РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 22 ноември 2010 година
за предоставяне на разрешение на Германия, Италия и Австрия да въведат специална мярка за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО и за изменение на Решение 2007/250/ЕО за удължаване на срока на действие на разрешението, предоставено на Обединеното кралство
(2010/710/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), и по-специално член 395, параграф 1 от нея,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като има предвид, че:
(1)
С писма, регистрирани в генералния секретариат на Комисията на 3 август 2007 г., 23 декември 2009 г. и 17 февруари 2010 г., съответно Италия, Германия и Австрия поискаха разрешение да въведат специална мярка за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО по отношение на лицето - платец на данъка върху добавената стойност (наричан по-долу „ДДС“). С писмо, регистрирано в генералния секретариат на Комисията на 10 февруари 2010 г., Обединеното кралство поиска удължаване на срока на действие на разрешението, предоставено с Решение 2007/250/ЕО на Съвета от 16 април 2007 г., с което се разрешава на Обединеното кралство да въведе специална мярка за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО относно общата система за данъка върху добавената стойност (2).
(2)
С писмо от 11 януари 2010 г. Комисията информира останалите държави-членки за отправеното от Германия искане и с писмо от 9 март 2010 г. - за исканията, отправени от Италия, Австрия и Обединеното кралство. Комисията уведоми Германия с писмо от 12 януари 2010 г., а Италия, Австрия и Обединеното кралство - с писма от 11 март 2010 г., че разполага с пълната информация, която смята за необходима за разглеждане на искането.
(3)
Съгласно член 193 от Директива 2006/112/ЕО лице - платец на ДДС, е данъчнозадълженото лице, което доставя стоките. Целта на дерогациите, поискани от Германия, Италия и Австрия, е отговорността за плащане на данъка да бъде прехвърлена върху данъчнозадълженото лице, на което се доставят стоките, но само при определени условия и само във връзка с определени продукти, а именно мобилни телефони и устройства с интегрални схеми.
(4)
Значителен брой търговци на определени продукти, по-специално на мобилни телефони и устройства с интегрални схеми, не плащат ДДС на данъчните органи, след като са продали продуктите си. Техните клиенти обаче имат право на приспадане на данъка, тъй като разполагат с редовна фактура. В най-драстичните случаи на незаконно избягване на данъчно облагане едни и същи стоки се препродават неколкократно по схемата „верижна измама“, без да се плаща ДДС на данъчните органи. В такива случаи, като се определя получателят на стоките за лице - платец на ДДС, с дерогацията се премахва възможността за използване на тази форма на незаконно избягване на данъчно облагане. Тя не засяга размера на дължимия ДДС.
(5)
С цел да гарантират ефективното действие на дерогацията и да не позволят изместването на незаконното избягване на данъчно облагане към други продукти или към търговията на дребно, Германия, Италия и Австрия следва да въведат подходящи изисквания за контрол и отчетност. Комисията следва да бъде информирана за приетите конкретни мерки за наблюдение на действието на дерогацията.
(6)
Мярката е пропорционална на преследваните цели, тъй като не е предназначена за общо приложение, а само за определени групи от продукти с повишена степен на риск от незаконно избягване на данъчно облагане, по отношение на които мащабът на незаконното избягване на данъчно облагане е довел до значително намаляване на данъчните постъпления. Освен това използването на механизма за обратно начисляване предполага по-малък риск от изместване на измамите към търговията на дребно с въпросните продукти, тъй като мобилните телефони обикновено се доставят от големи телефонни дружества и мярката е приложима за интегрални схеми преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител.
(7)
Разрешението е по принцип краткосрочно, тъй като не може да се установи със сигурност, че мярката ще постигне целите си, а въздействието ѝ върху начина на функциониране на системата на ДДС в държавите-членки, които я прилагат, и в останалите държави-членки, не може да бъде оценено предварително.
(8)
На Обединеното кралство следва да се разреши да продължи да прилага действащата специална мярка до датата на изтичане на срока на разрешението, предоставено на Германия, Италия и Австрия.
(9)
Дерогацията няма отрицателно въздействие върху собствените ресурси на Съюза, формирани от ДДС,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Чрез дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО на Германия се разрешава да определи за лице - платец на ДДС, данъчнозадълженото лице, на което се доставят следните стоки:
а)
мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо дали имат или нямат друга употреба;
б)
устройства с интегрални схеми, като микропроцесори и централни процесори, преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител.
2. Дерогацията се прилага по отношение на доставките на стоки, при които облагаемата сума е равна на или е по-голяма от 5 000 EUR.
Член 2
Чрез дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО на Италия се разрешава да определи за лице - платец на ДДС, данъчнозадълженото лице, на което се доставят следните стоки:
а)
мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо дали имат или нямат друга употреба;
б)
устройства с интегрални схеми, като микропроцесори и централни процесори, преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител;
Член 3
1. Чрез дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО на Австрия се разрешава да определи за лице - платец на ДДС, данъчнозадълженото лице, на което се доставят следните стоки:
а)
мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо дали имат или нямат друга употреба;
б)
устройства с интегрални схеми, като микропроцесори и централни процесори, преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител.
2. Дерогацията се прилага по отношение на доставките на стоки, при които облагаемата сума е равна на или е по-голяма от 5 000 EUR.
Член 4
Дерогацията, предвидена в членове 1, 2 и 3, се предоставя, при условие че Германия, Италия и Австрия въведат подходящи и ефективни изисквания за контрол и отчетност на данъчнозадължените лица, доставящи стоките, за които се отнася прилагането на обратното начисляване на ДДС съгласно настоящото решение.
Член 5
Член 4 от Решение 2007/250/ЕО се заменя със следното:
„Член 4
Срокът на действие на настоящото решение изтича в дена на влизане в сила на правилата на Съюза, които позволяват на всички държави-членки да приемат такива мерки за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО, но най-късно на 31 декември 2013 г.“
Член 6
Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.
Срокът на действие на настоящото решение изтича в деня на влизане в сила на правилата на Съюза, които позволяват на всички държави-членки да приемат такива мерки за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО, но най-късно на 31 декември 2013 г.
Член 7
Адресати на настоящото решение са Федерална република Германия, Италианската република, Република Австрия и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия.
Съставено в Брюксел на 22 ноември 2010 година.
TARYBOS ĮGYVENDINIMO SPRENDIMAS
2010 m. lapkričio 22 d.
kuriuo Vokietijai, Italijai ir Austrijai leidžiama taikyti specialią priemonę, kuria nukrypstama nuo Direktyvos 2006/112/EB 193 straipsnio, ir kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2007/250/EB siekiant pratęsti Jungtinei Karalystei suteikto leidimo galiojimo laikotarpį
(2010/710/ES)
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvą 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (1), ypač į jos 395 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
kadangi:
(1)
Italija, Vokietija ir Austrija laiškais, kuriuos Komisijos Generalinis sekretoriatas užregistravo atitinkamai 2007 m. rugpjūčio 3 d., 2009 m. gruodžio 23 d. ir 2010 m. vasario 17 d., paprašė leidimo taikyti specialią priemonę, kuria nukrypstama nuo Direktyvos 2006/112/EB 193 straipsnio nuostatų dėl asmens, kuriam tenka prievolė sumokėti pridėtinės vertės mokestį (toliau - PVM). Jungtinė Karalystė laišku, kurį Komisijos Generalinis sekretoriatas užregistravo 2010 m. vasario 10 d., paprašė pratęsti leidimo, suteikto 2007 m. balandžio 16 d. Tarybos sprendimu 2007/250/EB, leidžiančiu Jungtinei Karalystei taikyti specialią priemonę, nukrypstančią nuo Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 193 straipsnio (2), galiojimo laikotarpį.
(2)
Komisija 2010 m. sausio 11 d. laišku informavo kitas valstybes nares apie Vokietijos pateiktą prašymą, o 2010 m. kovo 9 d. laišku - apie Italijos, Austrijos ir Jungtinės Karalystės pateiktus prašymus. Komisija 2010 m. sausio 12 d. laišku pranešė Vokietijai, o 2010 m. kovo 11 d. laiškais - Italijai, Austrijai ir Jungtinei Karalystei turinti visą prašymams įvertinti reikalingą informaciją.
(3)
Asmuo, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, pagal Direktyvos 2006/112/EB 193 straipsnį yra prekes tiekiantis apmokestinamasis asmuo. Vokietijos, Italijos ir Austrijos prašomų leidžiančių nukrypti nuostatų tikslas - tą prievolę perkelti apmokestinamajam asmeniui, kuriam yra tiekiamos prekės, tačiau tik esant tam tikroms sąlygoms ir tik konkrečių produktų, konkrečiai mobiliųjų telefonų ir integrinių grandynų prietaisų, atveju.
(4)
Nemažai prekybininkų, prekiaujančių tam tikrais produktais, konkrečiai - mobiliaisiais telefonais ir integrinių grandynų prietaisais, vengia po produktų pardavimo sumokėti PVM mokesčių administratoriui. Vis dėlto jų klientai turi teisę į mokesčio atskaitą, nes turi galiojančią sąskaitą faktūrą. Piktybiškiausia tokio mokesčių slėpimo forma - kai naudojant karuselinio sukčiavimo metodą tos pačios prekės tiekiamos kelis kartus, nesumokant PVM mokesčių administratoriui. Tokiais atvejais leidžiančia nukrypti nuostata nustačius, kad prievolė sumokėti PVM tenka asmeniui, kuriam yra tiekiamos prekės, būtų panaikinta galimybė tokiu būdu slėpti mokesčius. Tai neturėtų poveikio mokėtino PVM sumai.
(5)
Siekiant užtikrinti veiksmingą leidžiančios nukrypti nuostatos taikymą ir užkirsti kelią mokesčių slėpimui tiekiant kitus produktus arba mažmeninėje prekyboje, Vokietija, Italija ir Austrija turėtų nustatyti tinkamas kontrolės ir ataskaitų teikimo prievoles. Komisija turėtų būti informuojama apie konkrečias priemones, patvirtintas siekiant stebėti leidžiančios nukrypti nuostatos taikymą.
(6)
Ši priemonė yra proporcinga siekiamiems tikslams, nes ji netaikoma visais atvejais, o tik konkrečioms produktų grupėms, kai kyla didelis mokesčių slėpimo pavojus ir kai dėl mokesčių slėpimo masto patirta daug nuostolių. Be to, naudojant atvirkštinio apmokestinimo mechanizmą yra mažiau rizikos, kad sukčiavimas bus perkeltas į mažmeninę atitinkamų produktų prekybą, nes mobiliuosius telefonus paprastai tiekia didelės telefono ryšio bendrovės, o priemonė taikytina integriniams grandynams prieš integruojant juos į galutiniam vartotojui skirtus produktus.
(7)
Iš esmės leidimas turi galioti tik trumpą laikotarpį, nes nėra jokių garantijų, kad priemonės tikslai bus pasiekti, ir neįmanoma iš anksto įvertinti priemonės poveikio PVM sistemų veikimui tą priemonę taikančiose valstybėse narėse ar kitose valstybėse narėse.
(8)
Jungtinei Karalystei turėtų būti leista toliau taikyti jau galiojančią specialią priemonę iki Vokietijai, Italijai ir Austrijai suteiktų leidimų galiojimo pabaigos datos.
(9)
Leidžianti nukrypti nuostata neturi neigiamo poveikio Sąjungos nuosaviems ištekliams, kuriuos sudaro surenkamas PVM,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Nukrypstant nuo Direktyvos 2006/112/EB 193 straipsnio, Vokietijai leidžiama nustatyti, kad prievolė sumokėti PVM tenka apmokestinamajam asmeniui, kuriam tiekiamos toliau išvardytos prekės:
a)
mobilieji telefonai, t. y. prietaisai, pagaminti arba pritaikyti naudoti licencijuotame tinkle ir veikiantys apibrėžtais dažniais, neatsižvelgiant į tai, ar jie turi kitą paskirtį, ar ne;
b)
integrinių grandynų prietaisai, pavyzdžiui, mikroprocesoriai ir centriniai procesoriai, prieš integruojant juos į galutiniam vartotojui skirtus produktus.
2. Ši leidžianti nukrypti nuostata taikoma prekių, kurių apmokestinamoji vertė yra lygi arba didesnė už 5 000 EUR, tiekimui.
2 straipsnis
Nukrypstant nuo Direktyvos 2006/112/EB 193 straipsnio, Italijai leidžiama nustatyti, kad prievolė sumokėti PVM tenka apmokestinamajam asmeniui, kuriam tiekiamos toliau išvardytos prekės:
a)
mobilieji telefonai, t. y. prietaisai, pagaminti arba pritaikyti naudoti licencijuotame tinkle ir veikiantys apibrėžtais dažniais, neatsižvelgiant į tai, ar jie turi kitą paskirtį, ar ne;
b)
integrinių grandynų prietaisai, pavyzdžiui, mikroprocesoriai ir centriniai procesoriai, prieš integruojant juos į galutiniam vartotojui skirtus produktus.
3 straipsnis
1. Nukrypstant nuo Direktyvos 2006/112/EB 193 straipsnio, Austrijai leidžiama nustatyti, kad prievolė sumokėti PVM tenka apmokestinamajam asmeniui, kuriam tiekiamos toliau išvardytos prekės:
a)
mobilieji telefonai, t. y. prietaisai, pagaminti arba pritaikyti naudoti licencijuotame tinkle ir veikiantys apibrėžtais dažniais, neatsižvelgiant į tai, ar jie turi kitą paskirtį, ar ne;
b)
integrinių grandynų prietaisai, pavyzdžiui, mikroprocesoriai ir centriniai procesoriai, prieš integruojant juos į galutiniam vartotojui skirtus produktus.
2. Ši leidžianti nukrypti nuostata taikoma prekių, kurių apmokestinamoji vertė yra lygi arba didesnė už 5 000 EUR, tiekimui.
4 straipsnis
1, 2 ir 3 straipsniuose numatytai leidžiančiai nukrypti nuostatai taikoma sąlyga, kad Vokietija, Italija ir Austrija prekes tiekiantiems apmokestinamiesiems asmenims, kuriems pagal šį sprendimą taikomas atvirkštinis apmokestinimas, turi nustatyti tinkamas ir veiksmingas kontrolės ir ataskaitų teikimo prievoles.
5 straipsnis
Sprendimo 2007/250/EB 4 straipsnis pakeičiamas taip:
„4 straipsnis
Šis sprendimas netenka galios įsigaliojus Sąjungos taisyklėms, kuriomis leidžiama visoms valstybėms narėms patvirtinti tokias priemones, kuriomis nukrypstama nuo Direktyvos 2006/112/EB 193 straipsnio, bet ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 31 d.“
6 straipsnis
Šis sprendimas įsigalioja pranešimo apie jį dieną.
Šis sprendimas netenka galios įsigaliojus Sąjungos taisyklėms, kuriomis leidžiama visoms valstybėms narėms patvirtinti tokias priemones, kuriomis nukrypstama nuo Direktyvos 2006/112/EB 193 straipsnio, bet ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 31 d.
7 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Vokietijos Federacinei Respublikai, Italijos Respublikai, Austrijos Respublikai ir Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei.
Priimta Briuselyje 2010 m. lapkričio 22 d.