir sprendžia, ar nereikia panaikinti pripažinimo;
d)
panaikina pripažinimą, jeigu:
i)
organizacija jau nebeatitinka šiame straipsnyje nustatytų pripažinimo reikalavimų ir sąlygų;
ii)
tarpšakinės organizacijos dalyvauja bet kokiuose susitarimuose, sprendimuose ir suderintuose veiksmuose, nurodytuose 177a straipsnio 4 dalyje, nedarant poveikio visoms kitoms sankcijoms, kurios gali būti skiriamos pagal nacionalinę teisę;
iii)
tarpšakinė organizacija nesilaiko 177a straipsnio 2 dalyje nurodytos pareigos pranešti;
e)
kartą per metus ir ne vėliau kaip kovo 31 d. informuoja Komisiją apie visus per praėjusius kalendorinius metus priimtus sprendimus suteikti, atsisakyti suteikti arba panaikinti pripažinimą.
126c straipsnis
Derybos dėl sutarčių sudarymo pieno ir pieno produktų sektoriuje
1. Dėl visai bendrai produkcijai ar jos daliai taikytinų sutarčių dėl ūkininkų žalio pieno pristatymo žalio pieno perdirbimo įmonei ar surinkėjui, kaip apibrėžta 185f straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, savo ūkininkų narių vardu gali derėtis pagal 122 straipsnį pripažinta pieno ir pieno produktų sektoriaus gamintojo organizacija.
2. Gamintojo organizacija gali derėtis:
a)
nepaisant to, ar ūkininkai gamintojo organizacijai perduoda nuosavybės teisę į žalią pieną;
b)
nepaisant to, ar visų arba kai kurių narių pagamintai produkcijai taikoma tokia pati suderėta kaina;
c)
su sąlyga, kad tam tikros gamintojų organizacijos:
i)
žalio pieno, dėl kurio deramasi, kiekis neviršija 3,5 % viso Sąjungoje pagaminamo kiekio ir
ii)
žalio pieno, dėl kurio deramasi ir kuris gaminamas bet kurioje konkrečioje valstybėje narėje, kiekis neviršija 33 % tos valstybės narės bendro pagaminamo kiekio, ir
iii)
žalio pieno, dėl kurio deramasi ir kuris pristatomas bet kurioje konkrečioje valstybėje narėje, kiekis neviršija 33 % tos valstybės narės bendro pagaminamo kiekio;
d)
su sąlyga, kad atitinkami ūkininkai nepriklauso jokiai kitai gamintojų organizacijai, kuri taip pat jų vardu derasi dėl tokių sutarčių; vis dėlto tinkamai pagrįstais atvejais valstybės narės gali nukrypti nuo šios sąlygos, jei du atskiri gamybos padaliniai veikia skirtingose geografinėse teritorijose;
e)
jei žalias pienas neįtrauktas į pareigą, susijusią su ūkininko naryste kooperatyve, pristatyti pieną laikantis kooperatyvo įstatuose nustatytų sąlygų ar taisyklių ir sprendimų, priimtų šiuose įstatuose arba susijusių su šiais įstatais, ir
f)
su sąlyga, kad gamintojų organizacija praneša valstybės narės ar valstybių narių, kuriose ji veikia, kompetentingoms institucijoms apie žalio pieno, dėl kurio vyksta tokios derybos, kiekį.
3. Nepaisant 2 dalies c punkto ii ir iii papunkčiuose nustatytų sąlygų, gamintojų organizacija gali derėtis pagal 1 dalį su sąlyga, kad tos gamintojų organizacijos atžvilgiu pagaminto ar pristatyto žalio pieno, dėl kurio deramasi, bendras kiekis valstybėje narėje, kurioje iš viso per metus žalio pieno pagaminama mažiau kaip 500 000 tonų, neviršija 45 % bendro toje valstybėje narėje pagaminamo kiekio.
4. Taikant šį straipsnį nuorodos į gamintojų organizacijas apima ir tokių gamintojų organizacijų asociacijas.
5. Taikydama 2 dalies c punktą ir 3 dalį Komisija, naudodama naujausią turimą informaciją, jai priimtinomis priemonėmis paskelbia, kiek žalio pieno pagaminama Sąjungoje ir valstybėse narėse.
6. Nukrypstant nuo 2 dalies c punkto ir 3 dalies, net kai juose nustatytos viršutinės ribos neviršijamos, šios dalies antroje pastraipoje nurodyta konkurencijos institucija individualiu atveju gali nuspręsti, kad gamintojo organizacija turėtų vėl pradėti konkrečias derybas arba visai jų nerengtų, jeigu manoma, kad tai yra būtina norint išsaugoti konkurenciją arba kad būtų išvengta didelės žalos jos teritorijoje veikiančioms žalią pieną gaminančioms MVĮ.
Kai derybos apima daugiau nei vieną valstybę narę, pirmoje pastraipoje nurodytą sprendimą priima Komisija, netaikydama 195 straipsnio 2 dalyje arba 196b straipsnio 2 dalyje nurodytos procedūros. Kitais atvejais tą sprendimą priima valstybės narės, su kuria susijusios derybos, nacionalinė konkurencijos institucija.
Šioje dalyje nurodyti sprendimai nepradedami taikyti anksčiau nei apie juos pranešama atitinkamoms įmonėms.
7. Taikant šį straipsnį:
a) nacionalinė konkurencijos institucija- 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 101 ir 102 straipsniuose, įgyvendinimo (8) 5 straipsnyje nurodyta institucija;
b) MVI- mikroįmonė, mažoji ar vidutinė įmonė, kaip apibrėžta 2003 m. gegužės 6 d. Komisijos rekomendacijoje 2003/361/EB dėl mikroįmonių, mažųjų ir vidutinių įmonių apibrėžimo (9).
8. Valstybės narės, kuriose vyksta pagal šį straipsnį nustatytos derybos, praneša Komisijai apie 2 dalies f punkto ir 6 dalies taikymą.
126d straipsnis
Taisyklės, pagal kurias reguliuojamas sūrio su saugoma kilmės vietos nuoroda arba saugoma geografine nuoroda, tiekimas
1. Pagal 122 straipsnio pirmos dalies a punktą pripažintos gamintojų organizacijos, pagal 123 straipsnio 4 dalį pripažintos tarpšakinės organizacijos arba Reglamento (EB) Nr. 510/2006 5 straipsnio 1 dalyje nurodytos ūkio subjektų grupės prašymu, valstybės narės gali ribotą laikotarpį nustatyti privalomas taisykles, skirtas sūrio su saugoma kilmės vietos nuoroda ar saugoma geografine nuoroda pagal Reglamento (EB) Nr. 510/2006 2 straipsnio 1 dalies a ir b punktus, tiekimui reguliuoti.
2. 1 dalyje nurodytos taisyklės turi atitikti 4 dalyje nustatytas sąlygas ir joms taikomas esantis išankstinis Reglamento (EB) Nr. 510/2006 4 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytų geografinės vietovės šalių sudarytas susitarimas. Tą susitarimą turi sudaryti ne mažiau kaip dvi trečiosios pieno gamintojų arba jų atstovų, kuriems tenka ne mažiau kaip dvi trečiosios žalio pieno, naudojamo 1 dalyje nurodyto sūrio gamybai, ir, prireikus, ne mažiau kaip dvi trečiosios minėto sūrio gamintojų, kuriems tenka ne mažiau kaip dvi trečiosios to sūrio gamybos Reglamento (EB) Nr. 510/2006 4 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytoje geografinėje vietovėje.
3. Taikant 1 dalį, atsižvelgiant į sūrį su saugoma geografine nuoroda, sūrio produkto specifikacijoje nurodoma žalio pieno geografinė kilmės vietovė turi būti tokia pati, kaip su tuo sūriu susijusi Reglamento (EB) Nr. 510/2006 4 straipsnio 2 dalies c punkte nurodyta geografinė vietovė.
4. 1 dalyje nurodytos taisyklės:
a)
taikomos tik atitinkamo produkto tiekimui reguliuoti ir jomis siekiama to sūrio tiekimą suderinti su paklausa;
b)
taikomos tik atitinkamo produkto atveju;
c)
gali būti taikomos privaloma tvarka ne ilgesnį kaip trejų metų laikotarpį ir atnaujinamos šiam laikotarpiui pasibaigus po to, kai pateikiamas 1 dalyje nurodytas naujas prašymas;
d)
nedaro neigiamo poveikio produktų, kuriems netaikomos 1 dalyje nurodytos taisyklės, prekybai;
e)
nėra susijusios su jokiu sandoriu, atliktu po to, kai pirmą kartą prekiauta atitinkamu sūriu;
f)
pagal jas neleidžiama nustatyti kainų, įskaitant kai kainos nustatomos kaip orientacinės arba rekomendacinės kainos;
g)
pagal jas negali būti uždrausta naudotis pertekline atitinkamos produkcijos dalimi, kuria paprastai būtų galima naudotis;
h)
pagal jas nediskriminuojama, nesudaromos kliūtys naujiems rinkos dalyviams ar nedaromas neigiamas poveikis smulkiems gamintojams;
i)
jas taikant prisidedama išlaikant kokybę ir (arba) vystant atitinkamą produktą;
j)
jomis nedaromas poveikis 126c straipsniui.
5. 1 dalyje nurodytos taisyklės skelbiamos atitinkamos valstybės narės oficialiajame leidinyje.
6. Valstybės narės atlieka patikrinimus siekdamos užtikrinti, kad būtų laikomasi 4 dalyje nustatytų sąlygų, ir, jeigu kompetentingos nacionalinės institucijos nustato, kad nebuvo laikomasi tų sąlygų, panaikina 1 dalyje nurodytas taisykles.
7. Valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai apie jų priimtas 1 dalyje nurodytas taisykles. Komisija informuoja valstybes nares apie kiekvieną pranešimą dėl tokių taisyklių.
8. Komisija gali bet kuriuo metu priimti įgyvendinimo aktus, kuriais reikalaujama, kad valstybė narė panaikintų tos valstybės narės pagal 1 dalį nustatytas taisykles, jeigu Komisija mano, kad tos taisyklės neatitinka šio straipsnio 4 dalyje nustatytų sąlygų, riboja ar iškreipia konkurenciją didelėje vidaus rinkos dalyje arba kelia pavojų laisvai prekybai ar SESV 39 straipsnio tikslų įgyvendinimui. Tie įgyvendinimo aktai priimami netaikant 195 straipsnio 2 dalyje ar 196b straipsnio 2 dalyje nurodytos procedūros.
126e straipsnis
Komisijos įgaliojimai, susiję su gamintojų organizacijomis ir tarpšakinėmis organizacijomis pieno ir pieno produktų sektoriuje
1. Siekiant užtikrinti, kad gamintojų organizacijų ir gamintojų organizacijų asociacijų pieno ir pieno produktų sektoriuje tikslai ir pareigos būtų aiškiai apibrėžti ir taip būtų prisidedama prie tokių organizacijų veiksmų efektyvumo nesukuriant jiems nereikalingos naštos, Komisijai turi būti suteikti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus laikantis 196a straipsnio, kuriuose nustatomos:
a)
tarpvalstybinės gamintojų organizacijos ir tarpvalstybinės gamintojų organizacijų asociacijos pripažinimo sąlygos;
b)
taisyklės, susijusios su administracinės pagalbos, kurią tarpvalstybinio bendradarbiavimo atveju teikia atitinkamos kompetentingos institucijos, nustatymu ir sąlygomis;
c)
papildomos taisyklės, susijusios su žalio pieno, dėl kurio vyksta 126c straipsnio 2 dalies c punkte ir 3 dalyje nurodytos derybos, kiekio apskaičiavimu.
2. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomos išsamios taisyklės, kurių reikia:
a)
įgyvendinti gamintojų organizacijų ir jų asociacijų bei tarpšakinių organizacijų pripažinimo sąlygas, nustatytas 126a ir 126b straipsniuose;
b)
teikti 126c straipsnio 2 dalies f punkte nurodytą pranešimą;
c)
valstybėms narėms teikti pranešimus Komisijai pagal 126a straipsnio 4 dalies d punktą, 126b straipsnio 3 dalies e punktą, 126c straipsnio 8 dalį ir 126d straipsnio 7 dalį;
d)
vykdyti procedūras, susijusias su administracine pagalba tarpvalstybinio bendradarbiavimo atveju.
Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 196b straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
4.
175 straipsnyje žodžiai „remiantis šio reglamento 176-177 straipsniais“ keičiami žodžiais „remiantis šio reglamento 176-177a straipsniais“.
5.
Įterpiamas šis straipsnis:
„177a straipsnis
Susitarimai, sprendimai ir suderinti veiksmai pieno ir pieno produktų sektoriuje
1. SESV 101 straipsnio 1 dalis netaikoma pripažintų tarpšakinių organizacijų susitarimams, sprendimams ir suderintiems veiksmams, kurių tikslas - vykdyti šio reglamento 123 straipsnio 4 dalies c punkte nurodytą veiklą.
2. 1 dalis taikoma tik tais atvejais, jeigu:
a)
apie susitarimus, sprendimus ir suderintus veiksmus buvo pranešta Komisijai ir
b)
per tris mėnesius nuo visų pareikalautų duomenų gavimo dienos Komisija, netaikydama 195 straipsnio 2 dalyje arba 196b straipsnio 2 dalyje nurodytos procedūros, nenustato, kad susitarimai, sprendimai ar suderinti veiksmai nesuderinami su Sąjungos taisyklėmis.
3. Susitarimai, sprendimai ir suderinti veiksmai negali būti įgyvendinami anksčiau nei baigiasi 2 dalies b punkte nurodytas laikotarpis.
4. Susitarimai, sprendimai ir suderinti veiksmai pripažįstami nesuderinamais su Sąjungos taisyklėmis, jeigu:
a)
dėl jų Sąjungoje gali būti bet kokiu būdu pasidalyta rinka;
b)
jie gali turėti įtakos tinkamam rinkos organizavimui;
c)
dėl jų gali būti iškreipta konkurencija ir kurie nėra būtini, kad būtų pasiekti bendros žemės ūkio politikos tikslai, kurių siekiama tarpšakinės organizacijos vykdoma veikla;
d)
jie apima kainų nustatymą;
e)
dėl jų gali atsirasti diskriminacija arba būti panaikinta konkurencija didelės atitinkamų produktų dalies atžvilgiu.
5. Jei praėjus 2 dalies b punkte nurodytam laikotarpiui Komisija nustato, kad neįvykdytos 1 dalies taikymo sąlygos, netaikydama 195 straipsnio 2 dalyje arba 196b straipsnio 2 dalyje nurodytos procedūros, ji priima sprendimą, kuriuo paskelbia, kad atitinkamam susitarimui, sprendimui ar suderintiems veiksmams taikoma SESV 101 straipsnio 1 dalis.
Tas Komisijos sprendimas taikomas ne anksčiau negu apie jį pranešama atitinkamai tarpšakinei organizacijai, nebent ta tarpšakinė organizacija yra pateikusi neteisingą informaciją ar piktnaudžiavusi šio straipsnio 1 dalyje numatyta išimtimi.
6. Jei sudaromas daugiametis susitarimas, pranešimas pirmaisiais susitarimo metais galioja ir vėlesniems susitarimo taikymo metams. Vis dėlto tokiu atveju Komisija bet kuriuo metu savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu gali paskelbti apie nustatytą neatitikimą.
7. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomos priemonės, būtinos šiam straipsniui vienodai taikyti. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 196b straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.“
6.
184 straipsnis iš dalies keičiamas taip:
a)
6 punktas pakeičiamas taip:
„6.
anksčiau nei 2010 m. gruodžio 31 d. ir anksčiau nei 2012 m. gruodžio 31 d. Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą, prireikus prie jos pridedant atitinkamus pasiūlymus, dėl padėties rinkoje raidos ir su tuo susijusių sklandaus laipsniško pieno kvotų sistemos panaikinimo sąlygų;“;
b)
papildomas šiuo punktu:
„9.
ne vėliau kaip 2014 m. birželio 30 d. ir ne vėliau kaip 2018 m. gruodžio 31 d. Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitas dėl pieno ir pieno produktų sektoriaus rinkos padėties raidos, ypatingą dėmesį skiriant 122 straipsnio pirmos pastraipos a punkto iiia papunkčio, 123 straipsnio 4 dalies, 126c, 126d, 177a, 185e ir 185f straipsnių taikymui, ypač siekiant įvertinti poveikį pieno gamintojams ir pieno gamybai nepalankiuose ūkininkauti regionuose siejant jį su pagrindiniu tikslu - palaikyti gamybą tokiuose regionuose, taip pat nurodant galimas paskatas ūkininkams sudaryti bendros gamybos susitarimus kartu su bet kuriais atitinkamais pasiūlymais.“
7.
Įterpiami šie straipsniai:
„185e straipsnis
Privalomas deklaravimas pieno ir pieno produktų sektoriuje
Nuo 2015 m. balandžio 1 d. pirmieji žalio pieno pirkėjai pateikia kompetentingai nacionalinei institucijai deklaraciją apie jiems kas mėnesį pateikto žalio pieno kiekį.
Taikant šį ir 185f straipsnius „pirmasis pirkėjas“ reiškia įmonę ar įmonių grupę, perkančią pieną iš gamintojų, siekiant:
a)
pieną surinkti, supakuoti, laikyti, atšaldyti ar perdirbti, taip pat pateikti pagal sutartį;
b)
parduoti vienai ar daugiau įmonių, apdorojančių arba perdirbančių pieną ar gaminančių kitus pieno produktus.
Valstybės narės praneša Komisijai žalio pieno kiekį pirmoje pastraipoje nurodyta tvarka.
Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomos tokių pranešimų turinio, formos ir pateikimo terminų taisyklės, taip pat priemonės, susijusios su pranešimais, kuriuos valstybės narės turi pateikti pagal šį straipsnį. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 196b straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
185f straipsnis
Sutartiniai santykiai pieno ir pieno produktų sektoriuje
1. Jei valstybė narė nusprendžia, kad kaskart, kai ūkininkas jos teritorijoje žalią pieną pristato žalio pieno perdirbimo įmonei, privalo būti sudaroma šalių rašytinė sutartis, ir (arba) nusprendžia, kad pirmieji pirkėjai privalo ūkinininkams pateikti rašytinį pasiūlymą sudaryti sutartį dėl žalio pieno tiekimo, tokia sutartis ir (arba) toks pasiūlymas sudaryti sutartį turi atitikti 2 dalyje nustatytas sąlygas.
Kai valstybė narė nusprendžia, kad žalio pieno, kurį ūkininkas pristato žalio pieno perdirbimo įmonei, pristatymui turi būti taikoma rašytinė šalių sutartis, ji taip pat nusprendžia, kuriam pristatymo etapui ar etapams tokia sutartis taikoma, jei žalią pieną pristato vienas ar daugiau surinkėjų. Šiame straipsnyje vartojama sąvoka „surinkėjas“ reiškia įmonę, kuri žalią pieną gabena iš ūkininko ar kito surinkėjo žalio pieno perdirbimo įmonei ar kitam surinkėjui, kiekvienu atveju perduodant nuosavybės teisę.
2. Sutartis ir (arba) pasiūlymas sudaryti sutartį turi būti:
a)
pateikiamas prieš pristatymą;
b)
rašytinis ir
c)
jame visų pirma nurodoma:
i)
už pristatymą mokėtina kaina, kuri:
-
yra pastovi ir nustatoma sutartyje ir (arba)
-
apskaičiuojama atsižvelgiant į įvairius sutartyje nurodytus veiksnius, kurie gali apimti rinkos pokyčius atspindinčius rinkos rodiklius, pristatyto žalio pieno kiekį, taip pat jo kokybę ar sudėtį;
ii)
žalio pieno kiekis, kuris gali būti ir (arba) privalo būti pristatomas, taip pat tokių pristatymų laikas;
iii)
sutarties trukmė, kuri gali būti terminuota arba neterminuota, - tokiu atveju nustatomos nutraukimo sąlygos;
iv)
su mokėjimo laikotarpiais ir tvarka susijusi išsami informacija;
v)
žalio pieno surinkimo ar pristatymo tvarka ir
vi)
force majeure atveju taikomos taisyklės.
3. Nukrypstant nuo 1 dalies, sutartis ir (arba) pasiūlymas sudaryti sutartį neprivalomas, jei ūkininkas pristato žalią pieną kooperatyvui, kuriam jis priklauso, jei to kooperatyvo įstatuose arba taisyklėse ir sprendimuose, esančiuose tuose įstatuose arba pagal juos priimtuose taisyklėse ir sprendimuose yra nuostatos, kurių poveikis panašus į nuostatų, nustatytų 2 dalies a, b ir c punktuose.
4. Dėl visų žalio pieno pristatymo sutarčių, kurias sudaro ūkininkai, surinkėjai ar žalio pieno perdirbimo įmonės, aspektų, įskaitant 2 dalies c punkte nurodytus aspektus, šalys derasi laisvai.
Nepaisant pirmos pastraipos,
i)
jei valstybė narė nusprendžia, kad privaloma sudaryti rašytines šalių sutartis dėl žalio pieno pristatymo pagal šio straipsnio 1 dalį, ji gali nustatyti minimalią galiojimo trukmę, kuri būtų taikoma tik ūkininko ir pirmojo žalio pieno supirkėjo sudarytoms rašytinėms sutartims. Tokia minimali trukmė turi būti bent šeši mėnesiai ir nekenkti tinkamam vidaus rinkos veikimui; ir (arba)
ii)
jei valstybė narė nusprendžia, kad pirmasis žalio pieno pirkėjas turi ūkininkui pateikti rašytinį pasiūlymą sudaryti sutartį pagal 1 dalį, ji gali nurodyti, kad pasiūlyme privalo būti nustatyta minimali sutarties galiojimo trukmė remiantis šiuo tikslu taikomais nacionaliniais teisės aktais. Tokia minimali sutarties galiojimo trukmė turi būti šeši mėnesiai, ir nekenkti tinkamam vidaus rinkos veikimui.
Antra pastraipa nedaromas poveikis ūkininko teisei nesutikti, kad būtų taikoma tokia minimali sutarties galiojimo trukmė, su sąlyga, kad jis nurodo tą raštu. Tokiu atveju šalys derasi dėl visų sutarties sąlygų, įskaitant tas, kurios nurodytos 2 dalies c punkte.
5. Valstybės narės, kurios pasinaudoja šiame straipsnyje nustatytomis galimybėmis, apie jų taikymo būdą informuoja Komisiją.
6. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomos būtinos vienodo šio straipsnio 2 dalies a ir b punktų ir 3 dalies taikymo priemonės ir priemonės, susijusios su pranešimais, kuriuos pagal šį straipsnį turi pateikti valstybės narės. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 196b straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.“
8.
I skyriaus VII dalis papildoma šiais straipsniais:
„196a straipsnis
Naudojimasis įgaliojimais
1. Komisijai suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus laikantis šiame straipsnyje nustatytų sąlygų.
2. Įgaliojimai priimti 126e straipsnio 1 dalyje nurodytus deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami penkerių metų laikotarpiui nuo 2012 m. balandžio 2 d. Komisija parengia ataskaitą dėl įgaliojimų suteikimo likus ne mažiau kaip devyniems mėnesiams iki penkerių metų laikotarpio pabaigos. Įgaliojimų suteikimas automatiškai pratęsiamas tokios pačios trukmės laikotarpiams, išskyrus atvejus, kai Europos Parlamentas ar Taryba pareiškia prieštaravimų dėl tokių pratęsimų likus ne mažiau kaip trims mėnesiams iki kiekvieno tokio laikotarpio pabaigos.
3. Europos Parlamentas arba Taryba gali bet kuriuo metu atšaukti 126e straipsnio 1 dalyje nurodytų įgaliojimų suteikimą. Sprendimu dėl įgaliojimų atšaukimo nutraukiamas tame sprendime nurodytų įgaliojimų suteikimas. Jis įsigalioja kitą dieną po sprendimo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba vėlesnę jame nurodytą dieną. Jis nedaro poveikio jau galiojančių deleguotųjų aktų teisėtumui.
4. Kai tik Komisija priima deleguotąjį aktą, apie tai ji tuo pačiu metu praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Pagal 126e straipsnio 1 dalį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuomet, jei per du mėnesius nuo pranešimo apie jį Europos Parlamentui ir Tarybai dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškė prieštaravimų, arba jeigu iki to laikotarpio pabaigos tiek Europos Parlamentas, tiek Taryba pranešė Komisijai, kad jie nepareikš prieštaravimų. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva tas laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiais.
196b straipsnis
Komiteto procedūra
1. Komisijai padeda komitetas, kuris vadinamas Bendro žemės ūkio rinkų organizavimo komitetu. Tas komitetas - komitetas, kaip apibrėžta 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (10).
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
9.
204 straipsnis papildomas šia dalimi:
„7. Pieno ir pieno produktų sektoriui 122 straipsnio pirmos pastraipos a punkto iiia papunktis, 123 straipsnio 4 dalis ir 126a, 126b, 126e ir 177a straipsniai taikomi nuo 2012 m. balandžio 2 d. iki 2020 m. birželio 30 d., o 126c, 126d, 185e ir 185f straipsniai - nuo 2012 m. spalio 3 d. iki 2020 m. birželio 30 d.“
2 straipsnis
Įsigaliojimas
1. Šis reglamentas įsigalioja trečią dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
2. Jis taikomas nuo 2012 m. balandžio 2 d.
Tačiau Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 126c, 126d, 185e ir 185f straipsniai, kurie įterpti šiuo reglamentu, taikomi nuo 2012 m. spalio 3 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Strasbūre 2012 m. kovo 14 d.