РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 8 март 2011 година
относно мярка за държавна помощ C 24/09 (ex N 446/08) - Държавна помощ за енергоемките предприятия съгласно Закона за екологичната електроенергия в Австрия
(нотифицирано под номер C(2011) 1363)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/528/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 27 юни 2008 г. Австрия изпрати предварително уведомление за изменения, които възнамерява да въведе в Закона за екологичната електроенергия (наричан по-долу „законът“), които Комисията счете за съвместими с вътрешния пазар през 2006 г. в тогавашното му състояние (2). На 4 септември 2008 г. Австрия изпрати уведомление за нова версия на Закона за екологичната електроенергия.
(2)
С писмо от 28 октомври 2008 г. Комисията поиска допълнителна информация. След като беше изпратено напомняне, Австрия представи допълнителна информация с писмо от 22 декември 2008 г. След среща с представители на Австрия на 11 февруари 2009 г. Комисията поиска още информация с писмо от 19 февруари 2009 г. Австрия представи информацията с писмо от 17 март 2009 г. С писмо от 8 май 2009 г. Комисията поиска допълнителна информация, която Австрия предостави с писма от 9 и 19 юни 2009 г.
(3)
На 9 юли 2008 г. Комисията получи жалба от Австрийската работническа камара (Bundesarbeitskammer) относно мярка в закона в полза на енергоемките предприятия.
(4)
На 22 юли 2009 г. Комисията прие смесено решение: тя одобри мерките в полза на производителите на екологична електроенергия, която ги счете за съвместими с Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (наричани по-долу „Насоките за околната среда“/„Насоките“) (3), но взе решение да открие официална процедура по разследване по отношение на механизма за освобождаване на енергоемки предприятия (4).
(5)
С писмо от 23 юли 2009 г. Комисията уведоми Австрия за това решение и поиска от нея да предостави цялата информация, необходима за оценката на мярката.
(6)
Комисията публикува решението си в Официален вестник на Европейския съюз (5) и прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
(7)
С писмо от 19 август 2009 г. Австрия поиска удължаване на крайния срок за отговор, което Комисията одобри с писмо от 9 септември 2009 г. Накрая Австрия представи мнението си на 8 октомври 2009 г.
(8)
Междувременно с писмо от 7 октомври 2009 г. Австрийската работническа камара представи забележки по отношение на мярката в полза на енергоемките предприятия. Комисията поиска от Австрия да коментира тези забележки. Австрия представи своето мнение на 23 декември 2009 г. и предостави допълнителна информация на 23 април 2010 г.
(9)
С писма от 21 юни 2010 г. и 19 юли 2010 г. Комисията поиска от Австрия допълнителна информация, която беше предоставена на 13 септември 2010 г. По искане на Австрия на 9 юли 2010 г. се проведе среща между Комисията и представители на Австрия.
(10)
В писмо от 24 ноември 2010 г. Австрия изтъкна значението на Закона за екологичната електроенергия за страната и поиска до началото на декември 2010 г. да бъде взето решение по случая. Комисията отговори на това писмо на 7 декември 2010 г. Друга среща с представителите на Австрия се проведе на 9 декември 2010 г.
(11)
С писмо от 30 декември 2010 г. Австрия припомни аргументите, които беше представила в защита на мярката в хода на производството, и поиска от Комисията да одобри механизма за освобождаване на енергоемките предприятия. Комисията отговори на това писмо на 25 януари 2011 г.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(12)
В решението си за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г. Комисията одобри изменения закон, с изключение единствено на член 22в, в който се установява механизмът за освобождаване на енергоемките предприятия. Поради това описанието по-долу ще се ограничи до посочения механизъм.
2.1. Механизмът за освобождаване на енергоемките предприятия
(13)
В член 3 от закона се посочва, че Австрия възнамерява да предостави концесия на едно или повече предприятия, които да изпълняват функциите на център за сетълмент на екологична електроенергия (Ökostromabwicklungstelle или „център за сетълмент“). По-специално концесионерите ще купуват екологична електроенергия от производители на фиксирана цена и ще я продават на електроразпределителни предприятия на фиксирана цена. Електроразпределителните предприятия са длъжни да купуват процент от общите си доставки от център за сетълмент: изискваният процент съответства на средния дял на екологичната електроенергия в общия електроенергиен микс в Австрия.
(14)
Понастоящем Австрия е предоставила единствена концесия за цялата страна на един център за сетълмент, Abwicklungsstelle für Ökostrom AG („OeMAG“). OeMAG е обикновено акционерно дружество, чиято дейност се урежда от частното, а не от публичното право, а одитът му се извършва от експерт-счетоводител. Контролът върху него се осъществява от австрийското федерално министерство на икономиката и труда и от E-Control GmbH, австрийския енергиен регулатор. Основните елементи на изпълнението на мярката в полза на енергоемките предприятия (като например условията за разпределяне на електроенергия за търговците на електроенергия, цената, която търговците заплащат, финансовото участие от страна на крайните потребители) са предварително определени от органите чрез закон или наредба. Всички спорове между участващите предприятия се решават в обикновени съдилища, а не чрез административни процедури.
(15)
OeMAG е акционерно дружество, собственост на оператори на електропреносни системи, банки и промишлени предприятия: Verbund-APG притежава дял от 24,4 %, а останалият дял е собственост на VKW Netz AG, TIWAG Netz AG, CISMO GmbH, Oesterreichische Kontrollbank AG, Investkredit Bank AG и Smart Technologies, като всяко от дружествата притежава по 12,6 %. Verbund-APG е дъщерно дружество на Verbund AG (Österreichische Elektrizitätswirtschafts-Aktiengesellschaft, Verbundgesellschaft) и е изцяло негова собственост; 51 % от Verbund AG са собственост на Република Австрия. VKW Netz AG е собственост на Illwerke AG, като 95,5 % от неговите акции са собственост на провинция Форарлберг. TIWAG-Netz AG е собственост на TIWAG AG, което от своя страна е притежавано изцяло от провинция Тирол. CISMO GmbH е собственост на Oesterreichische Kontrollbank AG и на оператори на електропреносни системи и предприятия, които доставят електроенергия и газ. Oesterreichische Kontrollbank AG е собственост на австрийски банки. Голяма част от Investkredit Bank AG е собственост на Volksbanken. Smart Technologies е собственост на Siemens. Така публични акционери притежават 49,6 % от акциите на OeMAG, а частни акционери - 50,4 %. Комисията не разполага с данни, въз основа на които да се допусне, че публичните акционери могат да упражняват контрол или поне съвместен контрол над OeMAG.
(16)
С член 22в, параграф 1 от закона се установява механизъм, който предоставя на енергоемките предприятия право да поискат от своя доставчик на електроенергия да не ги снабдява с екологична електроенергия. За да отговарят на изискванията, енергоемките предприятия трябва да докажат, че изпълняват следните две условия:
а)
те трябва да отговарят на условията за възстановяване на суми съгласно Закона за намаление на енергийния данък ((Energieabgabevergütungsgesetz); и
б)
потребяваната от тях екологична електроенергия трябва да бъде най-малко 0,5 % от тяхната нетна производствена стойност.
Освобождаването се предоставя посредством заявление до енергийния регулатор, E-Control.
(17)
Ако освобождаването бъде предоставено, на електроразпределителните предприятия по законен ред се забранява да начисляват допълнителните разходи за екологична електроенергия на тези големи потребители на електроенергия.
(18)
В член 22в, параграф 5 от Закона се посочва, че договорите между електроразпределителните предприятия и големите потребители на електроенергия трябва да съдържат условието разпределителните предприятия да не доставят екологична електроенергия на клиента и да не му прехвърлят допълнителните разходи за екологична електроенергия. Всички договорни разпоредби за противното са недействителни (6).
(19)
Ако едно енергоемко предприятие е освободено от задължението за закупуване, то трябва да извърши компенсаторно плащане на OeMAG в размер на 0,5 % от своята нетна производствена стойност за предходната календарна година (член 22в, параграф 2 от закона).
2.2. Резюме на решението за откриване на процедурата
(20)
В уведомлението Австрия представи твърдението, че механизмът за освобождаване следва да бъде оценен независимо от общата схема за помощ за производителите на екологична електроенергия, тъй като той засяга само „частните стопански отношения“ между енергоемките предприятия и електроразпределителните предприятия. Според Австрия освобождаването не представлява държавна помощ, но дори и да е държавна помощ, то тя със сигурност е съвместима с вътрешния пазар по аналогия с глава 4 от Насоките за околната среда.
(21)
По въпроса за наличието на държавна помощ в решението си за откриване на процедурата Комисията установи, че освобождаването от механизма за финансиране не може да се оценява отделно от самия механизъм за финансиране. Комисията изрази становище, че изключението или освобождаването е винаги неразделно свързано със съответното правило, следователно освобождаването е неразделна част от общата схема и поради това следва да бъде оценено съгласно законодателството за държавната помощ. Освен това законодателството позволява на електроразпределителните предприятия с голям дял на клиентите, за които е приложено освобождаване, да заявят освобождаване от преференциалната тарифа за изкупуване; така схемата също може да причини преки загуби за OeMAG, с което се затвърждава заключението, че е налице държавна помощ (7).
(22)
Комисията изрази съмнения по отношение на съвместимостта на механизма за освобождаване с правилата за държавна помощ. По тези причини Комисията реши да открие официална процедура за разследване на механизма.
(23)
В периода на изчакване на окончателното решение на Комисията Австрия предостави средствата, предвидени в механизма за освобождаване (8) въз основа на разпоредбата от временната рамка, позволяваща през периода от 1 януари 2008 г. до 31 декември 2010 г. да се предостави помощ в размер до 500 000 EUR (9). Комисията одобри това действие като част от държавна помощ № N 47a/09 „Съвместима помощ в ограничен размер съгласно временната рамка“ („Österreichregelung Kleinbeihilfen“) (10). Схемата може да се прилага по отношение на предприятия, които не са били в затруднено положение към 1 юли 2008 г., във всички отрасли на икономиката, с изключение на рибарството и първичното производство на селскостопански продукти. От мярката са се възползвали над 2 000 предприятия.
3. ЗАБЕЛЕЖКИ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ АВСТРИЯ
(24)
Както на етапите на предварителното уведомяване и на уведомяването Австрия продължава да поддържа становището, че мярката в полза на енергоемките предприятия не представлява държавна помощ, тъй като тя не е свързана с използването на държавни ресурси и не е избирателна.
(25)
Но дори ако механизмът за освобождаване представлява държавна помощ, Австрия счита, че тя със сигурност може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар по аналогия с глава 4 от Насоките за околната среда, с член 25 от Регламент (ЕО) № 800/2008 на Комисията от 6 август 2008 г. относно деклариране на някои категории помощи за съвместими с общия пазар в приложение на членове 87 и 88 от Договора (Общ регламент за групово освобождаване) (11) и с член 17 от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (12) (наричана по-долу „директивата за енергийното данъчно облагане“).
3.1. Държавни ресурси и отговорност на държавата
(26)
По отношение на държавните ресурси Австрия поддържа становището, че законът е аналогичен на германския Закон за енергията от възобновяеми източници (Erneuerbare-Energien-Gesetz), който според Австрия не е свързан с използването на държавни ресурси. Във връзка с това Австрия се позовава на решението на Съда по дело PreussenElektra (13).
(27)
Според Австрия механизмите за освобождаване, установени с австрийския Закон за екологичната електроенергия и германския Закон за енергията от възобновяеми източници, имат следните общи характеристики:
а)
и в двете системи допълнителният разход, произтичащ от гарантираната преференциална тарифа за изкупуване, се поема от електроразпределителните предприятия, които трябва за закупуват известно количество електроенергия от възобновяеми източници на фиксирана цена;
б)
и при двете системи електроразпределителните предприятия имат правото да не купуват електроенергия от възобновяеми източници за своите клиенти, които са освободени от задължението да купуват електроенергия от възобновяеми източници;
в)
и при двете системи задължението за закупуване на електроенергия от възобновяеми източници от производители е наложено на участници на пазара, които не извършват обществени услуги; тези участници на пазара имат законното право да прехвърлят допълнителните разходи на електроразпределителните предприятия, като задълженията за закупуване и цените се определят със закон;
г)
и при двете системи регулаторът потвърждава, че няма свръхкомпенсация на дадено предприятие, което има задължение за закупуване на електроенергия от възобновяеми източници от производители.
(28)
В параграфи 42-48 от решението за откриване на процедурата Комисията обяснява подробно защо и в какви аспекти оценяваната мярка е съпоставима с разгледаната от Съда мярка в дело Essent (14). Австрия оспорва тези констатации по следните причини:
а)
OeMAG не е организация, определена от държавата с цел да събира такса. Според Австрия операторите на мрежи в Германия изпълняват съвсем същата роля, каквато изпълнява OeMAG в Австрия;
б)
OeMAG е частно предприятие, а не организация, чиято дейност се урежда от публичното право като корпорациите, които бяха обсъдени в решенията по делата Air France (15) и Salvat Père (16). Държавата няма право да назначава членове на управителния или надзорния съвет, нито притежава правомощия за надзор или вето над решенията на OeMAG. Държавата няма правомощия да изземва функции на OeMAG;
в)
всички спорове, засягащи OeMAG, се разглеждат в обикновени съдилища;
г)
единственият публичен контрол, на който подлежи OeMAG, е последващ одит от страна на Австрийската сметна палата;
д)
държавният бюджет не покрива никакви загуби, понесени от OeMAG. Ролята на публичните органи е ограничена до определяне на цените за закупуването и продажбата на електроенергия от възобновяеми източници. Следователно за държавния бюджет не съществува тежест, подобна на представената в дела Sloman Neptun (17) и Pearle (18);
е)
E-Control не разполага с правомощия за предоставяне на освобождаване съгласно член 22в от закона;
ж)
общият размер на средствата, които електроразпределителните предприятия заплащат на OeMAG, не се засяга от механизма за освобождаване. Той променя единствено разпределението на общата сума между различните категории крайни потребители на електроенергия.
3.2. Избирателност
(29)
Австрия твърди, че освобождаването на енергоемките предприятия не представлява държавна помощ, тъй като то не става избирателно.
(30)
Енергоемките предприятия са освободени само частично от финансиране на помощта, предоставяна на производителите на екологична електроенергия. Те трябва да извършват компенсиращо плащане на 0,5 % от своята нетна производствена стойност директно на OeMAG и по този начин продължават да участват във финансирането на помощта за производителите на екологична електроенергия.
(31)
Цитирайки решението по дело Adria-Wien Pipeline (19), Австрия твърди, че de jure мярката не се ограничава до определени отрасли на икономиката, нито е избирателна de facto. Но дори ако съществува prima facie избирателност, във всеки случай тя е обоснована от гледна точка на логиката на системата.
(32)
Избирателност de jure: Законът за екологичната електроенергия не ограничава мярката до определени отрасли на икономиката или предприятия с определен размер, нито съдържа други избирателни критерии. В подкрепа на аргумента си Австрия твърди, че нищо в съдебната практика не показва, че условията на проверката за избирателност на държавната помощ са изпълнени само защото е определен праг на нетната производствена стойност. Освен това Австрия посочва, че мярката не се ограничава до отделни отрасли на икономиката или предприятия с определен размер, нито подлежи на други избирателни критерии: съгласно действащите временни условия мярката засяга 19 различни отрасъла и приблизително 2 300 предприятия. Следователно de jure мярката не е избирателна.
(33)
Избирателност de facto: според Австрия големият брой засегнати от механизма за освобождаване отрасли и предприятия, както и фактът, че мярката не се ограничава до определени отрасли или предприятия с определен размер, или не е подчинена на други избирателни критерии, показват, че de facto мярката представлява обща мярка. Австрия твърди, че това становище се подкрепя и от решението по дело Adria-Wien Pipeline. В дело Adria-Wien Pipeline Съдът трябваше да разгледа частично възстановяване на енергиен данък, предоставено на предприятия, ако данъкът надвишава 0,35 % от тяхната нетна производствена стойност. Според Съда „Националните мерки, които предвиждат намаления на енергийни данъци върху природния газ и електроенергията, не представляват държавна помощ по смисъла на член 92 от Договора за ЕО [сега член 107 от ДФЕС] … когато те се прилагат по отношение на всички предприятия на националната територия, независимо от тяхната дейност“ (20).
(34)
Обосновка въз основа на логиката на системата: по отношение на структурата на механизма за рефинансиране и освобождаване Австрия поддържа становището, че естеството на диференциацията на таксите е аналогично на това, което съществува при други системи за финансиране чрез данъци и такси. Диференциацията е съобразена с капацитета на предприятията да поемат допълнителни такси, тя отговаря на логиката на системата и следователно не представлява държавна помощ. Австрия счита, че тази позиция е възприета от Комисията при две предходни решения за държавна помощ (21).
(35)
Освен това Австрия посочва, че механизмът за освобождаване не оказва неблагоприятно въздействие върху ползите за околната среда, предвидени от закона, тъй като размерът на наличната помощ за подпомагане на производството на екологична електроенергия не е намален. Намаляването на таксите за околната среда за някои предприятия е единственият начин за установяване на устойчив механизъм за финансиране на екологичната електроенергия, който е необходим за осигуряване на помощ за източниците на възобновяема енергия.
3.3. Съвместимост
(36)
По въпроса за съвместимостта Австрия твърди, че глава 4 от Насоките за околната среда може да се приложи по отношение на механизма за освобождаване по аналогия.
(37)
В глава 4 от Насоките (точки 151-159) се посочват изискванията за държавната помощ, предоставяна под формата на данъчни облекчения или освобождаване от данъци за околната среда. В нея са предвидени два вида оценки. Първо, ако помощта е под формата на данъчни облекчения или освобождаване от данък за околната среда, който е хармонизиран съгласно правото на Общността, мярката е съвместима, при условие че получателите заплащат поне минималното данъчно ниво на Общността, определено в директивата за енергийно данъчно облагане (22). Ако мярката предвижда облекчения или освобождаване от хармонизирани данъци за околната среда, които надвишават минималните данъчни нива, или облекчения или освобождаване от данъци за околната среда, които не са хармонизирани, държавите-членки трябва да представят подробна информация за необходимостта и пропорционалността на мярката.
(38)
Австрия предлага глава 4 от Насоките относно помощта под формата на данъчни облекчения или освобождавания от данъци за околната среда в случая да се прилага по аналогия. Според Австрия мярката може да бъде оценена по аналогия, по-специално с разпоредбите за хармонизираните данъци за околната среда. На това правно основание механизмът за освобождаване може да се счита за съвместим, при условие че въпросните предприятия заплащат минималното данъчно ниво, определено в директивата за енергийно данъчно облагане, т.е. 0,50 EUR за MWh, което те всъщност правят. Следователно допълнителното облекчение от системата на преференциалната тарифа под формата на частично освобождаване от участие в нейното финансиране може да се счита за съвместимо, тъй като вноската, която все пак трябва да бъде направена за финансиране на помощта за производството на екологична електроенергия, продължава да функционира като добавка към минималния данък върху електроенергията.
(39)
Австрия счита, че механизмът за освобождаване води поне непряко до по-високо равнище на защита на околната среда. Според нея механизмът за освобождаване е необходим, за да се осигури възможност за общо увеличаване на обема на плащанията за възобновяема електроенергия от страна на потребителите.
(40)
Австрия поддържа това твърдение, като сравнява формулировката от точка 152 от Насоките за околната среда и член 25 от общия регламент за групово освобождаване (23). След сравняване на формулировките от общия регламент за групово освобождаване в няколко езикови версии Австрия заключава, че член 25 от регламента има по-широко приложно поле от точка 152 от Насоките: за намаления на данъците за околната среда, посочени в точка 152 от Насоките, се изисква енергийните данъци да бъдат напълно хармонизирани, но от член 25 от регламента става ясно, че при намаления на данъците за околната среда - като например намаленията на данъка върху електроенергията съгласно директивата за енергийно данъчно облагане - се прилага освобождаване от задължението за уведомяване, ако са изпълнени условията на директивата за енергийно данъчно облагане. Всъщност механизмът за освобождаване на енергоемките предприятия възпроизвежда изискванията за данъчни облекчения съгласно директивата за енергийно данъчно облагане. Следователно логиката, оценките и подходът на директивата за енергийно данъчно облагане и разпоредбите, които се позовават на нея, като например член 25 от общия регламент за групово освобождаване, са приложими по отношение на предложения механизъм за освобождаване. Както механизмът за освобождаване, така и системата за прехвърляне на разходите върху потребителите на електроенергия отговарят на условията на директивата за енергийно данъчно облагане и поради това са обосновани от гледна точка на член 25 от общия регламент за групово освобождаване или са съвместими с вътрешния пазар по аналогия с посочения член (24).
(41)
По този въпрос Австрия се позовава на „Общия документ за преразглеждането на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда и на директивата за енергийно данъчно облагане“ от 7 юли 2006 г. (25) В общия документ се посочва ясно, че държавите-членки се нуждаят от гъвкавост, за да бъдат в състояние да определят разумни диференцирани условия. Част от естеството и логиката на данъците и таксите за околната среда е да има освобождаване или диференцирани ставки. Поради това държавите-членки счетоха, че Насоките за околната среда и общият регламент за групово освобождаване следва да се тълкуват в широки граници.
(42)
И накрая, Австрия представя подробна аргументация, за да докаже, че подобни системи съществуват в други държави-членки, като подчертава, че Законът за екологичната енергия в голяма степен е съпоставим с германския Закон за енергията от възобновяеми източници. Тъй като енергоемките предприятия в Австрия се конкурират с предприятия от други държави-членки (например Германия) и от държави извън ЕС, механизмът за освобождаване е важен, за да се гарантира, че те не са поставени в неблагоприятно положение при международната конкуренция.
4. КОМЕНТАРИ, ПОЛУЧЕНИ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(43)
Австрийската работническа камара представи коментари по отношение на откриването на официалната процедура по разследване. Според организацията, членовете на която наброяват 3,2 милиона, системата за финансиране съгласно Закона за екологичната електроенергия представлява държавна помощ. Тя не споделя становището на Австрия, че механизмът за освобождаване на енергоемките потребители е съвместим със законодателството за държавната помощ. Механизмът създава допълнителна тежест за малките и средните предприятия (МСП) и за домакинствата, които са задължени да заплащат допълнителните разходи за екологична енергия, въпреки че не са основните потребители. Това ще доведе до нарушаване на конкуренцията в ущърб на МСП.
(44)
Австрийската работническа камара се позова на решението на Комисията от 4 юли 2006 г., в което Комисията направи заключението, че преференциалните тарифи за изкупуване представляват държавна помощ (26). Тъй като оттогава правната рамка, уреждаща преференциалните тарифи за изкупуване, не е претърпяла изменения, според Камарата системата за подкрепа, предвидена от Закона за екологичната енергия от 2008 г., продължава да включва държавна помощ. Камарата не разбира как сега Австрия може да защитава позиция, различна от тази, която е изразила при уведомяването за предходната версия на закона.
(45)
Камарата не е съгласна с Австрия, че освобождаването на големите потребители от задължението за закупуване, както се предвижда от закона, следва да се разглежда по същия начин като ограничението върху енергийните данъци. Недопустимо е, позовавайки се на предишно решение на Комисията, в което се одобрява ограничение върху енергийните данъци, сега Австрия да се стреми да получи също одобрение за механизма за освобождаване на големите потребители на електроенергия. Според Камарата аналогията не е законосъобразна.
(46)
Ограничението върху данъчното облагане на енергията е държавна помощ, предоставена чрез системата за данъчно облагане, която поне непряко е насочена към подобряване на защитата на околната среда, докато освобождаването на енергоемките предприятия от задължението за закупуване няма цел, свързана с околната среда, и не би могло да се разглежда от гледна точка на Насоките за околната среда.
(47)
Тъй като законът изрично предвижда освобождаването на големите потребители от задължението за закупуване, разпоредбата не може да се счита за облекчение или освобождаване от данъци за околната среда по смисъла на глава 4 от Насоките.
(48)
Освен това дори ако глава 4 може да се прилага по аналогия, механизмът за освобождаване няма да е съобразен с нея по изброените по-долу причини. Мярката не е ограничена за срок от 10 години. При настоящите пазарни условия ценовата еластичност е достатъчна, за да гарантира, че всяко увеличение на производствените разходи на засегнатите отрасли (като например за производство на хартия и стомана) може да бъде прехвърлено на потребителите; това означава, че механизмът за освобождаване не отговаря на условията от точка 158, буква в) от Насоките.
(49)
Освобождаването не е пропорционално, тъй като от големите потребители на електроенергия не се изисква да използват екологична електроенергия, поради което доближаването на цените на възобновяемата енергия към пазарното равнище ще се забави. Единствено МСП и домакинствата трябва да заплащат допълнителните разходи за производство на екологична електроенергия, въпреки че те потребяват съвсем малък обем електроенергия. Във връзка с това механизмът за освобождаване не отговаря и на условието от точка 159, буква а) от Насоките.
(50)
Не съществуват и споразумения като посочените в точка 159, буква в) от Насоките, с които самите големи потребители на електроенергия се ангажират да постигнат целите на закона. И накрая, механизмът за освобождаване на големите потребители не допринася за енергийната ефективност или безвредното за околната среда използване на енергията, а напротив той изключва тези потребители от всякакво участие в постигането на целите на целия ЕС по отношение на околната среда.
(51)
Следователно член 22 от Закона е оперативна мярка за помощ sui generis, която не създава ползи за околната среда и не попада в приложното поле на Насоките за околната среда. Тъй като помощта не е ограничена във времето и не е планирано нейното намаляване във времето, и тъй като нарушава конкуренцията главно в ущърб на МСП, тя не следва да бъде разрешена.
5. ОЦЕНКА
(52)
Комисията разгледа мярката, за която е изпратено уведомление, от гледна точка на член 107 и сл. от ДФЕС и член 61 и сл. от Споразумението за ЕИП (27).
(53)
На първо място Комисията отбелязва, че законът, за който е изпратено уведомление, съдържа две отделни мерки, като и двете бяха разгледани съгласно законодателството за държавната помощ в решението на Комисията за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г. (28) Законът предвижда помощ под формата на преференциална тарифа за изкупуване в полза на производителите на екологична електроенергия. Той съдържа и разпоредба, по силата на която енергоемките предприятия могат - при определени условия - да бъдат частично освободени от задължението да заплащат преференциалната тарифа. В решението си от 22 юли 2009 г. Комисията прие, че преференциалните тарифи за изкупуване в полза на производителите на екологична електроенергия представляват държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар, но изрази съмнения по отношение на това дали механизмът за освобождаване е съвместим с правилата за държавна помощ и във връзка с това откри официална процедура по разследване на този аспект от закона. С решението си от 22 юли 2009 г. Комисията одобри помощта за производителите на екологична електроенергия като съвместима държавна помощ, но не взе окончателно решение по въпроса дали освобождаването на енергоемки предприятия от задължението за закупуване представлява държавна помощ, а ако това е така, дали механизмът за освобождаване е съвместим с правилата за държавната помощ. Тези въпроси бяха разгледани при официалното разследване, в резултат на което беше взето настоящото решение. Както е обяснено по-долу обаче, констатацията в решението от 22 юли 2009 г., че средствата, платени чрез OeMAG на производителите на екологична електроенергия, са държавни ресурси, е важна за определянето на наличието на държавни ресурси в механизма, който освобождава енергоемките предприятия от участие в тези средства.
5.1. Наличие на държавна помощ
(54)
Според член 107, параграф 1 от ДФЕС една мярка представлява държавна помощ, в случай че: първо, предоставя предимство на получателите; второ, е финансирана от държава-членка или посредством ресурси на държава-членка; трето, поставя определени предприятия или производството на някои стоки в по-благоприятно положение; четвърто, съдържа потенциал да засегне търговията между държавите-членки и да наруши или заплашва да наруши конкуренцията на вътрешния пазар.
5.1.1. Предимство
(55)
Когато евентуалното предимство произтича от освобождаване или частично освобождаване от регулаторна такса, единственият въпрос, който трябва да се реши, е дали - при конкретна законова схема - мярката за държавна помощ е такава, че по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки в сравнение с други предприятия, които се намират в правно и фактическо положение, съпоставимо от гледна точка на целта, преследвана от въпросната мярка (29).
(56)
В настоящия случай целта, преследвана от въпросната мярка, е да се увеличат приходите от потребители на електроенергия, с цел да се финансира производството на електроенергия от възобновяеми източници. Енергоемките предприятия са в същото правно и фактическо положение като всички други потребители на електроенергия, тъй като всички те потребяват и закупуват електроенергия от електроразпределителни предприятия, които от своя страна са задължени да закупуват известно количество електроенергия от възобновяеми източници на цена, фиксирана по закон („клирингова цена“ (Verrechnungspreis)). В отсъствието на механизъм за освобождаване енергоемките предприятия ще трябва да заплащат на своите електроразпределителни предприятия допълнителните разходи за екологична електроенергия според сметките си за потребена електроенергия. Това е начинът, по който електроразпределителните предприятия прехвърлят допълнителните разходи, възникващи в резултат на задължението им да закупуват екологична електроенергия от центъра за сетълмент. Другите потребители на електроенергия, които са в същото правно и фактическо положение, тъй като всички закупуват електроенергия, не се ползват от тази възможност. Следователно механизмът за освобождаване поставя в по-благоприятно положение енергоемките предприятия в сравнение с всички други потребители на електроенергия.
(57)
Въз основа на освобождаването, предоставено от E-Control, енергоемките предприятия имат правото да поискат да не им се доставя екологична електроенергия, а на електроразпределителните предприятия се забранява по закон да прехвърлят на освободените предприятия каквито и да е разходи, които възникват в резултат на задължението им да закупуват екологична електроенергия от центъра за сетълмент. Вместо това енергоемките предприятия заплащат на центъра за сетълмент равностойността на 0,5 % от своята нетна производствена стойност.
(58)
Следователно в резултат на механизма за освобождаване участието на енергоемките отрасли в приходите на центъра се ограничава до определено ниво. По този начин те по закон са частично освободени от такса, която биха заплащали при нормални пазарни условия. Следователно механизмът за освобождаване предоставя предимство на предприятията, които отговарят на условията за него.
(59)
Според Австрия облекчението може да достигне общо 44 милиона евро на година (30). Следователно мярката представлява предимство за енергоемките предприятия.
5.1.2. Държавни ресурси и отговорност на държавата
Установена съдебна практика е дадено предимство да се определя като държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС единствено ако то е предоставено пряко или непряко чрез държавни ресурси и използването на ресурсите може да се припише на държавата (31).
(60)
Във връзка с това Австрия представя аргумент с два аспекта. Първо, средствата, които се контролират от OeMAG, не представляват държавни ресурси. Второ, дори ако средствата, които се контролират от OeMAG, са държавни ресурси, намалението в приходите на OeMAG в резултат на механизма за освобождаване не води до намаление на държавни ресурси, тъй като няма участие на държавата под нивото на OeMAG (т.е. на нивото на големите потребители на електроенергия и ектроразпределителните предприятия).
(61)
Комисията отбелязва, че механизмът за освобождаване на енергоемките предприятия намалява приходите на центъра за сетълмент - OeMAG - тъй като електроразпределителните предприятия не са задължени да закупуват екологична електроенергия за енергоемките предприятия, които са получили правото на освобождаване, а преките плащания, извършвани от енергоемките предприятия към OeMAG, са по-ниски от това, което OeMAG би получило, ако енергоемките предприятия не бяха освободени.
(62)
Във връзка с това Комисията трябва да установи дали ресурсите, които въз основа на Закона за екологичната електроенергия се контролират от центъра за сетълмент, т.е от OeMAG, са държавни ресурси. Ако това е така, оценяваната мярка води до намаляване на приходите на държавата и следователно е финансирана чрез държавни ресурси.
(63)
В дело Essent (32) държавата налагана SEP - предприятие, което е собственост на няколко нидерландски дружества за производство на електроенергия - задължението за обществената услуга за събиране на приходите от допълнителна такса, наложена на ползвателите на електропреносната мрежа. Законът позволява на SEP да използва приходите от допълнителната такса единствено за посочената в закона цел, т.е. за компенсиране на трудно възстановимите разходи, които предприятията за производство на електроенергия правят във връзка с либерализацията на пазара на електроенергия.
(64)
Съдът установи, че допълнителната такса, събирана от SEP, представлява държавен ресурс, тъй като са били изпълнени следните условия:
а)
допълнителната такса е такса, наложена на частни дружества по силата на законодателен акт на публичен орган (точки 47-66 от решението);
б)
държавата е възложила на SEP задачата да извършва икономическа услуга от общ интерес, а именно задачата да събира таксата (точка 68);
в)
SEP не е имало правото да използва постъпленията от таксата за цели, различни от предвидените в закона, и то е било подложено на строг контрол при изпълнението на своята задача (точка 69).
(65)
В решението е посочено ясно, че въпросната мярка се различава от разглежданата в дело PreussenElektra, тъй като в него „предприятията не са упълномощени от държавата да управляват държавни ресурси, а са обвързани от задължение за изкупуване със свои собствени финансови средства“ (33). В решението си за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г. Комисията отбеляза, че дружеството OeMAG е създадено и лицензирано от австрийската държава и в документите за неговото учредяване му е възложена задачата да управлява ресурсите, необходими за подпомагане на екологичната електроенергия. Комисията стигна до заключението, че фактът, че OeMAG е частно дружество, не е достатъчен, за да се докаже, че мярката не включва държавна помощ. По-специално, мярката, за която е изпратено уведомление, не е съпоставима със схемата по дело PreussenElektra. Дело PreussenElektra засяга отношенията между частни дружества без участието на посредническа организация, докато Законът за екологичната електроенергия в Австрия възлага на OeMAG задачата да събира и разпределя средствата, предназначени за производството на екологична електроенергия.
(66)
Също така Съдът разграничи делото Essent от делата Pearle и PreussenElektra: в дело Pearle средствата, събирани от професионална организация, не са използвани за политика, определена от публичните органи, а за частна рекламна кампания, докато в дело PreussenElektra частни електроразпределителни предприятия, които са задължени да закупуват електроенергия от възобновяеми източници на фиксирана цена, са използвали собствени ресурси, а не постъпления от такса, която са събирали от името на държавата (точки 72-74).
(67)
Следователно в настоящия случай Комисията трябва да оцени дали дружеството OeMAG е определено от държавата да събира и управлява такса, както е при SEP, или то използва собствени средства, както предприятията от дело PreussenElektra (34).
(68)
Наличие на такса: Комисията трябва да установи първо дали средствата, събирани от OeMAG, представляват такса. В членове 10 и 19 от Закона за екологичната електроенергия се изисква електроразпределителните предприятия да закупуват определено количество електроенергия от възобновяеми източници на цена, която е по-висока от пазарната цена, наричана „клирингова цена“ (Verrechnungspreis). В член 22б от закона се посочва, че нивото на клиринговата цена следва ежегодно да се определя със заповед на федералния министър на икономиката и труда, след което се определят актуализирани стойности. Разликата между пазарната цена на електроенергията и клиринговата цена, която се определя чрез законодателен акт на публичен орган, представлява такса върху електроенергията. В настоящия случай таксата не се заплаща на други участници на пазара, които извършват обичайна търговска дейност, както в дело PreussenElektra, поради което Съдът стигна до заключението, че няма участие на държавни ресурси. В случая плащанията се извършват на организация, която има специалната задача да събира и разпределя тези средства единствено за цели от обществен интерес.
(69)
Определяне на частна организация, която да събира и управлява таксата: в закона се предвижда таксата да се събира не от държавата, а от юридическо лице, на което е предоставена концесия да действа като център за сетълмент. Концесия за функциониране като център за сетълмент за цяла Австрия понастоящем притежава OeMAG. Чрез концесията OeMAG поема задължението за обществена услуга за събиране на такса под формата на клирингова цена от всички електроразпределителни предприятия.
(70)
Електроразпределителните предприятия по принцип имат правото да прехвърлят тази такса върху потребителите на електроенергия и от икономическа гледна точка може да се приеме, че обикновено те ще постъпят така. Законът обаче им забранява да прехвърлят таксата върху енергоемките предприятия, които съгласно член 22в от Закона са освободени от задължението да закупуват електроенергия от възобновяеми източници.
(71)
Комисията заключава, че държавата е възложила на OeMAG изпълнението на икономическа услуга от обществен интерес, а именно събиране и управление на таксата.
(72)
Контрол над средствата и използване за цел, определена по закон: в член 23 от закона от OeMAG се изисква да съхранява приходите от клиринговата цена в определена за целта банкова сметка. Средствата, събрани в тази банкова сметка, могат да бъдат използвани единствено с цел закупуване на електроенергия от възобновяеми източници. OeMAG трябва да предоставя достъп по всяко време до всички документи, свързани със сметката, на федералното министерство на икономиката и труда или на Сметната палата на Австрия. Независимо от структурата на собствеността на OeMAG, с член 15 от закона се изисква също Сметната палата да извършва ex post одити на OeMAG.
(73)
Комисията заключава, че OeMAG трябва да използва средствата за цел, определена по закон, а държавата да упражнява строг контрол върху тяхното използване.
(74)
В съответствие с делата Essent и Steinike Комисията заключава, че средствата, които се събират и управляват от OeMAG, представляват държавни ресурси.
(75)
Австрия представи редица аргументи в подкрепа на становището си, че положението на OeMAG е съпоставимо с това от дело PreussenElektra, а не с това от дело Essent. В следващите съображения ще бъде доказано, че след внимателен преглед тези аргументи се оказват неиздържани.
(76)
На първо място Комисията отбелязва, че Австрия сравнява Закона за екологичната електроенергия с германския Закон за енергията от възобновяеми източници в предишния и в настоящия му вид, като цитира решението на Съда по дело PreussenElektra (35). Но това сравнение няма връзка с разглеждания тук въпрос. В настоящото решение Комисията разглежда само предложената мярка и няма за цел да оцени германското или което и да е друго подобно законодателство: всяко дело трябва да се разглежда според собствените му особености. Все пак предвид на представените аргументи следва да се отбележи, че австрийското законодателство значително се различава от германския закон, който беше разгледан в дело PreussenElektra. В дело PreussenElektra Съдът приема, че само предимствата, предоставени пряко от държавата или от частна организация, определена или създадена от държавата, могат да включват използването на държавни ресурси. Също така Съдът констатира, че задължението за закупуване, наложено на частни електроразпределителни предприятия, не включва пряко или непряко прехвърляне на държавни ресурси. Следователно настоящата схема, за която е изпратено уведомление, не е идентична със схемата, разгледана в дело PreussenElektra. Както отбеляза в решението си за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г., Комисията поддържа позицията, че австрийската схема включва използването на ресурси, които могат да бъдат приписани на държавата. Австрийската схема се различава от германската, по-специално по това, че предвижда посредническа организация като OeMAG, която да бъде определена от държавата, а държавата да наблюдава и проверява събирането и разпределението на средствата, управлявани от тази организация. Също така Комисията установява, че австрийската схема може да позволи преки плащания от държавата на OeMAG.
(77)
По отношение на действащия в Германия Закон за енергията от възобновяеми източници следва да се отбележи, че посочената мярка не е предмет на настоящото решение; Комисията все още не я е оценила и следователно не може да разгледа задълбочено предполагаемата аналогия между австрийския Закон за екологичната електроенергия и германския Закон за енергията от възобновяеми източници.
(78)
Освен това Австрия твърди, че OeMAG е частно предприятия, а не организация, чиято дейност се урежда съгласно публичното право както корпорациите, които бяха обсъдени в решението по дела Air France и Salvat Père. Австрийските органи могат да упражняват контрол над OeMAG единствено чрез ex post проверка на неговите сметки и чрез оттегляне на концесията си.
(79)
Във връзка с това Комисията отбелязва, че от решението по дело Essent става ясно, че когато държавата определя организация, която да събира и управлява приходите от дадена такса, не е необходимо да се прави разграничение дали организацията е публична или частна. В констатациите си Съдът по никакъв начин не отбеляза дали SEP е публична или частна собственост; следователно този факт не е имал значение за неговото решение. Това съответства на точка 106 от заключенията на генералния адвокат Mengozzi по дело Essent, както и на решението на Съда по дело Steinike (36).
(80)
Следователно фактът, че OeMAG е частно дружество, не изключва наличието на държавни ресурси. Определящият въпрос е дали то е било посочено от държавата да събира такса и да я управлява.
(81)
Австрия твърди още, че държавният бюджет не покрива загуби, които OeMAG може да реализира, и че ролята на публичните органи е ограничена до определяне на цените за изкупуване и продажба на електроенергия от възобновяеми източници; следователно за държавния бюджет не съществува тежест като доказаната в дело Sloman Neptun и дело Pearle.
(82)
Комисията отбелязва, че в дело Essent е доказано, че средствата, с които разполага частно дружество, което е било посочено от държавата да събира и управлява такса, представляват държавен ресурс. Съответно едно намаление на нивото на таксата, заплащана от определени предприятия, които са задължени да я заплащат, представлява тежест за държавата.
(83)
По отношение на аргумента на Австрия, че E-Control не разполага с правомощия да освобождава енергоемките предприятия от задължението за закупуване, Комисията посочва, че - както генералният адвокат Mengozzi обяснява в точка 109 от становището си по дело Essent - фактът, че организацията, определена да събира и управлява таксата, не разполага с правомощия, няма отношение към въпроса дали тези средства представляват държавни ресурси.
(84)
Последният аргумент на Австрия е, че общият размер на средствата, които електроразпределителните предприятия заплащат на OeMAG, не се повлиява от механизма за освобождаване, който променя единствено разпределението на общата сума между различните категории крайни потребители на електроенергия; Комисията отбелязва, че фактът, че загубата на приходи за държавата може да се компенсира с увеличаване на държавните приходи от други източници, няма отношение към въпроса дали се използват държавни ресурси. Определящо е това, че дадено предприятие се ползва с предимство и че това предимство намалява приходите от такова предприятие за държавата. Очевидно е, че в крайна сметка държавата ще трябва да намери други източници на приходи, за да компенсира недостига.
(85)
Комисията стига до заключението, че фактите от дадения случай съответстват на фактите, разгледани в делата Essent и Steinike: всички изисквания за наличие на държавни ресурси, установени в Essent и Steinike, са удовлетворени. Следователно оценяваната мярка е финансирана чрез държавни ресурси.
(86)
Използването на средствата, които се контролират от OeMAG, е регламентирано по закон, а именно със Закона за екологичната електроенергия. Следователно за използването на средствата отговаря държавата.
(87)
Следователно механизмът за освобождаване води до загуба на държавни ресурси и за него отговаря държавата.
5.1.3. Избирателност на мярката
(88)
Комисията посочва, че дори ако на теория изглежда, че мярката е неутрална по отношение на предприятията и на икономическите отрасли, тя все пак може да бъде избирателна на практика.
(89)
Австрия привежда доводи, че механизмът за освобождаване не представлява държавна помощ, тъй като той не е избирателен, а е обща мярка, достъпна за всички предприятия и отрасли. Първо, Австрия твърди, че прагът от 0,5 % в схемата, за която е изпратено уведомление, не налага ограничения по отношение на конкретни отрасли, размер на предприятието или други избирателни критерии (37). Второ, Австрия е установила, че мярката всъщност засяга 2 300 предприятия от 19 различни отрасъла; според нея това показа, че мярката действително е достъпна за всички предприятия и отрасли на икономиката.
(90)
Една мярка е избирателна, ако поставя в по-благоприятно положение само определени предприятия или производството на някои стоки. Тя не е избирателна, ако се прилага за всички предприятия на националната територия, независимо от тяхната дейност.
(91)
Комисията счита, че само фактът, че прагът е 0,5 %, не е достатъчен, за да може да се определи като обща мярка схемата, за която е уведомена. Напротив, Комисията счита, че в резултат на този праг не всички предприятия на националната територия могат да се възползват от мярката, за която е изпратено уведомление.
(92)
Австрия твърди, че мярката, за която е изпратила уведомление, е предназначена за предприятия, чиито разходи се увеличават с над 0,5 % от тяхната нетна производствена стойност в резултат на участието им в помощта за екологичната електроенергия. Комисията отбелязва, че тези условия са много сходни с изискванията от определението за „енергоемко предприятие“ в член 17, параграф 1, буква а) от директивата за енергийно данъчно облагане (38). Австрия твърди, че прагът от 0,5 %, не е достатъчен, за да може мярката, за която е изпратила уведомление, да се определи като избирателна. Според Австрия това заключение се подкрепя от решението на Съда по дело Adria-Wien Pipeline. В посоченото решение Съдът трябваше да разгледа частично възстановяване на енергиен данък, предоставено на дружества, ако данъкът надвиши 0,35 % от тяхната нетна производствена стойност. Според Съда „Националните мерки, които предвиждат намаления на енергийни данъци върху природния газ и електроенергията, не представляват държавна помощ по смисъла на член 92 от Договора за ЕО [сега член 107 от ДФЕС] … когато те се прилагат по отношение на всички предприятия на националната територия, независимо от тяхната дейност“ (39).
(93)
Комисията обаче счита, че това решение не противоречи на констатацията за избирателност по отношение на прага от 0,5 % в настоящия случай. Решението е преюдициално заключение, издадено в отговор на запитване от страна на австрийско съдилище, което е изразило загриженост за съществуващата схема за намаления на енергийните данъци. Австрийският съд зададе два въпроса. Първо, той попита дали фактът, че при действащата схема намалението на данъка е предоставено само на предприятия, участващи в производството на стоки, означава, че намалението е избирателно. Второ, той зададе хипотетичния въпрос как Съдът ще оцени намаление на данък, което не е ограничено до предприятия, участващи предимно в производството на стоки, а се прилага за всички предприятия, независимо от тяхната дейност.
(94)
По първия въпрос Съдът установи, че ограничаването на намалението на данъка до производители прави мярката избирателна. С оглед на хипотетичния характер на втория въпрос, т.е. как би оценил намаление на данък, достъпно за всички отрасли на икономиката, Съдът предостави съвсем общ отговор. Той посочи, че дадена мярка е избирателна, ако е поставила в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки, и не е избирателна, ако от нея са се възползвали всички предприятия на националната територия, без да се прави разграничение (40). Съдът заключи, че националните мерки не представляват държавна помощ, „ако се прилагат по отношение на всички предприятия на националната територия, независимо от тяхната дейност“ (41). Съдът не определи дали мярка, за която се прилага праг от 0,35 %, следва да се счита за приложима за всички предприятия. Това беше посочено от генералния адвокат Jacobs в становището му в следващо дело в Съда: „въздействието на прага от 0,35 % не беше разгледано от Съда в дело Adria-Wien“ (42). Съдът не счете за необходимо да определи дали механизмът за освобождаване като такъв (т.е. без ограничението за предприятия, занимаващи се предимно с производството на стоки) е бил избирателен de facto. С това Съдът не изключи възможността прагът от 0,35 % да може да се счита за избирателен, ако на практика въздействието му се състои в това, че мярката не е достъпна за всички предприятия на националната територия.
(95)
Всъщност становището на Комисията е, че Съдът е показал, че подобен праг може да бъде избирателен, дори ако мярката е била достъпна за редица различни отрасли. В отговора си на втория въпрос Съдът по-специално посочи, че „нито големият брой на допустимите предприятия, нито разнообразието и размерът на отраслите, чиито представители са тези предприятия, представляват достатъчни основания да се направи заключението, че инициатива на държавата представлява обща мярка на икономическата политика“ (43). Съгласно съдебната практика много мерки, които не са свързани с определен отрасъл, могат да се считат за избирателни, ако de facto не са достъпни за всички предприятия на националната територия (44). Следователно дори мерки, които са достъпни за всички отрасли, могат да се считат за избирателни въз основа на това, че de facto те не са достъпни за всички предприятия на съответната територия.
(96)
Това становище е представено и в решение на Комисията относно намалението на енергийния данък в Австрия (45). Вследствие на решението на Съда, което вече беше обсъдено, Австрия разшири мярката и по отношение на предприятията от всички отрасли. В оценката си на изменената схема обаче Комисията констатира, че мярката все пак е избирателна, тъй като дори ако официално намалението е достъпно за всички предприятия, на практика единствените предприятия, които биха се възползвали, ще бъдат тези, които имат високо потребление на електроенергия спрямо нетната си производствена стойност (46). Комисията стигна до заключението, че намалението на данъка представлява неправомерна (т.е. за него не е изпратено уведомление) държавна помощ и тя е несъвместима с вътрешния пазар (47).
(97)
Вследствие на решението на Комисията по-късно австрийски административен съд отправи преюдициално запитване към Съда (48). Въпросите, зададени от австрийския съд, бяха свързани с обхвата на въздействието на неправомерния характер на намалението на данъка, но Съдът отново не разгледа въпроса за избирателността. Въпросът обаче беше обсъден от генералния адвокат. В становището си генералният адвокат отбеляза, че „както посочва Комисията, да се предоставят намаления само на предприятия за услуги (освен на предприятията в областта на производството), които не превишават прага от 0,35 %, ще означава просто да се разшири кръгът на получателите на помощта. Въздействието на помощта като такава обаче няма да отпадне, тъй като отново ще има критерий за избирателност“ (49). Също така според него „съображенията на Комисията в решението ѝ от 2004 г. са убедителни по отношение на избирателния характер на прага от 0,35 % при изменената схема“ (50).
(98)
Комисията стига до заключението, че в настоящия случай разглежданият праг от 0,5 % е критерий за подбор, който ограничава ползата от мярката, за която е изпратено уведомление, до енергоемките предприятия, като изключва предприятията, които не са енергоемки. Независимо от броя на отраслите, които отговарят на изискванията, прагът означава, че не всички предприятия на националната територия могат да се възползват от мярката, за която е изпратено уведомление. Следователно прагът прави мярката, за която е изпратено уведомление, избирателна.
(99)
Комисията отбелязва още, че за да отговарят на условията на оценявания тук механизъм за освобождаване, предприятията трябва да отговарят на условията за намаление на енергийния данък съгласно австрийския Закон за намаление на енергийните данъци, който беше предмет на решението на Комисията относно намалението на енергийния данък. Следователно по отношение на настоящия случай съображенията на Комисията се прилагат mutatis mutandis.
(100)
По отношение на втория аргумент на Австрия Комисията счита, че мярката, за която е изпратено уведомление, е избирателна и поради това, че на практика тя е насочена предимно към ограничен брой предприятия, които се занимават с производство на определени енергоемки стоки. Съгласно съдебната практика на Съда дадена мярка трябва да се оценява не от гледна точка на нейните основания или цели, а във връзка с нейното въздействие (51). Това означава, че дори ако една мярка е официално достъпна за всички отрасли и предприятия, тя все пак може да се счита за избирателна, ако на практика не е достъпна за всички предприятия на националната територия. Според Съда „нито големият брой на предприятията, които могат да се възползват, нито разнообразието и значението на отраслите, чиито представители са тези предприятия, обосновават заключението, че [дадена] схема представлява обща мярка на икономическата политика“ (52).
(101)
При разследването си Комисията установи, че схемата, за която е изпратено уведомление, е насочена предимно към много малък брой предприятия, като повечето от тях се занимават с производството на стоки. На 9 септември 2010 г. Австрия представи данни, които са събрани въз основа на схемата във вида, в който се прилага понастоящем, т.е. с интензитет на помощта под праговете, за които е изпратено уведомление. Според информацията от приблизително 300 000 предприятия в Австрия броят на тези, които са подали заявления за използване на мярката, е бил само около 2 000 или под 1 % от всички австрийски предприятия. По време на прилагането на схемата приблизително 66 % от предимствата са в полза на предприятия за „производството на стоки“ (53). Комисията отбелязва, че ако Австрия възнамерява да увеличи интензитета на помощта над минималните прагове, при които схемата се прилага временно, мярката най-вероятно в още по-голяма степен ще бъде насочена към предприятия, извършващи дейност за производството на стоки. Това се доказва с факта, въз основа на информацията, предоставена от Австрия, че само 12 предприятия биха се възползвали от помощ с интензитет, по-висок от този при схемата в прилагания сега вид, и че от тях само две работят в транспортния сектор, а 10 се занимават с производство на стоки (54).
(102)
Комисията стига до заключението, че схемата, за която е изпратено уведомление, ще предостави малка или никаква полза за най-голямата част от предприятията в отраслите на австрийската икономика и ще постави в благоприятно положение основно предприятията, които работят в някои клонове на отраслите за производство на стоки. Независимо от броя на отраслите, в които предприятията могат да се възползват от мярката, тя е насочена предимно към предприятия, занимаващи се с производството на стоки, и поради това de facto следва да се счита за избирателна.
(103)
Комисията заключава, че механизмът за освобождаване, за който е уведомена, е избирателен както поради факта, че предвижда праг от 0,5 %, който ограничава мярката до енергоемки предприятия, така и поради факта, че тези предприятия извършват дейност предимно за производството на стоки.
(104)
Комисията отбелязва, че дори когато дадена мярка има избирателен характер, тя не изпълнява условието за избирателност, ако е обоснована от естеството или общата схема на системата, към която принадлежи (55). Съдът винаги е поддържал становището, че държавите-членки трябва да доказват, че това е така (56).
(105)
Според Съда „трябва да се прави разграничение между целите, приписани на конкретна данъчна схема, които не са присъщи за нея, от една страна, и механизмите, присъщи за самата данъчна система, които са необходими за постигането на тези цели, от друга страна“. Единствено последните механизми могат да бъдат обосновани от естеството или общата схема на данъчната система, към която принадлежи мярката (57). Всички неприсъщи цели трябва да бъдат разгледани на етапа, когато мярката е оценявана за съвместимост (58).
(106)
Австрия счита, че диференциацията на таксите, въведена по силата на член 22в от закона, има за цел отчитането на различния капацитет на предприятията да поемат допълнителни такси. Също така Австрия поддържа становището, че механизмът за освобождаване не оказва неблагоприятно въздействие върху ползите за околната среда, предвидени в закона, тъй като размерът на наличната помощ за подпомагане на производството на екологична електроенергия не намалява. Австрия твърди, че единствено чрез намаляване на таксите за околната среда на някои предприятия е възможно да се установи устойчив механизъм за финансиране на екологичната електроенергия, което е необходимо за осигуряването на подкрепа за източниците на възобновяема енергия.
(107)
Във връзка с това Комисията отбелязва, че присъщата цел на системата, установена с клиринговата цена, е да се получат приходи за конкретната цел да се стимулира производството на енергия от възобновяеми източници. Механизмът за освобождаване обаче има за цел да се подобри конкурентоспособността на енергоемките предприятия, като се намали цената, която заплащат за електроенергия, и по такъв начин да се направи системата по-приемлива въз основа на клиринговата цена. Тази цел не е присъща на логиката и на общата схема на системата.
(108)
Съдът посочва, че с преследването на такава неприсъща цел не може да се обоснове мярка въз основа на позоваване на естеството или общата схема на данъчната система (59). Тя може да бъде анализирана едва когато помощта трябва да се оцени за съвместимост (60).
(109)
В подкрепа на становището си, че механизмът за освобождаване се основава на логиката и общата схема на системата, Австрия цитира две решения относно държавна помощ; при тях обаче положението е различно. Целта на мярката за държавна помощ № N 271/06 относно датския данък върху излишъка на топлинна енергия не е била да се подобри конкурентоспособността, а да се прилагат еднакви условия на данъчно облагане за всички енергийни продукти. Мярката за държавна помощ № N 860/06 относно освобождаване от енергиен данък на процесите с двойно предназначение в Германия се е основавала на принципа, че енергийните продукти следва да се облагат с данък само когато се използват за отопление или като горива.
(110)
Следователно освобождаването на енергоемките отрасли, за което е изпратено уведомление, не е обосновано от естеството или общата схема на системата, към която принадлежи.
(111)
Комисията заключва, че мярката, за която е изпратено уведомление, изпълнява условието за избирателност, тъй като de facto тя е избирателна и не е обоснована от естеството и общата схема на системата.
5.1.4. Нарушаване на конкуренцията и въздействие върху търговията
(112)
Повечето от получателите на мярката, която според Комисията представлява оперативна помощ, се занимават с производството на енергоемки стоки, като например продукти от метал или хартия (61). Това са отрасли, в областта на които се извършва търговия между държавите-членки, като предприятия от една държава-членка са в конкуренция с предприятия от други държави-членки. Следователно въпросната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията на вътрешния пазар.
5.1.5. Заключение
(113)
Комисията заключава, че механизмът за освобождаване представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като в следствие на прилагането му се намаляват държавни ресурси и чрез него се предоставя избирателно предимство на енергоемки предприятия. Следователно мярката може потенциално да засегне търговията между държавите-членки и да наруши конкуренцията на вътрешния пазар.
5.2. Правомерност на мярката
(114)
Австрия е поела задължението да не привежда помощта в действие, докато Европейската комисия не я одобри. Австрия изпрати уведомление за мярката, преди да я приведе в действие, и следователно е изпълнила задължението си по член 108, параграф 3 от ДФЕС (62).
5.3. Съвместимост на мярката
(115)
Съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар. Установена съдебна практика е задължението за доказване, че една мярка е съвместима, да се поема от държавата-членка (63).
(116)
Комисията има широки правомощия за вземане на решение по дела за помощи, попадащи в приложното поле на член 107, параграф 3 от ДФЕС (64). При упражняването на своите правомощия Комисията е издала насоки и известия, в които се установяват критериите за обявяване на някои видове помощ за съвместими с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС. Във връзка с това Съдът счита, че Комисията е обвързана с насоките и известията, които е издала в областта на контрола на държавната помощ, когато те не противоречат на разпоредбите в Договора и са приети от държавите-членки (65).
(117)
Следователно на първо място трябва да се разгледа дали помощта, за която е изпратено уведомление, попада в приложното поле на една или повече групи от насоки или известия и може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, тъй като удовлетворява съдържащите се в тях проверки за съответствие.
(118)
Австрия твърди, че мярката, за която е изпратено уведомление, попада в приложното поле на Насоките за околната среда (66) или че Насоките за околната среда са приложими по аналогия. Освен това тя твърди, че помощта попада в приложното поле на общия регламент за групово освобождаване (67).
(119)
Съществуват обаче ясно определени случаи, в които може да се предостави оперативна помощ. По-специално оперативна помощ под формата на данъчни облекчения може да се предостави при конкретни условия, съгласно глава 4 от Насоките за околната среда (68) или съгласно член 25 от общия регламент за групово освобождаване (69). При определени условия дадена помощ може да бъде оценена и директно по член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
5.3.1. Насоките за околната среда
(120)
Приложното поле на Насоките за околната среда е определено, както следва (70):
„(58)
Настоящите Насоки се отнасят за държавните помощи за опазване на околната среда. Те ще бъдат приложени в съответствие с другите политики на Общността за държавните помощи, съответните клаузи на Договора за създаване на Европейската общност и Договора за Европейския съюз и законодателството, прието съгласно тези договори.
(59)
Настоящите Насоки се отнасят до помощта за подпомагане на опазването на околната среда във всички сектори, определени от Договора за ЕО. Те се прилагат и към онези сектори, които се подчиняват на специфични правила на Общността за държавните помощи (металообработване, корабостроене, производство на моторни превозни средства, синтетични влакна, транспорт, въгледобив, селско стопанство и рибарство), освен ако не е предвидено друго в конкретни правила.“
(121)
В точка 70, параграф 1 от Насоките „опазването на околната среда“ се определя като „всяко действие, предназначено да премахне или да предотврати вреда за заобикалящата физическа среда или природните ресурси чрез дейността на бенефициера, за да се намали рискът от такава вреда или да се постигне по-ефективно използване на природните ресурси, включително мерките за енергоспестяване и използването на възобновяеми източници на енергия“. В точка 151 се посочва, че за да може една мярка да попадне в приложното поле на Насоките, е достатъчно тя косвено да подобрява равнището на опазване на околната среда.
(122)
Австрия счита, че механизмът за освобождаване косвено допринася за опазването на околната среда по две причини: той е необходима предпоставка за осигуряване на политическа подкрепа за повишаване на клиринговата цена до по-високо ниво, което е необходимо за финансиране на допълнителното увеличаване на производството на електроенергия от възобновяеми източници; освен това той увеличава цената за потребление на електроенергия, като така се предлага стимул за постигане на по-висока енергийна ефективност.
(123)
По отношение на първото твърдение Комисията отбелязва, че не е необходимо да има връзка между клиринговата цена и увеличаването на равнището на производство на електроенергия от възобновяеми източници. По силата на Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО („директивата за енергия от възобновяеми източници“) (71) Австрия се задължава да увеличи производството на електроенергия от възобновяеми източници. Тя обаче има правото да реши как иска да финансира това. Например тя може да използва приходи от данъчно облагане. Следователно механизмът за освобождаване не е необходим, за да се увеличи производството на енергия от възобновяеми източници.
(124)
По отношение на второто твърдение Комисията отбелязва, че механизмът за освобождаване действа като ограничение. В резултат на това средната цена на електроенергията, която заплащат енергоемките предприятия, намалява за всеки киловатчас, който потребяват над прага. Вместо да насърчава енергийната ефективност, механизмът за освобождаване всъщност я намалява.
(125)
Комисията заключава, че механизмът за освобождаване не попада в приложното поле на Насоките за околната среда.
(126)
Но дори ако мярката попадаше в приложното поле на Насоките за околната среда - което не е така - Комисията отбелязва, че тя не може да бъде обявена за съвместима на тази основа, тъй като по изброените по-долу причини не са удовлетворени критериите за проверка от глава 4 от Насоките.
(127)
За целите на оценката на съвместимостта в глава 4 от Насоките се прави разграничение между хармонизирани и нехармонизирани данъци за околната среда. Парафискалният налог под формата на клирингова цена не е данък за околната среда, който е хармонизиран на равнище Съюз. Директивата за енергията от възобновяеми източници определя задължителни цели по отношение на възобновяемата енергия, но предоставя правото на държавите-членки да вземат решения как да постигнат тези цели.
(128)
Следователно механизмът за освобождаване ще трябва да бъде оценен съгласно правилата за нехармонизирани данъци за околната среда в глава 4 от Насоките (72).
(129)
Според тези разпоредби държавата-членка трябва да предостави информация за съответните отрасли или категории получатели, включени в освобождаването или облекченията, за положението на основните получатели във всеки засегнат отрасъл и за това как облагането с данъци може да спомогне за защита на околната среда. Освободените отрасли следва да бъдат надлежно описани и да бъде представен списък на най-големите получатели за всеки отрасъл (конкретно по отношение на оборот, пазарни дялове и размер на данъчната основа) (73). Въз основа на тази информация Комисията трябва да оцени дали облекченията или освобождаването от данък за околната среда са необходими и пропорционални. По отношение на необходимостта изборът на получатели трябва да се основава върху обективни и прозрачни критерии, а данъкът за околната среда без намаляване да води до значително нарастване на производствените разходи, което да не може да бъде прехвърлено върху клиентите, без да доведе до големи намаления в продажбите (74). По отношение на пропорционалността държавата-членка трябва да докаже, че всеки отделен получател заплаща част от националното данъчно ниво, която в общи линии е равностойна на неговото представяне по отношение на околната среда, или минимум 20 % от националния данък, освен ако няма основание за по-нисък данък, както и че облекченията и освобождаванията подлежат на условието за сключени споразумения, насочени към постигането на цели, свързани със защитата на околната среда (75).
(130)
Въпреки че Комисията многократно изиска от Австрия да предостави посочената информация, Австрия не го направи (76). В резултат на това Комисията не беше в състояние да оцени дали помощта е необходима и пропорционална или как тя би могла да допринесе за опазването на околната среда.
5.3.2. Аналогия с глава 4 от Насоките
(131)
Предвид факта, че механизмът за освобождаване, за който е изпратено уведомление, не допринася за защитата на околната среда дори косвено, Комисията разгледа въпроса дали той може да бъде одобрен по аналогия с глава 4 от Насоките за околната среда.
(132)
Според Австрия механизмът за освобождаване може да бъде оценен по аналогия с правилата за данъчни облекчения на хармонизираните енергийни данъци, посочени в точки 152-153 от Насоките за околната среда. В глава 4 от Насоките се предвиждат два вида оценки на намаленията на данъците за околната среда, които могат да доведат до различни заключения. Първо, в нея се предвиждат правила за намаляване на енергийни данъци, хармонизирани съгласно директивата за енергийно данъчно облагане, което може да бъде обявено за съвместимо без допълнителен анализ, при условие че са спазени минималните данъчни нива, определени в директивата за енергийно данъчно облагане. Второ, в нея се предвиждат специфични правила за оценката на намаление на данъци за околната среда, които не са хармонизирани, и намаление на хармонизирани енергийни данъци, които са под минималните данъчни нива, определени в директивата за енергийно данъчно облагане. И в двата случая наред с другото държавата-членка трябва да предостави подробна информация за необходимостта и пропорционалността на мярката. Австрия твърди, че Комисията може да одобри механизма за освобождаване от парафискални налози въз основа на това, че получателите заплащат поне минималните нива на австрийските енергийни данъци.
(133)
Комисията отбелязва, че в нейните решения или в решенията на европейските съдилища няма прецеденти, в които правилата за оценката на хармонизирани енергийни данъци съгласно глава 4 от Насоките за околната среда са прилагани по аналогия по отношение на парафискални налози.
(134)
Според установената съдебна практика на Съда разпоредба от правото на Съюза може да се прилага по аналогия, ако са изпълнени следните две условия. Първо, правилата, които се прилагат по отношение на случая, трябва да бъдат много сходни с тези, за които се твърди, че се прилагат по аналогия. Второ, правилата, приложими по отношение на случая, трябва да съдържат пропуск, който е несъвместим с общ принцип на правото на ЕС и който може да бъде отстранен по аналогия (77). Предвид посочените условия Комисията отбелязва, че в правото на ЕС аналогия може да бъде приложена само при изключителни обстоятелства.
(135)
Първо, правилата, които се прилагат по отношение на случая, трябва да бъдат много сходни с тези, за които се твърди, че се прилагат по аналогия. След като в глава 4 от Насоките за околната среда се разглеждат облекченията или освобождаванията от данъци за околната среда, разпоредбите, уреждащи налозите съгласно Закона за екологичната електроенергия, за които е изпратено уведомление, следва да бъдат сходни с тези, които се прилагат по отношение на данъците за околната среда.
Комисията обаче счита, че правното положение по отношение на данъците за околната среда съгласно правото на ЕС не е съпоставимо с правното положение по отношение на парафискалните налози съгласно правото на ЕС. Въпреки че в правото на ЕС няма специфични разпоредби по отношение на парафискалните налози, съществуват специфични разпоредби по отношение на енергийните данъци. По-специално те включват минимални нива на данъчно облагане, определени в директивата за енергийно данъчно облагане, и изключения от тези минимални нива съгласно условията, определени в глава 4 от Насоките за околната среда и в член 25 от общия регламент за групово освобождаване. По отношение на парафискалните налози няма правила за освобождаване или за облекчения, нито има правила за минимални нива.
(136)
Комисията заключава, че парафискалните налози, установени съгласно австрийската схема, не се уреждат с правила, подобни на тези, които се прилагат по отношение на данъците за околната среда съгласно правото на ЕС.
(137)
Второ, правилата, приложими по отношение на случая, трябва да съдържат пропуск, който е несъвместим с общ принцип на правото на ЕС и който може да бъде отстранен по аналогия.
(138)
Мерките, които не попадат в приложното поле на Насоките за околната среда, все пак могат да бъдат оценени съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Във връзка с това Комисията не установи пропуски в Насоките, които по аналогия могат да бъдат основание за оценяване на мерките, за които е изпратено уведомление. Заключението е едно и също, независимо от това дали се търси аналогия с хармонизирани или нехармонизирани данъци.
(139)
Освен това липсата на правила относно освобождаванията от парафискални налози не може в никакъв всеки случай да се компенсира по аналогия с правилата, които уреждат намаленията на енергийните данъци съгласно правото на ЕС. Ако правилата, които уреждат намаленията на хармонизираните енергийни данъци, трябваше да се прилагат по аналогия към нехармонизираните парафискални налози, предприятията щяха да бъдат в състояние да спазват минималните нива за данъчно облагане, определени в директивата за енергийно данъчно облагане, като заплащат тези парафискални налози. Поради това подобен подход не отговаря на същността на директивата за енергийно данъчно облагане. Комисията счита, че минималните данъчни ставки в директивата за енергийно данъчно облагане са определени единствено с оглед на тяхното прилагане в рамките на хармонизираната система на енергийните данъци. Използването им като основа извън хармонизираната система ще създаде възможност те да се прилагат по начин, който не е бил предвиден. Очевидно е, че минималните ставки не са били установени с цел да се определи цялостната тежест, която енергоемките предприятия трябва да поемат в резултат на регулаторните мерки по отношение на околната среда, по-специално на тези, които възникват в резултат на механизми за финансиране на преференциални тарифи за изкупуване. При подобен подход ще се пренебрегне и фактът, че политиката за държавната помощ допуска снизходителност по отношение на освобождавания от данъчно облагане над хармонизирано минимално ниво, тъй като поне в известна степен се гарантират условия на равнопоставеност при спазване на минималните ставки, приложими във всички държави-членки. Този аргумент няма връзка с тежестта, произтичаща от системите за преференциални тарифи за изкупуване, които не са хармонизирани и при които всяко отклонение от стандартните вноски може да доведе до нарушаване на конкуренцията.
(140)
Следователно липсата на правила относно намаляването на парафискалните налози не представлява пропуск, който е несъвместим с общ принцип на правото на ЕС и който може да бъде отстранен по аналогия със съществуващите правила относно намаленията на хармонизираните енергийни данъци.
(141)
Във всеки случай дори ако тези правила можеха да се прилагат по аналогия, механизмът за освобождаване не може да се счита за съвместим поради причините, изложени в съображения 129-133.
(142)
Комисията заключава, че не може да установи аналогия между механизма за освобождаване, за който е изпратено уведомление, и правилата за оценка на намаленията на хармонизирани енергийни данъци съгласно глава 4 от Насоките за околната среда и че вследствие на това механизмът за освобождаване не може да бъде одобрен въз основа на подобна аналогия.
5.3.3. Аналогия с член 25 от общия регламент за групово освобождаване
(143)
Комисията разгледа и въпроса дали може да одобри механизма за освобождаване въз основа на аналогия с член 25 от общия регламент за групово освобождаване.
(144)
Австрия поддържа становището, че различията между формулировката в глава 4 от Насоките за околната среда и член 25 от общия регламент за групово освобождаване предоставят известна възможност за одобряване на мярката по аналогия с член 25 от регламента. Австрия посочва, че точка 152 от Насоките за околната среда гласи, както следва:
„За да бъдат одобрени по член 87 от Договора за ЕО, облекченията или освобождаването от хармонизирани данъци, по-специално хармонизираните с Директива 2003/96/ЕО, трябва да бъдат съвместими със съответното прилагано законодателство на Общността и да съответстват на установените граници и условия в него.“,
(145)
докато член 25 от общия регламент за групово освобождаване гласи, както следва:
„Схемите за помощ за опазване на околната среда под формата на намаления на данъците за околната среда, изпълняващи условията на Директива 2003/96/ЕО, са съвместими с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3 от Договора и се освобождават от задължението за уведомяване по член 88, параграф 3 от Договора, ако са изпълнени условията, определени в параграфи 2 и 3 от настоящия член“ (78).
(146)
Австрия прави заключението, че приложното поле на член 25 от регламента може да бъде по-широко от точка 152 от Насоките. Докато точка 152 от Насоките може да се прилага само за данъци, хармонизирани с директивата за енергийно данъчно облагане, според Австрия в член 25 от директивата се изисква механизмът за освобождаване да спазва само минималните нива за данъчно облагане, определени в директивата за енергийно данъчно облагане, дори ако това не е хармонизиран енергиен данък. Поради това член 25 от регламента може да се прилага за намаления на нехармонизирани данъци за околната среда, които могат да бъдат определени за съвместими, при условие че общата система за данъчно облагане спазва минималните нива за енергийно данъчно облагане. Австрия признава, че вноските, заплащани съгласно Закона за екологичната електроенергия, не представляват данък (79), но твърди, че механизмът за освобождаване, за който е изпратено уведомление, може да бъде оценен и одобрен по аналогия с разпоредбите за данъците за околната среда на член 25 от общия регламент за групово освобождаване.
(147)
Според Комисията обаче няма основание за аналогия с член 25 от общия регламент за групово освобождаване. Първо, правилата, които се прилагат по отношение на случая, не са сходни с тези, за които се твърди, че се прилагат по аналогия. Формулировката на член 25 от общия регламент за групово освобождаване показва ясно, че посоченият член се прилага само по отношение на данъци за околната среда, които са хармонизирани съгласно директивата за енергийно данъчно облагане. Следователно класификацията като енергиен данък е „условие“ за приложимостта на член 25 от регламента. Това тълкуване се подкрепя от факта, че от логиката на системата на общия регламент за групово освобождаване следва, че той не може да има приложно поле, което е по-широко от Насоките относно държавната помощ за опазване на околната среда, на които се позовава. Следователно член 25 очевидно се прилага само по отношение на енергийни данъци, хармонизирани с директивата за енергийно данъчно облагане. Както беше обяснено по-горе, вноските, заплащани съгласно Закона за екологичната електроенергия, не са данъци за околната среда, и разпоредбите на директивата за енергийно данъчно облагане не се прилагат за тях. Следователно разпоредбите, уреждащи енергийните данъци, не са сходни с разпоредбите, уреждащи австрийските преференциални тарифи за изкупуване. Второ, правилата, приложими по отношение на случая, не съдържат пропуск, който е несъвместим с общ принцип на правото на ЕС и който може да бъде отстранен по аналогия. Данъчните облекчения или подобни мерки, които не са обхванати от общия регламент за групово освобождаване, не се приемат автоматично за несъвместими с правото на ЕС: те просто трябва да спазват общото задължение за уведомяване по член 108 ДФЕС. След това могат да бъдат оценени и обявени за съвместими съгласно Насоките относно държавната помощ за опазване на околната среда или, в случай че Насоките не се прилагат, директно по член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Следователно правилата, приложими за оценката на австрийската схема за помощ, не съдържат пропуск, който е несъвместим с правото на ЕС.
(148)
Комисията стигна до заключението, че не може да направи аналогия между вноските, заплащани съгласно Закона за екологичната електроенергия, и хармонизираните енергийни данъци, посочени в член 25 от общия регламент за групово освобождаване, и че следователно не може да одобри механизма за освобождаване въз основа на подобна аналогия.
5.3.4. Съвместимост съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(149)
Комисията отбелязва, че Австрия не е представила твърдение, че механизмът за освобождаване може да се обяви за съвместим директно въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Държавите-членки са длъжни да представят всички основания за съвместимост (80) и да доказват, че условията за съвместимост са изпълнени, като поради тази причина Австрия сама се е лишила от възможността да разчита на това основание за съвместимост.
(150)
Въпреки това Комисията разгледа въпроса дали може да обяви механизма за освобождаване за съвместим въз основа на това правно основание.
(151)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС гласи, че „помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес“, могат да се приемат за съвместими с вътрешния пазар. Според съдебната практика Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако помощта допринася за постигането на цел от общ интерес (81), необходима е за постигането на тази цел (82) и не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(152)
Във връзка с това установена практика на Комисията е да могат да бъдат обявявани за съвместими мерки директно по член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, ако те са необходими и пропорционални и ако положителното въздействие върху общата цел надвишава отрицателното въздействие върху конкуренцията и търговията (83). Комисията счита, че тук е уместно да бъдат поставени следните въпроси:
1.
Насочена ли е помощта към ясно определена цел от общ интерес?
2.
Разработена ли е помощта, така че да постига цел от общ интерес? По-специално:
а)
дали мярката за помощ е целесъобразен и необходим инструмент или има други, по-подходящи инструменти?
б)
съществува ли стимулиращо въздействие или, с други думи, дали помощта променя поведението на предприятията?
в)
дали мярката за помощ е пропорционална или, с други думи, може ли същата промяна в поведението да се постигне с по-малка помощ?
3.
Ограничено ли е нарушаването на конкуренцията и въздействието върху търговията, така че общата равносметка да бъде положителна?
(153)
Австрия твърди, че главната цел на мярката е опазването на околната среда. Както обаче беше доказано в съображения 126-129, механизмът за освобождаване не допринася за опазването на околната среда.
(154)
Освен това въздействие на мярката върху околната среда може да се постигне чрез общо увеличаване на преференциалните тарифи за изкупуване, което според Австрия няма да бъде възможно, без да се гарантира трайната конкурентоспособност на енергоемките предприятия посредством механизма за освобождаване, за който е изпратено уведомление. Както всъщност австрийските органи признават в представената от тях информация, целта на механизма за освобождаване е да се подобри конкурентоспособността на енергоемките предприятия в Австрия спрямо техните конкуренти в други държави-членки. В решенията си Комисията никога не е приемала, че подобна помощ има принос за цел от общ интерес.
(155)
Единственото изключение от тази практика е глава 4 от Насоките за околната среда. Но дори когато Комисията одобрява намаление на данък за околната среда, тя все пак изисква да се заплаща минимално ниво на данъчно облагане. Това означава, че общият принос за всички приходи от данъци на предприятието, което се възползва от данъчното облекчение, все пак се увеличава с всяка единица замърсяване. В настоящия случай положението е различно. Максималният размер на вноската е 0,5 % от нетната производствена стойност. Всякакви допълнителни единици замърсяване вече не се облагат с парафискалния налог. Така вноската за единица замърсяване намалява за всяка допълнителна единица. Следователно вместо да насърчава ефективността на ресурсите, системата предоставя стимул за използване на допълнителни ресурси.
(156)
Поради това Комисията счита, че помощта не оказва принос за цел от общ интерес.
(157)
Според съдебната практика „оперативна помощ, т.е. помощ, предназначена да облекчи предприятието от разходите, които обикновено би поемало самó в ежедневното управление или при обичайната си дейност, по принцип не попада в приложното поле на член 92, параграф 3 [сега член 107, параграф 3 от ДФЕС]“. (84) Както съдилищата посочват „Съгласно съответната съдебна практика въздействието на подобна помощ по принцип е, че нарушава конкуренцията в секторите, в които тя се предоставя, като въпреки това не е в състояние, поради своето естество, да постигне която и да е от целите на горепосочените изключения“ (85). В настоящия случай Комисията установява, че механизмът за освобождаване представлява оперативна помощ, тъй като тя освобождава получателите от част от техните разходи за обществени поръчки за електроенергия, които при нормални условия биха извършили в своята ежедневна дейност.
(158)
Поради това дори ако подобряването на конкурентоспособността беше цел от общ интерес, според Комисията оперативната помощ в никакъв случай няма да бъде подходящ инструмент на политиката за постигането на тази цел.
(159)
По отношение на данъците за околната среда Комисията е приела ограничено изключение от този принцип, което обаче преследва конкретна цел. Съгласно глава 4 от Насоките за околната среда, облекченията и освобождаването от данъци за околната среда за някои отрасли или категории предприятия се допускат, ако чрез тях може да се постигне приемане на по-високи данъци за други предприятия, като от това произтича цялостно подобряване на вътрешното поемане на разходите и се създават допълнителни стимули за подобряване на защитата на околната среда. В това отношение становището на Комисията е, че помощ от този тип може да бъде необходима за косвеното преодоляване на отрицателни външни въздействия чрез улесняване на въвеждането или на поддържането на сравнително високи национални данъци за околната среда.
(160)
Комисията обаче счита, че вноските за помощта за екологичната електроенергия, от които получателите ще бъдат освободени чрез схемата, за която е изпратено уведомление, не представляват данък за околната среда по смисъла на точка 70, параграф 14 и точка 151 от Насоките. Данъците са такси, които са постъпления в общия бюджет на държавата. Вноските, от които получателите ще бъдат освободени чрез схемата, за която е изпратено уведомление, не постъпват в общия бюджет на държавата. Те се използват изключително за финансиране на вноските за OeMAG, което подпомага производителите на екологична електроенергия чрез преференциални тарифи за изкупуване. Следователно тези вноски не представляват данък за околната среда.
(161)
Комисията счита, че всяко изключение от общото правило за несъвместимост на оперативна помощ, което е посочено в Насоките за околната среда, следва да се тълкува ограничително. Поради това, като изключение, глава 4 от Насоките трябва да бъде ограничена по отношение на данъците за околната среда.
(162)
Освен това, както беше обяснено по-горе, прилагането на глава 4 от Насоките по отношение на парафискалните налози ще противоречи на целите на тези правила и на директивата за енергийно данъчно облагане по отношение на хармонизираните енергийни данъци. Също така подобен подход би могъл да доведе до общо прилагане на тези разпоредби по отношение на парафискалните налози в областта на опазването на околната среда (например парафискални налози върху отпадъците или подобни). Подобно широко приложение излиза извън границите на приложното поле и целите на глава 4 от Насоките.
(163)
Поради това Комисията счита, че оперативна помощ под формата на намаления на парафискални налози не е подходящ инструмент за подобряване на защитата на околната среда. Досега Комисията никога не е прилагала условията от глава 4 от Насоките за околната среда по отношение на други видове такси и парафискални налози.
(164)
Комисията отбелязва, че размерът на данъка за околната среда, дори ако се прилага само намалената ставка, е пряко пропорционален на равнището на замърсяване, дължащо се на въпросните предприятия. В настоящия случай обаче вноската е ограничена до определено ниво. Всяко потребление, което надвишава това ниво, вече не се облага с данък. Този механизъм за освобождаване лишава парафискалния налог от всякакви стимули за поведение, ориентирано към ефективност на ресурсите.
(165)
Ако трябваше да се приеме, че оперативната помощ под формата на намаления на парафискални налози е подходящ инструмент на политиката, въпросната оперативна помощ щеше да бъде подложена на проверка за необходимост и пропорционалност така, както намаленията на нехармонизираните данъци за околната среда съгласно глава 4 от Насоките за околната среда (86), тъй като оценката на нехармонизираните данъци за околната среда съгласно глава 4 отразява общите принципи на подробния икономически анализ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(166)
Според тези разпоредби държавата-членка трябва да предостави информация за съответните отрасли или категории получатели, включени в освобождаването или облекченията, за положението на основните получатели във всеки засегнат отрасъл и за това как облагането с данъци може да спомогне за защита на околната среда. Освободените отрасли следва да бъдат надлежно описани и да бъде представен списък на най-големите получатели за всеки отрасъл (конкретно по отношение на оборот, пазарни дялове и размер на данъчната основа) (87). Въз основа на тази информация Комисията трябва да оцени дали облекченията или освобождаването от данък за околната среда са необходими и пропорционални. По отношение на необходимостта, изборът на получатели трябва да се основава върху обективни и прозрачни критерии, а данъкът за околната среда без намаляване да води до значително нарастване на производствените разходи, което да не може да бъде прехвърлено върху клиентите, без да доведе до големи намаления в продажбите (88). По отношение на пропорционалността държавата-членка трябва да докаже, че всеки отделен получател заплаща част от националното данъчно ниво, която в общи линии е равностойна на неговото представяне по отношение на околната среда, или минимум 20 % от националния данък, освен ако няма основание за по-нисък данък, както и че облекченията и освобождаванията подлежат на условието за сключени споразумения, насочени към постигането на цели, свързани със защитата на околната среда (89).
(167)
Въпреки че Комисията многократно изиска от Австрия да предостави посочената информация, Австрия не го направи (90). В резултат на това Комисията не беше в състояние да оцени дали помощта е необходима и пропорционална или как тя би могла да допринесе за опазването на околната среда.
(168)
И накрая, Австрия не успя също така да докаже, че механизмът за освобождаване ще има стимулиращо въздействие.
(169)
Съгласно съдебната практика оперативната помощ заплашва да наруши конкуренцията и да засегне търговията (91). В настоящия случай нарушаващото въздействие се засилва от факта, че предприятията, които отговарят на условията на механизма за освобождаване, вече получават оперативна помощ под формата на намалена ставка на енергийния данък. Предоставянето на втори вид оперативна помощ, която освен това не е ограничена във времето, ще доведе до нарушаване на конкуренцията и ще засегне търговията в степен, която противоречи на общия интерес.
(170)
Комисията заключава, че механизмът за освобождаване не може да бъде обявен за съвместим съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
5.4. Заключение
(171)
С оглед на представените по-горе съображения Комисията оцени схемата за помощ за производителите на екологична електроенергия и механизма за освобождаване на енергоемките предприятия. В решението си за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г. Комисията установи, че схемата за помощ за производителите на екологична електроенергия представлява държавна помощ, но тя е съвместима с вътрешния пазар. С решението беше открита официална процедура по разследване на механизма за освобождаване; сега Комисията установява, че тази мярка също представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията обаче счита, че механизмът за освобождаване е същинска оперативна помощ и не отговаря на изискванията за нито едно от освобождаванията от общата забрана за държавна помощ, които се позволяват с ДФЕС.
Като взе предвид всички представени на вниманието ѝ факти, Комисията заключава, че държавната помощ, която Австрия възнамерява да предостави на енергоемките предприятия, трябва да се счита за несъвместима с вътрешния пазар,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ под формата на частично освобождаване от задължението за закупуване на екологична електроенергия, която Австрия възнамерява да предостави на енергоемките предприятия, е несъвместима с вътрешния пазар.
Следователно не се разрешава привеждането в действие на помощта.
Член 2
Австрия уведомява Комисията в срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение за мерките, предприети за неговото спазване.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Република Австрия.
Съставено в Брюксел на 8 март 2011 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. kovo 8 d.
dėl valstybės pagalbos priemonės C 24/09 (ex N 446/08) - Valstybės pagalba daug energijos naudojančioms verslo įmonėms pagal Austrijos ekologiškos elektros energijos įstatymą
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 1363)
(Tekstas autentiškas tik vokiečių kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2011/528/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (1) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
2008 m. birželio 27 d. Austrija pateikė išankstinį pranešimą, kad planuoja keisti Ekologiškos elektros energijos įstatymą (toliau - Įstatymas); 2006 m. Komisija nustatė, kad tuometinė Įstatymo redakcija yra suderinama su vidaus rinka (2). 2008 m. rugsėjo 4 d. Austrija pranešė apie naują Įstatymo redakciją; šis sprendimas priimamas dėl tos redakcijos.
(2)
2008 m. spalio 28 d. raštu Komisija paprašė pateikti papildomą informaciją. Po vėliau išsiųsto priminimo 2008 m. gruodžio 22 d. raštu Austrija pateikė papildomą informaciją. Po 2009 m. vasario 11 d. susitikimo su Austrijos atstovais 2009 m. vasario 19 d. raštu Komisija paprašė pateikti išsamesnę informaciją. 2009 m. kovo 17 d. raštu Austrija pateikė šią informaciją. 2009 m. gegužės 8 d. raštu Komisija paprašė pateikti išsamesnę informaciją, 2009 m. birželio 9 ir 19 d. raštais Austrija pateikė šią informaciją.
(3)
2008 m. liepos 9 d. Komisija gavo Austrijos darbuotojų rūmų (vok. Bundesarbeitskammer) skundą dėl Įstatyme numatytos priemonės, kuria gali naudotis daug energijos naudojančios verslo įmonės.
(4)
2009 m. liepos 22 d. Komisija priėmė dvejopą sprendimą: ji patvirtino priemones, kuriomis palaikomi ekologiškos elektros energijos gamintojai ir kurios, Komisijos manymu, atitinka Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai Bendrijos gaires (toliau - Pagalbos aplinkos apsaugai gairės, Gairės) (3), ir nusprendė pradėti oficialų daug energijos naudojančioms verslo įmonėms (4) skirto išimties mechanizmo tyrimą.
(5)
2009 m. liepos 23 d. raštu Komisija informavo Austriją apie šį sprendimą ir paprašė, kad Austrija pateiktų visą priemonei įvertinti reikalingą informaciją.
(6)
Komisija paskelbė savo sprendimą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (5) ir pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas.
(7)
2009 m. rugpjūčio 19 d. raštu Austrija paprašė pratęsti terminą atsakymui pateikti, 2009 m. rugsėjo 9 d. raštu Komisija prašymą patenkino. Austrija galutines pastabas pateikė 2009 m. spalio 8 d.
(8)
2009 m. spalio 7 d. raštu Austrijos darbuotojų rūmai pateikė pastabas dėl priemonės, kuria gali naudotis daug energijos naudojančios verslo įmonės. Komisija paprašė Austriją atsakyti į šias pastabas. 2009 m. gruodžio 23 d. Austrija pateikė pastabas, 2010 m. balandžio 23 d. pateikė išsamesnę informaciją.
(9)
2010 m. birželio 21 d. ir liepos 19 d. raštais Komisija paprašė Austriją pateikti papildomą informaciją, ši informacija pateikta 2010 m. rugsėjo 13 d. Austrijos prašymu 2010 m. liepos 9 d. įvyko Komisijos ir Austrijos atstovų susitikimas.
(10)
2010 m. lapkričio 24 d. rašte Austrija pabrėžė, koks svarbus šaliai Ekologiškos elektros energijos įstatymas, ir paprašė, kad sprendimas šioje byloje būtų priimtas iki 2010 m. gruodžio mėn. pradžios. Komisija atsakė 2010 m. gruodžio 7 d. raštu. 2010 m. gruodžio 9 d. įvyko dar vienas susitikimas su Austrijos atstovais.
(11)
2010 m. gruodžio 30 d. raštu Austrija atsiėmė argumentus, kuriuos per tyrimo procedūrą buvo pateikusi priemonei palaikyti, ir paprašė Komisiją patvirtinti daug energijos naudojančioms verslo įmonėms skirtą išimties mechanizmą. Komisija į šį raštą atsakė 2011 m. sausio 25 d.
2. IŠSAMUS PRIEMONĖS APIBŪDINIMAS
(12)
2009 m. liepos 22 d. sprendime pradėti procedūrą Komisija patvirtino iš dalies pakeistą Įstatymą, išskyrus 22c skyrių, kuriame nustatytas daug energijos naudojančioms verslo įmonėms skirtas išimties mechanizmas. Todėl toliau bus nagrinėjamas tik tas mechanizmas.
2.1. Daug energijos naudojančioms verslo įmonėms skirtas išimties mechanizmas
(13)
Įstatymo 3 skyriuje nurodyta, kad Austrija vienai arba kelioms įmonėms suteikia koncesiją vykdyti atsiskaitymo už ekologišką elektros energiją centro (vok. Ökostromabwicklungstelle, toliau - atsiskaitymo centras) funkcijas. Visų pirma, koncesininkai perka ekologišką elektros energiją iš gamintojų už fiksuotą kainą ir parduoda tą elektros energiją elektros energijos tiekėjams už fiksuotą kainą. Elektros energijos tiekėjai privalo nupirkti tam tikrą procentinę bendro jų tiekiamos energijos kiekio dalį iš atsiskaitymų centro: reikalaujama procentinė dalis atitinka ekologiškos elektros energijos dalies bendroje elektros energijos šaltinių sistemoje vidurkį.
(14)
Šiuo metu Austrija koncesijos teisę visos šalies mastu yra suteikusi vienam atsiskaitymų centrui „Abwicklungsstelle für Ökostrom AG“ (toliau - OeMAG). OeMAG yra paprasta akcinė bendrovė, kurią reglamentuoja privačioji, o ne viešoji teisė ir kurios auditus atlieka atestuotasis apskaitininkas. Jos priežiūrą atlieka Austrijos federalinė ekonomikos reikalų ir darbo ministerija bei „E - Control GmbH“, Austrijos energijos rinkos priežiūros institucija. Svarbiausi priemonės, kuria gali naudotis daug energijos naudojančios verslo įmonės, įgyvendinimo aspektai (kaip antai elektros energijos paskirstymo elektros energijos pardavėjams tvarka, pardavėjų mokėtina kaina arba galutinių vartotojų mokėtinos įmokos) valdžios institucijų yra iš anksto apibrėžti įstatyme arba vykdomajame rašte. Visi ginčai tarp atitinkamų įmonių sprendžiami bendruose teismuose, o ne administracinės teisenos tvarka.
(15)
OeMAG yra akcinė bendrovė, kurios savininkai yra perdavimo sistemos operatoriai, bankai ir pramonės įmonės: 24,4 % jos akcijų priklauso „Verbund - APG“, dar po 12,6 % priklauso „VKW Netz AG“, „TIWAG Netz AG“, „CISMO GmbH“, „Oesterreichische Kontrollbank AG“, „Investkredit Bank AG“ ir „Smart Technologies“. „Verbund - APG“ yra „Verbund - APG“ (vok. Österreichische Elektrizitätswirtschafts-Aktiengesellschaft, Verbundgesellschaft) visiškai priklausanti patronuojamoji bendrovė; 51 % „Verbund AG“ akcijų valdo Austrijos Respublika. Bendrovę „VKW Netz AG“ valdo bendrovė „Illwerke AG“, 95,5 % jos akcijų priklauso Forarlbergo provincijai. Bendrovė „TIWAG-Netz AG“ priklauso bendrovei „TIWAG AG“, kuri pati priklauso Tirolio provincijai. Bendrovė „CISMO GmbH“ priklauso bankui „Oesterreichische Kontrollbank AG“ ir perdavimo sistemos operatoriams bei elektros ir dujų įmonėms. Bankas „Oesterreichische Kontrollbank AG“ priklauso Austrijos bankams. Bankas „Investkredit Bank AG“ priklauso Volksbanken. Bendrovė „Smart Technologies“ priklauso bendrovei „Siemens“. Taigi pagal viešąją teisę veikiantys akcininkai valdo 49,6 %, o pagal privačiąją teisę veikiantys akcininkai - 50,4 % OeMAG akcijų. Komisija neturi duomenų, iš kurių būtų matyti, kad pagal viešąją teisę veikiantys akcininkai galėtų kontroliuoti arba bent bendrai kontroliuoti OeMAG.
(16)
Įstatymo 22c skyriaus 1 dalyje nustatytas mechanizmas, pagal kurį daug energijos naudojančios verslo įmonės gali prašyti savo elektros energijos tiekėjo netiekti joms ekologiškos elektros energijos. Kad jų prašymas būtų patenkintas, daug energijos naudojančios verslo įmonės turi įrodyti, kad jos atitinka šias dvi sąlygas:
a)
jos turi turėti teisę susigrąžinti mokesčius pagal Energijos mokesčių grąžinimo įstatymą (vok. Energieabgabevergütungsgesetz); ir
b)
jų išlaidos ekologiškai elektros energijai turi sudaryti ne mažiau kaip 0,5 % grynosios gamybos vertės.
Išimtis suteikiama pateikus prašymą energijos rinkos priežiūros institucijai „E - Control“.
(17)
Jeigu išimtis suteikiama, elektros energijos tiekėjams teisiškai draudžiama iš šių didelių elektros energijos vartotojų reikalauti apmokėti papildomas ekologiškos elektros energijos išlaidas.
(18)
Įstatymo 22c skyriaus 5 dalyje nurodyta, kad elektros energijos skirstytojų ir didelių elektros energijos vartotojų sutartyse turi būti numatyta, kad skirstytojas negali tiekti ekologiškos elektros energijos vartotojui ir negali jam perkelti papildomų ekologiškos elektros energijos išlaidų. Visos priešingos sutarčių nuostatos yra niekinės (6).
(19.)
Jeigu daug energijos naudojanti verslo įmonė atleidžiama nuo pirkimo prievolės, ji turi sumokėti 0,5 % praėjusių kalendorinių metų grynosios gamybos vertės dydžio kompensuojamąjį mokestį OeMAG (Įstatymo 22c skyriaus 2 dalis).
2.2. Sprendimo pradėti procedūrą santrauka
(20)
Pranešime Austrija tvirtino, kad išimties mechanizmas turėtų būti vertinamas atskirai nuo bendros pagalbos ekologiškiems gamintojams schemos, nes jis taikomas tik „privatiems verslo santykiams“ tarp daug energijos naudojančių įmonių ir skirstytojų. Austrija tvirtino, kad ši išimtis nėra valstybės pagalba, o jei ir būtų, bet kuriuo atveju būtų suderinama su vidaus rinka pagal analogiją su Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyriumi.
(21)
Dėl valstybės pagalbos buvimo Komisija savo sprendime pradėti procedūrą padarė išvadą, kad finansavimo mechanizmo išimties negalima vertinti atskirai nuo paties finansavimo mechanizmo. Komisija manė, kad išimtis arba išlyga visada būna neatskiriamai susijusi su atitinkama taisykle, taigi išimtis sudaro neatskiriamą bendros schemos dalį ir turi būti atitinkamai vertinama pagal valstybės pagalbos teisę. Be to, pagal teisės aktus skirstytojams, tarp kurių klientų yra didelė dalis tokių, kuriems taikoma išimtis, buvo leidžiama kreiptis dėl tiekimo tarifo išimties, taigi schema galėjo sukelti tiesioginius OeMAG nuostolius, o tai patvirtina išvadą, kad valstybės pagalba buvo teikiama (7).
(22)
Komisija išreiškė abejones dėl to, ar išimties mechanizmas yra suderinamas su valstybės pagalbos taisyklėmis. Dėl šių priežasčių Komisija nusprendė pradėti oficialų šio mechanizmo tyrimą.
(23)
Kol Komisija nepriėmė galutinio sprendimo, Austrija leido naudotis numatyta išimties mechanizmo lengvata (8) pagal Laikinąją tvarką, pagal kurią nuo 2008 m. sausio 1 d. iki 2010 m. gruodžio 31 d. leidžiama teikti pagalbą iki 500 000 EUR (9). Komisija šią tvarką patvirtino kaip dalį valstybės pagalbos priemonės Nr. N 47a/09 Limited amounts of compatible aid under the Temporary Framework (Österreichregelung Kleinbeihilfen) (10). Ši schema gali būti taikoma visų sektorių įmonėms, kurios 2008 m. liepos 1 d. neturėjo sunkumų, išskyrus žuvininkystės ir pirminės žemės ūkio produktų gamybos įmones. Šia priemone pasinaudojo daugiau kaip 2 000 įmonių.
3. AUSTRIJOS PATEIKTOS PASTABOS
(24)
Kaip ir per išankstinio pranešimo ir pranešimo etapus, Austrija ir toliau laikosi nuomonės, kad daug energijos naudojančioms verslo įmonėms skirta priemonė nėra valstybės pagalba, nes jai nenaudojami valstybės ištekliai ir ji nėra atrankioji.
(25)
Bet net jei išimties mechanizmas būtų valstybės pagalba, Austrija mano, kad ji bet kokiu atveju būtų paskelbta suderinama su vidaus rinka pagal analogiją su Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyriumi, 2008 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/2008, skelbiančio tam tikrų rūšių pagalbą suderinama su bendrąja rinka taikant Sutarties 87 ir 88 straipsnius (Bendrasis bendrosios išimties reglamentas) (11), 25 straipsniu ir 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB, pakeičiančia Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (12) (Energijos mokesčių direktyva).
3.1. Valstybės ištekliai ir priskyrimas
(26)
Dėl valstybės išteklių Austrija mano, kad Įstatymas yra analogiškas Vokietijos atsinaujinančiųjų energijos išteklių įstatymui (vok. Erneuerbare-Energien-Gesetz), pagal kurį, Austrijos supratimu, valstybės pagalbos ištekliai nėra naudojami. Austrija šiuo atžvilgiu remiasi Teisingumo Teismo sprendimu byloje PreussenElektra (13).
(27)
Austrijos nuomone, Austrijos ekologiškos elektros energijos įstatyme ir Vokietijos atsinaujinančiųjų energijos išteklių įstatyme numatytiems išimčių mechanizmams būdingos bendros savybės:
a)
abiejose sistemose papildomas išlaidas dėl garantuoto tiekimo tarifo prisiima elektros energijos tiekėjai, kurie turi nupirkti tam tikrą atsinaujinančiųjų energijos išteklių kiekį už fiksuotą kainą;
b)
abiejose sistemose elektros energijos tiekėjai gali nepirkti atsinaujinančiųjų elektros energijos išteklių tiems savo klientams, kurie atleisti nuo prievolės imti tokius atsinaujinančiuosius elektros energijos išteklius;
c)
abiejose sistemose prievolė pirkti atsinaujinančiuosius elektros energijos išteklius iš gamintojų nustatyta tiems rinkos dalyviams, kurie veikia ne viešųjų paslaugų srityje; šie rinkos dalyviai pagal įstatymą turi teisę perduoti papildomas išlaidas elektros energijos tiekėjams, o pirkimo prievolės ir kainos yra nustatytos įstatyme;
d)
abiejose sistemose priežiūros institucija tikrina, ar įmonė, kuri turi prievolę pirkti atsinaujinančiuosius elektros energijos išteklius iš gamintojų, negauna pernelyg didelės kompensacijos.
(28)
Sprendimo pradėti procedūrą 42-48 dalyse Komisija išsamiai paaiškino, kodėl ir kuo vertinama priemonė yra panaši į Teisingumo Teismo byloje Essent (14) svarstytą priemonę. Austrija ginčija šias išvadas, remdamasi toliau nurodytais pagrindais.
a)
OeMAG nėra valstybės paskirta institucija mokesčiui rinkti. Austrijos nuomone, Vokietijos elektros energijos sistemos operatoriai atlieka tokias pat funkcijas kaip OeMAG Austrijoje.
b)
OeMAG yra privati įmone, o ne pagal viešąją teisę veikianti institucija kaip sprendimuose bylose Air France (15) ir Salvat Père (16) nurodytos korporacijos. Valstybė neturi galios paskirti OeMAG valdybos arba stebėtojų tarybos narius ir jokios sprendimų priežiūros galios arba veto teisės. Valstybė neturi teisės perimti OeMAG funkcijas.
c)
Visi ginčai, kuriuose dalyvauja OeMAG, sprendžiami įprastuose teismuose.
d)
Vienintelė viešoji OeMAG kontrolė yra Austrijos audito rūmų atliekamas ex post auditas.
e)
Iš valstybės biudžeto nedengiami jokie OeMAG nuostoliai. Viešųjų institucijų vaidmuo apsiriboja tik tuo, kad jos nustato atsinaujinančiųjų elektros energijos išteklių pirkimo ir pardavimo kainas. Todėl valstybės biudžetui netenka jokia našta, kuri būtų panaši į svarstytąją bylose Sloman Neptun (17) ir Pearle (18).
f)
„E - Control“ negali savo nuožiūra spręsti, ar suteikti išimtį pagal Įstatymo 22c skyrių.
g)
Bendra pinigų suma, kurią elektros energijos tiekėjai sumoka OeMAG, nepriklauso nuo išimties mechanizmo. Keičiasi tik bendro kiekio paskirstymas tarp įvairių galutinių elektros energijos vartotojų kategorijų.
3.2. Atrankumas
(29)
Austrija tvirtina, kad daug energijos naudojančioms verslo įmonėms skirta išimtis nėra valstybės pagalba, nes ji nėra atrankioji.
(30)
Daug energijos naudojančioms verslo įmonėms išimties tvarka tik iš dalies leidžiama nefinansuoti paramos ekologiškos elektros energijos gamintojams. Jos turi sumokėti 0,5 % grynosios gamybos vertės dydžio kompensuojamąjį mokestį OeMAG, taigi ir toliau prisideda prie paramos ekologiškos elektros energijos gamybai finansavimo.
(31)
Remdamasi sprendimu byloje Adria - Wien Pipelline (19) Austrija tvirtina, kad priemonė nėra nei de jure taikoma tik tam tikriems ūkio sektoriams, nei de facto atrankioji. Bet net jei esama prima facie atrankumo, bet kuriuo atveju jis yra pateisinamas sistemos logika.
(32)
De jure atrankumas. Ekologiškos elektros energijos įstatyme nėra nustatyta, kad priemonė taikoma tik tam tikriems ūkio sektoriams arba tik tam tikro dydžio įmonėms, jame nėra nustatytų jokių kitų atrankumo kriterijų. Šiam argumentui patvirtinti Austrija teigia, kad jokiu teismų praktikos atveju nėra užsiminta, kad valstybės pagalbos atrankumo kriterijus yra patenkintas tik tuo, kad yra nustatyta riba atsižvelgiant į grynąją gamybos vertę. Be to, Austrija nurodo, kad priemonė nėra taikoma tik tam tikriems ūkio sektoriams, tik tam tikro dydžio įmonėms arba pagal tam tikrus kitus atrankumo kriterijus: pagal šiuo metu galiojančius laikinuosius susitarimus priemonė taikoma 19 skirtingų sektorių maždaug 2 300 įmonių. Taigi priemonė nėra de jure atrankioji.
(33)
De facto atrankumas. Austrija nurodo, kad didelis sektorių ir įmonių, kurias paveikia išimties mechanizmas, skaičius ir tai, kad priemonė nėra taikoma tik tam tikriems ūkio sektoriams, tik tam tikro dydžio įmonėms arba pagal tam tikrus kitus atrankumo kriterijus, rodo, kad priemonė de facto yra bendroji. Austrija teigia, kad tokia pozicija patvirtinta ir byloje Adria-Wien Pipeline. Byloje Adria - Wien Pipeline Teisingumo Teismas turėjo apsvarstyti dalies energijos mokesčio grąžinimą įmonėms, kai mokestis viršijo 0,35 % jų grynosios gamybos vertės. Teismas nusprendė, kad „nacionalinės priemonės, kuriose numatyta grąžinti energijos mokesčius už dujas ir elektrą, nėra valstybės pagalba pagal EB sutarties 92 straipsnį [dabar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnį] […] jei jos taikomos visoms valstybės teritorijoje veikiančioms įmonėms, nepaisant jų veiklos srities“ (20).
(34)
Pagrindimas sistemos logika. Dėl perfinansavimo struktūros ir išimties mechanizmo Austrija laikosi nuomonės, kad mokesčių diferencijavimo struktūra yra panaši į kitas iš mokesčių ir rinkliavų finansuojamas sistemas. Diferencijuojant atsižvelgiama į įmonių galimybes mokėti papildomus mokesčius; tai atitinka sistemos logiką, taigi tai nėra valstybės pagalba. Austrija mano, kad tokios pozicijos Komisija taip pat laikėsi dviejuose ankstesniuose sprendimuose dėl valstybės pagalbos (21).
(35)
Austrija taip pat nurodo, kad pagal išimties mechanizmą nesusilpninama Įstatymo teikiama aplinkos apsaugos nauda, nes pagalbos, skiriamos ekologiškos elektros energijos gamybai, dydis nemažinamas. Aplinkos apsaugos mokesčių tam tikroms verslo įmonėms mažinimas yra vienintelis būdas sukurti tvarų ekologiškos elektros energijos finansavimo mechanizmą, kuris yra reikalingas siekiant užtikrinti paramą atsinaujinantiesiems energijos ištekliams.
3.3. Suderinamumas
(36)
Dėl suderinamumo Austrija teigia, kad Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyrius gali būti taikomas išimties mechanizmui pagal analogiją.
(37)
Gairių 4 skyriuje (151-159 punktuose) išdėstyti reikalavimai valstybės pagalbai, kuri teikiama mažinant aplinkos apsaugos mokesčius arba nuo jų atleidžiant. Jame numatytas dviejų tipų vertinimas. Pirma, jeigu pagalba teikiama mažinant pagal Bendrijos teisę suderintą aplinkos apsaugos mokestį arba nuo jo atleidžiant, priemonė yra suderinama, jeigu naudos gavėjai moka bent Bendrijos minimalaus lygio mokestį, nustatytą Energijos mokesčių direktyvoje (22). Jeigu pagal priemonę numatoma mažinti suderintą aplinkos apsaugos mokestį arba nuo jo atleisti nesilaikant šio minimalaus mokesčio lygio arba mažinti nesuderintą aplinkos apsaugos mokestį ar nuo jo atleisti, valstybė narė turi pateikti išsamią informaciją apie priemonės būtinumą ir proporcingumą.
(38)
Austrijos nuomone, Gairių 4 skyrius dėl pagalbos mažinant aplinkos apsaugos mokesčius arba nuo jų atleidžiant šiuo atveju turėtų būti taikomas pagal analogiją. Austrijos nuomone, priemonė gali būti vertinama pagal analogiją, visų pirma, su nuostatomis dėl suderintų aplinkos apsaugos mokesčių. Remiantis šiuo teisiniu pagrindu išimties mechanizmą galima laikyti suderinamu, jeigu atitinkamos įmonės moka Energijos mokesčių direktyvoje nustatytą minimalaus lygio mokestį, t. y. 0,50 EUR už MWh, ką jos tikrai moka. Tai reiškia, kad papildoma tiekimo tarifų sistemos lengvata iš dalies atleidžiant nuo jos finansavimo įmokų gali būti laikoma suderinama, nes įmoka, kuri vis tiek turi būti skiriama ekologiškos elektros energijos gamybos rėmimui finansuoti, ir toliau galioja kaip minimalaus mokesčio už elektros energiją priedas.
(39)
Austrija mano, kad išimties mechanizmas bent netiesiogiai lemia aukštesnį aplinkos apsaugos lygį. Jos nuomone, išimties mechanizmas yra būtinas tam, kad apskritai būtų įmanoma padidinti sumą, kurią elektros vartotojai moka už atsinaujinančiuosius elektros energijos išteklius.
(40)
Austrija patvirtina šį argumentą lygindama Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 152 punktą ir Bendrojo bendrosios išimties reglamento (23) 25 straipsnį. Palyginusi Bendrojo bendrosios išimties reglamento tekstą keliomis kalbomis, Austrija daro išvadą, kad reglamento 25 straipsnio taikymo sritis yra platesnė už Gairių 152 punktą: aplinkos apsaugos mokesčių mažinimas, numatytas Gairių 152 punkte, gali būti taikomas tik visiškai suderintiems energijos mokesčiams, bet pagal reglamento 25 straipsnį aiškiai matyti, kad aplinkos apsaugos mokesčių mažinimui, pavyzdžiui, mokesčio už elektros energiją pagal Energijos mokesčių direktyvą mažinimui, išimtis taikoma, jeigu įvykdomos Energijos mokesčių direktyvos nuostatos. Daug energijos naudojančioms verslo įmonėms skirtu išimties mechanizmu faktiškai pakartojami Energijos mokesčių direktyvoje nustatyti mokesčių mažinimui taikomi reikalavimai. Taigi Energijos mokesčių direktyvos ir nuostatų, kurios ja remiasi, pavyzdžiui, Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnio, logika, vertinimai ir principai yra taikytini siūlomam išimties mechanizmui. Ir išimties mechanizmas, ir elektros energijos vartojimo išlaidų paskirstymo sistema atitinka Energijos mokesčių direktyvą, todėl yra pateisinami pagal Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnį arba yra suderinami su vidaus rinka pagal analogiją su šiuo straipsniu (24).
(41)
Šiuo atžvilgiu Austrija remiasi 2006 m. liepos 7 d. bendru dokumentu Joint paper on the revision of the Community guidelines on State aid for environmental protection and Energy Tax Directive (25) (Bendrasis dokumentas dėl Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai Bendrijos gairių ir Energijos mokesčių direktyvos peržiūros). Bendrame dokumente paaiškinta, kad valstybėms narėms reikalingas lankstumas, kad galėtų tinkamai taikyti diferencijavimą. Vienas iš aplinkos apsaugos mokesčių pobūdžio ir logikos aspektų yra galimybė taikyti išimtis arba skirtingus tarifus. Todėl valstybės narės manė, kad Pagalbos aplinkos apsaugai gairės ir Bendrasis bendrosios išimties reglamentas turėtų būti aiškinami plačiau.
(42)
Pagaliau Austrija pateikia išsamius argumentus, siekdama parodyti, kad panašios sistemos veikia ir kitose valstybėse narėse, ir pabrėžia, kad Ekologiškos elektros energijos įstatymas labai panašus į Vokietijos atsinaujinančiųjų energijos išteklių įstatymą. Kadangi daug energijos naudojančios Austrijos verslo įmonės konkuruoja su kitų valstybių narių (pvz., Vokietijos) ir ne ES šalių įmonėmis, išimties mechanizmas yra būtinas, siekiant užtikrinti, kad konkuruodamos tarptautiniu lygmeniu jos neatsidurtų nepalankesnėje padėtyje.
4. IŠ TREČIŲJŲ ŠALIŲ GAUTOS PASTABOS
(43)
Austrijos darbuotojų rūmai pateikė pastabas dėl sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą. 3,2 mln. narių vienijanti organizacija teigė, kad pagal Ekologiškos elektros energijos įstatyme numatytą finansavimo sistemą teikiama valstybės pagalba. Jie nesutiko su Austrijos nuomone, kad daug energijos naudojančioms verslo įmonėms skirtas išimties mechanizmas yra suderinamas su valstybės pagalbos teise. Mechanizmu sukurta papildoma našta mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ) ir namų ūkiams, kurie privalo apmokėti papildomas ekologiškos elektros energijos išlaidas, nors nėra pagrindiniai vartotojai. Taip MVĮ sąskaita iškraipoma konkurencija.
(44)
Darbuotojų rūmai rėmėsi 2006 m. liepos 4 d. Komisijos sprendimu, kuriame Komisija padarė išvadą, kad tiekimo tarifai yra valstybės pagalba (26). Kadangi nuo to laiko teisės aktai, kuriais reglamentuojami tiekimo tarifai, nepakito, Rūmai tvirtino, kad pagal 2008 m. Ekologiškos elektros energijos įstatyme numatytą paramos sistemą ir toliau teikiama valstybės pagalba. Rūmai abejojo, kaip Austrija galės apginti savo poziciją, kuri skyrėsi nuo tos, kurios laikėsi pranešdama apie ankstesnę Įstatymo redakciją.
(45)
Rūmai nesutiko su Austrija, kad Įstatyme numatytas stambių vartotojų atleidimas nuo pirkimo prievolės turėtų būti vertinamas taip pat kaip aukščiausia energijos mokesčių riba. Remdamasi ankstesniu Komisijos sprendimu, kuriame patvirtinta aukščiausia energijos mokesčių riba, Austrija dabar siekė, kad būtų patvirtintas dideliems elektros vartotojams skirtas išimties mechanizmas; tai neleistina. Rūmai teigė, kad analogijos taikymas neteisėtas.
(46)
Aukščiausios energijos mokesčių ribos nustatymas yra valstybės pagalba, teikiama per mokesčių sistemą, kuria, nors ir netiesiogiai, siekiama pagerinti aplinkos apsaugos padėtį, o daug energijos naudojančių verslo įmonių atleidimu nuo pirkimo prievolės nesiekiama jokių aplinkos apsaugos tikslų, jam negalima taikyti Pagalbos aplinkos apsaugai gairių.
(47)
Kadangi Įstatyme numatyta, kad nuo tokios pirkimo prievolės atleidžiami būtent stambūs vartotojai, šios nuostatos negalima vertinti kaip aplinkos apsaugos mokesčio mažinimo arba atleidimo nuo jo pagal Gairių 4 skyrių.
(48)
Maža to, net jei 4 skyrių būtų galima taikyti pagal analogiją, išimties mechanizmas nebūtų su juo suderinamas dėl toliau nurodytų priežasčių. Priemonės taikymo laikotarpis nėra apribotas 10 metų. Esamomis rinkos sąlygomis kainos elastingumas yra pakankamas siekiant užtikrinti, kad bet kurį atitinkamos pramonės šakos (pavyzdžiui, popieriaus ir plieno) gamybos išlaidų padidėjimą būtų galima perkelti vartotojams; tai reiškia, kad išimties mechanizmas neatitinka Gairių 158 punkto c papunkčio sąlygų.
(49)
Išimtis nėra proporcinga, nes stambūs energijos vartotojai neprivalo vartoti ekologišką elektros energiją, todėl atsinaujinančiųjų energijos išteklių kainų priartinimas prie rinkos kainų lygio pavėlintas. Tik MVĮ ir namų ūkiai turi mokėti už papildomas ekologiškos elektros energijos gamybos išlaidas, nors suvartoja labai nedidelę energijos dalį. Taigi išimties mechanizmas taip pat neatitinka Gairių 159 straipsnio a punkte nurodytų sąlygų.
(50)
Kaip ir tokio pobūdžio susitarimai, numatyti Gairių 159 straipsnio c punkte, pagal kuriuos stambūs energijos vartotojai įsipareigojo siekti Įstatyme nubrėžtų tikslų. Pagaliau stambiems vartotojams skirtas išimties mechanizmas neprisideda prie efektyvaus ar aplinką tausojančio energijos vartojimo, atvirkščiai - šiems vartotojams leidžiama niekaip neprisidėti prie ES mastu siekiamų aplinkos apsaugos tikslų įgyvendinimo.
(51)
Taigi Įstatymo 22 skyrius yra sui generis veiklos pagalbos priemonė, kuri nesuteikia jokios naudos aplinkos apsaugos požiūriu ir nepatenka į Pagalbos aplinkos apsaugai gairių taikymo sritį. Kadangi ši pagalba neterminuota ir jos ilgainiui mažinti nenumatyta, taip pat kadangi ji iškraipo konkurenciją daugiausia MVĮ sąskaita, ji neturėtų būti leidžiama.
5. VERTINIMAS
(52)
Komisija išnagrinėjo priemonę, apie kurią pranešta, remdamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir tolesniais straipsniais ir EEE susitarimo 61 ir tolesniais straipsniais (27).
(53)
Pirma, Komisija nurodo, kad teisės akte, apie kurį pranešta, numatytos dvi atskiros priemonės, kurių kiekviena 2009 m. liepos 22 d. Komisijos sprendime (28) pradėti procedūrą buvo apsvarstyta atsižvelgiant į valstybės pagalbos teisę. Įstatyme numatyta pagalba, teikiama kaip tiekimo tarifas, kuriuo gali naudotis ekologiškos elektros energijos gamintojai. Jame taip pat yra nuostata, pagal kurią daug energijos naudojančios verslo įmonės tam tikromis sąlygomis gali iš dalies būti atleidžiamos nuo prievolės mokėti tiekimo tarifą. 2009 m. liepos 22 d. sprendime Komisija pripažino, kad tiekimo tarifas, kuriuo gali naudotis ekologiškos elektros energijos gamintojai, yra su vidaus rinka suderinama valstybės pagalba, bet išreiškė abejones, ar išimties mechanizmas yra suderinamas su valstybės pagalbos taisyklėmis, taigi pradėjo oficialų Įstatymo tyrimą šiuo aspektu. 2009 m. liepos 22 d. Komisija patvirtino paramą ekologiškos elektros energijos gamintojams kaip suderinamą valstybės pagalbą, bet nepriėmė galutinės išvados, ar daug energijos naudojančių verslo įmonių atleidimas nuo pirkimo prievolės yra valstybės pagalba ir, jei taip, ar šis išimties mechanizmas suderinamas su valstybės pagalbos taisyklėmis. Šie klausimai nagrinėti per oficialų tyrimą, kurį atlikus priimtas šis sprendimas. Tačiau, kaip paaiškinta toliau, 2009 m. liepos 22 d. sprendime padaryta išvada, kad per OeMAG ekologiškos elektros energijos gamintojams skiriamos lėšos yra valstybės ištekliai, yra svarbi nustatant, ar mechanizmui, pagal kurį daug energijos naudojančios verslo įmonės atleidžiamos nuo prievolės prisidėti prie šių lėšų, naudojami valstybės ištekliai.
5.1. Valstybės pagalbos buvimas
(54)
Priemonė yra valstybės pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį, jeigu, pirma, ji suteikia pranašumą jos gavėjams; antra, jeigu yra finansuojama valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių; trečia, jei ja palaikomos tam tikros įmonės arba ekonominė veikla; ir ketvirta, jei ji gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją vidaus rinkoje.
5.1.1. Pranašumas
(55)
Jeigu galimas pranašumas teikiamas atleidimu arba daliniu atleidimu nuo priežiūros teisės aktuose nustatyto mokesčio, vienintelis klausimas, į kurį reikia atsakyti, yra, ar pagal tam tikrą įstatymuose numatytą schemą valstybės priemone yra palaikomos tam tikros įmonės arba tam tikrų prekių gamyba, kaip nurodyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje, palyginti su kitomis įmonėmis, kurios yra panašioje teisinėje ir faktinėje padėtyje vertinant pagal nagrinėjama priemone siekiamą tikslą (29).
(56)
Šiuo atveju nagrinėjama priemone siekiama pritraukti pajamas iš elektros vartotojų, kad būtų galima finansuoti elektros iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių gamybą. Daug energijos naudojančios verslo įmonės yra tokioje pačioje faktinėje ir teisinėje padėtyje kaip visi kiti elektros energijos vartotojai, nes visi jie vartoja ir perka elektros energiją iš elektros energijos tiekėjų, kurie, savo ruožtu, privalo pirkti tam tikrą kiekį atsinaujinančiųjų elektros energijos išteklių už teisės aktuose nustatytą kainą (toliau - atsiskaitymo kaina (vok. Verrechnungspreis)). Jeigu nebūtų išimties mechanizmo, daug energijos naudojančios verslo įmonės turėtų mokėti savo elektros energijos tiekėjams už papildomas ekologiškos elektros išlaidas pagal elektros energijos sąskaitas. Taip elektros energijos tiekėjai perkelia papildomas išlaidas, kurių patiria dėl prievolės pirkti ekologišką elektros energiją iš atsiskaitymų centro. Kiti elektros energijos vartotojai, kurie yra tokioje pat faktinėje ir teisinėje padėtyje, nes visi jie perka elektros energiją, šia galimybe nesinaudoja. Taigi išimties mechanizmu daug energijos naudojančios verslo įmonės yra palaikomos, palyginti su kitais elektros energijos vartotojais.
(57)
Pagal „E - Control“ suteiktą išimtį daug energijos naudojančios verslo įmonės turi teisę prašyti, kad joms nebūtų tiekiama ekologiška elektros energija, o elektros energijos tiekėjams pagal įstatymą draudžiama įmonėms, kurioms taikoma išimtis, perkelti bet kurias dėl prievolės pirkti ekologišką elektros energiją iš atsiskaitymų centro patirtas išlaidas. Už tai daug energijos naudojančios verslo įmonės centrui turi sumokėti 0,5 % grynosios gamybos vertės dydžio mokestį.
(58)
Todėl dėl išimties mechanizmo poveikio nustatoma aukščiausia daug energijos naudojančių pramonės įmonių indėlio į centro pajamas riba. Taigi pagal įstatymą jos iš dalies atleidžiamos nuo mokesčio, kurį įprastomis rinkos sąlygomis turėtų sumokėti. Todėl išimties mechanizmu įmonėms, kurios turi teisę juo naudotis, suteikiamas pranašumas.
(59)
Austrija nurodo, kad lengvatos mastas gali iš viso sudaryti po 44 mln. EUR kasmet (30). Todėl priemonė suteikia pranašumą šioms daug energijos naudojančioms verslo įmonėms.
5.1.2. Valstybės ištekliai ir jų priskyrimas
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką pranašumą galima laikyti valstybės pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį tik jei jis tiesiogiai arba netiesiogiai suteikiamas iš valstybės išteklių ir išteklių naudojimas priskiriamas valstybei (31).
(60)
Dėl šio aspekto Austrija pateikia du argumentus. Pirma, OeMAG kontroliuojamos lėšos nėra valstybės ištekliai. Antra, net jei OemAG kontroliuojamos lėšos būtų valstybės ištekliai, OeMAG pajamų sumažėjimas dėl išimties mechanizmo taikymo nesumažintų valstybės išteklių, nes žemesniame už OeMAG lygmenyje valstybė nedalyvauja (t. y. didelių energijos vartotojų ir elektros energijos skirstytojų lygmuo).
(61)
Komisija pažymi, kad daug energijos naudojančioms verslo įmonėms skirtu išimties mechanizmu sumažinamos atsiskaitymo centro - OeMAG - pajamos, nes elektros energijos tiekėjas neprivalo pirkti ekologiškos energijos toms daug energijos naudojančioms verslo įmonėms, kurioms suteikta išimtis, ir tiesiogiai OeMAG daug energijos naudojančių verslo įmonių mokami mokesčiai yra mažesni už tuos, kuriuos OeMAG gautų, jeigu daug energijos naudojančioms verslo įmonėms išimtis nebūtų taikoma.
(62)
Taigi Komisija turi nustatyti, ar ištekliai, kuriuos pagal Ekologiškos elektros energijos įstatymą kontroliuoja atsiskaitymų centras, tai yra OeMAG, yra valstybės ištekliai. Jeigu taip, dėl vertinamos priemonės mažėja valstybės pajamos, vadinasi, ji finansuojama iš valstybės išteklių.
(63)
Byloje Essent (32) SEP, kelioms Olandijos elektros gamybos bendrovėms priklausančiai įmonei, valstybė pavedė vykdyti viešąsias paslaugas - rinkti antkainį iš elektros energijos sistemos vartotojų. Pagal įstatymą SEP leidžiama iš antkainio gautas pajamas naudoti tik įstatyme nustatytais tikslais, tai yra padengti liberalizuojant elektros energijos rinką sunkioje padėtyje atsidūrusių elektros gamybos įmonių išlaidas.
(64)
Teisingumo Teismas nustatė, kad SEP rinktas antkainis yra valstybės ištekliai, nes atitinka šias sąlygas:
a)
antkainis yra privatiems subjektams taikomas mokestis, nustatytas viešosios valdžios institucijos aktu (sprendimo 47-66 punktai);
b)
valstybė pavedė SEP vykdyti užduotį - administruoti bendrojo intereso ekonominę paslaugą, būtent rinkti mokestį (68 punktas);
c)
SEP neturėjo teisės naudoti iš mokesčio gautas pajamas kitais tikslais, negu numatyta įstatyme, ir vykdydama šią užduotį buvo griežtai kontroliuojama (69 punktas).
(65)
Sprendime aiškiai nurodyta, kad nagrinėjama priemonė yra kitokia, negu svarstyta byloje PreussenElektra, nes „valstybė neįgaliojo įmonių valdyti valstybinių išteklių, įpareigojo pirkti panaudojant savo nuosavus finansinius išteklius“ (33). 2009 m. liepos 22 d. sprendime pradėti procedūrą Komisija pažymėjo, kad OeMAG įsteigė ir licenciją suteikė Austrijos valstybė ir kad jos steigimo dokumentuose nurodyta užduotis administruoti išteklius, kurie yra reikalingi ekologiškai elektros energijai remti. Komisija padarė išvadą, kad to, kad OeMAG yra privati, nepakanka įrodyti, kad pagal priemonę valstybės pagalba neteikiama. Visų pirma, priemonė, apie kurią pranešta, nepanaši į byloje PreussenElektra svarstytą schemą. Byloje PreussenElektra svarstyti privačių įmonių santykiai, nedalyvaujant jokiai tarpinei institucijai, o pagal Austrijos ekologiškos elektros energijos įstatymą OeMAG pavesta rinkti ir paskirstyti lėšas, skirtas ekologiškai elektros energijai gaminti.
(66)
Teismas taip pat atskyrė bylą Essent nuo bylų Pearle ir PreussenElektra. Byloje Pearle profesionalios institucijos rinktos lėšos buvo naudojamos ne valdžios institucijų politikai, bet privačiai reklamos kampanijai; byloje PreussenElektra iš privačių elektros energijos įmonių buvo reikalaujama pirkti atsinaujinančiuosius elektros energijos išteklius už fiksuotą kainą naudojant savo išteklius, o ne įplaukas iš mokesčio, kurį šios rinko valstybės vardu (72-74 punktai).
(67)
Todėl šiuo atveju Komisija privalo įvertinti, ar valstybė paskyrė OeMAG rinkti ir administruoti mokestį taip, kaip buvo paskirta SEP, ar OeMAG naudoja savo pačios lėšas, kaip įmonės byloje PreussenElektra (34).
(68)
Mokesčio buvimas. Komisija pirmiausia turi nustatyti, ar OeMAG renkamos lėšos yra mokestis. Ekologiškos elektros energijos įstatymo 10 ir 19 skyriuose reikalaujama, kad elektros tiekėjai tam tikrą atsinaujinančiųjų elektros energijos išteklių kiekį nupirktų už didesnę negu rinkos kainą, vadinamąja „atsiskaitymo kainą“ (vok. Verrechnungspreis). Įstatymo 22b skyriuje nurodyta, kad atsiskaitymo kainos dydis nustatomas kasmet Federalinės ekonomikos reikalų ir darbo ministerijos įsakymu, toliau Įstatyme nustatomi baudų už įsipareigojimų nevykdymą dydžiai. Skirtumas tarp elektros energijos rinkos kainos ir atsiskaitymo kainos, kuri nustatoma valdžios institucijos akte, yra mokestis už elektros energiją. Šiuo atveju mokestis nėra mokamas kitiems įprasta komercine veikla užsiimantiems rinkos dalyviams, kaip byloje PreussenElektra, dėl ko Teismas padarė išvadą, kad valstybės ištekliai nebuvo naudojami. Šiuo atveju mokėjimai vykdomi įstaigai, kuriai konkrečiai pavesta rinkti ir paskirstyti šias lėšas vien tik viešojo intereso tikslais.
(69)
Privačios įstaigos paskyrimas rinkti ir administruoti mokestį. Įstatyme numatyta, kad mokestį renka ne valstybė, bet juridinis asmuo, turintis koncesijos teisę veikti kaip atsiskaitymo centras. Koncesijos teisė veikti kaip visos Austrijos atsiskaitymo centras šiuo metu priklauso OeMAG. Koncesija sukuria OeMAG prievolę teikti viešąją paslaugą - iš visų elektros energijos tiekėjų rinkti mokestį atsiskaitymo kainos forma.
(70)
Elektros energijos tiekėjai paprastai gali laisvai perkelti šį mokestį elektros energijos vartotojams ir ekonominiu požiūriu galima daryti prielaidą, kad paprastai jie taip ir daro. Tačiau pagal Įstatymą jiems draudžiama mokestį perkelti toms daug energijos naudojančioms verslo įmonėms, kurios pagal Įstatymo 22c skyrių yra atleistos nuo prievolės pirkti atsinaujinančiuosius elektros energijos išteklius.
(71)
Komisija daro išvadą, kad valstybė pavedė OeMAG teikti bendrojo intereso ekonominę paslaugą, būtent rinkti ir administruoti mokestį.
(72)
Lėšų kontrolė ir naudojimas įstatyme nustatytais tikslais. Įstatymo 23 skyriuje reikalaujama, kad OeMAG pajamas iš atsiskaitymo kainos laikytų specialioje banko sąskaitoje. Į šią sąskaitą surinktos lėšos gali būti naudojamos tik atsinaujinantiesiems elektros energijos ištekliams pirkti. OeMAG privalo bet kuriuo metu leisti Federalinei ekonomikos reikalų ir darbo ministerijai arba Austrijos audito rūmams susipažinti su visais su šia sąskaita susijusiais dokumentais. Nepaisant OeMAG nuosavybės struktūros Įstatymo 15 skyriuje taip pat reikalaujama, kad Audito Rūmai vykdytų OeMAG ex post auditus.
(73)
Komisija daro išvadą, kad OeMAG turi naudoti lėšas pagal Įstatyme nustatytą paskirtį ir kad valstybė jų naudojimą griežtai kontroliuoja.
(74)
Remdamasi bylomis Essent ir Steinike, Komisija daro išvadą, kad OeMAG surinktos ir administruojamos lėšos yra valstybės ištekliai.
(75)
Austrija pateikė įvairių argumentų savo nuomonei, kad OeMAG padėtis yra panaši į nagrinėtąją byloje PressenElektra, o ne Essent, patvirtinti. Toliau bus paaiškinta, kad šie argumentai neatitinka analizės išvadų.
(76)
Pirmiausia Komisija pažymi, kad Austrija Ekologiškos elektros energijos įstatymą, tokį, koks buvo anksčiau ir yra dabar, lygina su Vokietijos atsinaujinančiųjų energijos išteklių įstatymu, remdamasi Teisingumo Teismo sprendimu byloje PreussenElektra (35). Tačiau šis palyginimas nėra aktualus nagrinėjant šiuo atveju keliamą klausimą. Šiame sprendime Komisija nagrinėja tik siūlomą priemonę ir nebandys įvertinti Vokietijos arba kurį nors kitą panašų teisės aktą: kiekvienas atvejis turi būti nagrinėjamas savo ruožtu. Tačiau atsižvelgiant į pateiktus argumentus būtina pažymėti, kad Austrijos teisės aktas iš esmės skiriasi nuo byloje PreussenElektra nagrinėto Vokietijos įstatymo. Teisingumo Teismas byloje PreussenElektra padarė išvadą, kad tik tada, kai pranašumą tiesiogiai suteikia valstybė arba valstybės paskirta arba įsteigta įstaiga, gali būti, kad naudojami valstybės ištekliai. Teismas nustatė, kad privačioms elektros energijos tiekimo įmonėms nustatytam pirkimo įpareigojimui valstybės ištekliai nebuvo teikiami nei tiesiogiai, nei netiesiogiai. Tad schema, apie kurią pranešta šiuo atveju, nėra tapati byloje PreussenElektra nagrinėtai schemai. Kaip nurodyta 2009 m. liepos 22 d. sprendime pradėti procedūrą, Komisija mano, kad Austrijos schemoje naudojami valstybei priskiriami ištekliai. Austrijos schema skiriasi nuo Vokietijos schemos visų pirma tuo, kad joje veikia tarpinė institucija, būtent OeMAG, kurią paskyrė valstybė, ir kad valstybė kontroliuoja ir tikrina, kaip renkami ir paskirstomi tos institucijos administruojami ištekliai. Komisija taip pat daro išvadą, kad Austrijos schemoje galimi tiesioginiai mokėjimai iš valstybės biudžeto OeMAG.
(77)
Dėl dabartinio Vokietijos atsinaujinančiųjų energijos išteklių įstatymo reikėtų pažymėti, kad ta priemonė nėra šio sprendimo dalykas; Komisija jos dar neįvertino, todėl negali išsamiai nagrinėti siūlomos analogijos tarp Austrijos ekologiškos energijos įstatymo ir dabartinio Vokietijos atsinaujinančiųjų energijos išteklių įstatymo.
(78)
Dar Austrija tvirtina, kad OeMAG yra privati įmonė, o ne pagal viešąją teisę veikianti institucija, kaip sprendimuose bylose Air France ir Salvat Père nurodytos korporacijos. Austrijos valdžios institucijos gali kontroliuoti OeMAG tik atlikdamos ex post sąskaitų patikrinimą ir atšaukdama koncesiją.
(79)
Komisija šiuo atžvilgiu pažymi, kad iš sprendimo byloje Essent matyti, kad tais atvejais, kai valstybė paskira įstaigą rinkti ir administruoti mokesčio pajamas, nereikia skirstyti, ar toji įstaiga yra viešoji, ar privačioji. Savo sprendime Teismas nenurodė, ar SEP yra viešoji, ar privačioji; vadinasi, šis faktas sprendimui nėra svarbus. Tai atitinka generalinio advokato P. Mengozzi išvadų byloje Essent 106 punktą ir Teisingumo Teismo sprendimą byloje Steinike (36).
(80)
Todėl tai, kad OeMAG yra privati įmonė, nepaneigia valstybės išteklių naudojimo galimybės. Svarbiausias klausimas yra - ar valstybė ją paskyrė rinkti ir administruoti mokestį.
(81)
Austrija taip pat tvirtina, kad iš valstybės biudžeto nedengiami jokie nuostoliai, kurių gali patirti OeMAG, ir kad valdžios institucijų vaidmuo tėra nustatyti atsinaujinančiųjų energijos išteklių pirkimo ir pardavimo kainas; todėl valstybės biudžetui netenka tokio pobūdžio našta, kaip svarstyta bylose Sloman Neptun ir Pearle.
(82)
Komisija pažymi, kad byloje Essent buvo nustatyta, kad lėšos, kuriomis disponuoja mokestį rinkti ir administruoti paskirta privati įmonė, yra valstybės ištekliai. Taigi mokesčio, kurį moka tuo mokesčiu apmokestinamos įmonės, sumažėjimas yra pakankamas, kad taptų našta valstybei.
(83)
Dėl Austrijos argumento, kad „E - Control“ neturi teisės savo nuožiūra atleisti daug energijos naudojančias verslo įmones nuo pirkimo prievolės, Komisija pažymi, kad generalinis advokatas P. Mengozzi savo išvados byloje Essent 109 punkte pažymėjo, kad tai, kad mokestį rinkti ir administruoti paskirta įstaiga neturi sprendimo savo nuožiūra teisės, neturi jokios reikšmės sprendžiant, ar lėšos yra valstybės ištekliai.
(84)
Pagal paskutinį Austrijos argumentą išimties mechanizmas neveikia bendros lėšų sumos, kurią elektros tiekėjai sumoka OeMAG, ir keičiasi tik bendro kiekio paskirstymas įvairių kategorijų galutiniams elektros energijos vartotojams; Komisija pažymi, kad tai, kad valstybės išteklių praradimą galima kompensuoti padidinant valstybės pajamas iš kitų šaltinių, neturi jokios reikšmės sprendžiant, ar naudojami valstybės ištekliai. Svarbiausias klausimas - ar įmonė naudojasi pranašumu ir ar šis pranašumas sumažina valstybės pajamas iš tos įmonės. Akivaizdu, kad valstybė galiausiai turės rasti kitų pajamų šaltinių trūkumui padengti.
(85)
Komisija daro išvadą, kad šiuo atveju nagrinėjami faktai atitinka bylose Essent ir Steinike nagrinėtus faktus: visi vertinimo, ar naudojami valstybės ištekliai, kriterijai, nustatyti bylose Essent ir Steinike, patenkinti. Todėl vertinama priemonė yra finansuojama iš valstybės išteklių.
(86)
Tai, kaip OeMAG naudoja lėšas, reglamentuojama įstatymu, būtent Ekologiškos elektros energijos įstatymu. Todėl lėšų naudojimas yra priskiriamas valstybei.
(87)
Vadinasi, dėl išimties mechanizmo valstybė praranda išteklius, taigi jis priskirtinas valstybei.
5.1.3. Priemonės atrankumas
(88)
Komisija pažymi, kad net jei priemonė teoriškai gali būti neutrali ir įmonių, ir ūkio sektorių požiūriu, praktiškai ji vis tiek gali būti atrankioji.
(89)
Austrija tvirtina, kad išimties mechanizmas nėra valstybės pagalba, nes tai ne atrankioji, o bendroji priemonė, kuria gali pasinaudoti visos įmonės ir sektoriai. Pirma, Austrija teigia, kad schemoje, apie kurią pranešta, nustatyta 0,5 % riba nesukuriamas joks apribojimas, kuris priklausytų nuo konkrečios pramonės srities, įmonės dydžio arba kito atrankumo kriterijaus (37). Antra, Austrija nustatė, kad ši priemonė faktiškai paveikia 2 300 įmonių 19 skirtingų sektorių; ji teigia, kad tai rodo, kad priemone iš tiesų gali naudotis visos įmonės ir visi ūkio sektoriai.
(90)
Priemonė yra atrankioji, jeigu ja palaikomos tam tikros įmonės arba tam tikrų prekių gamyba. Ji nėra atrankioji, jeigu taikoma visoms valstybės teritorijoje veikiančioms įmonėms, nepaisant jų veiklos srities.
(91)
Komisija mano, kad to, kad nustatyta riba yra tik 0,5 %, nepakanka, kad schema, apie kurią pranešta, būtų laikoma bendrąja. Priešingai, Komisija mano, kad dėl šios ribos ne visos valstybės teritorijoje veikiančios įmonės gali pasinaudoti priemone, apie kurią pranešta.
(92)
Austrija informavo, kad priemonė, apie kurią pranešta, skirta tik įmonėms, kurių išlaidų padidėjimas viršija 0,5 % jų grynosios gamybos vertės, kai jos prisideda prie paramos ekologiškai elektros energijai. Komisija pažymi, kad šios sąlygos yra labai panašios į reikalavimus, pateiktus Energijos mokesčių direktyvos (38) 17 straipsnio 1 dalies a punkte „daug energijos naudojančios įmonės“ apibrėžtyje. Austrija tvirtina, kad 0,5 % ribos nepakanka, kad priemonė, apie kurią pranešta, būtų laikoma atrankiąja. Austrijos nuomone, ši išvada patvirtinta Teisingumo Teismo sprendime byloje Adria - Wien Pipeline. Tame sprendime Teismas turėjo apsvarstyti dalies energijos mokesčio grąžinimą įmonėms, kai mokestis viršijo 0,35 % jų grynosios gamybos vertės. Teismas nusprendė, kad „nacionalinės priemonės, kuriose numatyta grąžinti energijos mokesčius už dujas ir elektrą, nėra valstybės pagalba pagal EB sutarties 92 straipsnį [dabar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnį] […] jei jos taikomos visoms valstybės teritorijoje veikiančioms įmonėms, nepaisant jų veiklos srities“ (39).
(93)
Tačiau Komisija mano, kad tas sprendimas šiuo atveju nepaneigia išvados dėl 0,5 % ribos atrankumo. Tai prejudicinis sprendimas, priimtas atsakant į Austrijos teismo, kuris nagrinėjo esamą energijos mokesčių grąžinimo schemą, prašymą. Austrijos teismas pateikė du klausimus. Pirma, jis klausė, ar tai, kad pagal esamą schemą mokesčiai grąžinami tik prekių gamyba užsiimančioms įmonėms, reiškia, kad grąžinimas yra atrankusis. Antra, jis kėlė hipotetinį klausimą, kaip Teismas vertintų mokesčio grąžinimą, jei mokestis būtų grąžinamas ne tik įmonėms, kurių pagrindinė veikla yra prekių gamyba, bet visoms įmonėms, neatsižvelgiant į jų veiklos sritį.
(94)
Dėl pirmo klausimo Teismas nusprendė, kad mokesčio grąžinimas tik gamintojams tikrai paverčia priemonę atrankiąją. Atsižvelgdamas į hipotetinį antro klausimo pobūdį, tai yra, kaip reikėtų vertinti mokesčio grąžinimą, jei mokestis būtų grąžinamas visiems ūkio sektoriams, Teismas į jį atsakė gana aptakiai. Jis nurodė, kad priemonė yra atrankioji, jei ja palaikomos tam tikros įmonės arba tam tikrų prekių gamyba, ir nėra atrankioji, jei ja naudojasi visos valstybės teritorijoje veikiančios įmonės jų niekaip neskirstant (40). Teismas padarė išvadą, kad nacionalinės priemonės nėra valstybės pagalba, „jeigu yra taikomos visoms valstybės teritorijoje veikiančioms įmonėms, nepaisant jų veiklos srities“ (41). Teismas nenurodė, ar priemonė, kuriai taikoma 0,35 % riba, turėtų būti laikoma taikoma visoms įmonėms. Tai pažymėjo generalinis advokatas F. G. Jacobs savo išvadoje vėlesnėje Teismo nagrinėtoje byloje. „Teisingumo Teismas […] sprendime Adria - Wien nenagrinėjo 0,35 % ribos poveikio“ (42). Teismui nereikėjo nuspręsti, ar išimties mechanizmas kaip toks (t. y. nepaisant to, ar jis taikomas tik įmonėms, kurių pagrindinė veikla yra prekių gamyba) buvo de facto atrankusis. Taigi Teismas neatmetė galimybės, kad 0,35 % riba gali būti atrankioji, jeigu dėl jos poveikio praktikoje priemone galėtų naudotis ne visos valstybės teritorijoje veikiančios įmonės.
(95)
Iš tiesų Komisija mano, kad Teismas užsiminė, kad tokia riba gali būti atrankioji, net jei priemone gali naudotis įvairūs sektoriai. Atsakyme į antrą klausimą Teismas visų pirma pažymėjo, kad „nei didelis reikalavimus atitinkančių įmonių skaičius, nei įvairovė, nei sektorių, kuriems šios įmonės priklauso, dydis nesuteikia jokio pagrindo daryti išvadą, kad valstybės iniciatyva yra bendroji ekonomikos politikos priemonė“ (43). Iš Teismų praktikos matyti, kad daug priemonių, kurios nėra skirtos konkrečiam sektoriui, gali būti laikomos de facto atrankiosiomis, jeigu jomis gali naudotis ne visos valstybės teritorijoje veikiančios įmonės (44). Vadinasi, net priemonės, kuriomis gali naudotis visi sektoriai, gali būti laikomos atrankiosiomis, jeigu de facto jomis gali naudotis ne visos valstybės teritorijoje veikiančios įmonės.
(96)
Toks požiūris taip pat atsispindi Komisijos sprendime dėl Austrijos energijos mokesčių grąžinimo (45). Teisingumo Teismui priėmus šį pirmiau nagrinėtą sprendimą Austrija išplėtė priemonę, kad ja galėtų naudotis visos visų sektorių įmonės. Tačiau vertindama iš dalies pakeistą schemą Komisija padarė išvadą, kad priemonė vis tiek yra atrankioji, nes formaliai mokesčiai galėjo būti grąžinami visoms įmonės, bet praktiškai tuo galėjo pasinaudoti tik įmonės, kurios vartoja daug energijos, palyginti su grynąja gamybos verte (46). Komisija padarė išvadą, kad mokesčio gražinimas yra neteisėta valstybės pagalba (t. y. apie kurią nepranešta) ir yra nesuderinamas su vidaus rinka (47).
(97)
Dėl Komisijos sprendimo Austrijos administracinis teismas paprašė Teisingumo Teismą priimti prejudicinį sprendimą (48). Austrijos teismas pateikė klausimus dėl mokesčių grąžinimo neteisėtumo poveikio masto, Teisingumo Teismas nebekėlė klausimo dėl atrankumo. Tačiau šį klausimą aptarė generalinis advokatas. Savo išvadoje generalinis advokatas nurodė: „kaip pažymi Komisija, suteikus teisę susigrąžinti sumokėtus mokesčius tik toms paslaugas teikiančioms įmonėms (šalia gamybinių įmonių), kurios atitinka 0,35 % ribą, būtų paprasčiausiai padidintas pagalbos gavėjų ratas. Tačiau tai nepašalins pagalbos poveikio, nes išliks atrankos kriterijus“ (49). Jis taip pat nurodė, kad „Komisijos logika 2004 m. sprendime dėl 0,35 % ribos atrankinio pobūdžio pakeistojoje schemoje yra įtikinanti“ (50).
(98)
Komisija daro išvadą, kad šiuo atveju nagrinėjama 0,5 % riba yra atrankumo kriterijus, kuris apriboja galimybę naudotis priemone, apie kurią pranešta - ja gali naudotis tik daug energijos naudojančios įmonės, bet negali naudotis tos, kurios nenaudoja daug energijos. Nepaisant sektorių, kurie atitinka naudojimosi kriterijus, skaičiaus, ši riba reiškia, kad ne visos valstybės teritorijoje veikiančios įmonės gali pasinaudoti priemone, apie kurią pranešta. Taigi ši riba paverčia priemonę, apie kurią pranešta, atrankiąja.
(99)
Komisija taip pat pažymi, kad tam, kad įmonė įgytų teisę naudotis šiuo atveju vertinamu išimties mechanizmu, ji turi turėti teisę susigrąžinti mokesčius pagal Austrijos energijos mokesčių grąžinimo įstatymą, kurį Komisija svarstė priimdama sprendimą dėl Austrijos energijos mokesčių grąžinimo. Taigi Komisijos argumentai tame sprendime mutatis mutandis taikomi ir šiuo atveju.
(100)
Dėl Austrijos antros argumentų dalies Komisija daro išvadą, kad priemonė, apie kurią pranešta, yra atrankioji dar ir dėl to, kad praktikoje joje dėmesys sutelkiamas į ribotą skaičių įmonių, kurios veikia tam tikrų daug energijos naudojančių prekių gamybos srityje. Remiantis Teisingumo Teismo praktika, priemonė turi būti analizuojama ne pagal jos priežastis arba tikslus, bet pagal jos poveikį (51). Tai reiškia, kad nors formaliai priemone gali naudotis visi sektoriai ir visos įmonės, ji bus vis tiek laikoma atrankiąja, jei praktiškai ja negalės naudotis visos valstybės teritorijoje veikiančios įmonės. Teisingumo Teismas nurodė, kad „nei didelis besinaudojančių įmonių skaičius, nei pramonės sektorių, kuriems šios įmonės priklauso, įvairovė ir svarba neužtikrina, kad a) schema yra bendroji ekonomikos politikos priemonė“ (52).
(101)
Atlikdama tyrimą Komisija nustatė, kad schemoje, apie kurią pranešta, pagrindinis dėmesys sutelktas į labai nedaugelį įmonių, kurių dauguma užsiima prekių gamyba. 2010 m. rugsėjo 9 d. Austrija pateikė duomenis apie tai, kaip schema taikoma šiuo metu, iš kurių matyti, kad pagalbos intensyvumas yra mažesnis už ribą, nuo kurios apie ją reikia pranešti. Iš šios informacijos matyti, kad iš apie 300 000 Austrijoje veikiančių įmonių dėl galimybės naudotis schema kreipėsi tik apie 2 000, arba mažiau kaip 1 % Austrijos įmonių. Taikant schemą apie 66 % pagalbos skirta įmonėms, kurios užsiima „prekių gamyba“ (53). Komisija pažymi, kad jei Austrija padidintų pagalbos intensyvumą ir ji viršytų de minimis ribą, kurios laikantis schema kol kas veikia, priemonė daugiausia būtų skirta prekių gamyba užsiimančioms įmonėms. Tai rodo tai, kad, remiantis Austrijos pateikta informacija, tik 12 įmonių pasinaudotų intensyvesne pagalba, negu teikiama dabar, ir kad iš jų tik dvi veikia transporto sektoriuje, o 10 užsiima prekių gamyba (54).
(102)
Komisija daro išvadą, kad schema, apie kurią pranešta, teiktų mažai arba neteiktų jokios naudos daugumai Austrijos ūkio sektorių ir teiktų naudą daugiausia vienoje iš prekių gamybos sričių veikiančioms įmonėms. Nepaisant sektorių, kuriems priemone galinčios naudotis įmonės gali priklausyti, skaičiaus, priemonė daugiausia skirta prekių gamyba užsiimančioms įmonėms, todėl yra laikoma de facto atrankiąja.
(103)
Komisija daro išvadą, kad išimties mechanizmas, apie kurį pranešta, yra atrankusis ir dėl to, kad pagal jį numatyta 0,5 % riba, dėl kurios priemone gali naudotis tik daug energijos naudojančios įmonės, ir dėl to, kad šios įmonės veikia daugiausia prekių gamybos srityje.
(104)
Komisija pažymi, kad net jei priemonė yra atrankiojo pobūdžio, ji netenkina atrankumo sąlygos, jeigu yra pateisinama sistemos, kurios dalį sudaro, pobūdžiu arba bendra schema (55). Teisingumo Teismas nuosekliai laikosi nuomonės, kad būtent valstybė narė turi įrodyti, kad taip yra (56).
(105)
Pasak Teismo, „turi būti nustatytas skirtumas tarp konkrečios mokesčių sistemos tikslų, kurie jai nebūdingi, ir pačiai mokesčių sistemai būdingų mechanizmų, kurie yra būtini siekiant šių tikslų.“ Tik šie mechanizmai gali būti pateisinami mokesčių sistemos, kurios dalį sudaro priemonė, pobūdžiu arba bendrąja schema (57). Visi papildomi tikslai turi būti svarstomi tuo metu, kai vertinamas pagalbos suderinamumas (58).
(106)
Austrija mano, kad Įstatymo 22c skyriuje mokesčių diferencijavimas numatytas tam, kad papildomus mokesčius galėtų sumokėti įvairių pajėgumų įmonės. Austrija taip pat laikosi nuomonės, kad išimties mechanizmas nesumažina Įstatyme numatytos naudos aplinkos apsaugai, nes pagalbos, skirtos remti ekologiškos elektros gamybą, mastas nemažinamas. Austrija tvirtina, kad tik mažinant aplinkos apsaugos mokesčius tam tikroms įmonėms yra įmanoma sukurti tvarų ekologiškos elektros energijos finansavimo mechanizmą, kuris yra reikalingas norint užtikrinti paramą atsinaujinantiesiems energijos ištekliams.
(107)
Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad pagrindinis atsiskaitymo kaina sukurtos sistemos tikslas yra padidinti pajamas konkrečiu tikslu - skatinti atsinaujinančiuosius energijos išteklius. Tačiau išimties mechanizmu siekiamas tikslas - padidinti daug energijos naudojančių įmonių konkurencingumą, sumažinant jų elektros energijos kainą ir taip pagerinant atsiskaitymo kaina grindžiamos sistemos priimtinumą. Šis tikslas neatitinka bendros sistemos schemos logikos.
(108)
Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokio papildomo tikslo įgyvendinimu negalima remtis, siekiant priemonę pateisinti mokesčių sistemos pobūdžiu arba bendra schema (59). Jis gali būti analizuojamas tik po to, kai įvertinamas pagalbos suderinamumas (60).
(109)
Patvirtindama savo nuomonę, kad išimties mechanizmas pateisinamas sistemos logika ir bendra schema, Austrija remiasi dviem sprendimais dėl valstybės pagalbos, bet tais atvejais padėtis buvo kitokia. Valstybės pagalbos priemone Nr. N 271/06, Danijos mokesčiu už perteklinę šilumą, siekta ne padidinti konkurencingumą, bet užtikrinti, kad visų energijos produktų apmokestinimo sąlygos būtų vienodos. Valstybės pagalbos priemonė Nr. N 860/06, dvigubo panaudojimo procesus atleidžiant nuo Vokietijos energijos mokesčio, grindžiama principu, kad energijos produktai turėtų būti apmokestinami tik kai jie naudojami šildymui arba kaip kuras.
(110)
Vadinasi, daug energijos naudojančioms įmonėms skirta išimtis, apie kurią pranešta, nėra pateisinama sistemos, kurios dalį sudaro, pobūdžiu ir bendra schema.
(111)
Komisija daro išvadą, kad priemonė, apie kurią pranešta, atitinka atrankumo sąlygą, nes yra de facto atrankioji ir nėra pateisinama sistemos pobūdžiu ir bendra schema.
5.1.4. Konkurencijos iškraipymas ir poveikis prekybai
(112)
Priemonės, kuri, Komisijos nuomone, yra veiklos pagalba, naudos gavėjai daugiausia užsiima daug energijos naudojančių prekių, pavyzdžiui, metalo arba popieriaus gaminių, gamyba (61). Tai pramonės šakos, kuriose vyksta valstybių narių tarpusavio prekyba ir vienos valstybės narės įmonės konkuruoja su kitų valstybių narių įmonėmis. Todėl nagrinėjama priemonė gali iškraipyti konkurenciją ir paveikti prekybą vidaus rinkoje.
5.1.5. Išvada
(113)
Komisija daro išvadą, kad išimties mechanizmas yra valstybės pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį, nes dėl jos poveikio gali sumažėti valstybės ištekliai, todėl ji suteikia atrankųjį pranašumą daug energijos naudojančioms įmonėms. Taigi priemonė gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir iškraipyti konkurenciją vidaus rinkoje.
5.2. Pagalbos teisėtumas
(114)
Austrija įsipareigojo neteikti pagalbos, kol Europos Komisija jos nepatvirtins. Austrija pranešė apie priemonę prieš ją pradėdama taikyti, taigi, įvykdė prievolę pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį (62).
5.3. Pagalbos suderinamumas
(115)
Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalį Komisija gali paskelbti, kad valstybės pagalba yra suderinama su vidaus rinka. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką įrodymų, kad priemonė yra suderinama, našta tenka valstybei narei (63).
(116)
Tais atvejais, kai pagalba patenka į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies taikymo sritį, Komisija turi plačią veiksmų laisvę (64). Naudodamasi savo veiksmų laisve, ji parengė gaires ir pranešimus, kuriuose išdėstė paskelbimo, kad pagalba yra suderinama su vidaus rinka pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalį, kriterijus. Teisingumo Teismas nuosekliai laikėsi nuomonės, kad Komisija privalo laikytis gairių ir pranešimų, kuriuos yra paskelbusi valstybės pagalbos priežiūros srityje, jeigu jie neprieštarauja Sutarčiai ir jei juos valstybės narės pripažįsta (65).
(117)
Todėl pirmiausia reikia apsvarstyti, ar pagalba, apie kurią pranešta, patenka į kurių nors vienų ar kelių gairių arba pranešimų taikymo sritį ir ar gali būti paskelbta suderinama su vidaus rinka, nes atitinka juose nustatytus suderinamumo kriterijus.
(118)
Austrija tvirtina, kad priemonė, apie kurią pranešta, patenka į Pagalbos aplinkos apsaugai gairių (66) taikymo sritį arba kad Pagalbos aplinkos apsaugai gairės yra taikytinos pagal analogiją. Taip pat ji tvirtina, kad pagalba patenka į Bendrojo bendrosios išimties reglamento (67) taikymo sritį.
(119)
Tačiau atvejai, kai veiklos pagalba gali būti teikiama, yra aiškiai apibrėžti. Visų pirma, veiklos pagalba mažinant mokesčius gali būti teikiama esant specialioms sąlygoms pagal Pagalbos aplinkos apsaugai gairių (68) 4 skyrių arba pagal Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnį (69). Tam tikromis sąlygos pagalba taip pat gali būti vertinama tiesiogiai pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
5.3.1. Pagalbos aplinkos apsaugai gairės
(120)
Pagalbos aplinkos apsaugai gairėse paaiškinta jų taikymo sritis (70):
„(58)
Šios gairės taikomos valstybės pagalbai aplinkos apsaugai. Jos taikomos laikantis kitų Bendrijos politikos valstybės pagalbos srityje principų, kitų Europos bendrijos steigimo sutarties ir Europos Sąjungos sutarties nuostatų bei vadovaujantis šiomis sutartimis priimtais teisės aktais.
(59)
Šios gairės taikomos pagalbai, skirtai aplinkos apsaugai visuose sektoriuose, kuriuos reglamentuoja EB sutartis. Jos taip pat taikomos sektoriams, kuriuose galioja specialios Bendrijos valstybės pagalbos taisyklės (plieno apdirbimo, laivų statybos, variklinių transporto priemonių, sintetinio pluošto, transporto, anglies, žemės ūkio ir žuvininkystės), jeigu konkrečiose taisyklėse nenustatyta kitaip.“
(121)
Gairių 70 punkto 1 dalyje „aplinkos apsauga“ apibrėžiama kaip „bet kokie veiksmai, kuriais siekiama kompensuoti žalą arba užkirsti kelią žalai, kuri gali būti padaryta paties pagalbos gavėjo veiksmais fizinei aplinkai ar gamtiniams ištekliams, sumažinti tokios žalos riziką arba skatinti veiksmingesnį gamtinių išteklių naudojimą, įskaitant energijos taupymo priemones ir atsinaujinančių energijos šaltinių naudojimą“. 151 punkte nurodyta, kad tam, kad priemonė patektų į Gairių taikymo sritį, pakanka, kad ja netiesiogiai būtų gerinamas aplinkos apsaugos lygis.
(122)
Austrija mano, kad išimties mechanizmas netiesiogiai padeda užtikrinti aplinkos apsaugą dėl dviejų priežasčių: tai būtina sąlyga, siekiant užtikrinti politinę paramą atsiskaitymo kainos kėlimui, kuris yra reikalingas norint toliau finansuoti elektros energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių didinimą; jis didina elektros energijos naudojimo kainas, taip skatindama energiją naudoti efektyviau.
(123)
Dėl pirmo argumento Komisija pažymi, kad tarp atsiskaitymo kainos ir elektros energijos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių gamybos lygio ryšys nebūtinai yra. Pagal 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/28/EB dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją, iš dalies keičiančią bei vėliau panaikinančią Direktyvas 2001/77/EB ir 2003/30/EB (71), Austrija privalo didinti elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamybą. Tačiau ji gali pati nuspręsti, kaip tai finansuoti. Pavyzdžiui, ji gali naudoti mokestines pajamas. Taigi išimties mechanizmas nėra būtinas norint padidinti atsinaujinančiųjų energijos išteklių gamybą.
(124)
Dėl antro argumento Komisija pažymi, kad išimties mechanizmas veikia kaip aukščiausia mokesčio riba. Todėl vidutinė elektros energijos kaina, kurią moka daug energijos naudojančios verslo įmonės, mažėja už kiekvieną jų suvartotą kilovatvalandę, kuri viršija žemiausią ribą. Išimties mechanizmu energijos vartojimo efektyvumas ne skatinamas, o faktiškai mažinamas.
(125)
Komisija daro išvadą, kad išimties mechanizmas nepatenka į Pagalbos aplinkos apsaugai gairių taikymo sritį.
(126)
Bet net jei priemonė patektų - nors nepatenka - į Gairių taikymo sritį, Komisija pažymi, kad tuo remdamasi negalėtų paskelbti, kad ji yra suderinama, nes dėl toliau nurodytų priežasčių neatitinka Gairių 4 skyriuje išdėstytų kriterijų.
(127)
Suderinamumui įvertinti Gairių 4 skyriuje aplinkos apsaugos mokesčiai skirstomi į suderintus ir nesuderintus. Parafiskalinė rinkliava, kurią sudaro atsiskaitymo kaina, nėra aplinkos apsaugos mokestis, kurį reikia suderinti Sąjungos lygmeniu. Atsinaujinančiųjų energijos išteklių direktyvoje nustatyti tikslai atsinaujinančiųjų energijos išteklių srityje, kurių privaloma siekti, bet tai, kaip juos pasiekti, valstybėms narėms paliekama nuspręsti pačioms.
(128)
Todėl išimties mechanizmą reikėtų vertinti remiantis Gairių 4 skyriuje pateiktomis nesuderintų aplinkos apsaugos mokesčių taisyklėmis (72).
(129)
Pagal šias nuostatas valstybė narė turi pateikti informaciją apie atitinkamus sektorius arba tų kategorijų naudos gavėjus, kurie atleidžiami nuo mokesčių arba kuriems mokesčiai mažinami, apie pagrindinių naudos gavėjų padėtį kiekviename sektoriuje ir apie tai, kaip apmokestinimas prisideda prie aplinkos apsaugos. Sektoriai, kuriems taikoma išimtis, turėtų būti tinkamai apibūdinti, pateiktas kiekvieno sektoriaus pagrindinių naudos gavėjų sąrašas (ypač atsižvelgiant į apyvartą, rinkos dalį ir mokesčių bazės dydį) (73). Remdamasi šia informacija, Komisija turi įvertinti, ar aplinkos apsaugos mokesčių mažinimas arba atleidimas nuo jų yra būtinas ir proporcingas. Dėl būtinumo - naudos gavėjų pasirinkimas turi būti pagrįstas objektyviais ir skaidriais kriterijais, nesumažintas aplinkos apsaugos mokestis turi labai didinti gamybos išlaidas ir jų turi būti negalima perkelti vartotojams, stipriai nesumažinus pardavimo masto (74). Dėl proporcingumo - valstybė narė turi įrodyti, kad kiekvienas naudos gavėjas moka dalį nacionalinio mokesčio, kuris iš esmės atitinka jo veiklos rezultatus aplinkos apsaugos požiūriu, arba bent 20 % nacionalinio mokesčio, nebent mažesnis lygis būtų pateisinamas atsižvelgiant į ribotą konkurencijos iškraipymą, ir jei sumažinimas arba atleidimas nuo mokesčio suteikiamas su sąlyga, kad sudaromi susitarimai, kuriais siekiama aplinkos apsaugos tikslų (75).
(130)
Nors Komisija pakartotinai prašė Austrijos, tačiau Austrija šios informacijos nepateikė (76). Todėl Komisija negalėjo įvertinti, ar pagalba yra būtina ir proporcinga ir ar gali prisidėti prie aplinkos apsaugos.
5.3.2. Analogija su Gairių 4 skyriumi
(131)
Atsižvelgdama į tai, kad išimties mechanizmas, apie kurį pranešta, net ir netiesiogiai neprisideda prie aplinkos apsaugos, Komisija svarstė, ar jį galima patvirtinti pagal analogiją su Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyriumi.
(132)
Austrija teigia, kad išimties mechanizmą galima vertinti pagal analogiją su suderintų energijos mokesčių mažinimo taisyklėmis, išdėstytomis Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 152-153 punktuose. Gairių 4 skyriuje numatyti du aplinkos apsaugos mažinimo vertinimo būdai - išvada pagal kiekvieną jų gali būti kitokia. Pirma, jame nustatytos pagal Energijos mokesčių direktyvą suderintų energijos mokesčių mažinimo, kuris gali būti skelbiamas suderinamu su vidaus rinka be tolesnės analizės, jeigu bus laikomasi Energijos mokesčių direktyvoje nustatyto minimalaus mokesčių lygio, taisyklės. Antra, jame nustatytos specialios nesuderintų energijos mokesčių mažinimo taisyklės, kai mokesčiai yra mažesni už Energijos mokesčių direktyvoje nustatytą minimalų mokesčių lygį. Bet kuriuo atveju valstybė narė, be kitų dalykų, turi pateikti išsamią informaciją apie priemonės būtinumą ir proporcingumą. Austrija tvirtina, kad Komisija galėtų patvirtinti parafiskalinių rinkliavų išimties mechanizmą remdamasi tuo, kad naudos gavėjai moka mokestį, ne mažesnį už minimalų Austrijos energijos mokesčių lygį.
(133)
Komisija pažymi, kad jos pačios sprendimuose arba Europos Teisingumo Teismo sprendimuose nėra buvę atvejų, kad suderintų energijos mokesčių vertinimo taisyklės pagal Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyrių būtų taikomos parafiskalinėms rinkliavoms pagal analogiją.
(134)
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Sąjungos teisės norma gali būti taikoma pagal analogiją, jeigu įvykdomos toliau nurodytos dvi sąlygos. Pirma, atitinkamam atvejui taikomos taisyklės turi būti labai panašios į taisykles, kurias siekiama taikyti pagal analogiją. Antra, atitinkamam atvejui taikomose taisyklėse turi būti spraga, kuri yra nesuderinama su bendruoju ES teisės principu ir kurią galima užpildyti pagal analogiją (77). Atsižvelgdama į šias sąlygas, Komisija pažymi, kad analogiją pagal ES teisę galima taikyti tik išimtinėmis aplinkybėmis.
(135)
Pirma, atitinkamam atvejui taikomos taisyklės turi būti labai panašios į taisykles, kurias siekiama taikyti pagal analogiją. Kadangi Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyriuje nagrinėjamas aplinkos mokesčių mažinimas arba atleidimas nuo jų, taisyklės, reglamentuojančios rinkliavas, apie kurias pranešta, pagal Ekologiškos elektros energijos įstatymą turėtų būti panašios į tas, kurios taikomos aplinkos apsaugos mokesčiams.
Tačiau Komisija daro išvadą, kad teisinė pozicija dėl aplinkos apsaugos mokesčių pagal ES teisę nėra panaši į teisinę poziciją dėl parafiskalinių rinkliavų pagal ES teisę. Nors ES teisės aktuose nėra konkrečių parafiskalinių rinkliavų taisyklių, konkrečių energijos mokesčių taisyklių esama. Visų pirma, tai Energijos mokesčių direktyvoje nustatyti minimalūs mokesčių lygiai ir šių minimalių lygių išimtys, taikomos Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyriuje ir Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnyje nustatytomis sąlygomis. Taisyklių dėl atleidimo nuo parafiskalinių rinkliavų arba jų mažinimo, taip pat taisyklių dėl minimalaus jų lygio nėra.
(136)
Komisija daro išvadą, kad pagal Austrijos schemą nustatytų parafiskalinių rinkliavų nereglamentuoja taisyklės, kurios yra panašios į aplinkos apsaugos mokesčiams pagal ES teisę taikomas taisykles.
(137)
Antra, atitinkamam atvejui taikomose taisyklėse turi būti spraga, kuri yra nesuderinama su bendruoju ES teisės principu ir kurią galima užpildyti pagal analogiją.
(138)
Tačiau priemonės, kurios nepatenka į Pagalbos aplinkos apsaugai gairių taikymo sritį, vis tiek gali būti vertinamos pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Taigi Komisija Gairėse nenustatė jokios spragos, kuria būtų galima remtis kaip pagrindu pagal analogiją vertinti priemones, apie kurias pranešta. Tokia pati išvada daroma nepaisant to, ar analogija darytina su suderintais, ar su nesuderintais mokesčiais.
(139)
Ir taisyklių dėl atleidimo nuo parafiskalinių rinkliavų jokiu būdu negali pagal analogiją atstoti taisyklės, kuriomis reglamentuojamas energijos mokesčių mažinimas pagal ES teisę. Jeigu taisyklės, kuriomis reglamentuojamas suderintų energijos mokesčių mažinimas, būtų pagal analogiją taikomos nesuderintoms parafiskalinėms rinkliavoms, įmonės galėtų laikytis Energijos mokesčių direktyvoje nustatyto minimalaus mokesčių lygio mokėdamos tokias parafiskalines rinkliavas. Todėl toks požiūris neatitinka Energijos mokesčių direktyvos esmės. Komisija mano, kad Energijos mokesčių direktyvoje minimalūs tarifai nustatyti tik siekiant, kad jie būtų taikomi pagal suderintą energijos mokesčių sistemą. Jeigu jie būtų naudojami ne pagal suderintą sistemą kaip atskaitos taškas, jiems būtų suteikta prasmė, kurios suteikti neketinta. Akivaizdu, kad minimalūs tarifai buvo nustatyti ne tam, kad būtų apibrėžta bendra našta, kurią daug energijos naudojančios įmonės privalo prisiimti įgyvendinant aplinkos apsaugos reguliavimo priemones, visų pirma priemones, kurias sukuria tiekimo tarifų finansavimo mechanizmai. Laikantis tokio požiūrio taip pat būtų neatsižvelgta į tai, kad valstybės pagalbos politikoje galioja švelnus požiūris į mokesčių išimtis, viršijančias suderintą minimalų lygį, nes vienodos veiklos sąlygos užtikrinamos bent tam tikra prasme, laikantis minimalių visose valstybėse narėse galiojančių tarifų. Šis argumentas netaikomas naštai, kuri sukuriama, kai tiekimo tarifai yra nesuderinti ir kai bet kuris nukrypimas nuo standartinio mokesčio gali iškraipyti konkurenciją.
(140)
Vadinasi tai, kad nėra parafiskalinių rinkliavų mažinimo taisyklių, nėra spraga, kuri yra nesuderinama su bendruoju ES teisės principu ir kurią būtų galima užpildyti pagal analogiją su esamomis suderintų energijos mokesčių mažinimo taisyklėmis.
(141)
Bet kuriuo atveju, jeigu tas taisykles būtų galima taikyti pagal analogiją, išimties mechanizmo negalima būtų laikyti suderinamu dėl 129-133 konstatuojamosiose dalyse nurodytų priežasčių.
(142)
Komisija daro išvadą, kad negali išvesti analogijos tarp išimties mechanizmo, apie kurį pranešta, ir suderintų energijos mokesčių mažinimo vertinimo taisyklių pagal Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyrių ir kad dėl to negali patvirtinti išimties mechanizmo remdamasi tokia analogija.
5.3.3. Analogija su Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsniu
(143)
Komisija taip pat svarstė, ar galėtų patvirtinti išimties mechanizmą remdamasi Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsniu.
(144)
Austrija laikosi nuomonės, kad Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyriaus ir Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnio formulavimo skirtumai suteikia tam tikrą galimybę tvirtinti priemonę pagal analogiją su Reglamento 25 straipsniu. Austrija nurodo, kad Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 152 punkte rašoma:
„Kad suderintų mokesčių, visų pirma suderintų remiantis Direktyva 2003/96/EB, mažinimas arba atleidimas nuo jų būtų patvirtintas pagal EB sutarties 87 straipsnį, jis turi būti suderinamas su tam tikrais taikomais Bendrijos teisės aktais ir atitikti juose nustatytas ribas bei sąlygas.“
(145)
Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnyje rašoma:
„Pagalbos aplinkos apsaugos mokesčių lengvatų forma schemos, tenkinančios Direktyvos 2003/96/EB sąlygas, laikomos suderinamos su bendrąja rinka pagal Sutarties 87 straipsnio 3 dalį ir joms netaikomas reikalavimas pranešti pagal Sutarties 88 straipsnio 3 dalį, jeigu laikomasi šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytų sąlygų“ (78).
(146)
Austrija daro išvadą, kad Reglamento 25 straipsnio taikymo sritis gali būti platesnė negu Gairių 125 punkto. Austrija tvirtina, kad Gairių 152 punktą galima taikyti tik pagal Energijos mokesčių direktyvą suderintiems mokesčiams, o reglamento 25 straipsnyje reikalaujama tik kad išimties mechanizmas atitiktų Energijos mokesčių direktyvoje nustatytą minimalų mokesčių lygį, net jei tai nėra suderintas energijos mokestis. Todėl reglamento 25 straipsnį galima taikyti nesuderintų aplinkos mokesčių mažinimui, kuris gali būti įvertintas kaip suderinamas, jeigu taikant bendrą apmokestinimo sistemą bus laikomasi minimalaus energijos mokesčių lygio. Austrija pripažįsta, kad pagal Ekologiškos elektros energijos įstatymą mokamos įmokos nėra mokestis (79), bet teigia, kad išimties mechanizmas, apie kurį pranešta, gali būti vertinamas ir tvirtinamas pagal analogiją su aplinkos apsaugos mokesčių nuostatomis, išdėstytomis Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnyje.
(147)
Tačiau, Komisijos nuomone, nėra galimybės taikyti analogiją su Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsniu. Pirma, atitinkamam atvejui taikomos taisyklės nėra panašios į taisykles, kurias siekiama taikyti pagal analogiją. Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnio tekste aiškiai nurodyta, kad straipsnis taikomas tik pagal Energijos mokesčių direktyvą suderintiems aplinkos apsaugos mokesčiams. Taigi mokesčio priskyrimas prie energijos mokesčių yra reglamento 25 straipsnio taikymo „sąlyga“. Šį aiškinimą patvirtina tai, kad, remiantis Bendrojo bendrosios išimties reglamento sistemos logika, jo taikymo sritis negali būti platesnė už Pagalbos aplinkos apsaugai gairių, į kurias jame daroma nuoroda, taikymo sritį. Todėl akivaizdu, kad reglamento 25 straipsnis taikomas tik pagal Energijos mokesčių direktyvą suderintiems aplinkos apsaugos mokesčiams. Kaip jau paaiškinta, pagal Ekologiškos elektros energijos įstatymą mokamos įmokos nėra aplinkos apsaugos mokesčiai, tad Energijos mokesčių direktyvos nuostatos joms netaikomos. Vadinasi, energijos mokesčius reglamentuojančios taisyklės nėra panašios į taisykles, kuriomis reglamentuojami Austrijos tiekimo tarifai. Antra, atitinkamam atvejui taikomose taisyklėse nėra spragos, kuri yra nesuderinama su bendruoju ES teisės principu ir kurią galima būtų užpildyti pagal analogiją. Mokesčio mažinimai ir panašios priemonės, kurioms netaikomas Bendrasis bendrosios išimties reglamentas, nėra savaime nesuderinamos su ES teise. Jų atveju paprasčiausiai reikia laikytis bendros prievolės apie juos pranešti pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnį. Tada jas galima įvertinti ir padaryti išvadą, ar jos yra suderinamos pagal Pagalbos aplinkos apsaugai gaires arba, jei Gairės netaikomos, tiesiogiai pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Vadinasi, Austrijos pagalbos schemos vertinimui taikytinose taisyklėse nėra su ES teise nesuderinamos spragos.
(148)
Komisija daro išvadą, kad negali išvesti analogijos tarp įmokų, mokamų pagal Ekologiškos elektros energijos įstatymą, ir suderintų energijos mokesčių, nurodytų Bendrojo bendrosios išimties reglamento 25 straipsnyje, ir kad dėl to negali patvirtinti išimties mechanizmo remdamasi tokia analogija.
5.3.4. Suderinamumas pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą
(149)
Komisija pažymi, kad Austrija neprašė, kad išimties mechanizmą būtų galima laikyti suderinamu tiesiogiai pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Būtent valstybė narė turi nurodyti visus suderinamumo pagrindus (80) ir įrodyti, kad jų sąlygos įvykdytos ir tik dėl šios priežasties Austrija negali remtis šiuo suderinamumo pagrindu.
(150)
Vis dėlto Komisija svarstė, ar galėtų išimties mechanizmą paskelbti esant suderinamą remdamasi šiuo teisiniu pagrindu.
(151)
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punkte nurodyta, kad „pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui“, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Remdamasi teismų praktika Komisija gali paskelbti valstybės pagalbą esant suderinamą su vidaus rinka, jeigu pagalba padeda siekti bendro intereso tikslo (81), yra reikalinga šiam tikslui pasiekti (82) ir netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.
(152)
Taigi nusistovėjusi tokia Komisijos praktika, kad priemonės gali būti tiesiogiai skelbiamos esančios suderinamomis pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą, jeigu yra būtinos ir proporcingos ir jeigu teigiamas poveikis bendram tikslui nusveria neigiamą poveikį konkurencijai ir prekybai (83). Komisija mano, kad šiuo atžvilgiu tikslinga iškelti šiuos klausimus:
1)
Ar valstybės pagalbos priemone siekiama aiškiai apibrėžto bendro intereso tikslo?
2)
Ar pagalba aiškiai apibrėžta, kad siekiama bendro intereso tikslo? Visų pirma:
a)
Ar pagalbos priemonė yra tikslinga ir būtina, ar yra kitų, tinkamesnių priemonių?
b)
Ar daromas skatinamasis poveikis, kitaip tariant, ar pagalba keičia įmonių elgseną?
c)
Ar priemonė yra proporcinga, kitaip tariant, ar tą patį elgsenos pokytį būtų galima pasiekti mažesne pagalba?
3.
Ar konkurencijos iškraipymas ir poveikis prekybai yra apribotas taip, kad bendras rezultatas būtų teigiamas?
(153)
Austrija teigia, kad pagrindinis priemonės tikslas yra aplinkos apsauga. Tačiau kaip paaiškinta pirmiau, 126 - 129 punktuose, išimties mechanizmas neprisideda prie aplinkos apsaugos.
(154)
Be to, bet kokio priemonės aplinkos apsaugos poveikio turi būti siekiama bendrai didinant tiekimo tarifus, kas, Austrijos nuomone, nebūtų įmanoma, jei nebūtų užtikrintas tolesnis daug energijos naudojančių verslo įmonių konkurencingumas taikant išimties mechanizmą, apie kurį pranešta. Austrijos valdžios institucijos pateiktoje informacijoje faktiškai pripažįsta, kad išimties mechanizmo tikslas yra gerinti Austrijos daug energijos naudojančių verslo įmonių konkurencingumą, palyginti su jų konkurentais kitose valstybėse narėse. Savo sprendimuose Komisija niekada nesutiko, kad tokia pagalba padeda siekti bendro intereso tikslo.
(155)
Vienintelė šios praktikos išimtis nustatyta Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyriuje. Bet net ir tada, kai Komisija sutinka su aplinkos apsaugos mokesčio mažinimu, ji reikalauja, kad būtų mokamas minimalaus lygio mokesčio. Tai reiškia, kad bendras įmonės, kuri naudojasi mokesčio mažinimu, indėlis į mokestines pajamas vis tiek didėja su kiekvienu taršos vienetu. Šiuo atveju padėtis yra kitokia. Įmokai nustatyta aukščiausia riba - 0,5 % grynosios gamybos vertės. Už jokius papildomus taršos vienetus parafiskalinė rinkliava nebemokama. Taigi, įmoka už taršos vienetą mažėja su kiekvienu papildomu vienetu. Todėl užuot skatinusi išteklių naudojimo efektyvumą, sistema skatina naudoti papildomus išteklius.
(156)
Todėl Komisija mano, kad pagalba nepadeda siekti bendro intereso tikslo.
(157)
Remiantis teismų praktika „veiklos pagalba, tai yra pagalba, kuria siekiama atleisti įmonę nuo išlaidų, kurias ji pati įprastomis sąlygomis turėtų apmokėti savo kasdienėje valdymo arba įprastoje veikloje, apmokėjimo, iš esmės nepatenka į 92 straipsnio 3 dalies [dabar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies] taikymo sritį“ (84). Teismai nurodė, kad „remiantis atitinkama teismų praktika tokios pagalbos poveikis iš esmės iškreipia konkurenciją tuose sektoriuose, kuriuose ji teikiama, nors ji vien dėl savo pobūdžio negali pasiekti jokių minėtų išimčių tikslų“ (85). Šiuo atveju Komisija daro išvadą, kad išimties mechanizmas yra veiklos pagalba, nes atleidžia naudos gavėjus nuo dalies elektros pirkimo išlaidų, kurias šie įprastomis sąlygomis turėtų apmokėti savo kasdienėje veikloje, apmokėjimo.
(158)
NET jeigu konkurencingumo padidinimas būtų bendro intereso tikslas, Komisija mano, kad veiklos pagalba bet kuriuo atveju būtų netinkama politikos priemonė tam tikslui siekti.
(159)
Dėl aplinkos apsaugos mokesčių Komisija sutiko su ribota šio principo išimtimi, bet turėdama omenyje konkretų tikslą. Aplinkos apsaugos mokesčių mažinimas tam tikriems sektoriams arba įmonių kategorijoms arba atleidimas nuo jų yra leidžiamas pagal Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyrių, jeigu taip sudaromos sąlygos toms įmonėms nustatyti didesnius mokesčius ir taip apskritai pagerinti vidinį išlaidų paskirstymą bei sukurti papildomą paskatą gerinti aplinkos apsaugą. Šiuo atžvilgiu Komisija laikėsi nuomonės, kad tokio pobūdžio pagalba galėtų būti reikalinga, kad būtų galima netiesiogiai pašalinti neigiamus išorės veiksnius sudarius sąlygas įvesti arba išlaikyti palyginti aukštą nacionalinių aplinkos apsaugos mokesčių lygį.
(160)
Tačiau Komisija mano, kad ekologiškai elektros energijai remti skirtos įmokos, nuo kurių naudos gavėjus pagal schemą, apie kurią pranešta, ketinama atleisti, nėra aplinkos apsaugos mokestis pagal Gairių 70 punkto 14 papunktį ir 151 punktą. Mokesčiai yra mokami į bendrą valstybės biudžetą. Įmokos, nuo kurių naudos gavėjus pagal schemą, apie kurią pranešta, ketinama atleisti, nėra mokamos į bendrą valstybės biudžetą. Jos yra naudojamos tik finansuoti įmokomos OeMAG, kuri remia ekologiškos elektros energijos gamintojus per tiekimo tarifus. Taigi šios įmokos nėra aplinkos apsaugos mokestis.
(161)
Komisija mano, kad bet kuri bendrosios taisyklės dėl veiklos pagalbos nesuderinamumo išimtis, numatyta Pagalbos aplinkos apsaugai gairėse, turėtų būti aiškinama griežtai. Todėl, kadangi Gairių 4 skyrius yra išimtis, jis turi būti taikomas tik aplinkos apsaugos mokesčiams.
(162)
Be to, kaip paaiškinta pirmiau, Gairių 4 skyriaus taikymas parafiskalinėms rinkliavoms prieštarautų tų taisyklių ir Energijos mokesčių direktyvos tikslams, susijusiems su suderintais energijos mokesčiais. Toks požiūris taip pat galėtų lemti, kad šios nuostatos būtų apskritai taikomos parafiskalinėms rinkliavoms aplinkos apsaugos srityje (pvz., parafiskalinėms rinkliavoms už atliekas ir pan.). Toks platus taikymas prieštarauja Gairių 4 skyriaus taikymo sričiai ir tikslams.
(163)
Taigi Komisija mano, kad veiklos pagalba, teikiama mažinant parafiskalines rinkliavas, nėra tinkama priemonė aplinkos apsaugai gerinti. Komisija dar niekada Pagalbos aplinkos apsaugai gairių 4 skyriaus netaikė kito pobūdžio mokesčiams ir parafiskalinėms rinkliavoms.
(164)
Komisija pažymi, kad aplinkos apsaugos mokestis, net jei taikomas sumažintas tarifas, yra tiesiogiai proporcingas taršos, kurią sukelia atitinkama įmonė, lygiui. Tačiau šiuo atveju nustatyta tam tikra aukščiausia įmokos riba. Bet koks vartojimas viršijant tą ribą nebeapmokestinamas. Šis išimties mechanizmas panaikina bet kokį parafiskalinės rinkliavos skatinamąjį poveikį laikytis išteklius tausojančios elgsenos.
(165)
Jeigu reikėtų pripažinti, kad veiklos pagalba mažinant parafiskalines rinkliavas yra tinkama politikos priemonė, būtų vertinama, ar atitinkama veiklos pagalba yra reikalinga ir proporcinga, taip pat kaip nesuderintų aplinkos apsaugos mokesčių mažinimas pagal Pagalbos aplinkos apsaugai gairių (86) 4 skyrių, nes nesuderintų aplinkos apsaugos mokesčių vertinimas pagal 4 skyrių atspindi bendrus išsamios ekonominės analizės principus pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
(166)
Pagal šias nuostatas valstybė narė turi pateikti informaciją apie atitinkamus sektorius arba tų kategorijų naudos gavėjus, kurie atleidžiami nuo mokesčių arba kuriems mokesčiai mažinami, apie pagrindinių naudos gavėjų padėtį kiekviename sektoriuje ir apie tai, kaip apmokestinimas prisideda prie aplinkos apsaugos. Sektoriai, kuriems taikoma išimtis, turėtų būti tinkamai apibūdinti, pateiktas kiekvieno sektoriaus pagrindinių naudos gavėjų sąrašas (ypač atsižvelgiant į apyvartą, rinkos dalį ir mokesčių bazės dydį) (87). Remdamasi šia informacija, Komisija turi įvertinti, ar aplinkos apsaugos mokesčių mažinimas arba atleidimas nuo jų yra būtinas ir proporcingas. Dėl būtinumo - naudos gavėjų pasirinkimas turi būti pagrįstas objektyviais ir skaidriais kriterijais, nesumažintas aplinkos apsaugos mokestis turi labai didinti gamybos išlaidas ir jų turi būti negalima perkelti vartotojams, stipriai nesumažinus pardavimo masto (88). Dėl proporcingumo - valstybė narė turi įrodyti, kad kiekvienas naudos gavėjas moka dalį nacionalinio mokesčio, kuris iš esmės atitinka jo veiklos rezultatus aplinkos apsaugos požiūriu, arba bent 20 % nacionalinio mokesčio, nebent mažesnis lygis būtų pateisinamas atsižvelgiant į ribotą konkurencijos iškraipymą, ir jei sumažinimas arba atleidimas nuo mokesčio suteikiamas su sąlyga, kad sudaromi susitarimai, kuriais siekiama aplinkos apsaugos tikslų (89).
(167)
Nors Komisija pakartotinai prašė Austrijos, tačiau Austrija šios informacijos nepateikė (90). Todėl Komisija negalėjo įvertinti, ar pagalba yra būtina ir proporcinga ir ar gali prisidėti prie aplinkos apsaugos.
(168)
Pagaliau Austrija taip pat neįrodė, kad išimties mechanizmas darytų kokį nors skatinamąjį poveikį.
(169)
Remiantis teismų praktika veiklos pagalba gali iškraipyti konkurenciją ir paveikti prekybą (91). Šiuo atveju iškraipomąjį poveikį sustiprina tai, kad tos įmonės, kurios gali naudotis išimties mechanizmu, jau gauna veiklos pagalbą sumažinto energijos mokesčio tarifo forma. Joms suteikus veiklos pagalbą dar viena forma, kuri, be kita ko, yra neterminuota, būtų iškraipoma konkurencija ir paveikta prekyba pažeidžiant bendrą interesą.
(170)
Komisija daro išvadą, kad išimties mechanizmo negalima skelbti esant suderinamą pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
5.4. Išvada
(171)
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, Komisija įvertino paramos ekologiškos elektros energijos gamintojams schemą ir daug energijos naudojančioms įmonėms skirtą išimties mechanizmą. 2009 m. liepos 22 d. sprendime pradėti procedūrą Komisija nurodė, kad paramos ekologiškos elektros energijos gamintojams schema yra valstybė pagalba, bet ji suderinama su vidaus rinka. Pagal sprendimą pradėtas oficialus išimties mechanizmo tyrimas, dabar Komisija daro išvadą, kad ta priemonė taip pat yra valstybės pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį. Tačiau Komisija mano, kad išimties mechanizmas yra paprasta veiklos pagalba, kuriai negalima taikyti nei vienos išimties, pagal kurią Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo leidžiama netaikyti bendro draudimo teikti valstybės pagalbą.
Atsižvelgdama į visus Komisijai žinomus faktus Komisija daro išvadą, kad valstybės pagalba, kurią Austrija ketina teikti daug energijos naudojančioms įmonėms, turi būti laikoma nesuderinama su vidaus rinka,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės pagalba iš dalies atleidžiant nuo prievolės pirkti ekologišką elektros energiją, kurią Austrija ketina teikti daug energijos naudojančioms įmonėms, yra nesuderinama su vidaus rinka.
Todėl pagalba negali būti teikiama.
2 straipsnis
Austrija privalo per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą gavimo dienos pranešti Komisijai apie priemones, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti.
3 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Austrijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. kovo 8 d.