РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 23 февруари 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Италия на Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA и Syndial SpA (мерки за държавна помощ C 38/B/04 (ex NN 58/04) и C 13/06 (ex N 587/05)
(нотифицирано под номер C(2011) 956)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/746/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. Дело C 38/B/04
(1)
С писмо от 4 декември 2003 г. адвокатска кантора, представляваща жалбоподател, представи на вниманието на Комисията редица статии, публикувани в италианската преса относно намерението на италианското правителство да въведе преференциални тарифи за електроенергия за някои предприятия, разположени в Сардиния.
(2)
Тарифите бяха въведени с член 1 от Указа на председателя на Министерския съвет от 6 февруари 2004 г. (наричан по-долу „Указът от 2004 г.“). Указът доведе до две отделни последици: a) въвеждането на нови преференциални тарифи за електроенергия за предприятията Portovesme Srl, ILA SpA и Eurallumina SpA, и б) удължаването на съществуващата преференциална тарифа, с която се ползва предприятието Alcoa Trasformazioni (производител на първичен алуминий, наричано по-долу „Alcoa“).
(3)
С писма от 22 януари 2004 г. и 19 март 2004 г. Комисията поиска допълнителна информация относно тези мерки. Италианските власти отговориха с писма от 9 февруари 2004 г. и 9 юни 2004 г. Италия изпрати допълнителна информация с писмо от 20 септември 2004 г.
(4)
С писмо от 16 ноември 2004 г. Комисията уведоми Италия, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на мярката за помощ.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
(6)
Италия представи мнението си с писма от 4 и 11 февруари 2005 г.
(7)
Комисията също така получи мнения от други заинтересовани страни, включително от три от предприятията, които се възползват от мерките, и от конкурентно на Portovesme предприятие. С писмо от 22 март 2005 г. Комисията препрати тези мнения на Италия, на която беше предоставена възможността да представи коментари. Коментарите на Италия бяха получени с писмо от 20 септември 2005 г.
(8)
На 29 октомври 2008 г. делото C 38/04 беше разделено на част A, отнасяща се до предприятие Alcoa, и част Б, отнасяща се до предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina.
(9)
На 19 ноември 2009 г. Комисията прие окончателно отрицателно решение, съгласно което помощта за предприятието Alcoa трябва да бъде възстановена (3).
1.2. Дело C 13/06
(10)
С член 11, параграф 12 от Наредба-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразувана в Закон № 80/2005 от 14 май 2005 г., в който се определят неотложни мерки в рамките на плана за действие за икономическото, социалното и териториалното развитие (наричан по-долу „Закон № 80/2005“), италианските власти удължиха до 2010 г. преференциалната тарифа за електроенергия, предоставена на предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina, и разшириха обхвата на тарифата, така че от нея да се ползва и Syndial SpA - производител на хлор, също намиращ се в Сардиния.
(11)
С писмо от 22 юли 2005 г. Комисията получи жалба от дружество - конкурент на Syndial, последвана от допълнителни коментари от същото дружество от 7 октомври 2005 г. и 7 декември 2005 г.
(12)
С писмо от 23 ноември 2005 г. Италия подаде уведомление до Комисията относно мярката. С писмо от 28 ноември 2005 г. Италия предостави допълнителна информация.
(13)
С писмо от 22 декември 2005 г. Комисията поиска допълнителна информация, която Италия предостави с писмо от 3 март 2006 г.
(14)
Междувременно с писмо от 20 януари 2006 г. същият конкурент на Portovesme, който беше представил мнение по дело C 38/B/04, изрази недоволство от новата мярка.
(15)
С писмо от 26 април 2006 г. Комисията уведоми Италия, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на промените и удължаването на срока на действие на специалния тарифен режим, въведен със Закон № 80/2005.
(16)
С писмо от 22 август 2006 г. Комисията поиска от Италия допълнително разяснение; Италия отговори с писмо от 28 септември 2006 г.
(17)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
(18)
Комисията получи мнения от заинтересовани страни, включително от получателите на мерките, от двамата конкуренти на Portovesme и Syndial и от един производител на възобновяема енергия. С писмо от 5 октомври 2006 г. Комисията препрати тези мнения на Италия, на която беше предоставена възможността да представи коментари. Коментарите на Италия бяха получени с писмо от 1 декември 2006 г.
(19)
Италия предостави допълнителна информация с писма от 16 април 2007 г., 10 май 2007 г., 14 май 2007 г. и 22 юни 2010 г.
1.3. Обхват на настоящото решение
(20)
Настоящото решение обхваща както тарифите, въведени с член 1 от Указа от 2004 г. за получатели, различни от Alcoa („тарифите от 2004 г.“), така и тези, въведени с член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 и впоследствие изложени в решенията, взети от Органа за електроенергия и газ (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas - наричан по-долу „AEEG“) („тарифите от 2005 г.“).
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
2.1. Оспорваните тарифи от 2004 г.
(21)
С член 1 от Указа от 2004 г. се разширява обхватът на „[тарифното] третиране, предвидено в член 2 от Указа на Министерството на промишлеността, търговията и занаятите от 19 декември 1995 г. [наричан по-долу „Указът за Alcoa“], към доставките на енергия, предназначени за производството и преработката на алуминий, олово, сребро и цинк, но само за съществуващите към датата на влизане в сила на настоящия указ структури, които се намират на островните територии, характеризиращи се с липсваща или недостатъчна междусистемна връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи.“
(22)
Това тарифно третиране е трябвало да бъде преходно: очаквало се е да приключи „при завършване или подобряване на връзките с националните електро и газоразпределителни мрежи“ и не по-късно от 30 юни 2007 г.
(23)
На практика Указът от 2004 г. разширява обхвата на преференциалната тарифа, която вече се прилага за производителя на алуминий Alcoa, към три енергоемки дружества в Сардиния: Portovesme, производител на цинк, сребро и олово (5); ILA, производител на продукти от преработен алуминий; и Eurallumina, производител на алуминий (6).
(24)
На регулаторно ниво тарифата е приложена с решения (delibere) на AEEG (Органът за електроенергия и газ).
(25)
Решение № 110/04 на AEEG предвижда преференциалните тарифи да се прилагат само ако процедурата по уведомяване е имала положителен резултат. Въпреки това, следвайки инструкциите от кабинета на министър-председателя, в които се посочва, че за Указа от 2004 г. не е било изпратено официално уведомление в съответствие с правилата за държавна помощ, а само е бил „представен“ на Комисията в рамките на „предварително запитване“ (indagine conoscitiva preliminare), AEEG привежда в действие Указа от 2004 г. с Решение № 148/04 (7).
(26)
Системата позволява на получателите да получават компенсаторни плащания при условията, определени в Указа за Alcoa. За дадено предприятие, обхванато от режима, компенсаторното плащане е равно на разликата между платената цена на дружеството, снабдяващо предприятието с електроенергия, и преференциална цена, определена от държавата, умножена по потреблението на електроенергия на предприятието. Използваният метод за изчисляване на преференциалната цена (или „преференциалната тарифа“) е посочен в Решение CIP № 15/1993. Цената подлежи на механизъм за индексиране на базата на изменението в разходите за производство на електроенергия в Италия („компонент Ct“). През 2004 г. преференциалната цена, прилагана за получателите от Сардиния, варира между 26 EUR и 35 EUR за MWh.
(27)
Административното управление на режима е възложено на Изравнителната каса на електроенергийния отрасъл (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). На практика тарифната система работи по следния начин: получателите изпращат на Изравнителната каса ежемесечни подробни данни за количествата електроенергия, които са употребили, и цените, които са платили на доставчиците. След това те получават от Изравнителната каса плащания, изчислени по гореспоменатия начин (9).
(28)
Средствата, необходими за финансиране на компенсаторните плащания, са събирани чрез парафискален налог върху всички италиански потребители на електроенергия чрез компонент А4 от стандартната тарифа за електроенергията (10).
(29)
Тарифният режим е трябвало да приключи на 30 юни 2007 г. Въпреки това прилагането му е преустановено по нареждане на AEEG малко след като Комисията откри официалната процедура по разследване през ноември 2004 г. (11)
(30)
Данните, предоставени от Италия, показват, че предприятията Portovesme и Eurallumina са получили субсидии за електроенергията, изразходвана между април и октомври 2004 г., а предприятието ILA е получило субсидии за електроенергията, изразходвана между април и септември 2004 г. Общият размер на плащанията, извършени от Изравнителната каса към тези три предприятия по режима, е посочен по-долу (в евро).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2. Оспорваните тарифи от 2005 г.
(31)
С член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 италианските власти разширяват „тарифното третиране, установено в Указа на Министерството на промишлеността, търговията и занаятите от 19 декември 1995 г. […] към доставчиците на електроенергия за производството и преработката на алуминий, олово, сребро и цинк, както и за цикъла за производство на хлор и сода каустик във връзка с цени, прилагани за подобни доставки на европейските пазари, но само по отношение на предприятията, които вече съществуват към датата на влизане в сила на настоящия указ, разположени в Сардиния и свързани към мрежата за високо напрежение. Това тарифно третиране подлежи на дългосрочни ангажименти, които следва да бъдат договорени между получателите, местните власти на Сардиния и съответните министерства.“
(32)
Така Закон № 80/2005 по същество въвежда отново тарифния режим, приложен през 2004 г., който разширява третирането на Alcoa към други енергоемки получатели в Сардиния. На практика законът се прилага само за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina, както и за предприятието Syndial, производител на хлор и сода каустик, което преди не се е ползвало от преференциални цени.
(33)
Следва да се отбележи, че от 2005 г. нататък преференциалната цена вече не се определя според историческата тарифа, която първоначално е установена в Указа за Alcoa от 1995 г., а се определя независимо от AEEG, така че да отговаря на средните цени за електроенергия, заплащани от конкурентите на получателите на европейския пазар (12). Цената подлежи на годишна актуализация: съгласно член 11, параграф 13 от закона „тарифните условия, посочени в член 11 (13) и член 12, се прилагат от 1 януари 2005 г. и се актуализират от AEEG, който всяка година следва да увеличава номиналните стойности на тарифите с 4 % или, ако последната стойност е по-висока, с процентното увеличение на средната цена на едро за електроенергия, регистрирана на главните европейски борси за електроенергия, най-вече тези във Франкфурт и Амстердам“. В Решение № 217/05 AEEG предоставя тълкувание на този механизъм за актуализация, което е по-благоприятно за получателите на помощта, тъй като постановява, че годишното увеличение на тарифата не може да надвишава 4 %.
(34)
В същото решение AEEG установява преференциалните цени, приложими за различните промишлени отрасли за 2005 г., както следва:
Промишлени отрасли, отговарящи на условията за преференциални тарифи
Преференциална цена
EUR/MWh
Преработка на алуминий
50
Олово и цинк
23
Производство на алуминий
27
Цикъл за производство на хлор
27
(35)
Както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. е трябвало да бъдат финансирани от парафискален налог, с който се таксуват всички крайни потребители на електроенергия чрез компонент A4 от стандартната тарифа за електроенергия. Управлението на финансовите потоци на системата отново е поверено на Изравнителната каса.
(36)
Правото за възползване от тарифата зависи от ангажимента на получателите да направят производствени инвестиции в Сардиния на базата на промишлени планове, които следва да бъдат представени на регионалните власти. Например, предприятието Portovesme пое ангажимент да инвестира в самопроизводството на електроенергия или да участва в изграждането на нови електроцентрали.
(37)
Италия изпрати уведомление относно член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС. Изплащането на тарифите от 2005 г. подлежи на разрешаването на тарифния режим от Комисията. Тарифите от 2005 г. впоследствие не са били приложени.
2.3. Производства пред националните съдилища
(38)
Solvay Chimica Italia и Solvay Chimica Bussi SpA, които се намират извън Сардиния и чиято дейност е свързана с цикъла за производство на хлор и сода каустик, сезират Регионалния административен съд на Ломбардия (14), като оспорват решенията на AEEG за прилагане на член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 на основанието, че те водят до предоставянето на неправомерни държавни помощи и че нарушават други разпоредби на италианското право (15). На 27 ноември 2006 г. съдът отлага производството в очакване на приключване на разследването относно наличието на държавна помощ, започнато от Комисията по дело C 13/06.
2.4. Комбинация с предишна несъвместима помощ - Deggendorf
(39)
След откриването на производството Италия посочи, че предприятието Eurallumina не е възстановило несъвместимата помощ, която е предмет на дело C 80/01 (помощ за производството на диалуминиев триоксид) (16), но че според дружеството регионалните власти на Сардиния са издали нареждане за възстановяване във връзка с тази мярка на 8 май 2006 г.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА, ПРЕДВИДЕНА В ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(40)
Комисията реши да открие официалната процедура по разследване поради следните основания.
3.1. Дело C 38/B/04
(41)
В решението си за откриване на официалната процедура по разследване (17) Комисията разгледа възможността тарифите от 2004 г. за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina да не представляват държавна помощ въз основа на това, че са подобни на преференциалната тарифа, предоставена на Alcoa през 1996 г., за която Комисията в решението си от 4 декември 1996 г. (наричано по-долу „Решението Alumix“) (18) е установила, че не представлява държавна помощ.
(42)
Комисията отбеляза, че новата тарифа изглежда различна от тарифата Alumix, тъй като последната е била предоставена пряко от ENEL, италианския монополен доставчик на електроенергия, докато новата тарифа включва избирателна намеса на държавата за компенсиране на разликата между пазарната цена, договорена от получателите на помощта с техните доставчици на електроенергия, и преференциалната цена, определена през 1996 г. Комисията заключи, че Указът от 2004 г. не просто разширява към нови получатели обхвата на съществуваща мярка, която не представлява държавна помощ, а по-скоро въвежда нов режим в полза на трите разглеждани предприятия с финансов механизъм, който е много различен от тарифата Alumix.
(43)
В решението за откриване на официалната процедура по разследване тарифите, въведени с Указа от 2004 г., бяха класифицирани като оперативна помощ и бе оценено дали тази помощ би могла да бъде разрешена въз основа на Насоките за национална регионална помощ (наричани по-долу „Насоките за регионална помощ“) (19), предвид факта, че до края на 2006 г. Сардиния е била подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а). Комисията изрази съмнения дали помощта би могла да бъде разрешена на това основание, като се има предвид, че такъв вид ad hoc помощ, предоставена на ограничен брой предприятия, изглежда не насърчава регионалното развитие.
(44)
Комисията изрази също така опасения, че мярката е можела да доведе до намаляване на данъчната ставка, приложима към електроенергията. Всяко такова намаляване би трябвало да има за правно основание Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (20).
3.2. Дело C 13/06
(45)
В решението си от 27 април 2006 г. за откриване на официалната процедура по разследване Комисията определя тарифния режим от 2005 г. като нова оперативна помощ.
(46)
Комисията разгледа дали преференциалната тарифа би могла да бъде разрешена като регионална оперативна помощ въз основа на Насоките за регионална помощ предвид факта, че до края на 2006 г. Сардиния е трябвало да бъде подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(47)
Въпреки настояването на италианските власти, че високите цени на електроенергията в Сардиния пречат на развитието на острова, Комисията смята, че Италия не е доказала, че цените в Сардиния са значително по-високи, независимо дали като средна величина, или по-конкретно за енергоемките потребители (21). Комисията изтъкна, че производственият свръхкапацитет, съществуващ при производството на електроенергия в Сардиния, би могъл само да доведе до насърчаване на производителите на електроенергия да продават електроенергия на възможно най-ниска цена до момента на завършването на проектите за междусистемни връзки, даващи им възможност да изнасят електроенергия от Сардиния, което е било планирано за 2010 г.
(48)
Освен това Италия не обяснява защо по-високите цени следва да се считат за неблагоприятен регионален фактор, нито защо въпросната тарифа би допринесла за регионалното развитие. Поради това Комисията изрази съмнения по отношение на необходимостта от помощта.
(49)
Комисията също така изрази съмнения дали такъв вид ad hoc помощ е пропорционална на отрицателните регионални фактори, по-специално като се има предвид използваният метод за изчисляване на преференциалната цена, който няма никаква връзка с прилаганите в останалата част на Италия цени, а се основава на средните цени в Европа за енергоемките потребители.
(50)
Комисията отбеляза, че продължителността на мярката надвишава пет години, какъвто обикновено е максималният период, за който регионалната оперативна помощ би била разрешена, и че помощта не е постепенно намаляваща в реално изражение, тъй като повишаването на тарифата е ограничено до 4 %.
(51)
По отношение на периода, обхванат от Насоките за национална регионална помощ за 2007-2013 г. (22), Комисията установи, че Сардиния ще престане да отговаря на условията за ползване на помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, и по-конкретно за оперативна помощ. Насоките предвиждат възможност за преходен период от две години за линейното постепенно премахване на съществуващите режими за оперативна помощ, но не изглежда уместно да се позволи да бъде въведена нова оперативна помощ за няколко месеца, която после постепенно да бъде премахната, най-вече предвид изразените съмнения и нарушаващия конкуренцията характер на помощта.
(52)
В заключение Комисията изрази съмнение дали предоставената преференциална тарифа на предприятията Portovesme, ILA, Eurallumina и Syndial би могла да бъде разрешена като регионална помощ или на някакви други основания, които във всеки случай Италия не е посочила.
(53)
По отношение на Eurallumina, Комисията отбеляза, че дружеството все още не е възстановило неправомерната и несъвместима държавна помощ, която е получило (23), както и че съгласно правилото в решението Deggendorf (24), то следователно не би могло да получава помощ при която и да било нова мярка.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. Дело C 38/B/04
(54)
В отговор на поканата на Комисията за представяне на мнения по решението от 2004 г. за започване на задълбочено разследване бяха получени мнения от първоначалния жалбоподател, няколко от получателите (Portovesme, Eurallumina и Alcoa) и други заинтересовани страни. В настоящия текст са обобщени само мненията, свързани с преференциалната тарифа за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina. Мненията на Alcoa не са включени, тъй като те са обстойно разгледани в окончателното решение, конкретно свързано с това дружество (25).
4.1.1. Мнение на Portovesme
(55)
Според предприятието Portovesme преференциалната тарифа е целяла да облекчи пазарната неефективност, а именно неспособността на наскоро либерализирания пазар на електроенергия в Сардиния да доставя електроенергия на конкурентни цени, поради значителната пазарна сила на историческите оператори. Portovesme твърди, че ENEL и Endesa (чиито активи за производство на електроенергия в Сардиния впоследствие са продадени на E.ON) са образували дуопол и изкуствено са поддържали цените на електроенергията в Сардиния на нивото на средните италиански цени, докато реално цените в Сардиния трябва да са много по-ниски, особено за големите потребители на електроенергия, като се има предвид свръхкапацитетът за производство на електроенергия, който би трябвало да насърчава производителите да продават на конкурентни цени.
(56)
Portovesme твърди, че съответната преференциална цена отговаря на цената, която дружеството би получило при нормални пазарни условия, т.е. ако пазарът на електроенергия функционира правилно.
(57)
Според Portovesme компенсаторните плащания, получени от Изравнителната каса (в размер на 37 EUR на MWh), привеждат цената, изплатена от Portovesme, на нивото на цените за електроенергия, плащани от неговите конкуренти, и не нарушават конкуренцията, тъй като всички производители на цинк от ЕС са платили еквивалентни цени и мярката просто компенсира неблагоприятната конкурентна позиция на дружеството, дължаща се на структурните проблеми в Сардиния (които включват липсата на природен газ).
(58)
Металите като цинк, алуминий и олово са стоки, за които има една световна цена, установена на Лондонската борса за метали. Разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени. По-специално производството на цинк на предприятието Portovesme е прекалено малко (по-малко от 1 % от световното производство), за да може да повлияе на световната цена.
(59)
Без тарифата предприятието Portovesme ще трябва да затвори завода си, като това затваряне няма да е в полза на другите производители на цинк от ЕС, които няма да са в състояние да увеличат производителността, а недостигът ще трябва да се запълни с внос от трети страни. Portovesme стига до заключението, че преференциалната тарифа не е засегнала конкуренцията или търговията в ЕС.
(60)
Освен това според Portovesme компенсаторните плащания от Изравнителната каса не са включвали държавни ресурси, тъй като Изравнителната каса просто преразпределя частните средства, които са получени от крайните потребители на електроенергия.
(61)
Portovesme посочва, че потреблението на електроенергия от енергоемките промишлени отрасли е от значение за гарантирането на сигурността и непрекъснатостта на доставките в Сардиния и за избягването на недостиг в производството на електроенергия, който би довел до по-високи разходи за електроенергия на крайните потребители.
(62)
В заключение дружеството посочва, че ако е задължено да затвори завода си, последствията за производствената база на Сардиния ще са много сериозни, тъй като 790 преки и 500 косвени работни места ще бъдат загубени.
4.1.2. Мнение на Eurallumina
(63)
Предприятието Eurallumina твърди, че разходите за производство на диалуминиев триоксид в Европа са по-високи, отколкото в други региони на света, главно заради по-високите цени на електроенергията и горивата, както и заради разходите за транспортиране на боксит (26). По-високите разходи не могат да бъдат компенсирани от по-високи цени, тъй като цената на диалуминиевия триоксид е установена на Лондонската борса за метали и отделните производители не могат да оказват въздействие върху нея. Следователно европейското производство на диалуминиев триоксид е в конкурентно неизгодно положение спрямо останалия свят.
(64)
Освен общите проблеми, оказващи влияние върху европейските преработвателни предприятия за диалуминиев триоксид, Eurallumina също така посочва специфичните проблеми в Сардиния, които не позволяват на местните промишлени отрасли да се възползват от предимствата на либерализирането на пазара на електроенергия, най-вече пазарната сила на историческите оператори (вж. мнението на Portovesme в съображение 55 по-горе). Eurallumina също така твърди, че липсата на природен газ е в ущърб на производството на диалуминиев триоксид в Сардиния, тъй като огромните количества пара, необходими за процеса, трябва да се набавят чрез по-скъпия мазут.
(65)
Според Eurallumina след либерализацията пазарната сила на производителите на електроенергия в Сардиния е довела до увеличаване на цените на електроенергията: без тарифата Eurallumina ще трябва да плаща 65,95 EUR за MWh за доставките на електроенергия спрямо 44 EUR за MWh, които е плащала преди либерализацията. Тарифата от 2004 г. снижава цената до 35 EUR за MWh.
(66)
Както Portovesme, Eurallumina твърди, че ако бъде принудена да прекрати своята дейност, другите производители на диалуминиев триоксид в ЕС няма да могат да се намесят, тъй като те вече работят при максимален капацитет, а недостигът ще трябва да се запълни с внос от трети страни. Затварянето ще доведе до загуба на 400 преки и 250 косвени работни места (27). Като се има предвид, че дружеството е единственият доставчик на диалуминиев триоксид за топилната пещ на Alcoa, Eurallumina счита, че затварянето на завода за диалуминиев триоксид може да застраши животоспособността на Alcoa в Сардиния.
(67)
Eurallumina стига до извода, че тарифата, въведена с Указа от 2004 г., е необходима с оглед развитието на новата инфраструктура, която ще отстрани основните фактори на конкурентното неизгодно положение, оказващо влияние върху промишления отрасъл на Сардиния.
4.1.3. Мнения на други заинтересовани страни
(68)
Един от конкурентите на Portovesme - същото дружество, което първоначално представи случая на вниманието на Комисията - отново писа на Комисията след откриването на официалната процедура по разследване. Това дружество представи анализ на преференциалната тарифа от 2004 г., в който се стига до заключението, че тарифата представлява неправомерна държавна помощ. Оспорваният тарифен режим е съвсем различен от тарифата Alumix, предоставена на Alcoa: не е възможно да се твърди, че той не представлява държавна помощ. Помощта трябва да се разглежда като несъвместима с общия пазар, тъй като не може да се одобри нито като регионална оперативна помощ, нито като помощ за преструктуриране.
(69)
Предприятията Solvay Chimica Italia и Solvay Chimica Bussi, чиято дейност е свързана с промишления отрасъл за производство на хлор и сода каустик, представиха мненията си за тарифите от 2004 г. през юли 2005 г. след изтичането на едномесечния краен срок за представяне на мнения в отговор на решението за откриване на официалната процедура по разследване. Въпреки забавянето, тези дружества помолиха да бъдат разглеждани като заинтересовани страни. В своите мнения те посочват, че тарифите от 2004 г. и 2005 г. представляват неправомерна и несъвместима държавна помощ.
4.1.4. Мнение на Италия
(70)
Италия изрази твърдение, че пазарът за електроенергия в ЕС все още не е напълно конкурентен, както Комисията сама е признала в четвъртия си Годишен доклад за изграждането на вътрешния пазар за газ и електроенергия (28). Предприятията, по-конкретно тези с голямо потребление на електроенергия, не са в състояние свободно да избират доставчиците си на електроенергия при сравними условия в отделните държави-членки. Тези трудности не са свързани с предприемаческата политика на самите предприятия, а са резултат от структурните недостатъци на енергийните пазари. Настоящата ситуация на енергийния пазар на ЕС оказва отрицателно въздействие върху свободната конкуренция на продуктовите пазари на енергоемките потребители.
(71)
В Италия въпреки либерализирането на отрасъла съществуват специфични структурни недостатъци като например липсата на междусистемна връзка между различните части на националните мрежи и концентрирана пазарна структура. При тези обстоятелства либерализацията не е довела до по-добри цени за енергоемките потребители. Проблемите са особено остри в Сардиния, където междусистемната връзка е ограничена.
(72)
Ето защо Италия твърди, че специален тарифен режим, отразяващ профила на търсенето, следва да се счита за оправдан като регулаторна мярка, симулираща механизмите, които би трябвало да са налице при един напълно конкурентен пазар. Мярката е възстановила равенството на условията между енергоемките потребители, които функционират в различните държави-членки, като е премахнала неблагоприятните географски фактори, които засягат предприятията, разположени в Сардиния. В режима са предвидени очакваните последици от процеса на либерализация. Според Италия подобни мерки са приложени в други държави-членки, в които енергоемките потребители са били облагодетелствани в резултат на регламентирани тарифи за електроенергия.
(73)
Според Италия Указът от 2004 г. е целял постигането на две допълнителни цели: да се насърчи заетостта в Сардиния, където е съсредоточен металургичният отрасъл, и да се поддържа достатъчно добро равнище на търсенето на производство на електроенергия в Сардиния, която е страда от свръхкапацитет.
(74)
Италия твърди, че новият тарифен режим е de facto равностоен на тарифата Alumix, за която Комисията е установила, че не представлява държавна помощ. Разликите между стария и новия режим се дължат единствено на новата „тарифна структура“, изисквана след въвеждането на либерализирания енергиен пазар.
(75)
Италия изрази мнение, че тарифният режим не представлява държавна помощ. По отношение на използването на държавни ресурси тарифната система е напълно сравнима със системата, разглеждана в делото Preussen-Elektra, в което Съдът постановява, че не е налице използване на държавни ресурси (29). Изравнителната каса е техническият счетоводен орган на системата и не може свободно да разполага с финансовите средства, които управлява. Фактът, че AEEG и Министерството на финансите са упражнявали известен контрол върху нейните дейности не означава обаче, че държавата е можела свободно да разполага с тези средства. Следователно, според Италия, ресурсите, използвани за финансирането на тарифните механизми, са изцяло частни средства.
(76)
Италия също така заяви, че тарифата не оказва въздействие върху търговията в рамките на Съюза и не би могла да наруши конкуренцията, поради причини, свързани с наличието на световна цена за продуктите, които представляват стоки (вж. мнението на Portovesme, съображение 55). Освен това, както производството на ЕС, така и производството на Италия не е успяло да върви в крак с нарастващото търсене на съответните метали. През 2005 г. националното производство е покривало едва 12 % от търсенето на алуминий в Италия, 55 % от търсенето на цинк в Италия и 80 % от търсенето на олово в Италия. Съществувал е нарастващ дефицит в производството на тези метали в ЕС и в Италия, като търсенето е било задоволявано във все по-голяма степен чрез внос от трети държави. Ако италианският металургичен отрасъл изчезне, нито един нов участник на пазара на ЕС не би могъл да замени загубения капацитет в Италия, тъй като производствените съоръжения на ЕС вече работят с пълен капацитет и нито един новодошъл или вече установил се производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за наличието на електроенергия на разумни цени в дългосрочен план са несигурни. Поради това поддържането в Италия на тези производствени възможности не би могло да навреди на конкурентите. Тъй като преференциалната тарифа не е била по-ниска от средните цени на електроенергията, плащани от конкурентите на дружествата, тя не е насърчавала износа от Сардиния към други държави-членки.
(77)
Италия заяви, че дори ако Комисията заключи, че мярката наистина е държавна помощ, тарифата може да се счита за съвместима с вътрешния пазар на основание, че тя е регионална оперативна помощ, която е допустима в Сардиния въз основа на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(78)
Според Италия недостатъците на електроенергийния пазар на Сардиния (концентрация на пазара, лоша междусистемна връзка, свръхкапацитет в производството на електроенергия) и липсата на достъп до газопреносна инфраструктура представляват неблагоприятен регионален фактор и тарифата е целяла да облекчи последиците от него.
(79)
Цените на електроенергията в Италия са били с 38 % по-високи от средните за ЕС за енергоемки потребители. Това е създало проблем по отношение на конкурентоспособността, който е бил изострен в Сардиния от недостатъците на местния пазар на електроенергия и липсата на достъп до газопреносната мрежа.
(80)
Италия твърди, че мярката е допринесла за регионалното развитие, тъй като металургичният отрасъл значително е допринесъл за икономиката и заетостта в Сардиния: металургичният отрасъл съставлява 12 % от заетата работна ръка и 12,2 % от регионалния БНП в производствения сектор. Тарифата е оказала положително влияние върху заетостта и върху запазването на социалната и икономическата обстановка на острова.
(81)
Според Италия тарифата е пропорционална на неблагоприятните фактори, на които са изложени получателите, тъй като тя само е изравнила цените на електроенергията, заплащани от производители от Сардиния, спрямо средните цени, заплащани от техните конкуренти от ЕС.
(82)
Тарифата също така е с кратковременен и преходен характер, тъй като прилагането ѝ е предвидено да приключи със завършването на инфраструктурните проекти, насочени към подобряване на междусистемната връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи (новия междусистемен електропровод SAPEI и газопровода GALSI) (30).
(83)
Според Италия мярката също е постепенно намаляваща, тъй като преференциалната цена е била индексирана на основата на промените в цените на горивата и само би могла да бъде увеличавана или да остане непроменена.
4.2. Дело C 13/06
4.2.1. Мнение на Portovesme
(84)
Portovesme счете, че тарифите от 2005 г. не нарушават конкуренцията, че те са необходими, за да се гарантира оцеляването на съответните промишлени отрасли и че биха могли да се считат за съвместими като регионална помощ. Доводите на дружеството са подобни на тези, изложени от Италия, на които може да се направи позоваване (вж. съображения 87-104).
4.2.2. Мнение на Eurallumina
(85)
Eurallumina също счете, че тарифите от 2005 г. не нарушават конкуренцията, че те са необходими, за да се гарантира оцеляването на съответните промишлени отрасли и че биха могли да се считат за съвместими като регионална помощ. Доводите на дружеството са подобни на тези, изложени от Италия, на които може да се направи позоваване.
4.2.3. Мнения на други заинтересовани страни
(86)
Двамата конкуренти на предприятията Portovesme и Syndial, които бяха представили мнения по дело C 38/B/04, представиха мнения и по това дело. И двамата заявиха, че оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която следва да се счита за несъвместима с вътрешния пазар.
4.2.4. Мнение на Италия
(87)
Италия твърди, че тарифите от 2005 г. са много различни от тарифите, приложени през 2004 г., тъй като сега те отговарят на изискванията на Насоките за регионална помощ.
(88)
Според Италия въз основа на повърхностна оценка тарифите може да се класифицират като оперативна помощ, но реално те са част от поредица от мерки, предвидени в полза на регионалното развитие в Сардиния. По-специално, Италия насочва вниманието към близката връзка между тарифите и ангажимента за извършване на дългосрочни инвестиции, който се изисква да бъде поет от получателите на помощта. Според Италия клаузата за временно преустановяване, съгласно която изпълнението на мярката подлежи на разрешение от Комисията, свидетелства за нейния характер на регионална помощ.
(89)
Меморандумът за разбирателство (protocollo d’intesa), подписан от регионалните власти и получателите на помощта, е съществената част от тази стратегия. Той включва следното:
a)
производствени инвестиции, описани в промишлените планове, представени от получателите;
б)
ускореното упълномощаване на инфраструктура за междусистемна връзка между енергийни системи, която да позволява на получателите да получават енергия на конкурентни цени (газопроводът GALSI и междусистемния електропровод SAPEI);
в)
присъждането на интегрирана концесия за експлоатацията на каменовъглената мина в областта Sulcis и изграждането/експлоатацията на нова електроцентрала, работеща на въглища и предназначена за доставяне на електроенергия на получателите; и
г)
преференциални тарифи.
(90)
Италия твърди, че тарифите следва да се разглеждат като политически инструмент, който има за цел да предпази секторите, застрашени от високи цени на електроенергията, които в противен случай ще трябва да се преместят извън Италия и Европа с оглед на агресивната конкуренция от дружества извън ЕС с по-ниски производствени разходи. Тарифите следва да се прилагат до завършването на планираната инфраструктура и постигането на конкурентен вътрешен пазар на електроенергия. Мярката е в съответствие със същността на регионалните помощи, тъй като насърчава икономическото развитие и заетостта на остров, където енергоемкото производство е в конкурентно неизгодно положение не само заради несъвършеното състояние на либерализацията на пазара на електроенергия, но също и заради изключителните инфраструктурни недостатъци в Сардиния по отношение на междусистемната връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи.
(91)
В подкрепа на този интегриран подход Италия цитира Първия доклад на Групата на високо равнище за конкурентоспособност, енергия и околна среда (31), в който се установява, че процесът на либерализация в енергийния сектор не е довел до задоволителни резултати, че е необходима по-добра междусистемна връзка и че е желателно да се сключат дългосрочни договори с предвидими цени или партньорства между клиентите и доставчиците на електроенергия. Италия твърди, че мерките, планирани за Сардиния, отбелязват напредък в това направление, но че са необходими също така и краткосрочни мерки като тарифите, за да се запази конкурентоспособността на промишления отрасъл на Сардиния и да се гарантира оцеляването му, докато се направят планираните инвестиции и се решат структурните проблеми.
(92)
Италия твърди, че не е възможно да се сравняват цените за електроенергия, платени от получателите на помощта в Сардиния, със средните цени за електроенергия, платени от сходни предприятия от италианския полуостров, тъй като енергоемките предприятия са закупували електроенергия чрез двустранни договори, които не са били обществено достояние. Според Италия Комисията е сбъркала при извършването на сравнение, базирано на цените, регистрирани на енергийните борси, тъй като само минимална част от доставките на електроенергия на тези предприятия са получени от борсите.
(93)
Според Италия цените, договорени с двустранни договори, ще бъдат благоприятни за потребителите, само ако потребителите могат свободно да избират доставчиците и източника на електроенергия, произведена с конкурентни технологии. Това не е възможно в Сардиния, където централите за производство на електроенергия не могат да произвеждат евтина електроенергия заради липсата на достъп до природен газ. Освен това ограничената междусистемна връзка между енергийните системи обезкуражава новите инвестиции в съвременно производство на електроенергия, което прави изнасянето на електроенергия невъзможно. Друг фактор е пазарната концентрация и ролята на историческите оператори.
(94)
При тези обстоятелства, според Италия, е разумно да се прилагат тарифи, които стабилизират цените на електроенергията, докато не се постигне по-ефективна конкуренция на електроенергийния пазар. Италия отново посочи, че преференциалните тарифи симулират механизма на изцяло конкурентен пазар.
(95)
По отношение на производствения свръхкапацитет на електроенергия, който беше причината Комисията да се съмнява, че цените на електроенергията в Сардиния са по-високи от тези на италианския полуостров (тъй като свръхкапацитетът по-скоро следва да насърчава производителите на електроенергия да продават на конкурентни цени на големите консуматори - вж. съображение 47), Италия представи следните доводи. Свръхкапацитетът на мощностите за производство на електроенергия в Сардиния не може да доведе до по-ниски цени за потребителите, тъй като в този специфичен случай свръхкапацитетът е резултат от ограничената междусистемна връзка което налага установяването на много голям резерв от мощности, за да се обезпечи непрекъснатостта на доставките на електроенергия на острова (32). Тъй като този резерв при всички случаи е изплатен чрез налози върху всички крайни потребители на електроенергия, доставчиците на електроенергия нямат интерес да продават произведената с тази резервна мощност електроенергия на по-конкурентни цени.
(96)
Според Италия мярката е пропорционална, тъй като цената, фиксирана от AEEG за 2005 г. (вж. съображение 34 по-горе) отговаря на средната цена, плащана в ЕС от конкурентите на получателите и изчислена обективно от регулатора. Италия също така посочва, че в държавите-членки с регулирани тарифи големите промишлени потребители са плащали цени от порядъка на 25 EUR за MWh за доставките на електроенергия през 2005 г.
(97)
Следователно Италия оспорва данните, представени от жалбоподателите, които според нея са методологично погрешни, тъй като надценяват средните цени на електроенергията, плащани от конкурентите на получателите в ЕС.
(98)
Според Италия срокът на режима от шест години вместо пет години е оправдан от необходимостта да се изчака завършването на енергийната инфраструктура.
(99)
Италия също така твърди, че изискването за постепенно намаляване е спазено: тарифите са постепенно намаляващи, тъй като са адаптирани въз основа на средната стойност на промените на амстердамската и франкфуртската енергийна борса и могат само да се увеличават, но не и да намаляват.
(100)
Тарифите се определят според промените в цените на енергийните борси, тъй като според Италия това е обективен критерий, който достатъчно добре характеризира тенденциите в цените на електроенергията. Въпреки това Италия твърди, че реалните увеличения на цените за енергоемки потребители от ЕС обикновено са много по-ниски от увеличенията, регистрирани на борсите, тъй като тези потребители плащат цени, договорени с двустранни договори или установени от държавата, когато става дума за регулирани тарифи, и за тези цени е по-малко вероятно да се променят.
(101)
Италия стига до заключението, че годишното увеличение от 4 %, приложено за тарифите в Сардиния, отговаря на увеличенията в цените на електроенергията, приложени за преките им конкуренти от ЕС.
(102)
Италия насочва вниманието към съществуването в ЕС на мерки, които имат въздействие, еквивалентно на оспорваните преференциални тарифи, и твърди, че всички те трябва да се оценяват по един и същ начин, независимо от формата им, тъй като общата им цел е да се гарантира оцеляването на енергоемките промишлени отрасли в ЕС и да се предотврати тяхното преместване извън националната територия.
(103)
Въпреки че от 2007 г. насам Сардиния не би могла да се ползва повече от регионална оперативна помощ, Италия твърди, че в Насоките за регионална помощ е предвидена разпоредба за постепенно премахване на режимите, съществуващи по времето, когато регионът е престанал да отговаря на условията за дерогация, предвидени в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Следователно Комисията все още е била в позиция да разреши мярката съгласно Насоките за регионална помощ от 2007 г. Във всеки случай Италия заявява, че оспорваната мярка не следва да се разглежда като обикновена оперативна помощ.
(104)
Италия отново заяви, че тарифите не засягат търговията между държавите-членки въз основа на вече изложените в съображение 76 доводи по отношение на алуминия, цинка и оловото. Според Италия същата логика важи и за химическия промишлен отрасъл. Италия изтъкна, че през 2003 г. вносът на химически продукти в Италия е надвишавал износа, а производството на ЕС и производството на Италия рязко са спаднали от 2001 г. насам. По-специално по отношение на производството на PVC, което е основното приложение на хлора, Италия подчерта наличието на производствен дефицит в страната: през 2002 г. само 470 000 тона PVC са били произведени в Италия, докато потреблението е било 970 000 тона.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
5.1. Наличие на държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(105)
По смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС една мярка представлява държавна помощ, ако отговаря едновременно на всички следни условия: мярката a) предоставя икономическо предимство на получателя; б) се предоставя от държавата или чрез държавни ресурси; в) е избирателна; и г) засяга търговията между държавите-членки и е в състояние да наруши конкуренцията в рамките на ЕС.
5.1.1. Наличие на предимство
(106)
Съгласно тарифните режими от 2004 г. и 2005 г. държавата се намесва, за да субсидира цената на електроенергията, договорена от получателите и техните доставчици. Например, през 2004 г. въз основа на действащите по това време двустранни договори за доставка и при липсата на компенсаторни плащания, предприятието Portovesme би трябвало да плати 63 EUR за MWh (33), а предприятието Eurallumina - 65,95 EUR. Тези данни бяха предоставени от Италия и от самите получатели и поради това не се оспорват.
(107)
През 2005 г. според данните, предоставени от Италия, цената на електроенергията, договорена от Syndial с неговия доставчик надвишава 60 EUR за MWh, докато тарифата би я свалила на 27 EUR за MWh. Логическата обосновка на двете мерки е, че държавата ще възстанови на получателите допълнителните разходи, които са понесли за купуването на електроенергия в Сардиния, в сравнение със средните цени, плащани от техните конкуренти в ЕС.
(108)
Portovesme твърди, че преференциалната цена отговаря на цената, която би преобладавала на един напълно конкурентен пазар и следователно не предоставя предимство. Комисията вече отхвърли този довод в делото Alcoa, което се отнасяше до идентични на практика тарифи. При оценяване наличието на предимство, нито съдилищата на Съюза, нито Комисията някога са взимали предвид условията, които биха преобладавали на един хипотетичен, по-ефективно функциониращ пазар. Референтната рамка винаги са били условията, преобладаващи на съответните реални пазари (34).
(109)
Този довод също така предполага, че при неправилно функциониране на пазара, би било оправдано дадена държава-членка да определя цени, симулиращи условията на ефективна конкуренция (вж. коментара на Италия в съображение 72 по-горе).
(110)
Подобна логика не може да бъде приета, тъй като противоречи на принципа, установен в съдебната практика на ЕС, според който „обстоятелството, че една държава-членка се опитва да доближи чрез едностранни мерки условията на конкуренцията, съществуващи в даден икономически отрасъл, до условията, които преобладават в други държави-членки, не следва да отнема характера на помощи на тези мерки“ (35). Комисията счита, че същият принцип се прилага към случаи, в които дадена държава-членка се опитва да доближи условията на конкуренцията до условията, които биха преобладавали на един напълно конкурентен пазар.
(111)
Освен това, ако се приеме този довод, то отпуснатата от държава-членка субсидия за запълване на разликата между дадена свободно договорена цена от двама пазарни оператори и дадена теоретичната цена, върху която те биха се споразумели при условията на пълна конкуренция, не би представлявала държавна помощ, което би обезсмислило основната цел на контрола на държавната помощ.
(112)
Италия твърди, че тези тарифи са идентични на тарифата Alumix, за която Комисията е установила, че не представлява държавна помощ (вж. съображение 74 по-горе) и по същия начин следва да се счита, че те не представляват държавна помощ.
(113)
Комисията подчертава, че ситуацията, относно която Комисията е взела позиция в делото Alumix е била много различна. В делото Alumix тарифата е била предоставена от ENEL, който тогава е бил публичен доставчик на електроенергия с монополен дял на един все още нелиберализиран енергиен пазар (36). В тази ситуация Комисията е трябвало да провери дали дружеството ENEL е продавало на изкуствено ниска цена или е имало поведение на рационален оператор в условията на пазарна икономика. Поради монопола, който дружеството ENEL е имало над производството и доставката на електроенергия, Комисията не е разполагала с конкурентна пазарна цена, с която да направи сравнение, за да прецени дали е имало наличие на предимство или не. Ето защо тя е разработила метод, чрез който да определи най-ниската теоретична пазарна цена, на която един разумен доставчик би искал да продава на „най-добрия си клиент“.
(114)
Въпреки това, този метод не може да се прилага в случаите, когато цените се договарят от крайните потребители с доставчиците на електроенергия на един либерализиран пазар и се субсидират с ex post компенсаторни плащания. Следователно анализът в решението Alumix и констатациите на Комисията по това дело са очевидно неуместни в настоящия случай. Това беше подкрепено от Решението на Първоинстанционния съд, който потвърди решението за откриване на официална процедура по разследване в делото Alcoa (37) (точка 132 от решението).
(115)
В настоящия случай принципът за оператор в условия на пазарна икономика не е приложим. Случаят би трябвало да бъде оценен с оглед на критерия за оператор в условията на пазарна икономика, ако държавата е продавала електроенергия на съответните дружества пряко или чрез държавно дружество, както е бил случаят с Alumix. Но в настоящия случай електроенергията се доставя от частни дружества. Поради това не е необходимо, за разлика от делото Alumix, да се провери дали поведението на държавата е сравнимо с това на рационален пазарен оператор.
(116)
Трябва да се заключи, че системите за компенсаторни плащания от 2004 г. и 2005 г. облекчават разходите, дължими по договорите за доставка, сключени от получателите, които принципно биха утежнили бюджета на дружествата. Следователно, съгласно утвърдената съдебна практика, оспорваната мярка предоставя икономическо предимство на получателите (38).
5.1.2. Избирателен характер
(117)
Тъй като преференциалните тарифи за електроенергия в Италия се предоставят изключително на предприятия, експлоатиращи съществуващи производствени съоръжения, разположени в Сардиния, и принадлежащи към ограничен списък на промишлени отрасли, определени в законодателни и регулаторни инструменти, които съставляват правната основа на мерките, предоставяното от тях предимство е избирателно.
5.1.3. Държавни ресурси и отговорност на държавата
(118)
Съгласно установената съдебна практика дадено предимство представлява държавна помощ съгласно обхвата на член 87, параграф 1 от ДФЕС, само ако е пряко или косвено предоставено чрез държавни ресурси (39) и може да се вмени на държавата (40).
(119)
Както беше обяснено в съображение 28, разглежданите компенсаторни плащания се финансират от парафискален налог, събиран от Изравнителната каса чрез компонент A4 от тарифата за електроенергия. Този налог е задължителен, тъй като е наложен с решения на AEEG, изпълняващи националното законодателство. Изравнителната каса е публичен орган, установен със закон, който изпълнява функциите си съгласно точни инструкции, определени в решенията на AEEG.
(120)
Също съгласно установената съдебна практика приходът от налога, който е задължителен съгласно националното законодателство и се изплаща на създаден със закон орган, представлява държавен ресурс по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, когато е предназначен за финансирането на мярка, отговаряща на останалите критерии, посочени в същия член (41).
(121)
Италия се позовава на решението на Съда по делото PreussenElektra (42), за да докаже тезата си, че въпросната мярка не е финансирана с държавни ресурси. Италия твърди, че необходимите средства за финансирането на тарифата са били осигурени от частни лица (потребителите на електроенергия) на частни лица (получателите), както и че ролята на държавата е ограничена до приемането на закон, налагащ плащането на изискваните суми, без да се предоставя дискреционна власт за разполагане със средствата, освен ако не е за прилагане на законно предвидения режим. По-конкретно, според Италия и някои от получателите Изравнителната каса не може да упражнява контрол върху средствата и е само счетоводен посредник.
(122)
В делото PreussenElektra Съдът постанови, че задължението, наложено на частните електроразпределителни дружества да закупуват електроенергия, произведена от възобновяеми източници на енергия, на минимални цени, по-високи от реалната икономическа стойност на този вид енергия, не представлява държавна помощ, тъй като мярката не включва пряко или косвено прехвърляне на държавни ресурси.
(123)
Комисията изтъква, че в делото PreussenElektra необходимите ресурси за финансирането на мярката са били пряко предоставени от електроразпределителните дружества на производителите на енергия от възобновяеми източници, без да се преминава през публичен орган. При тази система сумите, които се прехвърлят, никога не биха могли да бъдат на разположение на органите на държавата-членка. В разглеждания случай обаче средствата преминават през публичен орган - Изравнителната каса, преди да бъдат изплатени на крайния получател. Поради това делото PreussenElektra разглежда различни фактически обстоятелства и не е приложимо в настоящия случай.
(124)
Решението по делото Pearle (43) не може да помогне нито на Италия, нито на получателите. В делото Pearle Съдът установи, че при някои определени условия приходът от налог, преминаващ през публичен орган, не представлява държавни ресурси. В това дело мерките са били изцяло финансирани от производителите от определен отрасъл единствено по тяхна собствена инициатива. Средствата са били събирани чрез парафискален налог, който преминава през публичен орган, който в нито един момент не е можел да разполага с тях свободно. Освен това страните, които са плащали налога, са били тези, които са се ползвали от мярката.
(125)
Италия твърди, че Изравнителната каса не разполага с дискреционна власт по отношение на изразходването на средствата, които са определени за финансирането на тарифите и те в нито един момент не попадат в „периметъра на публичните финанси“. Следователно държавата не може свободно да разполага с тези средства и следователно те не представляват държавни ресурси.
(126)
Като предварителна забележка следва да се подчертае, че макар и някои от критериите от делото Pearle да могат субективно да се считат за по-важни от други, нито един от тях не може да се счита за „основен критерий“ по това дело. Изброените в съдебното решение критерии са кумулативни. Това е и тълкуването на Първоинстанционния съд в решението по делото Earl Salvat, където той разглежда оспорвания в това дело парафискален налог спрямо всеки един от критериите по делото Pearle (44).
(127)
Преди да разгледа ролята на Изравнителната каса, Комисията провери дали някои от останалите изброени в делото Pearle критерии са изпълнени. Ясно е, че в настоящия случай, за разлика от делото Pearle, оспорваните тарифи са били установени по инициатива на държавата, а не по инициатива на даден икономически отрасъл. Още повече, в делото Pearle получателите на мярката са били и единствените, които допринасят за финансирането на използваните ресурси, така че намесата на публичния орган не е имала тенденцията да създаде предимство, което би представлявало допълнителна тежест за държавата. В разглеждания случай получателите не носят финансовата тежест от налога, плащането на който се поема единствено от потребителите на електроенергия. Следователно позоваване на решението по делото Pearle е недействително, независимо от евентуалната обосновка на довода, че Изравнителната каса изпълнява функцията единствено на счетоводен посредник.
(128)
По отношение на самата Изравнителната каса Комисията изтъква, че съгласно установената съдебна практика не следва да се прави разграничение между случаите, в които помощта е предоставена пряко от държавата, и тези, в които тя е предоставена посредством публичен или частен орган, предназначен или създаден от държавата (45). Следователно публичният или частният статут на Изравнителната каса не е определящ фактор за целите на прилагането на правилата за държавна помощ. Фактът, че Изравнителната каса е публичен орган не означава автоматично, че член 107 от ДФЕС е приложим (46); по същия начин намесата на публичен орган не изключва сама по себе си прилагането на този член.
(129)
Анализът обаче не може да бъде ограничен до предоставените на Изравнителната каса правомощия в качеството ѝ на публичен орган. Това, което по-скоро трябва да се провери, е по-общият въпрос дали държавата, пряко или посредством друг, определен от нея орган, може да упражнява контрол върху средствата, използвани за финансирането на тарифата. Такава проверка би трябвало да се направи и ако Изравнителната каса беше частен орган.
(130)
Наскоро постановеното решение на Съда по делото Essent (47) предоставя окончателни указания по тази точка. В делото Essent Нидерландия беше въвела със закон тарифна добавка върху цените на електроенергията. Добавката е била плащана от потребителите на електроенергия на операторите на електропреносната мрежа, които на свой ред са изплащали съответните суми на определено дружество - SEP. Последното не е разполагало с никаква дискреционна власт по отношение управлението на средствата и е функционирало под прекия контрол на органите. Съдът стигна до заключението, че приходите от тази добавка са представлявали държавни ресурси, защото добавката върху цената на електроенергията е била наложена с национален закон и следователно е представлявала налог. Дружеството SEP не е имало право да използва приходите от този налог за други цели, освен предвидените от закона, и поради това средствата са били под публичен контрол и националните органи са можели да разполагат с тях. Съдът прецени, че това е достатъчно за определянето на разглежданите средства като държавни ресурси.
(131)
Приликите с разглеждания случай са очевидни. Тарифната добавка върху цената на електроенергията, използвана за финансирането на оспорваните тарифи, в настоящия случай е наложена със закон, какъвто е случаят и в делото Essent. Изравнителната каса изпълнява същата функция като SEP, тъй като централизира и управлява приходите от парафискалния налог и подлежи на същите ограничения, тъй като не може да използва приходите от налога за други цели, освен за предвидените в закона (финансирането на преференциалните тарифи). Държавата е в позиция да контролира и насочва използването на средствата: Изравнителната каса изпълнява счетоводните си функции съгласно точни инструкции на AEEG, който действа в рамките на законовите си регулаторни правомощия и/или в изпълнение на националното законодателство. Поради това управляваните от Изравнителната каса средства са постоянно под публичен контрол.
(132)
Този анализ е в съответствие с решението на Комисията по италианското дело за трудно възстановимите разходи, в което средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка A6, са определени като държавни ресурси (48).
(133)
Определянето на средствата, управлявани от Изравнителната каса, като държавни ресурси, бе потвърдено в решението на Първоинстанционния съд по делото Iride (49).
(134)
Върховният касационен съд на Италия вече е постановил, че юридическата правосубектност на Изравнителната каса не е отделена от италианската държава и че прехвърлените средства на Изравнителната каса следва да се считат за собственост на държавата, дори и да произхождат от частни лица и да са били предназначени за частни предприятия (Решение № 11632/03 от 3 април 2003 г.). В делото Iride жалбоподателите, а именно Iride Spa и Iride Energia Spa, са сезирали Първоинстанционния съд срещу решение на Комисията, в което тя е определила като държавни ресурси средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка А6. Изложените от жалбоподателите доводи са много сходни. Те оспорват по същество решението на Върховния касационен съд, изтъквайки, че Изравнителната каса изпълнява само функцията на счетоводен посредник между гражданите, подлежащи на финансово задължение, и получателите на съответните суми - функция, която не ѝ позволява да използва внесените суми, дори и за кратък период от време. Жалбоподателите също така заявяват, че установената съдебната практика в делото PreussenElektra е приложима.
(135)
След като подчерта, че не е компетентен да разглежда тълкуването на италианското законодателство, направено от Върховния касационен съд, Първоинстанционният съд потвърди, че депозираните по сметка A6 на Изравнителната каса суми трябва да се квалифицират като държавни ресурси, не само защото са собственост на държавата, но също така защото са под постоянен публичен контрол (50).
(136)
Това заключение се отнася до сметка A6 на Изравнителната каса, използвана за финансиране на трудно възстановимите разходи в електроенергийния сектор на Италия. Въпреки това то може да се отнесе съвсем логично и към компонент A4, от който се финансират оспорваните тарифи. Решението на Върховния касационен съд се основава на анализ на юридическата правосубектност на Изравнителната каса и поради това заключението му, потвърждаващо собствеността на държавата, важи за всички средства, внасяни в Изравнителната каса. Същото важи и за заключението на Първоинстанционния съд, според което държавата може да контролира средствата, управлявани от Изравнителната каса. Няма никаква разлика между сметка A6 и компонент A4, освен предназначението на средствата (сметка А6 - за покриване на трудно възстановими разходи, а компонент А4 - за финансиране на преференциални тарифи). Следователно сумите, прехвърляни на получателите от Сардиния от компонент A4, също трябва да бъдат определени като държавни ресурси.
(137)
Освен че се финансират чрез държавни ресурси, отговорността за оспорваните тарифи може да се вмени на държавата, тъй като правното основание на мерките е определено в националното законодателство и в решенията на AEEG, който е публичен орган, взети при изпълнението на неговите публични функции (51).
5.1.4. Въздействие върху търговията и нарушаване на конкуренцията
(138)
Що се отнася до въздействието на мерките върху търговията между държавите-членки и произтичащото от това нарушаване на конкуренцията, безспорно е, че съответните пазари (на олово, цинк, сребро, алуминий и хлор/сода каустик) са напълно отворени за конкуренцията. Това само по себе си е достатъчно, за да се установи, че тарифите оказват въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(139)
При все това Комисията взе предвид изложения от получателите и от Италия довод, според който в металургичния отрасъл (доводът не е изрично представен по отношение на производството на хлор) тарифата не оказва въздействие върху търговията и не нарушава конкуренцията, тъй като няма реални търговски потоци между държавите-членки, развиването на такива потоци е малко вероятно, а предвид на конкретните характеристики на този отрасъл тарифите не вредят на конкурентите на получателите в Съюза.
(140)
В решенията на Комисията и решенията на Съда липсата на реални търговски потоци никога не е била приемана като доказателство за липсата на въздействие на дадена мярка за помощ върху търговията в рамките на Съюза. В действителност Съдът винаги е постановявал, че помощта за дадено предприятие може да е такава, че да засяга търговията между държавите-членки и да нарушава конкуренцията, дори и самото предприятие - получател на помощта да не участва в търговията в рамките на Съюза. Когато дадена държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, националното производство може поради това да се запази на същото ниво или да нарасне, в резултат на което установените в други държави-членки предприятия ще имат по-малко възможности да изнасят продуктите си на пазара на съответната държава-членка (52).
(141)
Освен това ситуацията, характеризираща се с намаляване на производството в ЕС и увеличаване на вноса от държави извън Съюза при ограничени или несъществуващи търговски потоци между държавите-членки, не е рядко срещана: дори е типична за отраслите, изправени пред структурни трудности или подложени на силен конкурентен натиск. Тези промишлени отрасли са особено чувствителни към приеманите от държавите-членки мерки за подобряване на конкурентната позиция на техните национални промишлени отрасли.
(142)
Фактът, че производството на цинк, олово и сребро в Италия е твърде скромно, за да повлияе на референтната цена, не е от значение. Фактът, че съществува референтна цена за тези метали, която не се влияе лесно от производствените условия в една-единствена държава-членка, не изключва съществуването на конкуренция между предприятията, които са се установили в ЕИП и продават продукцията си на световните пазари на метали. Разбираемо е, че помощта, предоставена на получателите от Сардиния, не им дава възможност да намалят световната цена за продуктите си и да изместят пазарните си конкуренти, както и че другите европейски производители могат да продължат дейността си, докато са в състояние да продават на световната цена, като реализират печалба. Въпреки това печалбите, придобити в Италия благодарение на субсидираните тарифи на електроенергията, като цяло засилват конкурентната позиция на дружествата. Например, натрупаните капиталови резерви могат да се използват за поглъщане на конкурентите и за увеличаване на пазарния дял. Този довод е още по-уместен, като се има предвид, че някои от получателите принадлежат към многонационални дружества (53).
(143)
Противно на твърденията на получателите, фактът, че цената, заплащана в Италия в разглежданите сектори, съответства на стандартната цена на електроенергията, заплащана в Европа от конкурентни производители, не може да се счита за доказателство, че интересите на други европейски производители не са застрашени от италианската тарифа. В решението по дело C-372/97 Италия/Комисия бе ясно установено, че едностранните мерки, целящи да доближат условията на конкуренцията, съществуващи в една държава-членка, до преобладаващите в други държави-членки, действително засягат търговията (и следователно не могат да не бъдат определени като помощ). Освен това е възможно някои от действащите споразумения за доставка на електроенергия в други държави-членки да включват държавна помощ и Комисията е започнала задълбочени разследвания на няколко мерки от този вид (54). Макар и този защитен довод да не е изрично представен нито от Италия, нито от Alcoa, Комисията счита за полезно да привлече вниманието към утвърдения принцип, според който наличието на неправомерна помощ в някои държави-членки не може да оправдае приемането на подобни мерки от страна на друга държава-членка.
(144)
Във всеки случай получените жалби от конкурентите на получателите показват, че оспорваните тарифи действително пораждат проблеми относно конкуренцията и засягат търговията в рамките на Съюза.
(145)
Освен това Италия не е уведомила за тарифите от 2004 г. Съгласно установената съдебна практика в случаите, когато за помощта не е изпратено уведомление, Комисията не е длъжна да доказва нагледно действителните последици от мярката върху конкуренцията и търговията между държавите-членки. „Ако в решението си Комисията трябва да докаже нагледно действителните последици от вече предоставена помощ, това би довело до привилегироване на държавите-членки, които предоставят помощ в нарушение на задължението за уведомяване, определено в член 93, параграф 3 от Договора [за ЕО], което ще е в ущърб на онези, които уведомяват за помощта на етапа на планиране“ (55).
(146)
Трябва да се заключи, че оспорваните преференциални тарифи за електроенергия са в състояние да подобрят конкурентните позиции на техните получатели в сравнение с позициите на техните конкуренти в ЕС. Установена съдебна практика е при такива обстоятелства да се счита, че търговията между държавите-членки е засегната и конкуренцията е нарушена (56).
5.1.5. Заключения относно наличието на помощ
(147)
Комисията заключава, че оспорваните тарифи от 2004 г. и 2005 г. представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от ДФЕС и могат да бъдат разрешени, само ако отговарят на условията за някое от изключенията, предвидени в Договора. Това заключение е в съответствие със заключението, достигнато в делото Alcoa, което се отнасяше до идентични на практика тарифи.
5.2. Нова помощ или съществуваща помощ
(148)
Случаите, при които дадена мярка представлява съществуваща помощ, са подробно изброени в член 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (57).
(149)
Безспорно е, че оспорваните мерки не са били въведени в действие преди присъединяването на Италия към Съюза (член 1, буква б), подточка i) от регламента), че те не могат да се считат за разрешени поради липсата на приемане на решение от Комисията в предвидените срокове от процедурата (член 1, буква б), подточка iii), и че не могат да се считат за съществуваща помощ поради изтичането на давностните срокове (член 1, буква б), подточка iv). Те не са станали помощ поради еволюцията на общия пазар и без да са били изменяни от държавата-членка (член 1, буква б), подточка v), първо изречение).
(150)
С оглед на гореизложеното Комисията счита, че оспорваните тарифи представляват нова помощ.
5.3. Правомерност на помощта
(151)
Съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС държавите-членки са длъжни да уведомяват Комисията за плановете за предоставяне или изменение на дадена помощ и не могат да прилагат предложените мерки, докато уведомителната процедура не приключи с постановяването на окончателно решение.
(152)
Тъй като Италия не е подала уведомление относно член 1 от Указа от 2004 г., тарифите от 2004 г. представляват неправомерна помощ.
(153)
Италия обаче действително е подала уведомление относно член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 и се е въздържала от прилагането на тази мярка. Следователно,тя е изпълнила задълженията си съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
6. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА
(154)
Чрез дерогация от общата забрана за предоставяне на държавна помощ, предвидена в член 107, параграф 1 от ДФЕС, дадена помощ може да бъде обявена за съвместима, ако отговаря на едно от посочените в Договора изключения.
(155)
Тарифите от 2004 г. и 2005 г. представляват оперативна помощ. Твърдението на Италия, че тарифите от 2005 г. не следва да се считат за оперативна помощ, защото са част от стратегия за регионална подкрепа и подлежат на условие за производствени инвестиции, следва да бъдат отхвърлени. Въпреки че меморандумът за разбирателство предвижда, че получателите на помощта трябва да извършат определени инвестиции, компонентът на помощ в преференциалните тарифи от 2005 г. не е част от допустимите разходи и не подлежи на максимален интензитет на помощта. Няма данни, показващи, че мярката отговаря на критериите за инвестиционна помощ или че помощта е пропорционална. Вместо това мярката е ясно обвързана с потреблението на електроенергия и е насочена към ограничаване на разходите за доставка на електроенергия, които са оперативни разходи, направени от съответните дружества. Следователно тя не може да се разглежда като инвестиционна помощ.
(156)
Оперативната помощ по принцип е несъвместима с вътрешния пазар. В решението по дело C-86/89 Италия/Комисия Съдът установи, че „разглежданата помощ, която се предоставя без конкретни условия и единствено според използваните количества, би следвало да се счита за оперативна помощ за въпросните предприятия и като такава засяга условията на търговията в степен, която противоречи на общия интерес“ (58).
(157)
В решението по дело T-459/93 Siemens/Комисия Първоинстанционният съд припомни принципа, според който „оперативната помощ, а именно помощта, предназначена да облекчи едно предприятие от разходите, които обикновено би трябвало да понесе само в процеса на ежедневното му управление или обичайните му дейности, по принцип не попада в обхвата на гореспоменатия член 92, параграф 3, [понастоящем член 107, параграф 3 от ДФЕС] […]. Съгласно съответната съдебна практика въздействието на такава помощ по принцип нарушава конкуренцията в отраслите, в които тя е предоставена, без обаче да може, поради самия си характер, да постигне някоя от целите на гореспоменатите изключения“.
(158)
Съществуват обаче ясно определени случаи, в които може да се предоставя оперативна помощ. По-специално, оперативна помощ може да се предоставя за цели, свързани с околната среда, въз основа на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (59). По същия начин в подпомаганите региони оперативната помощ може по изключение да бъде разрешена като регионална помощ. Комисията прецени дали оспорваните тарифи би могло да попаднат в една от тези категории.
(159)
Комисията отбелязва, че тарифите нямат свързани с околната среда цели и поради това не могат да бъдат разрешени като помощ за околната среда.
6.1. Съвместимост с Насоките за регионална помощ от 1998 г.
(160)
По изключение, оперативна помощ може да се предоставя в подпомаганите региони, които отговарят на условията за предоставяне на помощ съгласно дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Регион Сардиния е отговарял на условията за предоставяне на такава помощ до края на 2006 г. Ето защо Комисията провери дали през този период преференциалните тарифи от 2004 г. и 2005 г. биха могли да бъдат разрешени въз основа на Насоките за регионална помощ от 1998 г.
(161)
Съгласно точка 4.15 от насоките, оперативна помощ може да бъде предоставена по изключение, при условие че: i) е обоснована от гледна точка на приноса ѝ към регионалното развитие и характера ѝ, и че: ii) размерът ѝ е пропорционален на неблагоприятните фактори, които цели да облекчи. Държавата-членка е тази, която трябва да докаже съществуването на неблагоприятни фактори и да измери значимостта им. Съгласно точка 4.17 от същите насоки оперативната помощ трябва да бъде ограничена във времето и постепенно да намалява.
(162)
Съгласно точка 2 от насоките „индивидуално ad hoc плащане, предоставено на едно-единствено предприятие, или помощ, ограничена до една единствена област на дейност, могат да окажат значително въздействие върху конкуренцията на съответния пазар, като същевременно е вероятно техните последици върху регионалното развитие да бъдат прекалено ограничени […]. Следователно въпросните дерогации [от общата забрана за предоставяне на помощ] принципно се предоставят само за многосекторни схеми за помощ, достъпни за всички предприятия от засегнатите сектори в даден регион.“ Тарифа за електроенергия, избирателно предоставена на няколко отделни предприятия от определени сектори явно не съответства на същността на регионалната помощ, която се очаква да бъде многосекторна. Все пак, тъй като не съществува абсолютна забрана за предоставянето на ad hoc регионална помощ, Комисията разгледа дали съществуват някакви извънредни обстоятелства, които биха могли да обосноват предоставянето на тарифата.
(163)
По-специално Комисията разгледа недостатъците на електроенергийния отрасъл в Сардиния въз основа на предоставените от Италия и получателите данни, за да оцени дали те биха могли да представляват неблагоприятен регионален фактор.
6.1.1. Електроенергийният пазар на Сардиния в контекста на италианския пазар
(164)
Като цяло италианският пазар на електроенергия е силно концентриран, с малки изключения в северната част на страната. Операторът с господстващо положение във всички региони на страната е някогашният монополист ENEL, освен в Сардиния, където предприятието има дуопол с E.ON. ENEL има значителна пазарна сила, с която италианският орган по конкуренция е установил, че е злоупотребил в няколко случая. Цените на електроенергията в Италия са като цяло високи, което се дължи на структурата на електропроизводството, базирана до голяма степен на изкопаеми горива (главно газ), липсата на ядрени мощности и претоварването на междусистемните електропроводи към останалата част на Европа.
(165)
В Сардиния, която съставлява 4,1 % от нетната инсталирана мощност в Италия (60), електроенергията се произвежда главно от топлоелектрически централи, захранвани с изкопаеми горива (въглища, мазут и битум от рафинериите). Островът не разполага с газоразпределителна инфраструктура за природен газ.
(166)
Сардиния страда от производствен свръхкапацитет, най-вече в сегмента с високи разходи (работещи на мазут централи), дължащ се на неосъществените планове на правителството да концентрира отрасъла на тежката промишленост в Италия на острова, които са подтикнали ENEL да направи свръхинвестиции в електроцентрали. Освен че тези централи са структурно по-скъпи, те също така бързо остаряват от техническа гледна точка. През разглеждания период износът на електроенергия от Сардиния към италианския полуостров е ограничен поради ниския капацитет на междусистемния електропровод, който често се претоварва (61).
(167)
Две електроенергийни дружества, ENEL и E.ON, притежават заедно пазарен дял, равен на 95 % от електроенергийните доставки в Сардиния (E.ON притежава около 58 %, а ENEL - около 42 %). Според проучването на електроенергийния отрасъл (62) по отношение на конкуренцията Сардиния може да се определи като дуопол с колективно господстващо положение. Пазарът е силно концентриран, макар и равнището на концентрация да не е най-високото в Италия (63). Като се има предвид, че те контролират на практика всички централи със средно висока или висока производителност, E.ON и ENEL определят цената на практика за повечето части от денонощието. Независимо от това положението в Сардиния изглежда по-малко критично, отколкото в южната част на Италия, където ENEL сам определя цената за цялото денонощие (64).
(168)
Цените на едро на електроенергията в Италия са едни от най-високите в Европа (65), а цените в Сардиния са сред най-високите в Италия. През 2007 г. средната национална цена (PUN) е била 70,99 EUR/MWh, докато средната цена в Сардиния - 75 EUR/MWh, спаднала от 80 EUR/MWh през 2006 г. (66) Тенденцията към повишаване на средните регионални цени в Сардиния продължава през 2008 г. и 2009 г. През първото полугодие на 2009 г. цените в Сардиния постоянно са били над средната стойност за страната (средна цена от 106,60 EUR/MWh при средна цена в страната от 60,50 EUR/MWh).
(169)
Цените, плащани в Сардиния от получателите на тарифите през 2004/2005 г., на базата на двустранни договори, са варирали от 60 EUR до 65 EUR за MWh. Не е възможно тези цени да бъдат сравнени с цените, регистрирани на италианския полуостров, тъй като Комисията не разполага с необходимите данни (които Италия твърди, че не е в състояние да предостави - вж. съображение 92 по-горе). Въпреки това, въз основа на горепосочения анализ на общите ценови тенденции, които могат да бъдат до голяма степен представителни за ценовите тенденции в двустранните договори, изглежда е възможно да се предположи, че през разглеждания период енергоемките предприятия в Сардиния за заплащали по-висока цена от цената на италианския полуостров.
(170)
В заключение електроенергийният пазар в Сардиния се характеризира с редица проблеми, включително високи цени, силна степен на пазарна концентрация, пазарна сила на доминиращите оператори, производствен свръхкапацитет в сегмента с високи разходи, относителна неефективност на електроцентралите, които бързо остаряват, липса на достъп до газоразпределителна инфраструктура за природен газ и недостатъчна междусистемна връзка. Тези проблеми е вероятно да доведат до по-високи цени на електроенергията за крайните потребители, включително и за най-енергоемките.
6.1.2. Наличие на неблагоприятен регионален фактор
(171)
Първият въпрос, който трябва да се разгледа, е дали тези проблеми представляват неблагоприятен регионален фактор, т.е. дали засягат тежко икономическото развитие на Сардиния. В решението си по дело C 34/02 Комисията не приема, че липсата на междусистемни връзки представлява неблагоприятен регионален фактор (67). Макар и да е вярно, че малките и средните предприятия са по-малко засегнати от високите цени на електроенергията в сравнение с големите енергоемки потребители, то благосъстоянието на един единствен отрасъл не може автоматично да се равнява на благосъстоянието на цял един регион. Комисията счита, че Италия не е доказала в достатъчна степен, че състоянието на електроенергийния пазар на Сардиния представлява неблагоприятен регионален фактор.
(172)
Но дори и да се предположи, че е налице неблагоприятен регионален фактор, то определените в Насоките за регионалните помощи критерии трябва да бъдат изпълнени. Поради това Комисията разгледа дали тези критерии са изпълнени.
6.1.3. Принос за регионалното развитие
(173)
Помощта трябва да допринася по устойчив начин за регионалното развитие и да бъде пропорционална на неблагоприятните фактори, които цели да облекчи. Оперативната помощ за даден подпомаган регион не може да бъде разрешена поради трудностите, които изпитва един единствен отрасъл, а трябва да се докаже, че тя допринася дълготрайно за регионалното развитие. В разглеждания случай това не е вероятно. Дори и да се предположи, че поддържането на острова на някои промишлени производствени мощности би допринесло за заетостта и за запазването на промишлената база в Сардиния, този резултат не би бил дълготраен. Ако високите цени на електроенергията са структурен проблем в Сардиния, както твърди Италия, проблемите в енергоемките отрасли ще се появят отново, веднага след като тарифите бъдат премахнати.
(174)
Италианските органи представят тарифите като временна мярка, чието прилагане е предвидено да приключи със завършването през 2010 г. на инфраструктурните проекти, свързани с енергийното производство и междусистемните връзки (газопровода GALSI и подводния електропровод SAPEI), които в момента се изпълняват (68). Доводът на Италия е, че по-добрите междусистемни връзки ще доведат до намаляване на цените, налагани за тези дружества. Комисията счита, че макар новата инфраструктура да може да намали или изравни ценовите различия между Сардиния и полуострова, изглежда малко вероятно подобни проекти да могат да намалят наполовина цените на електроенергията, за да ги сведат до предполагаемото необходимо равнище, което би осигурило печалба на тези промишлени дейности в дългосрочен план.
(175)
Също така Комисията изтъква, че наличието на държавна субсидия, целяща да намали разходите за електроенергия на големите потребители, не насърчава доставчиците на електроенергия да снижат цените, за да не загубят големите си клиенти и не предотвратява влошаването на разходните им структури. Субсидията по-скоро засилва мотивацията на доставчиците на електроенергия да използват пазарната си сила. В резултат на това, макар и да е вярно, предвид съществуващия свръхкапацитет, че енергоемките дружества по принцип биха могли да получат конкурентна цена, ако за това не пречеше пазарната сила на доставчиците на електроенергия, (които според Италия и получателите могат да имат интерес да поддържат цените високи), Комисията счита, че преференциалната тарифа не е подходящият инструмент за ограничаване на тази пазарна сила.
6.1.4. Пропорционалност
(176)
Субсидията, предоставена на получателите на тарифите, не е изчислена по такъв начин, че да компенсира регионалните различия (т.е. разликата между цените на електроенергията на италианския полуостров и цените в Сардиния за същата категория клиенти), а по-скоро цели да изравни цените в Сардиния спрямо цените, плащани от конкурентите на получателите в ЕС. Цените, определени за получателите от Сардиния, са особено ниски и със сигурност са по-ниски от цените на италианския полуостров, които са сред най-високите в ЕС. Следователно тарифите не са пропорционални на неблагоприятния регионален фактор, който се предполага, че целят да облекчат.
(177)
Самият метод, избран за изчисляване на размера на субсидията, предполага, че тази мярка преследва цел на промишлената политика, а не регионална цел. Действително, аспектът на тарифите, свързан с промишлената политика, е изтъкван многократно от Италия в представените от нея мнения.
6.1.5. Постепенно намаляване
(178)
Регионалната оперативна помощ трябва постепенно да намалява (вж. точка 4.17 от Насоките за регионална помощ). Тъй като механизмите за актуализиране на тарифите от 2004 г. и 2005 г. са различни, те са оценени поотделно.
(179)
Тарифите от 2004 г. са индексирани на основата на промените в цените на горивата и само могат само да нарастват или да останат непроменени. Според Италия това гарантира, че помощта постепенно намалява. Комисията счита, че изискването за постепенно намаляване може да се счита за изпълнено, само ако се гарантира постепенното намаляване с течение на времето на компенсаторните плащания, които се равняват на действителния размер на помощта. Не е достатъчно, че тарифата следва да се увеличава с времето, тъй като по-високата тарифа може все пак да представлява по-голям размер на помощта, ако в същото време цените за крайните потребители на съответния пазар са нараснали по-бързо от тарифата. Италианският метод не предоставя никакви гаранции в това отношение (69).
(180)
Що се отнася до тарифите от 2005 г., Комисията оцени механизма за индексиране, въведен с член 11, параграф 13 от Закон № 80/2005, според тълкуванието на AEEG в Решение 217/05 (вж. съображение 33). В съответствие с правилата за прилагане, определени от AEEG, тарифата подлежи на ежегодно увеличение с процент, отразяващ промените в цените на електроенергията в ЕС, но това увеличение не може да надвишава 4 %. Според Италия този механизъм гарантира постепенното намаляване.
(181)
Комисията обаче е на мнение, че фактът, че номиналната тарифа подлежи на доста ограничено годишно увеличение, не означава, че нетният размер на помощта - измерен чрез компенсаторните плащания - ще намалее с течение на времето.
(182)
Ако се приеме, че ценовите тенденции на енергийните борси могат да се считат до голяма степен за показателни за промените в цените по двустранните договори, както предполага Италия, тарифите от 2005 г. ще са постепенно намаляващи само в случай на спад в средните цени на ЕС (тъй като тарифите не могат да бъдат намалявани, а само увеличавани). Във всички други случаи тарифите ще предоставят нарастващо предимство (70). Тъй като поне от 2004 г. до 2007 г. средните за ЕС цени на електроенергията са имали тенденция за рязко покачване (ръст от нас 4 % годишно), елементът на помощ, съдържащ се в тарифите от 2005 г., би нараснал с течение на времето.
(183)
Освен това Италия твърди, че в действителност двустранните договори в по-малка степен подлежат на увеличаване на цените в сравнение с цените на енергийните борси и поради това тарифите от 2005 г. са de facto постепенно намаляващи. Комисията изтъква, че представеният за оценка метод за индексиране се основава на промени в цените на енергийните борси и че Италия не е представила данни за развитието на цените по двустранните договори. Следователно твърдението на Италия не е достатъчно обосновано.
(184)
Всъщност ограничената информация, с която разполага Комисията, показва обратното, т.е. че цените по двустранните договори са се увеличили рязко в Сардиния (вж. например твърдението на предприятието Eurallumina, че в периода 2005-2006 г. то е плащало цена в размер на 80 EUR за MWh на свободния пазар, която е по-висока в сравнение с цената от 65 EUR за MWh през 2004 г.) При тези обстоятелства, ако тарифите са били приложени, компенсаторните плащания биха се увеличили с течение на времето.
(185)
Следователно нито тарифите от 2004 г., нито тарифите от 2005 г. отговарят на изискването за постепенно намаляване.
6.1.6. Заключения относно съвместимостта на мярката като регионална помощ
(186)
Комисията заключава, че оспорваните тарифи не могат да се считат за съвместими като регионална помощ съгласно Насоките за регионална помощ от 1998 г. Тъй като Сардиния е престанала да бъде подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) след декември 2006 г., не е необходимо да се разглежда съвместимостта на помощта с оглед на Насоките за регионална помощ за периода 2007-2013 г.
(187)
Комисията изрази подобно отрицателно становище през 2005 г. по отношение на мярка, предназначена да намали разходите за енергия на предприятието Eurallumina в Сардиния. Комисията счете тогава, че оспорваната мярка, която бе под формата на освобождаване от акциз на тежките масла, не може да бъде разрешена въз основа на Насоките за регионална помощ (71).
6.2. Други съображения относно съвместимостта на помощта
(188)
Италия и засегнатите предприятия твърдят, че тарифните режими имат за цел да компенсират недостатъците на електроенергийните пазари, които все още не предлагат конкурентни цени. Те твърдят, че цените на електроенергията застрашават конкурентоспособността на енергоемките отрасли. Те смятат, че помощта има стимулиращ ефект, тъй като без нея дружествата ще бъдат закрити.
(189)
Комисията не счита за възможно да приеме, че предоставянето на оперативна помощ на няколко промишлени предприятия е подходящ отговор на липсата на конкуренция на местния електроенергиен пазар, което засяга всички потребители на електроенергия.
(190)
Също така е съмнително дали помощта е подходящ и пропорционален начин за предотвратяване на преместването на предприятията извън ЕС. В решенията на Комисията и в съдебната практика на съдилищата на Съюза не съществува прецедентен случай, при който този довод да е бил приет като основание за предоставянето на държавна помощ. Решенията за цялостно или частично преместване на производството са част от бизнес стратегията на едно дружество и Комисията никога не е била на мнение, че те представляват пазарна неефективност. В решенията си по делата Terni (72) и Alcoa (73) Комисията изрази съмнения по отношение на подобни доводи, целящи да свържат мерките за помощ с целта да се възпрепятства преместването на предприятия извън ЕС.
(191)
Също така следва да се отбележи, че често цитираните в хода на процедурата заключения на специализирани инстанции като Групата на високо равнище за конкурентоспособност, енергия и околна среда (74), не предполагат, че конкретни държавни помощи следва да бъдат предоставяни за разрешаване на проблеми с конкурентоспособността, дължащи се на високи цени на електроенергията, а защитават необходимостта от пълно спазване на приложимите правила за държавна помощ (75).
(192)
С оглед на гореизложеното Комисията счита, че оспорваните тарифи от 2004 г. и 2005 г. не отговарят на условията на нито една от дерогациите, предвидени в член 107 от ДФЕС. Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими, тъй като помощта няма социален характер, не е предназначена да компенсира вреди, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, и тя не е била предоставена, за да компенсира икономическите затруднения, причинени от разделението на Германия. Дерогациите, посочени в член 107, параграф 3, букви б) и г) от ДФЕС, също са неприложими, тъй като мярката не е предназначена за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка или за насърчаването на културата и опазването на културното наследство. По отношение на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, направеният по-горе анализ в съображения 160-187 показва, че тарифата не може да бъде одобрена като помощ, предназначена за насърчаване на икономическото развитие на регион, в който жизненото равнище е необичайно ниско или където има сериозни проблеми с безработицата. По отношение на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, оперативната помощ по принцип не отговаря на условията за такава дерогация, както е посочено в съображения 155-158, а Комисията не успя да установи някакви конкретни обстоятелства, които биха могли да обосноват предоставянето на такава помощ в настоящия случай.
(193)
Поради това Комисията счита, че както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. са несъвместими с вътрешния пазар.
(194)
След като Комисията стигна до това заключение, не е необходимо да разглежда възможния кумулативен ефект на новата помощ и старата несъвместима помощ, посочена в съображение 31 с оглед на решението по делото Deggendorf.
7. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(195)
В съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 при отрицателно решение относно неправомерна помощ, несъвместима с общия пазар, е уместно да се възвърне ефективната конкуренция, освен ако възстановяването не противоречи на общ принцип от правото на Общността.
(196)
В настоящия случай само тарифите от 2004 г. (дело C 38/A/04) подлежат на възстановяване, тъй като тарифите от 2005 г. (дело C 13/06) не са били приложени.
7.1. Оправдани правни очаквания и други общи принципи на правото на Общността, които могат да попречат на възстановяването
(197)
Съгласно установената съдебна практика, когато дадена помощ е предоставена без изпращането на предварително уведомление съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС, получателят на помощта не може да има оправдани правни очаквания, че нейното предоставяне е правомерно (76). Едно съвестно предприятие следва да бъде в състояние да установи дали процедурата по уведомяване е била спазена и дали помощта е правомерна.
(198)
При все това не следва да се изключи възможността получателят на неправомерно предоставена помощ да се позове на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у него оправдани правни очаквания относно правомерния характер на помощта, и следователно да се противопостави на нейното възстановяване (77).
(199)
Получателите на тарифите от 2004 г. не са представили мнения в тази връзка, нито пък Комисията е установила наличието на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у получателите някакви оправдани правни очаквания. По-специално, не са могли да възникнат никакви очаквания, че тарифите няма да представляват държавна помощ вследствие на решението по делото Alumix от 1996 г. Както е посочено в решението за откриване на официална процедура по разследване от 2004 г. (вж. съображение 37), тарифата, която е служила като основа за оспорваните тарифи от 2004 г., не е първоначалният режим Alumix, който Комисията е установила през 1996 г., че не представлява държавна помощ, а една съвсем нова мярка, която е била значително променена (по-специално по отношение на нейния механизъм на финансиране) (78) и чийто срок на действие е бил удължен във времето от италианските власти. При това положение един благоразумен получател би следвало да провери дали новата мярка е правомерна.
(200)
Освен това Комисията счита, че възстановяването на помощта няма да наруши други общи принципи на правото на Общността.
7.2. Количествено определяне на сумите, които трябва да бъдат възстановени
(201)
Цялата несъвместима помощ, получена от предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina съгласно член 1 от Указа от 2004 г. трябва да бъде възстановена с лихвите в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (79).
(202)
Целта на възстановяването е получателите да възвърнат конкурентната позиция, която са заемали преди предоставянето на несъвместимата помощ, като се премахне предоставеното от нея неправомерно предимство. В разглеждания случай предоставеното предимство се равнява на разликата между преференциалната тарифа и цената на електроенергията, която получателите на помощта щяха да платят на пазара при липсата на оспорваните тарифи.
(203)
Всички засегнати дружества са купували електроенергия въз основа на двустранни договори по времето, когато тарифите са били въведени. Държавата се намесва, за да субсидира договорно определените цени чрез предоставянето на компенсаторни плащания. Следователно сумите, които трябва да бъдат възстановени, се равняват на компенсаторните плащания, получени от получателите през разглеждания период (вж. съображение 30).
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Комисията счита, че както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. представляват оперативна помощ, която не отговаря на условията за допустимост за нито една от дерогациите от общата забрана за предоставяне на държавна помощ, предвидени в Договора за ЕО, и поради това помощта е несъвместима с вътрешния пазар.
По отношение на тарифите от 2004 г., които са били неправомерно приложени в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, всички плащания на неизплатената помощ следва да бъдат прекратени, а вече изплатената помощ трябва да бъде възстановена. Сумата, която трябва да бъде възстановена, съответства на сумата от всички компенсаторни плащания, изплатени на предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina от Изравнителната каса.
Тарифите от 2005 г., за които Италия своевременно е подала уведомление, както се изисква от член 108, параграф 3 от ДФЕС, не трябва да се прилагат,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Държавната помощ, която Италия планира да предостави на предприятията Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA и Syndial SpA съгласно член 11, параграф 12 от Наредба-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразувана в Закон № 80/2005 от 14 май 2005 г., е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Следователно помощта не може да бъде предоставена.
Член 2
Държавната помощ, неправомерно предоставена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, въз основа на член 1 от Указа на председателя на Министерския съвет от 6 февруари 2004 г., в размер на 12 845 892,82 EUR за Portovesme Srl, 5 208 152,05 EUR за Eurallumina SpA и 291 120,27 EUR за ILA SpA, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
1. Италия възстановява от получателите помощта, посочена в член 2.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват начислените лихви от датата, на която се били предоставени на разположение на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Италия отменя предстоящите плащания на помощта, посочена в член 2, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 4
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 2, е незабавно и ефективно.
2. Италия осигурява прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 5
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Италия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви при възстановяване), която получателят трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и на планираните такива;
в)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Италия информира редовно Комисията за хода на националните мерки, предприети за прилагане на настоящото решение, до окончателното възстановяване на помощта, посочена в член 2. При искане от страна на Комисията, Италия предоставя незабавно информация за вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и за планираните такива. Тя предоставя също така подробна информация относно размера на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 6
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 23 февруари 2011 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. vasario 23 d.
dėl valstybės pagalbos, kurią Italija suteikė „Portovesme Srl“, „ILA SpA“, „Eurallumina SpA“ ir „Syndial SpA“ (valstybės pagalbos priemonės C 38/B/04 (ex NN 58/04) ir C 13/06 (ex N 587/05))
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 956)
(Tekstas autentiškas tik italų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2011/746/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (1) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
1. PROCEDŪRA
1.1. Byla C 38/B/04
(1)
2003 m. gruodžio 4 d. raštu skundo pateikėjui atstovaujanti teisės paslaugų firma informavo Komisiją apie Italijos spaudoje paskelbtus keletą straipsnių dėl Italijos Vyriausybės ketinimo kai kurioms Sardinijoje įsikūrusioms įmonėms nustatyti lengvatinius elektros energijos tarifus.
(2)
Tarifai nustatyti 2004 m. vasario 6 d. Ministro Pirmininko potvarkio (toliau - 2004 m. potvarkis) 1 straipsnyje. Potvarkiu siekta dviejų tikslų: a) jame bendrovėms „Portovesme Srl“, „ILA SpA“ ir „Eurallumina SpA“ nustatyti nauji lengvatiniai elektros energijos tarifai ir b) pratęstas lengvatinio tarifo taikymas pirminės aliuminio pramonės srityje veikiančiam gamintojui „Alcoa Trasformazioni“ (toliau - „Alcoa“).
(3)
2004 m. sausio 22 d. ir 2004 m. kovo 19 d. raštais Komisija paprašė pateikti išsamesnę informaciją apie šias priemones. Italijos valdžios institucijos atsakymą pateikė 2004 m. vasario 9 d. ir birželio 9 d. raštais. 2004 m. rugsėjo 20 d. raštu Italija pateikė išsamesnę informaciją.
(4)
2004 m. lapkričio 16 d. raštu Komisija informavo Italiją, kad dėl šios priemonės nusprendė pradėti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 108 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą.
(5)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (2). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl šių priemonių.
(6)
2005 m. vasario 4 ir 11 d. raštais Italija pateikė pastabas.
(7)
Komisija gavo ir kitų suinteresuotųjų šalių, tarp jų - trijų įmonių, kurios naudojasi šiomis priemonėmis, ir „Portovesme“ konkurentės, pastabas. 2005 m. kovo 22 d. raštu Komisija perdavė šias pastabas Italijai ir suteikė galimybę atsakyti į jas. 2005 m. rugsėjo 20 d. raštu pateiktos Italijos pastabos.
(8)
2008 m. spalio 29 d. byla C 38/04 buvo padalyta į A dalį dėl „Alcoa“ ir B dalį dėl „Portovesme“, ILA ir „Eurallumina“.
(9)
2009 m. lapkričio 19 d. Komisija priėmė galutinį neigiamą sprendimą dėl „Alcoa“ ir nurodė sugrąžinti pagalbą (3).
1.2. Byla C 13/06
(10)
Pagal 2005 m. kovo 14 d. Įstatyminio potvarkio Nr. 35, pertvarkyto į 2005 m. gegužės 14 d. Įstatymą Nr. 80/2005 dėl neatidėliotinų priemonių pagal Ekonominės, socialinės ir teritorinės plėtros veiksmų planą (toliau - Įstatymas Nr. 80/2005), 11 straipsnio 12 dalį Italijos valdžios institucijos iki 2010 m. pratęsė lengvatinio elektros energijos tarifo taikymą „Portovesme“, ILA ir „Eurallumina“ ir pradėjo tarifą taikyti „Syndial SpA“, taip pat Sardinijoje įsikūrusiam chloro gamintojui.
(11)
2005 m. liepos 22 d. Komisija gavo su „Syndial“ konkuruojančios bendrovės skundą, o vėliau, 2005 m. spalio 7 d. ir gruodžio 7 d. ta pati bendrovė pateikė išsamesnę informaciją.
(12)
2005 m. lapkričio 23 d. raštu Italija pranešė apie priemonę Komisijai. 2005 m. lapkričio 28 d. raštu Italija pateikė papildomą informaciją.
(13)
2005 m. gruodžio 22 d. raštu Komisija paprašė pateikti papildomą informaciją, Italija ją pateikė 2006 m. kovo 3 d. raštu.
(14)
2006 m. sausio 20 d. ta pati „Portovesme“ konkurentė, kuri pateikė pastabas byloje C 38/B/04, pateikė skundą dėl naujos priemonės.
(15)
2006 m. balandžio 26 d. Komisija raštu informavo Italiją, kad dėl Įstatyme Nr. 80/2005 nustatytos specialios tarifo sistemos pakeitimo ir išplėtimo nusprendė pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą.
(16)
2006 m. rugpjūčio 22 d. raštu Komisija paprašė Italiją pateikti papildomą informaciją; Italija atsakė 2006 m. rugsėjo 28 d. raštu.
(17)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (4). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl šių priemonių.
(18)
Komisija gavo suinteresuotųjų šalių, tarp jų - naudos gavėjų, dviejų „Portovesme“ ir „Syndial“ konkurenčių ir atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamintojo, pastabas. 2006 m. spalio 5 d. raštu Komisija perdavė šias pastabas Italijai ir suteikė galimybę į jas atsakyti. Italijos pastabos gautos 2006 m. gruodžio 1 d. raštu.
(19)
2007 m. balandžio 16 d., gegužės 10 d. ir 14 d. ir 2010 m. birželio 22 d. Italija pateikė papildomą informaciją.
1.3. Šio sprendimo taikymo sritis
(20)
Šis sprendimas priimamas dėl tarifų, kurie nustatyti 2004 m. potvarkio 1 straipsnyje naudos gavėjams, išskyrus „Alcoa“ (toliau - 2004 m. tarifai), ir dėl tarifų, kurie nustatyti Įstatymo Nr. 80/2005 11 straipsnio 12 dalyje ir vėliau išsamiau reglamentuoti Elektros energijos ir dujų tarnybos (it. Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas, AEEG) sprendimuose (toliau - 2005 m. tarifai).
2. IŠSAMUS PRIEMONĖS APIBŪDINIMAS
2.1. Ginčijami 2004 m. Tarifai
(21)
Pagal 2004 m. potvarkio 1 straipsnį „1995 m. gruodžio 19 d. Pramonės, prekybos ir amatų ministerijos potvarkio [toliau - potvarkis dėl „Alcoa“] 2 straipsnyje nurodyta [tarifų] sistema taikoma ir elektros energijos, naudojamos aliuminio, švino, sidabro ir cinko gamybai ir perdirbimui, tiekimui gamykloms, kurios veikia šio potvarkio įsigaliojimo metu ir yra salose, nepakankamai prijungtose arba neprijungtose prie nacionalinių elektros ir dujų tinklų“.
(22)
Šie tarifai turėjo būti taikomi laikinai: jų galiojimas turėjo baigtis „užbaigus arba modernizavus jungtis su nacionalinėmis elektros ir dujų tiekimo sistemomis“, bet ne vėliau kaip 2007 m. birželio 30 d.
(23)
Praktiškai pagal 2004 m. potvarkį lengvatinio tarifo, kuriuo jau naudojosi aliuminio gamintoja „Alcoa“, taikymas išplėstas, jis pradėtas taikyti trims Sardinijoje įsikūrusioms daug energijos vartojančioms bendrovėms:, cinko, sidabro ir švino gamintojai „Portovesme“ (5), perdirbto aliuminio produktų gamintojai ILA, ir aliuminio oksido gamintojai „Eurallumina“ (6).
(24)
Priežiūros lygmeniu tarifas įgyvendintas pagal AEEG sprendimus (it. delibere).
(25)
AEEG sprendime Nr. 110/04 nustatyta, kad lengvatiniai tarifai bus taikomi tik jei pranešimo procedūros rezultatai bus teigiami. Tačiau vadovaudamasi Ministro pirmininko tarnybos nurodymais, kuriuose nustatyta, kad apie 2004 m. potvarkį pagal valstybės pagalbos taisykles nebuvo oficialiai pranešta, jis tik pateiktas Komisijai kartu su preliminaria užklausa (it. indagine conoscitiva preliminare), AEEG įgyvendino 2004 m. potvarkį sprendimu Nr. 148/04 (7).
(26)
Pagal šią sistemą naudos gavėjams buvo galima skirti kompensuojamąsias išmokas potvarkyje dėl „Alcoa“ nustatytomis sąlygomis. Konkrečiai gamyklai, kuriai taikyta sistema, mokama kompensuojamoji išmoka buvo apskaičiuojama skirtumą tarp elektros energiją gamyklai tiekiančiai bendrovei sumokėtos kainos ir valstybės nustatytos lengvatinės kainos padauginus iš gamyklos suvartoto elektros energijos kiekio. Lengvatinės kainos (arba lengvatinio tarifo) apskaičiavimo metodas nustatytas sprendime CIP Nr. 15/1993. Kaina buvo indeksuojama atsižvelgiant į Italijos elektros energijos gamybos išlaidų svyravimą (toliau - išlaidų komponentas). 2004 m. Sardinijos naudos gavėjams taikyta lengvatinė kaina buvo 26-35 EUR už MWh.
(27)
Sistemą administruoti pavesta Elektros pramonės išlyginimo fondui (it. Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). Praktiškai tarifų sistema veikia toliau nurodyta tvarka. Naudos gavėjai siunčia Išlyginimo fondui mėnesio duomenis apie suvartotos elektros energijos kiekį ir kainas, kurias sumokėjo savo energijos tiekėjams. Tada iš Išlyginimo fondo gauna pirmiau nurodyta tvarka apskaičiuotas pinigines išmokas (9).
(28)
Kompensuojamosioms išmokomoms reikalingi ištekliai gaunami iš parafiskalinio mokesčio, kurį moka visi Italijos elektros energijos vartotojai, sumokėdami standartinio elektros energijos tarifo A4 komponentą (10).
(29)
Sistema turėjo būti baigta taikyti 2007 m. birželio 30 d. Tačiau jos įgyvendinimas AEEG nurodymu buvo netrukus nutrauktas po to, kai 2004 m. lapkričio mėnesį Komisija pradėjo oficialų tyrimą (11).
(30)
Iš Italijos pateiktų duomenų matyti, kad „Portovesme“ ir „Eurallumina“ gavo subsidijas už 2004 m. balandžio - spalio mėn. suvartotą elektros energiją; ILA gavo subsidijas už 2004 m. balandžio - rugsėjo mėn. suvartotą elektros energiją. Bendra Išlyginimo fondo šioms trims įmonėms sumokėta suma pagal šią sistemą (eurais):
„Portovesme Srl“
12 845 892,82
„Eurallumina SpA“
5 208 152,05
„ILA SpA“
291 120,27
2.2. Ginčijami 2005 m. tarifai
(31)
Pagal 2005 m. Įstatymo Nr. 80/2005 11 straipsnio 12 dalį Italijos valdžios institucijos išplėtė „1995 m. gruodžio 19 d. Pramonės, prekybos ir amatų ministerijos potvarkyje nustatyto tarifo sistemą ir ji pradėta taikyti aliuminiui, švinui, sidabrui, cinkui gaminti ir perdirbti ir chloro gamybos ciklui skirtos energijos tiekimui, remiantis panašiam tikslui Europos rinkose tiekiamos energijos kainomis, bet tik toms gamykloms, kurios šio potvarkio įsigaliojimo dieną jau veikia, yra įsikūrusios Sardinijoje ir yra prijungtos prie aukštos įtampos tinklo. Šis tarifas taikomas su sąlyga, kad prisiimami ilgalaikiai, naudos gavėjų, Sardinijos vietos valdžios institucijų ir atsakingų ministerijų suderinti įsipareigojimai.“
(32)
Taigi iš esmės pagal Įstatymą Nr. 80/2005 2004 m. įgyvendinta sistema įvesta dar kartą, pagal jį „Alcoa“ taikyta tvarka išplėsta ir pradėta taikyti Sardinijoje veikiančioms daug energijos vartojančioms bendrovėms. Praktiškai įstatymas buvo taikomas tik „Portovesme“, ILA, „Eurallumina“ ir chloro ir sodos gamintojai „Syndial“, kuri anksčiau nesinaudojo lengvatinėmis kainomis.
(33)
Reikėtų pabrėžti, kad nuo 2005 m. lengvatinė kaina nebebuvo susieta su ankstesniu, 1995 m. potvarkyje dėl „Alcoa“ nustatytu tarifu, ją savarankiškai nustatė AEEG, kad ji atitiktų vidutines naudos gavėjų konkurentų Europos rinkoje (12) mokamas elektros energijos kainas. Kaina kasmet buvo tikslinama: pagal įstatymo 11 straipsnio 13 dalį „11 (13) ir 12 straipsniuose nustatytos tarifų sąlygos taikomos nuo 2005 m. sausio 1 d., AEEG jas tikslina, kasmet nominaliąją tarifų vertę padidindama 4 % arba, jei ši padidėjimo vertė yra didesnė, procentine dalimi, lygia vidutinės didmeninės elektros energijos kainos, užfiksuotos pagrindinėse Europos elektros energijos biržose, visų pirma Frankfurto ir Amsterdamo, padidėjimui.“ Sprendime Nr. 217/05 AEEG pateikė šio patikslinto mechanizmo išaiškinimą, pagal kurį jis tapo palankesnis naudos gavėjams, nes per metus tarifas negalėjo būti didinamas daugiau kaip 4 %.
(34)
Tame pačiame sprendime AEEG nustatė įvairioms pramonėms šakoms 2005 m. taikytinas lengvatines kainas:
Pramonės šakos, kurioms gali būti taikomi lengvatiniai tarifai
Lengvatinė kaina
EUR/MWh
Aliuminio perdirbimas
50
Švinas ir cinkas
23
Aliuminio gamyba
27
Chloro gamybos ciklas
27
(35)
Kaip ir 2004 m. tarifai, 2005 m. tarifai turėjo būti finansuojami iš parafiskalinio mokesčio, kurį moka visi galutiniai Italijos elektros energijos vartotojai, sumokėdami standartinio elektros energijos tarifo A4 komponentą. Sistemos finansinių srautų valdymas vėl patikėtas Išlyginimo fondui.
(36)
Teisė naudotis tarifu galėjo būti suteikta su sąlyga, kad naudos gavėjas prisiima įsipareigojimą skirti gamybos investicijas Sardinijoje pagal pramoninius planus, kurie turi būti teikiami regiono valdžios institucijoms. Pavyzdžiui, „Portovesme“ įsipareigojo investuoti į savaiminę elektros energijos gamybą ir dalyvauti statant naujas jėgaines.
(37)
Italija pranešė apie Įstatymo Nr. 80/2005 11 straipsnio 12 dalį pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį. Nustatyta, kad 2005 m. tarifus bus galima taikyti, jei Komisija leis įgyvendinti šią sistemą. Todėl 2005 m. tarifai nebuvo įvesti.
2.3. Bylos nacionaliniuose teismuose
(38)
„Solvay Chimica Italia“ ir „Solvay Chimica Bussi SpA“, veikiančios chloro ir sodos gamybos ciklo srityse už Sardinijos ribų, iškėlė bylą Lombardijos regioniniame administraciniame teisme (14) dėl įgyvendinant Įstatymo Nr. 80/2005 11 straipsnio 12 dalį AEEG priimtų sprendimų, remdamosi tuo, kad pagal šiuos sprendimus teikiama neteisėta valstybės pagalba ir kad jais pažeidžiamos kitos Italijos teisės nuostatos (15). 2006 m. lapkričio 27 d. teismas sustabdė jo nagrinėjamą bylą tol, kol bus padarytos išvados Komisijos pradėto valstybės pagalbos tyrimo byloje C 13/06.
2.4. Palyginimas su ankstesniais nesuderinamos pagalbos atvejais - Deggendorf
(39)
Pradėjus tyrimą, Italija nurodė, kad „Eurallumina“ negrąžino nesuderinamos pagalbos, dėl kurios nagrinėta byla C 80/01 (pagalba aliuminio oksido gamybai) (16), bet, pasak bendrovės, Sardinijos regioninės valdžios institucijos 2006 m. gegužės 8 d. dėl šios priemonės priėmė įsakymą susigrąžinti lėšas.
3. SPRENDIMAS PRADĖTI PROCEDŪRĄ PAGAL SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO 108 STRAIPSNIO 2 DALĮ
(40)
Komisija nusprendė pradėti oficialią tyrimo procedūrą remdamasi toliau išvardytais pagrindais.
3.1. Byla C 38/B/04
(41)
Sprendime pradėti oficialų tyrimą (17) Komisija svarstė, ar galėtų būti, kad „Portovesme“, ILA ir „Eurallumina“ taikyti 2004 m. tarifai nėra valstybės pagalba, nes jie labai panašūs į „Alcoa“ 1996 m. taikytą lengvatinį tarifą, dėl kurio Komisija priėmė 1996 m. gruodžio 4 d. sprendimą (toliau - sprendimas byloje Alumix) (18) ir nustatė, kad jis nėra valstybės pagalba.
(42)
Komisija pažymėjo, kad naujas tarifas, atrodo, yra kitoks negu Alumix tarifas, nes Alumix tarifas buvo suteiktas tiesiogiai Italijos monopolinei elektros energijos operatorei ENEL, o naujas tarifas yra atrankioji valstybės priemonė, kuria valstybė kompensuoja naudos gavėjų su savo energijos tiekėjais sutartos rinkos kainos ir 1996 m. nustatytos lengvatinės kainos skirtumą. Komisija padarė išvadą, kad 2004 m. potvarkiu esamos priemonės, kuri nebuvo valstybės pagalba, taikymo sritis ne tik išplėsta, kad apimtų naujus naudos gavėjus, bet ir įdiegta nauja sistema, kuri yra skirta trims atitinkamoms įmonėms ir kurios finansinis mechanizmas labai skiriasi nuo Alumix tarifo.
(43)
Sprendime pradėti procedūrą 2004 m. potvarkiu įvesti tarifai priskiriami prie veiklos pagalbos ir vertinama, ar tą pagalbą galima leisti teikti remiantis Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėmis (toliau - Regioninės pagalbos teikimo gairės) (19), nes Sardinija pagal 107 straipsnio 3 dalies a punktą iki 2006 m. pabaigos yra remiamas regionas. Komisija suabejojo, ar pagalbą galima leisti teikti remiantis tuo pagrindu, nes neatrodė, kad tokio pobūdžio ad hoc pagalba, teikiama ribotam įmonių skaičiui, skatintų regiono vystymąsi.
(44)
Komisija taip pat išreiškė susirūpinimą, kad dėl priemonės poveikio gali sumažėti elektros energijos apmokestinimo lygis. Bet kuris toks sumažinimas turėtų būti pagrįstas 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB, pakeičiančia Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (20).
3.2. Byla C 13/06
(45)
2006 m. balandžio 27 d. sprendime pradėti oficialų tyrimą Komisija 2005 m. tarifo sistemą priskyrė prie naujos veiklos pagalbos.
(46)
Komisija svarstė, ar lengvatinį tarifą galima leisti taikyti kaip regioninę veiklos pagalbą remiantis Regioninės pagalbos teikimo gairėmis, nes Sardinija pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktą turėjo būti remiama iki 2006 m. pabaigos.
(47)
Nepaisant Italijos tvirtinimo, kad aukštos elektros energijos kainos Sardinijoje trukdo salos vystymuisi, Komisija laikėsi nuomonės, kad Italija neįrodė, kad tos kainos - nei vidutinis jų dydis, nei konkrečios stambių energijos vartotojų mokamos kainos - Sardinijoje buvo daug didesnės (21). Komisija pažymėjo, kad pertekliniai elektros energijos gamybos pajėgumai Sardinijoje galėjo tik paskatinti elektros gamintojus parduoti elektros energiją už mažiausią galimą kainą tol, kol bus baigti, kaip planuojama, 2010 m., įgyvendinti jungiamųjų linijų projektai ir atsiras galimybė energiją eksportuoti iš Sardinijos.
(48)
Be to, Italija nepaaiškino, kodėl didesnės kainos turėtų būti vertinamos kaip kliūtis regionui arba kaip tarifas prisidėtų prie regiono vystymosi. Taigi Komisija abejojo, ar pagalba būtina.
(49)
Komisija taip pat suabejojo, ar tokio pobūdžio ad hoc pagalba proporcinga nepalankiems regiono padėties aspektams, visų pirma atsižvelgiant į lengvatinei kainai apskaičiuoti naudotą metodą, kuris niekaip nebuvo susietas su kitose Italijos dalyse galiojančia kaina, bet grindžiamas vidutine Europos stambių energijos vartotojų mokama kaina.
(50)
Komisija pažymėjo, kad priemonės trukmė viršijo penkerius metus, nors paprastai tai yra ilgiausias galimas regioninės veiklos pagalbos laikotarpis, ir kad realus pagalbos dydis laipsniškai nemažėjo, nes buvo nustatytas 4 % aukščiausia tarifo didinimo riba.
(51)
Dėl laikotarpio, kuriam taikomos 2007-2013 m. Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairės (22), Komisija pažymėjo, kad Sardinija nebegalės gauti pagalbos, ypač veiklos pagalbos, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies a punktą. Gairėse leidžiama taikyti dvejų metų pereinamąjį laikotarpį ir tiesiniu principu laipsniškai mažinti esamą veiklos pagalbą, bet jomis nebuvo galima remtis ir leisti keliems mėnesiams skirti o paskui laipsniškai nutraukti naują veiklos pagalbą, juolab atsižvelgiant į išreikštas abejones ir iškraipomąjį pagalbos poveikį.
(52)
Savo išvadose Komisija išreiškė abejones, ar „Portovesme“, ILA, „Eurallumina“ ir „Syndial“ skirtą lengvatinį tarifą galima leisti taikyti kaip regioninę pagalbą arba kitu pagrindu, kurio Italija bet kuriuo atveju nenurodė.
(53)
Dėl „Eurallumina“ Komisija pažymėjo, kad ši bendrovė net negrąžino gautos neteisėtos ir nesuderinamos valstybės pagalbos (23) ir kad pagal byloje Deggendorf (24) nustatytas taisykles ji negalėjo gauti pagalbos pagal jokią naują priemonę.
4. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PATEIKTOS PASTABOS
4.1. Byla C 38/B/04
(54)
Atsakydamos į Komisijos kvietimą pateikti pastabas dėl 2004 m. sprendimo pradėti nuodugnų tyrimą, pastabas pateikė pradinis skundo pateikėjas, kelios naudos gavėjos („Portovesme“, „Eurallumina“ ir „Alcoa“) ir kitos suinteresuotosios šalys. Čia apibendrinamos tik tos pastabos, kurios yra tiesiogiai susijusios su „Portovesme“, ILA ir „Eurallumina“ skirtu lengvatiniu tarifu. „Alcoa“ pateiktos pastabos neįtrauktos, nes jos išsamiai aptartos galutiniame sprendime, konkrečiai priimtame dėl tos bendrovės (25).
4.1.1. „Portovesme“ pateiktos pastabos
(55)
„Portovesme“ tvirtino, kad lengvatiniu tarifu sprendžiamas rinkos nepakankamumo klausimas, būtent negalėjimas užtikrinti konkurencinių kainų neseniai liberalizuotoje Sardinijos elektros energijos rinkoje dėl joje veikiančių operatorių įtakos rinkoje. „Portovesme“ teigė, kad ENEL ir „Endesa“ (vėliau jų elektros energijos gamybos ištekliai Sardinijoje parduoti E.ON) sudaro duopoliją ir Sardinijoje dirbtinai palaiko vidutinio Italijos kainų dydžio elektros energijos kainas, nors iš tiesų Sardinijos kainos turėtų būti daug mažesnės, ypač stambiems elektros energijos vartotojams, atsižvelgiant į perteklinius elektros energijos gamybos pajėgumus, kurie turėtų skatinti gamintojus elektrą parduoti už konkurencingą kainą.
(56)
„Portovesme“ tvirtino, kad jos taikyta lengvatinė kaina atitiko tą kainą, kurią bendrovė būtų galėjusi taikyti įprastomis rinkos sąlygomis, t. y. jeigu elektros energijos rinka tinkamai veiktų.
(57)
Anot „Portovesme“, dėl iš Išlyginimo fondo gaunamų kompensuojamųjų išmokų (37 EUR už MWh) „Portovesme“ mokėta kaina atitiko jos konkurentų mokamą kainą ir neiškraipė konkurencijos, nes visi ES cinko gamintojai moka vienodas kainas ir šia priemone tik kompensuota nepalanki bendrovės konkurencinė padėtis, kuri susidarė dėl Sardinijos struktūrinių problemų (tarp jų - gamtinių dujų nebuvimo).
(58)
Metalas: cinkas, aliuminis ir švinas, yra biržos prekės, už kurias pasaulyje, Londono metalo biržoje, nustatoma viena kaina. Vietos gamybos išlaidų skirtumai neatsispindi pasaulio kainų skirtumuose. Visų pirma, „Portovesme“ cinko gamybos mastas yra toks mažas (sudaro mažiau kaip 1 % pasaulio gamybos masto), kad negali paveikti pasaulinės kainos.
(59)
Jeigu tarifo nebūtų, „Portovesme“ turėtų uždaryti savo gamyklą, bet uždarymas nebūtų naudingas kitiems ES cinko gamintojams, kurie negalėtų padidinti gamybos, o susidariusi spraga būtų užpildyta importu iš trečiųjų šalių. „Portovesme“ padarė išvadą, kad lengvatinis tarifas nepaveikia konkurencijos arba prekybos ES.
(60)
Be to, kaip nurodė Portovesme, iš Išlyginimo fondo mokamai kompensuojamajai išmokai nenaudoti valstybės ištekliai, nes Išlyginimo fonas tik perskirsto privačias lėšas, kurias moka galutiniai elektros energijos vartotojai.
(61)
„Portovesme“ pažymėjo, kad elektros energijos pardavimas daug energijos vartojančioms įmonėms yra svarbus siekiant užtikrinti energijos tiekimo Sardinijoje saugumą ir tęstinumą ir išvengti elektros energijos gamybos neefektyvumo, dėl kurio galutiniams vartotojams padidėtų elektros energijos kainos.
(62)
Pagaliau bendrovė nurodo, kad jei būtų priversta uždaryti savo gamyklą, Sardinijos gamybos bazė patirtų labai rimtų padarinių, nes būtų prarasta 790 tiesioginių ir 500 netiesioginių darbo vietų.
4.1.2. „Eurallumina“ pateiktos pastabos
(63)
„Eurallumina“ tvirtino, kad aliuminio oksido gamybos išlaidos Europoje yra didesnės negu kituose pasaulio regionuose, daugiausia dėl didesnių elektros energijos ir kuro kainų ir dėl boksito (26) transportavimo išlaidų. Didesnių išlaidų negalima perkelti nustatant aukštesnes kainas, nes aliuminio oksido kaina nustatoma Londono metalo biržoje ir pavieniai gamintojai jai įtakos nedaro. Todėl Europos aliuminio oksido gamybos konkurencinė padėtis yra nepalanki, palyginti su likusia pasaulio dalimi.
(64)
Šalia bendrų Europos aliuminio oksido gamyklų problemų „Eurallumina“ taip pat nurodė specifines Sardinijos problemas, dėl kurių vietos įmonės negali naudotis elektros energijos rinkos liberalizavimu, būtent vietinių elektros energijos operatorių įtaką rinkoje (žr. „Portovesme“ pastabas 55 konstatuojamojoje dalyje). „Eurallumina“ taip pat tvirtino, kad gamtinių dujų neturėjimas, yra didelė kliūtis aliuminio oksido gamybai Sardinijoje, nes didelis šiam procese reikalingas garo kiekis turi būti gaunamas naudojant mazutą, kuris yra brangesnis.
(65)
Anot „Eurallumina“, liberalizavus elektros energijos gamybos rinką Sardinijoje, elektros energijos kainos padidėjo: jei nebūtų tarifo, „Eurallumina“ už jai tiekiamą elektros energiją būtų turėjusi mokėti 65,95 EUR už MWh, o iki liberalizavimo ji mokėjo 44 EUR už MWh. Taikant 2004 m. tarifą kaina sumažinta iki 35 EUR už MWh.
(66)
Kaip „Portovesme“, „Eurallumina“ tvirtino, kad, jei būtų priversta atsisakyti verslo, kiti ES aliuminio oksido gamintojai negalėtų jo perimti, nes jau dirba didžiausiu pajėgumu, o spraga būtų užpildoma importu iš trečiųjų šalių. Uždarius gamyklą būtų prarasta 400 tiesioginių ir 250 netiesioginių darbo vietų (27). Atsižvelgdama į tai, vienintelė aliuminio oksido tiekėja „Alcoa“ lydymo gamyklai, „Eurallumina“, manė, kad jos aliuminio oksido gamyklos uždarymas gali pakenkti „Alcoa“ gyvybingumui Sardinijoje.
(67)
„Eurallumina“ padarė išvadą, kad 2004 m. potvarkyje nustatytas tarifas yra būtinas, kol nesukurta nauja infrastruktūra, kuria bus panaikinti pagrindiniai Sardinijos pramonę veikiantys nepalankios konkurencinės padėties veiksniai.
4.1.3. Kitų suinteresuotųjų šalių pateiktos pastabos
(68)
„Portovesme“ konkurentė, ta pati bendrovė, kuri pirmą kartą atkreipė Komisijos dėmesį į šį atvejį, pradėjus oficialų tyrimą Komisijai parašė vėl. Ji pateikė 2004 m. lengvatinio tarifo analizę, kurioje padarė išvadą, kad tarifas yra neteisėta valstybės pagalba. Ginčijama tarifų sistema iš esmės skiriasi nuo „Alcoa“ suteikto Alumix tarifo: neįmanoma pritarti požiūriui, kad ji nėra valstybės pagalba. Turi būti nustatyta, kad pagalba yra nesuderinama su bendrąja rinka, nes jos negalima patvirtinti nei kaip regioninės veiklos pagalbos, nei kaip restruktūrizavimo pagalbos.
(69)
Chloro ir sodos gamybos srityje veikiančios „Solvay Chimica Italia“ ir „Solvay Chimica Bussi“ 2005 m. liepos mėn., pasibaigus vieno mėnesio terminui pastaboms dėl sprendimo pradėti oficialų tyrimą pateikti, pateikė pastabas dėl 2004 m. tarifų. Šios bendrovės prašė jas pripažinti suinteresuotosiomis šalimis nepaisant vėlavimo. Savo pastabose jos nurodė, kad ir 2004 m., ir 2005 m. tarifai yra neteisėta ir nesuderinama valstybės pagalba.
4.1.4. Italijos pateiktos pastabos
(70)
Italija tvirtino, kad ES elektros energijos rinka nėra visiškai konkurencinga, kaip Komisija pati pripažino ketvirtojoje Dujų ir elektros energijos vidaus rinkos įgyvendinimo metinėje ataskaitoje (28). Įmonės, visų pirma vartojančios daug energijos, negali laisvai pasirinkti tiekėjų ir pirkti elektros energiją panašiomis sąlygomis įvairiose valstybėse narėse. Šie sunkumai nėra susiję su pačių įmonių veikla, bet kyla dėl struktūrinių energijos rinkų trūkumų. Dabartinė ES energijos rinkos padėtis neigiamai veikia laisvą konkurenciją stambių energijos vartotojų produktų rinkose.
(71)
Nepaisant sektoriaus liberalizavimo, Italijoje ypač daug struktūrinių trūkumų, kaip antai nepakankamos įvairių nacionalinės energijos sistemos dalių jungiamosios linijos ir koncentruota rinkos struktūra. Tokiomis aplinkybėms liberalizavimas nesuteikė geresnių kainų dideliems energijos vartotojams. Šios problemos ypač didelės Sardinijoje, kur jungiamosios linijos ribotos.
(72)
Todėl Italija teigė, kad speciali tarifų sistema, atspindinti paklausos pobūdį, turėtų būti laikoma pagrįsta kaip reguliavimo priemonė, kuria skatinami mechanizmai, kurie veiktų visiškai konkurencingoje rinkoje. Šia priemone sugrąžintos vienodos įvairiose valstybėse narėse veikiančių daug energijos vartojančių įmonių veiklos sąlygos, pašalinant nepalankius geografinius aspektus, kurie veikia Sardinijoje įsikūrusias įmones. Šia sistema įtvirtintas lauktas liberalizavimo proceso poveikis. Pasak Italijos, panašios priemonės įgyvendintos ir kitose valstybėse narėse, kuriose stambūs energijos vartotojai naudojasi reguliuojamais elektros energijos tarifais.
(73)
Pasak Italijos, 2004 m. potvarkiu siekta dviejų tikslų: paremti užimtumą Sardinijoje, kur daugiausia darbo vietų sukurta metalo sektoriuje, ir išsaugoti pakankamą energijos gamybos paklausos lygį Sardinijoje, kurioje yra perteklinių pajėgumų problemų.
(74)
Italija tvirtino, kad nauja tarifo sistema de facto prilygsta Alumix tarifui, kurį Komisija nustatė nesant valstybės pagalba. Skirtumai tarp senos ir naujos sistemų kilo tik dėl naujos „tarifo struktūros“, kuri tapo reikalinga liberalizavus energijos rinką.
(75)
Italija teigė, kad tarifo sistema nėra valstybės pagalba. Dėl valstybės išteklių naudojimo - tarifo sistema panaši į tvarką, svarstytą byloje PreussenElektra, kurioje Teisingumo Teismas nustatė, kad valstybės ištekliai nebuvo naudojami (29). Išlyginimo fondas yra techninė institucija, kuri veda sistemos apskaitą ir laisvai nedisponuoja turimais finansiniais ištekliais. Tai, kad AEEG ir Finansų ministerija vykdo Išlyginimo fondo veiklos kontrolę, nereiškia, kad valstybė gali laisvai disponuoti šiais ištekliais. Todėl, pasak Italijos, ištekliai, naudojami tarifo mechanizmui finansuoti, yra visiškai privatūs.
(76)
Italija taip pat teigė, kad tarifas nedaro poveikio prekybai Sąjungos viduje ir negali iškraipyti konkurencijos, nes produktams, kurie yra biržos prekės, yra nustatyta pasaulinė kaina (žr. „Portovesme“ pastabas 55 konstatuojamojoje dalyje). Be to, ir ES, ir Italijos gamyba neatitinka augančios atitinkamų metalų paklausos. 2005 m. vidaus gamyba patenkino tik 12 % aliuminio, 55 % cinko ir 80 % švino paklausos Italijoje. Šių metalų gamybos deficitas ES ir Italijoje augo, vis didesnė paklausos dalis buvo patenkinama importu iš trečiųjų šalių. Jeigu metalo pramonė Italijoje išnyktų, joks naujas ES rinkos dalyvis negalėtų užpildyti Italijoje panaikintų pajėgumų, nes ES gamyklos jau veikia visu pajėgumu ir joks esamas gamintojas arba naujas dalyvis neturėtų akstino didinti pajėgumus, nes ilgalaikės galimybių naudoti energiją už prieinamą kainą perspektyvos nėra tvirtos. Todėl šių gamybos pajėgumų išsaugojimas Italijoje negali padaryti žalos konkurentams. Kadangi lengvatinis tarifas nėra mažesnis už elektros energijos kainų, kurias moka konkuruojančios bendrovės, vidurkį, juo neskatinamas eksportas iš Sardinijos į kitas valstybes nares.
(77)
Italija tvirtino, kad net jei Komisija padarytų išvadą, kad priemonė iš tiesų yra valstybės pagalba, tarifą būtų galima laikyti suderinamu su vidaus rinka remiantis tuo, kad tai regioninė veiklos pagalba, kurią Sardinijai leidžiama teikti vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies a punkto išimtimi.
(78)
Pasak Italijos, Sardinijos elektros energijos rinkos trūkumai (rinkos koncentracija, menkos jungiamosios linijos, pertekliniai elektros energijos gamybos pajėgumai) ir galimybės prisijungti prie dujų infrastruktūros nebuvimas sukuria kliūtis regionui, o tarifu siekiama šias kliūtis pašalinti.
(79)
Elektros energijos kainos Italijoje 38 % didesnės, palyginti su stambių energijos vartotojų ES mokamu vidurkiu. Dėl to kyla konkurencingumo problema, kuri Sardinijoje yra dar didesnė dėl vietos elektros energijos rinkos trūkumų ir dėl to, kad nėra galimybės prisijungti prie gamtinių dujų sistemos.
(80)
Italija tvirtino, kad priemone prisidedama prie regiono vystymosi, nes metalo pramonės indėlis į Sardinijos ekonomiką ir užimtumą yra labai svarbus: metalo pramonėje dirba 12 % visos darbo jėgos, ji sukuria 12,2 % regiono gamybos BNP. Tarifas teigiamai veikia užimtumą ir padeda išsaugoti salos socialinę bei ekonominę sistemą.
(81)
Pasak Italijos, tarifas proporcingas trūkumams, su kuriais susiduria naudos gavėjai, nes juo tik suderinamos Sardinijos gamintojų mokamos elektros energijos kainos su vidutinėmis ES konkurentų mokamomis kainomis.
(82)
Be to, tarifas yra trumpalaikis ir laikinas, nes numatyta, kad užbaigus infrastruktūros projektus, kuriais siekiama pagerinti jungiamąsias linijas su elektros energijos ir dujų sistemomis (naujas SAPEI jungiamasis kabelis ir GALSI dujotiekis) (30), jis nebebus taikomas.
(83)
Pasak Italijos, priemonė yra laipsniškai mažėjanti, nes lengvatinė kaina indeksuojama remiantis kuro kainų pokyčiais ir gali būti tik didinama arba nebūti keičiama.
4.2. Byla C 13/06
4.2.1. „Portovesme“ pateiktos pastabos
(84)
„Portovesme“ manė, kad 2005 m. tarifai neiškraipo konkurencijos, kad jie būtini siekiant užtikrinti atitinkamų pramonės šakų išlikimą ir kad galima būti laikomi suderinama regionine pagalba. Bendrovės argumentai panašūs į Italijos pateiktus argumentus, į kuriuos galima daryti nuorodą (žr. 87-104 konstatuojamąsias dalis).
4.2.2. „Eurallumina“ pateiktos pastabos
(85)
„Eurallumina“ taip pat manė, kad 2005 m. tarifai neiškraipo konkurencijos, kad jie būtini siekiant užtikrinti atitinkamų pramonės šakų išlikimą ir kad juos galima laikyti suderinama regionine pagalba. Bendrovės argumentai panašūs į Italijos pateiktus argumentus, į kuriuos galima daryti nuorodą.
4.2.3. Kitų suinteresuotųjų šalių pateiktos pastabos
(86)
Du „Portovesme“ ir „Syndial“ konkurentai, kurie pateikė pastabas byloje C 38/B/04, pateikė pastabas ir šioje byloje. Abu tvirtino, kad ginčijamos priemonės yra veiklos pagalba, kurią reikėtų laikyti nesuderinama su vidaus rinka.
4.2.4. Italijos pateiktos pastabos
(87)
Italija tvirtino, kad 2005 m. tarifai labai skiriasi nuo 2004 m. taikytų tarifų, nes dabar jie atitinka Regioninės pagalbos teikimo gairių reikalavimus.
(88)
Pasak Italijos, atlikus paviršutinį vertinimą tarifus galima priskirti prie veiklos pagalbos, bet iš tikrųjų jie yra priemonių, skirtų palaikyti Sardinijos regiono vystymąsi, dalis. Visų pirma, Italija atkreipė dėmesį į glaudžią tarifų ir įsipareigojimo skirti ilgalaikes investicijas, kurį naudos gavėjų reikalauta prisiimti, sąsają. Ribojamoji nuostata, pagal kurią priemonę galima įgyvendinti tik leidus Komisijai, pasak Italijos, rodo, kad priemonė yra regioninės pagalbos pobūdžio.
(89)
Šios strategijos esmė išdėstyta susitarimo memorandume (it. protocollo d’intesa), kurį regionas sudarė su naudos gavėjais. Jame aptarta:
a)
investicijos į gamybą, numatytos naudos gavėjų pateiktuose pramoniniuose planuose;
b)
operatyvus energijos jungiamųjų linijų infrastruktūros patvirtinimas, kad naudos gavėjai galėtų naudotis energijos šaltiniais konkurencingomis kainomis (GALSI dujotiekis ir SAPEI jungiamasis kabelis);
c)
integruotos koncesijos eksploatuoti Sulcis anglių kasyklą ir statyti (valdyti) anglimis kūrenamą jėgainę elektros energijai tiekti naudos gavėjams suteikimas; ir
d)
lengvatiniai tarifai.
(90)
Italija laikėsi nuomonės, kad tarifus reikėtų vertinti kaip politikos priemones, kuriomis siekiama apsaugoti sektorius, kuriems kelia grėsmę didelės energijos kainos ir kurie antraip išsikeltų iš Italijos ir Europos dėl agresyvios konkurencijos su mažesnes gamybos išlaidas patiriančiomis ne ES bendrovėmis. Tarifai turėjo būti taikomi iki numatytos infrastruktūros ir konkurencingos vidaus energetikos rinkos sukūrimo. Priemonė atitinka regioninės pagalbos principus, nes ja skatinamas salos, kurioje daug energijos vartojančių gamybos įmonių konkurencinė padėtis nepalanki ne tik dėl nepakankamai liberalios elektros energijos rinkos, bet ir dėl išskirtinių jungiamųjų linijų su elektros ir dujų tiekimo sistemomis infrastruktūros trūkumų Sardinijoje, ekonomikos augimas ir užimtumas.
(91)
Šiam integruotam požiūriui patvirtinti Italija cituoja pirmąją Konkurencingumo, energetikos ir aplinkos aukšto lygio atstovų grupės ataskaitą (31), kurioje nustatyta, kad liberalizavimo procesas energijos sektoriuje neatnešė tinkamų rezultatų, kad reikalingos geresnės jungiamosios linijos ir būtų tikslinga sudaryti ilgalaikius tiekimo susitarimus prognozuojamomis kainomis arba klientų ir energijos tiekėjų partnerystę. Italija tvirtino, kad Sardinijai suplanuotos priemonės yra kreipiamos šia linkme, bet kad trumpalaikės priemonės, kaip antai tarifai, taip pat reikalingos, siekiant apsaugoti Sardinijos pramonės konkurencingumą ir užtikrinti jos išlikimą tol, kol bus įgyvendintos suplanuotos investicijos ir bus išspręstos struktūrinės problemos.
(92)
Italija tvirtino, kad Sardinijos naudos gavėjų mokamų kainų negalima lyginti su panašių bendrovių žemyninėje Italijos dalyje mokamomis kainomis, nes daug energijos vartojančios įmonės perka elektros energiją pagal dvišalius susitarimus, kurie nepriklauso viešajam sektoriui. Pasak Italijos, Komisija klysta lygindama energijos biržose registruotas kainas, nes tik nedidelė šių įmonių energijos dalis perkama biržose.
(93)
Pasak Italijos, pagal dvišalius susitarimus sulygtos kainos būtų palankios vartotojams tik jeigu vartotojai galėtų laisvai rinktis tiekėjus ir naudojant konkurencingas technologijas pagamintos elektros energijos šaltinius. Sardinijoje, kur jėgainėse negalima pagaminti pigios elektros energijos, nes nėra galimybės naudoti gamtines dujas, tai neįmanoma. Be to, naujas investicijas į modernias jėgaines stabdo ribotos jungiamosios elektros linijos, tad elektros energijos negalima eksportuoti. Kitas veiksnys - rinkos koncentracija ir vietos operatoriams tenkantis vaidmuo.
(94)
Tokiomis aplinkybėmis, anot Italijos, pagrįstai taikyti tarifai, kuriais stabilizuotos elektros energijos kainos tol, kol elektros energijos rinkoje bus pasiekta veiksmingesnė konkurencija. Italija dar kartą patvirtino, kad lengvatiniais tarifais skatintas visiškai konkurencingos rinkos mechanizmas.
(95)
Dėl perteklinių elektros energijos gamybos pajėgumų, dėl kurių Komisija suabejojo, ar energijos kainos Sardinijoje yra didesnės negu žemyninėje Italijos dalyje (nes pertekliniai pajėgumai turėtų skatinti gamintojus parduoti energiją stambiems vartotojams už konkurencingą kainą, žr. 47 konstatuojamąją dalį), Italija pateikė šiuos argumentus. Pertekliniai Sardinijos elektros energijos gamybos pajėgumai negalėjo lemti žemesnių kainų vartotojams, nes šiuo konkrečiu atveju pertekliniai pajėgumai susidarė dėl ribotų jungiamųjų linijų, dėl to buvo būtina sukurti labai didelį energijos rezervą, siekiant užtikrinti elektros energijos tiekimo saloje tęstinumą (32). Kadangi šis rezervas bet kuriuo atveju buvo padengiamas iš visų galutinių elektros energijos vartotojų mokamų mokesčių, energijos tiekėjai nebuvo suinteresuoti parduoti naudojant šiuos neišnaudojamus pajėgumus pagamintą elektros energiją konkurencingesnėmis kainomis.
(96)
Pasak Italijos, priemonė yra proporcinga, nes AEEG nustatyta 2005 m. kaina (žr. 34 konstatuojamąją dalį) atitinka vidutinę kainą, kurią ES moka naudos gavėjų konkurentai ir kurią objektyviai apskaičiavo priežiūros institucija. Italija taip pat nurodė, kad valstybėse narėse, kuriose tarifai reguliuojami, stambūs pramoniniai vartotojai už tiekiamą elektros energiją 2005 m. mokėjo tik 25 EUR už MWh.
(97)
Todėl Italija ginčijo skundų pateikėjų pateiktus duomenis, kurie, jos nuomone, parengti taikant netinkamą metodiką, nes juose nurodomos pernelyg aukštos naudos gavėjų konkurentų ES mokamos vidutinės elektros energijos kainos.
(98)
Pasak Italijos, sistemos galiojimo trukmė - šešeri, o ne penkeri metai - pateisinama tuo, kad reikia laukti, kol bus baigta kurti energetikos infrastruktūra.
(99)
Italija taip pat tvirtino, kad laipsniško pagalbos mažėjimo reikalavimas įvykdytas: pagalba tarifais buvo laipsniškai mažinama, nes tarifai buvo tikslinami pagal svertinį Amsterdamo ir Frankfurto energijos biržų kainų svyravimo vidurkį ir galėjo būti tik didinami, bet ne mažinami.
(100)
Tarifai buvo susieti su energijos biržų kainų svyravimais, nes, pasak Italijos, tai yra objektyvus atskaitos taškas, atspindintis daugybę energijos kainų tendencijų. Tačiau Italija tvirtino, kad paprastai ES stambių energijos vartotojų mokamos kainos faktiškai padidėja mažiau, negu skelbiama biržose, nes tokie vartotojai moka dvišaliais susitarimais sulygtas arba, tais atvejais, kai tarifai reguliuojami, valstybės nustatytas kainas, o šios kainos mažiau linkusios svyruoti.
(101)
Italija padarė išvadą, kad metinis 4 % Sardinijos tarifų augimas atitiko tiesioginių ES konkurentų mokamų energijos kainų augimą.
(102)
Italija atkreipė dėmesį į tai, kad ES esama priemonių, kurių poveikis toks pat kaip ginčijamų lengvatinių tarifų, ir tvirtino, kad visos jos turėtų būti vertinamos taip pat, nepaisant jų formos, nes bendras tikslas yra užtikrinti daug energijos vartojančių pramonės šakų išlikimą ES ir užkirsti kelią jų perkėlimui už nacionalinės teritorijos ribų.
(103)
Nors nuo 2007 m. Sardinija nebegalėjo naudotis regionine veiklos pagalba, Italija tvirtino, kad Regioninės pagalbos teikimo gairėse numatytas laipsniškas sistemų, taikytų tuo metu, kai baigėsi regiono teisės naudotis išimtimi pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies a punktą galiojimo laikotarpis, įgyvendinimo nutraukimas. Taigi Komisija vis dar gali leisti taikyti priemonę pagal 2007 m. Regioninės pagalbos teikimo gaires. Bet kuriuo atveju Italija tvirtino, kad ginčijama priemonė neturėtų būti laikoma paprasta veiklos pagalba.
(104)
Italija dar kartą patvirtino, kad tarifai nedaro poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai, remdamasi 76 konstatuojamojoje dalyje išdėstytais argumentais dėl aliuminio, cinko ir švino. Italijos nuomone, ta pati logika taikytina ir chemijos pramonei. Italija nurodė, kad 2003 m. chemijos pramonės produktų importas į Italiją buvo didesnis už eksportą ir kad ES ir Italijos gamyba nuo 2001 m. mažėjo. Konkrečiai dėl PVC gamybos, pagrindinės chloro panaudojimo srities, Italija nurodė, kad šalyje jaučiamas gamybos deficitas. 2002 m. Italijoje pagaminta tik 470 000, o sunaudota 970 000 tonų PVC.
5. PRIEMONĖS VERTINIMAS
5.1. Valstybės pagalbos buvimas pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį
(105)
Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį priemonė yra valstybės pagalba, jeigu atitinka visas šias sąlygas: a) suteikia pranašumą jos naudos gavėjui; b) yra finansuojama valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių; c) yra atrankioji; ir d) veikia valstybių narių tarpusavio prekybą ir gali iškraipyti konkurenciją ES.
5.1.1. Pranašumo buvimas
(106)
Pagal 2004 ir 2005 m. tarifų tvarką valstybė imasi veiksmų subsidijuoti elektros energijos kainą, kurią naudos gavėjai sulygsta su tiekėjais. Pavyzdžiui, 2004 m. pagal galiojančius dvišalius tiekimo susitarimus, kol nebuvo kompensuojamųjų išmokų, „Portovesme“ turėjo mokėti 63 EUR už MWh (33), o „Eurallumina“ 65,95 EUR už MWh. Šiuos duomenis pateikė Italija ir patys naudos gavėjai, tad jie neginčijami.
(107)
Kaip matyti iš Italijos pateiktų duomenų, 2005 m. „Syndial“ su tiekėju sulygta elektros energijos kaina buvo didesnė nei 60 EUR už MWh, o pritaikius tarifą ji sumažėtų iki 27 EUR už MWh. Abi priemonės grindžiamos logika, kad valstybė naudos gavėjams atlygina papildomas išlaidas, kurias šie patiria pirkdami elektros energiją Sardinijoje, palyginti su ES konkurentų mokamų kainų vidurkiu.
(108)
„Portovesme“ tvirtina, kad lengvatinė kaina atitinka kainą, kuri galiotų visiškai konkurencingoje rinkoje, todėl nesuteikia pranašumo. Komisija jau atmetė šio pobūdžio argumentus byloje Alcoa, kurioje buvo svarstomi iš esmės tokie patys tarifai. Vertindami, ar esama pranašumo, nei Sąjungos teismai, nei Komisija niekada neatsižvelgdavo į sąlygas, kurios galiotų hipotetinėje geriau veikiančioje rinkoje. Visuomet būdavo remiamasi atitinkamose faktinėse rinkose galiojančiomis sąlygomis (34).
(109)
Pagal šį argumentą taip pat daroma prielaida, kad jei rinka veikia netinkamai, valstybė narė gali pagrįstai nustatyti kainas, kurios paskatintų veiksmingos konkurencijos sąlygas (žr. Italijos pastabas 72 konstatuojamojoje dalyje).
(110)
Tokių argumentų priimti negalima, nes jie prieštarauja nusistovėjusiam ES teismų praktikos principui, kad „tai, kad valstybė narė, imdamasi vienašalių priemonių, siekia užtikrinti konkrečiame ekonomikos sektoriuje konkurencijos sąlygas, kurios būtų panašios į kitose valstybėse narėse vyraujančias sąlygas, negali panaikinti tokių priemonių valstybės pagalbos pobūdžio“ (35). Komisija mano, kad tas pats principas taikomas ir tais atvejais, kai valstybė narė siekia užtikrinti, kad konkurencijos sąlygos būtų panašios į tas, kurios veiktų visiškai konkurencingoje rinkoje.
(111)
Jeigu tokie argumentai būtų priimti, nebūtų laikoma, kad valstybės pagalba teikiama tais atvejais, kai valstybė narė skiria subsidiją, kad padengtų skirtumą tarp dviejų rinkos dalyvių laisvai sulygtos kainos ir teorinės kainos, dėl kurios visiškos konkurencijos sąlygomis rinkoje būtų buvę galima sudaryti susitarimą. Tai prieštarautų pagrindiniam valstybės pagalbos kontrolės tikslui.
(112)
Italija tvirtina, kad šie tarifai yra tokie patys, kaip Alumix tarifas, kuris, Komisijos nuomone, nėra valstybės pagalba (žr. 74 konstatuojamąją dalį), todėl taip pat turėtų būti vertinami kaip ne pagalba.
(113)
Komisija pažymi, kad padėtis, dėl kurios Komisija pareiškė savo nuomonę byloje Alumix, buvo visai kitokia. Byloje Alumix tarifą nustatė ENEL, kuri tuo metu buvo viešoji monopolinė elektros energijos tiekimo institucija, veikianti dar neliberalizuotoje elektros energijos rinkoje (36). Tuo atveju Komisija turėjo patikrinti, ar ENEL energiją tiekė už dirbtinai mažą kainą, ar veikė kaip racionalus rinkos ekonomikos subjektas. Kadangi ENEL priklausė elektros energijos gamybos ir tiekimo monopolija, konkurencinės rinkos kainos, kuria Komisija galėtų remtis vertindama, ar esama pranašumo, nebuvo. Todėl Komisija nustatė metodą, kaip nustatyti mažiausią teorinę rinkos kainą, už kurią racionalus tiekėjas būtų pasirengęs parduoti energiją savo „geriausiam klientui“.
(114)
Tačiau šio metodo negalima taikyti tuo atveju, kai galutiniai vartojai sulygsta kainas su energijos tiekėjais liberalioje rinkoje ir ex post gauna kompensuojamąsias išmokas. Taigi sprendimo byloje Alumix analizė ir Komisijos išvados toje byloje šiuo atveju neturi jokios reikšmės. Tai patvirtinta Pirmosios instancijos teismo sprendime, kuriame patvirtintas sprendimas pradėti oficialų tyrimą byloje Alcoa (37) (sprendimo 132 punktas).
(115)
Šiuo atveju rinkos subjekto principas netaikomas. Padėtį reikėtų įvertinti taikant rinkos subjekto testą, jeigu valstybė parduotų elektros energiją atitinkamoms bendrovėms tiesiogiai arba per valstybei priklausančią bendrovę, kaip byloje Alumix. Tačiau šiuo atveju elektros energiją tiekia privačios bendrovės. Todėl nėra poreikio kaip byloje Alumix nagrinėti, ar valstybės elgsena panaši į racionalaus rinkos subjekto.
(116)
Darytina išvada, kad 2004 ir 2005 m. kompensuojamųjų išmokų sistema mažinami mokesčiai, mokėtini pagal naudos gavėjų sudarytus susitarimus, kurie paprastai turėtų būti įtraukiami į bendrovių biudžetą. Todėl remiantis nusistovėjusia teismų praktika, ginčijamomis priemonėmis jų gavėjams suteikiamas pranašumas (38).
5.1.2. Atrankumas
(117)
Kadangi lengvatiniai elektros energijos tarifai Italijoje suteikiami tik įmonėms, kurių gamyklos veikia Sardinijoje ir kurios įtrauktos į konkretų pramonės sričių sąrašą, nustatytą įstatymuose ir priežiūros dokumentuose, kurie sudaro šių priemonių teisinę bazę, jų suteikiamas pranašumas yra atrankusis.
5.1.3. Valstybės ištekliai ir priskyrimas valstybei
(118)
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką pranašumas yra valstybės pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 87 straipsnio 1 dalį, tik jei jis tiesiogiai arba netiesiogiai suteikiamas iš valstybės išteklių (39) ir išteklių naudojimas priskiriamas valstybei (40).
(119)
Kaip paaiškinta 28 konstatuojamojoje dalyje, aptariamos kompensuojamosios išmokos finansuojamos iš parafiskalinio mokesčio, kurį renka Išlyginimo fondas, elektros energijos tarifo A4 komponento. Šis mokestis yra privalomas, nustatytas nacionalinės teisės aktus įgyvendinančios AEEG sprendimais. Išlyginimo fondas yra pagal įstatymą įsteigta viešoji institucija, kuri vykdo savo funkcijas vadovaudamasi tiksliais AEEG sprendimuose nustatytais nurodymais.
(120)
Teismų praktikoje taip pat yra nusistovėję, kad rinkliavos, kuri pagal nacionalinius įstatymus yra privaloma ir mokama pagal įstatymus įsteigtai institucijai, pajamos yra valstybės ištekliai pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį, jei yra skirtos priemonei, kuri atitinka to straipsnio kriterijus, finansuoti (41).
(121)
Italija remiasi Teisingumo Teismo sprendimu byloje PreussenElektra (42) savo teiginiui pagrįsti, kad nagrinėjama priemonė nėra finansuojama iš valstybės išteklių. Italija tvirtina, kad tarifui finansuoti reikalingas lėšas privačiosios šalys (elektros energijos vartotojai) perveda privačiosioms šalims (naudos gavėjams); valstybės vaidmuo apsiriboja tik tuo, kad ji priėmė įstatymą, pagal kurį reikalaujama sumokėti nustatytas sumas ir lėšas leidžiama naudoti tik įstatyme nustatytai sistemai įgyvendinti. Visų pirma, pasak Italijos ir kai kurių naudos gavėjų, Išlyginimo fondas negali niekaip kontroliuoti šių lėšų, jis yra tik apskaitos tarpininkas.
(122)
Byloje PreussenElektra Teismas nustatė, kad privačiosioms elektros energijos tiekimo įmonėms nustatyta prievolė pirkti iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių pagamintą elektrą už mažiausią galimą kainą, kuri yra didesnė už realią tokio pobūdžio elektros energijos rinkos kainą, nėra valstybės pagalba, nes priemonei valstybės ištekliai neskiriami nei tiesiogiai, nei netiesiogiai.
(123)
Komisija pažymi, kad byloje PreussenElektra priemonei finansuoti reikalingus išteklius elektros energijos tiekėjai tiesiogiai teikė atsinaujinančiųjų energijos išteklių gamintojams, nepervesdami jų per jokią viešąją instituciją. Toje sistemoje valstybės narės valdžios institucijos niekada nedisponavo pervedamomis sumomis. Tačiau šiuo atveju lėšos, prieš patekdamos galutiniams naudos gavėjams, keliauja per viešąją instituciją, Išlyginimo fondą. Taigi byloje PreussenElektra nagrinėjamos kitokios faktinės aplinkybės ir ji neturi reikšmės šiuo atveju.
(124)
Sprendimas byloje Pearle (43) taip pat negali padėti Italijai ar naudos gavėjams. Byloje Pearle Teismas nustatė, kad tam tikromis konkrečiomis sąlygomis rinkliavos pajamos, kurios pervedamos per kurią nors viešąją instituciją, nėra valstybės pagalba. Byloje Pearle nagrinėtas priemones konkretus pardavėjas finansavo vien tik savo iniciatyva. Lėšos iš parafiskalinės rinkliavos buvo renkamos per viešąją instituciją, kuri negalėjo bet kuriuo metu laisvai jomis disponuoti. Be to, tarp tų įmonių, kurios mokėjo rinkliavą, ir tų, kurios naudojosi priemone, buvo panašumų.
(125)
Italija tvirtina, kad Išlyginimo fondas savo nuožiūra negalėjo išmokėti lėšų, skirtų tarifams finansuoti, ir niekada neveikė „viešųjų finansų srityje“. Taigi valstybė negali laisvai disponuoti lėšomis, tad tos lėšos nėra valstybės ištekliai.
(126)
Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad nors kai kuriuos kriterijus byloje Pearle galima subjektyviai vertinti kaip svarbesnius už kitus, byloje Pearle nėra „pagrindinio kriterijaus“. Sprendime išvardyti kriterijai sumuojami. Tokį išaiškinimą Teisingumo Teismas pateikia ir byloje Earl Salvat, kurioje nagrinėjo parafiskalinę rinkliavą, kuri buvo vertinama pagal kiekvieną ir visus byloje Pearle nustatytus kriterijus (44).
(127)
Prieš nagrinėdama Išlyginimo fondo vaidmenį Komisija turi patikrinti, ar patenkinti kiti byloje Pearle išvardyti kriterijai. Aišku, kad šiuo atveju, kitaip negu byloje Pearle, ginčijami tarifai nustatyti valstybės, o ne ūkio sektoriaus iniciatyva. Be to, byloje Pearle priemonės naudos gavėjai buvo vieninteliai, kurie suteikė naudotus išteklius, taigi viešosios institucijos veiksmais nebuvo teikiamas pranašumas, kuris sukurtų papildomą naštą valstybei. Šiuo atveju naudos gavėjai neprisiima finansinės rinkliavos naštos, ją visą dengia tik elektros energijos vartotojai. Taigi sprendimu byloje Pearle negalima pagrįstai remtis, nepaisant to, ar argumentas, kad Išlyginimo fondas yra tik apskaitos tarpininkas, turi pagrindo.
(128)
Dėl paties Išlyginimo fondo Komisija pažymi, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką atvejų, kai pagalbą suteikia tiesiogiai valstybė ir kai pagalbą suteikia valstybės paskirta arba įsteigta viešoji arba privačioji institucija, nereikėtų laikyti skirtingais (45). Taigi, tai, ar Išlyginimo fondas turi viešosios, ar privačiosios institucijos statusą, nėra lemiamas veiksnys taikant valstybės pagalbos taisykles. Tai, kad Išlyginimo fondas yra viešoji institucija, savaime nereiškia, kad taikytinas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnis (46); taip pat tai, kad veikia privačioji institucija, savaime nereiškia, kad tas straipsnis negali būti taikomas.
(129)
Tačiau analizės negalima apriboti tik Išlyginimo fondo kaip viešosios institucijos įgaliojimais. Reikia patikrinti bendresnį aspektą - ar valstybė tiesiogiai arba per savo paskirtą instituciją gali kontroliuoti tarifui finansuoti naudotas lėšas. Tas pats kriterijus turi būti taikomas, jei Išlyginimo fondas būtų privačioji institucija.
(130)
Neseniai priimtame Teisingumo Teismo sprendime byloje Essent (47) pateiktas geriausias šio klausimo išaiškinimas. Byloje Essent Nyderlandai įstatymu įvedė elektros antkainį. Antkainį elektros energijos vartotojai mokėjo tinklo operatoriams, kurie, savo ruožtu, pervesdavo lėšas paskirtai bendrovei SEP. SEP negalėjo savo nuožiūra tvarkyti lėšų, jos veiklą griežtai kontroliavo valdžios institucijos. Teismas padarė išvadą, kad įplaukos iš antkainio yra valstybės ištekliai, nes elektros energijos antkainis nustatytas nacionaliniu įstatymu, todėl yra mokestis; SEP neturėjo teisės iš mokesčio gautų pajamų naudoti kitais tikslais, negu numatyta įstatyme, taigi lėšos toliau buvo valstybės kontroliuojamos ir dėl to prieinamos nacionalinėms valdžios institucijoms. Teismas nusprendė, kad to pakanka, kad tokios lėšos būtų priskiriamos prie valstybės išteklių.
(131)
Panašumai su šia byla yra akivaizdūs. Šiuo atveju elektros energijos antkainis, iš kurio finansuojami nagrinėjami tarifai, kaip ir byloje Essent, nustatyti įstatymu. Išlyginimo fondas atlieka tokį patį vaidmenį kaip SEP, nes jis renka ir tvarko pajamas iš parafiskalinio mokesčio, jam taikomi tokie patys apribojimai, nes jis negali naudoti mokesčio pajamų kitais tikslais, negu numatyta įstatyme (lengvatinių tarifų finansavimas). Valstybė gali kontroliuoti ir nukreipti išteklių naudojimą. Išlyginimo fondas vykdo apskaitos funkcijas vadovaudamasis tiksliais AEEG, kuri vykdo įstatymais nustatytas reguliavimo funkcijas ir (arba) įgyvendina nacionalinės teisės aktus, nurodymais. Taigi Išlyginimo fondo tvarkomi ištekliai yra visą laiką kontroliuojami valstybės.
(132)
Ši analizė atitinka Komisijos sprendimą byloje dėl per didelių Italijos išlaidų, kurioje ji prie valstybės išteklių priskyrė Išlyginimo fondo A6 sąskaitoje tvarkomas lėšas (48).
(133)
Išlyginimo fondo tvarkomos lėšos priskirtos prie valstybės išteklių ir Pirmosios instancijos teismo sprendime byloje Iride (49).
(134)
Italijos aukščiausiasis kasacinis teismas jau nusprendė, kad Išlyginimo fondo teisinis subjektiškumas neatskiriamas nuo Italijos valstybės ir kad Išlyginimo fondui pervestos lėšos turėtų būti laikomos valstybės nuosavybe, net jei jos gautos iš privačių subjektų ir yra skirtos privačioms įmonėms (2003 m. balandžio 3 d. sprendimas Nr. 11632/03). Byloje Iride pareiškėjai „Iride SpA“ ir „Iride Energija SpA“ iškėlė bylą Pirmosios instancijos teisme ginčydami sprendimą, kuriame Komisija prie valstybės išteklių priskyrė Išlyginimo fondo A6 sąskaitoje tvarkomas lėšas. Pareiškėjai pateikė labai panašius argumentus. Jie iš esmės ginčijo Kasacinio teismo sprendimą, tvirtindami, kad Išlyginimo fondas veikė tik kaip finansinę prievolę turinčių privačių piliečių ir atitinkamų sumų gavėjų apskaitos tarpininkas ir vykdydamas tokias funkcijas negalėjo net ir trumpam pasinaudoti jam pervestomis lėšomis. Pareiškėjai taip pat tvirtino, kad taikytina byloje PreussenElektra suformuota Teismo praktika.
(135)
Pirmosios instancijos teismas, nurodęs, kad neturi jurisdikcijos persvarstyti Kasacinio teismo pateiktą Italijos teisės aktų išaiškinimą, patvirtino, kad Išlyginimo fondo A6 sąskaitoje laikomos lėšos turi būti priskirtos prie valstybės išteklių, nes tai ne tik valstybei priklausanti, bet ir nuolat valstybės kontroliuojama nuosavybė (50).
(136)
Ši išvada priimta dėl Išlyginimo fondo A6 sąskaitos, naudotos per didelėms energijos sektoriaus išlaidoms finansuoti. Tačiau ją galima logiškai pritaikyti A4 komponentui, iš kurio finansuojami ginčijami tarifai. Kasacinio teismo sprendimas pagrįstas Išlyginimo fondo teisinio subjektiškumo analize, todėl jo išvados dėl valstybės nuosavybės taikomos visoms Išlyginimo fondui pervestoms lėšoms. Tas pat galioja Pirmosios instancijos teismo išvadai, kad valstybė gali kontroliuoti Išlyginimo fondo tvarkomus išteklius. Tarp A6 sąskaitos ir A4 komponento kitų skirtumų nėra, skiriasi tik tikslas, kuriuo skiriami ištekliai (A6 sąskaitos atveju - padengti per dideles išlaidas, A4 komponento atveju - finansuoti lengvatinius tarifus). Todėl Sardinijos naudos gavėjams iš A4 komponento pervestas lėšas taip pat reikia priskirti prie valstybės išteklių.
(137)
Ginčijami tarifai ne tik finansuojami iš valstybės išteklių, jie priskiriami valstybei, nes priemonių teisinis pagrindas nustatytas nacionalinės teisės aktuose ir potvarkiuose ir viešosios institucijos AEEG vykdant savo kaip viešosios valdžios institucijos funkcijas priimtuose sprendimuose (51).
5.1.4. Poveikis prekybai ir konkurencijos iškraipymas
(138)
Dėl priemonių poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai ir dėl to sukelto konkurencijos iškraipymo - neginčytina, kad atitinkamos rinkos (švino, cinko, sidabro, aliuminio ir chloro (sodos)) yra visiškai atviros konkurencijai. To savaime pakanka nustatyti, kad tarifai daro poveikį prekybai Europos Sąjungos viduje.
(139)
Vis dėlto Komisija svarstė naudos gavėjų ir Italijos pateiktą argumentą, kad metalo pramonėje (argumentas nebuvo pateiktas konkrečiai dėl chloro) tarifai nedaro poveikio prekybai ir neiškraipo konkurencijos, nes faktinių prekybos srautų tarp valstybių narių nėra; nėra tikėtina, kad tokie prekybos srautai rasis, o atsižvelgiant į pramonės specifiką, tarifai nedaro žalos naudos gavėjų konkurentams Europos Sąjungoje.
(140)
Komisijos sprendimuose ir Teisingumo Teismo sprendimuose niekada nebuvo sutinkama, kad tai, kad nėra faktinių prekybos srautų, rodo, kad pagalbos priemonė nedaro poveikio prekybai Europos Sąjungos viduje. Teismas savo sprendimuose nuosekliai laikėsi nuomonės, kad dėl pagalbos įmonei poveikio gali būti trikdoma valstybių narių tarpusavio prekyba ir iškraipoma konkurencija, net jei naudos gavėja įmonė pati nedalyvauja prekyboje Europos Sąjungoje viduje. Jei valstybė narė suteikia pagalbą įmonei, dėl tos priežasties gali būti palaikoma arba didinama vidaus gamyba, todėl kitose valstybėse narėse įsteigtos įmonės turės mažiau galimybių eksportuoti savo produktus į tos valstybės narės rinką (52).
(141)
Be to, ES gamybos mažėjimo ir importo iš ne ES šalių didėjimo tendencija ir riboti prekybos srautai tarp valstybių narių arba jų nebuvimas nėra neįprastas dalykas: iš tiesų tai įprasta pramonėms šakoms, patiriančioms struktūrinių sunkumų arba stiprų konkurencinį spaudimą. Tokios pramonės šakos ypač jautrios priemonėms, kurių imasi valstybės narės, kad pagerintų savo vidaus pramonės konkurencinę padėtį.
(142)
Tai, kad cinko, švino ir sidabro gamybos Italijoje mastas yra pernelyg mažas, kad paveiktų orientacinę kainą, neturi reikšmės. Tai, kad yra šių metalų orientacinė kaina, kurios vienoje valstybėje narėje susiklosčiusios gamybos sąlygos negali lengvai paveikti, nereiškia, kad tarp EEE šalių įmonių negali vykti konkurencija ir metalas negali būti parduodamas pasaulio rinkose. Manoma, kad pagalba Sardinijos naudos gavėjams nesuteiks jiems galios sumažinti pasaulinę jų produktų kainą ir išstumti konkurentus iš rinkos ir kad kiti Europos gamintojai vykdys šią veiklą tol, kol galės pelningai prekiauti pasauline kaina. Bet pelnas, gautas Italijoje dėl subsidijuojamų elektros energijos tarifų, bendrąja prasme sustiprina bendrovių konkurencinę padėtį. Pavyzdžiui, sukaupti kapitalo rezervai gali būti panaudoti konkurentams perimti ir rinkos daliai padidinti. Šis argumentas yra svarbus, juolab kad kai kurie naudos gavėjai priklauso tarptautinėms bendrovėms (53).
(143)
Priešingai, negu teigia naudos gavėjai, tai, kad Italijoje atitinkamuose sektoriuose mokama kaina yra panaši į vidutinę elektros energijos kainą, kurią Europoje moka konkuruojantys gamintojai, negali būti įrodymas, kad kitų Europos gamintojų interesams Italijos tarifas nekelia grėsmės. Byloje C-372/97 Italija prieš Komisiją aiškiai nustatyta, kad vienašalės priemonės, kuriomis siekiama užtikrinti, kad vienos valstybės narės konkurencijos sąlygos būtų panašios kitoje valstybėje narėje vyraujančias trikdo prekybą (todėl neišvengiamai klasifikuojamos kaip pagalba). Be to, kai kuriose kitose valstybėse narėse galiojančiuose energijos tiekimo susitarimuose gali būti numatyta valstybės pagalba, tad Komisija pradėjo nuodugnų keleto šio pobūdžio priemonių tyrimą (54). Nors šio argumento Italija arba „Alcoa“ konkrečiai nepateikė, Komisija mano, kad naudinga atkreipti dėmesį į nusistovėjusį principą, kad tai, kad kai kuriose valstybėse narėse teikiama neteisėta pagalba, negali pateisinti panašių priemonių priėmimo kitoje valstybėje narėje.
(144)
Bet kuriuo atveju iš naudos gavėjų konkurentų gautų skundų matyti, kad ginčijami tarifai tikrai kelia konkurencijos problemų ir trikdo prekybą Europos Sąjungos viduje.
(145)
Be to, Italija nepranešė apie 2004 m. tarifus. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, jei apie pagalbą nepranešta, Komisija neprivalo įrodyti faktinių priemonės padarinių konkurencijai arba valstybių narių tarpusavio prekybai. „Jeigu Komisijai savo sprendimuose reikėtų įrodyti realų jau suteiktos pagalbos poveikį, tai iš karto suteiktų pranašumo toms valstybėms narėms, kurios teikia pagalbą pažeisdamos pareigą pranešti apie pagalbą planavimo etape, nustatytą [EB] sutarties 93 straipsnio 3 dalyje, valstybių narių, kurios praneša apie pagalbą planavimo etape, nenaudai“ (55).
(146)
Darytina išvada, kad ginčijami lengvatiniai elektros energijos tarifai gali pagerinti jų naudos gavėjų konkurencinę padėtį, palyginti su konkuruojančiomis įmonėmis ES. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tokiomis aplinkybėmis turi būti daroma išvada, kad valstybių narių tarpusavio prekyba yra trikdoma, o konkurencija iškraipoma (56).
5.1.5. Išvados dėl pagalbos buvimo
(147)
Komisija daro išvadą, kad ginčijami 2004 ir 2005 m. tarifai yra valstybės pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 87 straipsnio 1 dalį ir juos taikyti galima leisti tik jeigu jie atitinka vieną iš Sutartyje numatytų išimčių. Ši išvada atitinka byloje Alcoa dėl praktiškai tokių pačių tarifų padarytą išvadą.
5.2. Nauja ar esama pagalba
(148)
Atvejų, kai priemonė yra esama pagalba, baigtinis sąrašas pateiktas 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (57), 1 straipsnyje.
(149)
Neginčytina, kad nagrinėjamos priemonės nebuvo įvestos iki Italijos įstojimo į Europos Sąjungą (reglamento 1 straipsnio b punkto i papunktis), negalima laikyti, kad jas buvo leista taikyti dėl to, kad Komisija iki nustatytų procedūrų terminų nepriėmė sprendimo (1 straipsnio b punkto iii papunktis), ir negalima laikyti, kad tai esama pagalba, nes pasibaigė taikymo laikotarpis (1 straipsnio b punkto iv papunktis). Jos netapo pagalba dėl bendros rinkos vystymosi ir nebuvo atitinkamos valstybės pakeistos (1 straipsnio b punkto v papunktis).
(150)
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad ginčijami tarifai yra nauja pagalba.
5.3. Pagalbos teisėtumas
(151)
Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį valstybės narės privalo pranešti apie visus planus suteikti arba pakeisti pagalbą ir negali įgyvendinti siūlomų priemonių tol, kol dėl pranešimo bus priimtas galutinis sprendimas.
(152)
Kadangi Italija apie 2004 m. potvarkio 1 straipsnį nepranešė, 2004 m. tarifai yra neteisėta pagalba.
(153)
Tačiau Italija pranešė apie Įstatymo Nr. 80/2005 11 straipsnio 12 dalį ir neįgyvendino tos priemonės. Taigi, įvykdė prievoles pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį.
6. PAGALBOS SUDERINAMUMAS
(154)
Nukrypstant nuo bendro Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje nustatyto draudimo teikti valstybės pagalbą, valstybės pagalba gali būti paskelbta suderinama, jeigu atitinka vieną iš Sutartyje nustatytų išimčių.
(155)
2004 ir 2005 m. tarifai yra veiklos pagalba. Italijos argumentas, kad 2005 m. tarifai neturėtų būti laikomi veiklos pagalba, nes yra regiono rėmimo strategijos dalis ir taikomi tik su sąlyga, kad bus skirtos gamybos investicijos, atmestinas. Net jei susitarimo memorandume numatyta, kad naudos gavėjai turi skirti tam tikras investicijas, 2005 m. lengvatinių tarifų pagalbos aspektas nėra reikalavimus atitinkančių išlaidų dalis ir jam netaikomas didžiausio galimo pagalbos intensyvumo reikalavimas. Nėra požymių, kad priemonė atitinka investicinės pagalbos kriterijų arba kad pagalba yra proporcinga. Tačiau priemonė yra akivaizdžiai susieta su elektros energijos vartojimu ir ja siekiama sumažinti elektros energijos pirkimo išlaidas, kurios yra atitinkamų bendrovių patirtos veiklos išlaidos. Taigi ji nėra investicinė pagalba.
(156)
Iš esmės veiklos pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka. Byloje C-86/89 Italija prieš Komisiją Teisingumo Teismas nustatė, kad „nagrinėjama pagalba, kuri buvo suteikta be jokių konkrečių sąlygų ir tik pagal naudojamus kiekius, laikytina pagalba susijusių įmonių veiklai ir kad dėl savo pobūdžio ji paveikė prekybos sąlygas, pažeisdama bendruosius interesus“ (58).
(157)
Byloje T-459/93 Siemens prieš Komisiją Pirmosios instancijos teismas priminė principą, kad „pagalba, skirta padengti įmonės išlaidas, kurių ji paprastai būtų turėjusi patirti savo kasdienėje valdymo ar įprastoje veikloje, iš esmės nepatenka į 92 straipsnio 3 dalies (dabar 107 straipsnio 3 dalies) taikymo sritį … . Pagal atitinkamą teismų praktiką tokios pagalbos poveikis iš esmės yra konkurencijos sąlygų iškraipymas tuose sektoriuose, kuriuose ji teikiama, o kartu šia pagalba dėl jos pobūdžio neįmanoma pasiekti jokių minėtomis leidžiančiomis nukrypti nuostatomis siekiamų tikslų.“
(158)
Vis dėlto, atvejai, kada veiklos pagalba gali būti teikiama, yra aiškiai apibrėžti. Visų pirma, veiklos pagalba gali būti teikiama aplinkos apsaugos tikslais remiantis Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai Bendrijos gairėmis (59). Remiamose srityse taip pat galima leisti išimties tvarka teikti veiklos pagalbą kaip regioninę pagalbą. Komisija vertino, ar ginčijamus tarifus būtų galima priskirti prie vienos iš šių kategorijų.
(159)
Komisija pažymi, kad tarifais nesiekiama aplinkos apsaugos tikslų, taigi jų negalima leisti taikyti kaip pagalbą aplinkos apsaugai.
6.1. Suderinamumas su 1998 m. Regioninės pagalbos teikimo gairėmis
(160)
Išimties tvarka veiklos pagalba gali būti teikiama remiamose teritorijose, kurios gali gauti pagalbą pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies a punkto išimtį. Sardinijos regionas galėjo gauti tokią paramą iki 2006 m. pabaigos. Todėl Komisija nagrinėjo, ar tuo laikotarpiu 2004 ir 2005 m. tarifus buvo galima leisti taikyti pagal 1998 m. regioninės pagalbos teikimo gaires.
(161)
Pagal gairių 4.15 punktą veiklos pagalba išimties tvarka gali būti teikiama, jeigu i) yra pagrįsta savo indėliu į regiono vystymąsi ir savo pobūdžiu ir ii) jos lygis proporcingas tiems sunkumams, kuriuos siekiama palengvinti. Būtent valstybės narės turi įrodyti, kad sunkumų esama, ir paaiškinti jų svarbą. Pagal gairių 4.17 punktą veiklos pagalba turi būti ribotos trukmės ir laipsniškai mažinama.
(162)
Pagal gairių 2 punktą „atskiros ad hoc pagalbos išmokėjimas vienai kuriai įmonei arba pagalba, kurią skiriant apsiribota viena veiklos sritimi, gali daryti didelį poveikį konkurencijai atitinkamoje rinkoje, bet jos poveikis regiono vystymuisi gali būti visiškai nežymus. … Dėl to aptariamos nukrypti leidžiančios nuostatos paprastai turi būti taikomos tik daugelį sektorių apimančioms pagalbos schemoms, kurios konkrečiame regione prieinamos visoms suinteresuotų sektorių įmonėms.“ Elektros energijos tarifas, kuris atrankiai taikomas kelioms konkrečioms įmonėms tam tikruose sektoriuose, akivaizdžiai neatitinka regioninės pagalbos, kuri turėtų būti teikiama daugeliui sektorių, esmės. Tačiau kadangi absoliutaus draudimo teikti ad hoc regioninę pagalbą nėra, Komisija svarstė, ar esama išimtinių aplinkybių, dėl kurių šiuos tarifus taikyti būtų pateisinama.
(163)
Visų pirma Komisija svarstė Italijos ir naudos gavėjų užfiksuotus Sardinijos elektros energijos rinkos trūkumus, norėdama įvertinti, ar jie galėtų būti kliūtis regionui.
6.1.1. Sardinijos elektros energijos rinkos padėtis, palyginti su bendra Italijos rinka
(164)
Italijos elektros energijos rinka yra labai koncentruota (kiek mažiau šalies šiaurėje). Visose zonose dominuojantis operatorius yra buvusi monopolinė įmonė ENEL, išskyrus Sardiniją, kur vyrauja šios įmonės ir E.ON duopolija. ENEL turi gana didelę įtaką rinkoje, Italijos konkurencijos tarnyba yra nustačiusi, kad ji šia įtaka keliais atvejais piktnaudžiavo. Elektros energijos kainos Italijoje apskritai yra aukštos dėl naudojamų įvairių gamybos šaltinių - daugiausia naudojamas iškastinis kuras (daugiausia dujos) - branduolinės energijos nebuvimo ir perkrautos tarpusavio jungties su likusia Europos dalimi.
(165)
Sardinijoje, kuriai tenka 4,1 % Italijos įrengtos naudingosios galios (60), elektros energija gaminama daugiausia termoelektrinėse jėgainėse, naudojant iškastinį kurą (anglį, mazutą, rafinavimo dervą). Saloje nėra gamtinių dujų paskirstymo infrastruktūros.
(166)
Sardinijoje yra susikaupę per dideli energijos gamybos pajėgumai, ypač aukštų kainų segmente (mazutu kūrenamose elektrinėse) dėl Vyriausybės planų sutelkti Italijos sunkiąją pramonę saloje, bet šie planai niekada nebuvo įgyvendinti ir ENEL buvo priversta daugiau investuoti į elektrines. Šios gamyklos ne tik struktūriškai brangesnės, bet ir greičiau technologiškai sensta. Per nagrinėjamą laikotarpį Sardinijos elektros energijos eksportas į žemyninę Italijos dalį buvo ribotas dėl menkų jungiamųjų linijų, kurios greitai pernelyg apkraunamos, pajėgumų (61).
(167)
Dviem energijos bendrovėms, ENEL ir E.ON, kartu priklauso 95 % Sardinijos elektros energijos tiekimo rinkos (apie 58 % E.ON ir 42 % ENEL). Iš energijos sektoriaus tyrimo (62) matyti, kad Sardiniją konkurencijos požiūriu galima vadinti duopolija, kuriai būdingas kolektyvus dominavimas. Rinkos koncentracija yra didelė, bet ne didžiausia Italijoje (63). Kadangi E.ON ir ENEL gali kontroliuoti iš esmės visas elektrines, nuo vidutinių iki didžiausių, didžiąją laiko dalį kainas nustato jos. Tačiau padėtis Sardinijoje ne tokia kritinė kaip Italijos pietuose, kur kainas visą laiką nustato tik ENEL (64).
(168)
Didmeninės elektros energijos kainos Italijoje yra vienos aukščiausių Europoje (65), kainos Sardinijoje yra vienos aukščiausių Italijoje. 2007 m. vidutinė nacionalinė kaina (PUN) buvo 70,99 EUR už MWh, o vidutinė Sardinijos regiono kaina buvo 75,00 EUR už MWh, sumažėjusi nuo 2006 m. buvusios 80,00 EUR už MWh kainos (66). 2008 ir 2009 m. vidutinės Sardinijos regiono kainos ir toliau augo. Pirmą 2009 m. pusmetį kainos Sardinijoje stabiliai laikėsi virš nacionalinio vidurkio (vidutinė kaina buvo 106,60 EUR už MWh, palyginti su PUN 60,50 EUR už MWh).
(169)
Kainos, kurias 2004 ir 2005 m. tarifų naudos gavėjai mokėjo Sardinijoje pagal dvišalius susitarimus, svyravo nuo 60 iki 65 EUR už MWh. Šias kainas palyginti su žemyninėje Italijos dalyje užregistruotomis kainomis nebuvo įmanoma, nes Komisija neturi reikiamų duomenų (Italija teigė, kad negali jų pateikti, žr. 92 konstatuojamąją dalį). Tačiau, remiantis pirmiau pateikta bendra kainų tendencijų, kurios bendrais bruožais atspindi kainų tendencijas pagal dvišalius susitarimus, analize, galima daryti prielaidą, kad nagrinėjamu laikotarpiu daug energijos vartojančios įmonės Sardinijoje mokėjo didesnę kainą, palyginti su žemynine Italijos dalimi.
(170)
Apibendrinant, Sardinijos elektros rinkoje esama įvairių problemų, tarp jų - aukštos kainos, didelė rinkos koncentracija, dominuojanti operatorių įtaka rinkoje, per dideli gamybos pajėgumai aukštų kainų segmente, palyginti neveiksmingos pasenusios elektrinės, galimybės naudotis gamtinių dujų infrastruktūra nebuvimas, nepakankamos elektros jungiamosios linijos. Tikėtina, kad šios problemos gali lemti aukštesnes elektros energijos kainas galutiniams vartotojams, įskaitant tuos, kurie suvartoja daugiausia energijos.
6.1.2. Kliūčių regionui buvimas
(171)
Pirmas klausimas, į kurį reikia atsakyti, ar tokios problemos yra kliūtis regionui, t. y. ar jos labai veikia Sardinijos ekonomikos vystymąsi. Byloje C 34/02 Komisija nesutiko, kad energijos jungiamųjų linijų nebuvimas yra kliūtis (67). Nors galima pripažinti, kad MVĮ mažiau kenčia nuo aukštų elektros energijos kainų, palyginti su didžiosiomis, daug energijos vartojančiomis pramonės įmonėmis, vis dėlto vienos pramonės šakos gerovė negali būti automatiškai prilyginta viso regiono gerovei. Komisija mano, kad Italija nepakankamai pagrindė, kad esama kliūčių regionui, kurias sukelia Sardinijos elektros energijos rinka.
(172)
Bet net jei būtų daroma prielaida, kad tokios kliūties regionui esama, vis tiek reikėtų įvykdyti Regioninės pagalbos teikimo gairėse nurodytus kriterijus. Taigi Komisija atitinkamai vertino, ar šie kriterijai patenkinti.
6.1.3. Indėlis į regiono plėtrą
(173)
Pagalba turi labai prisidėti prie regiono vystymosi ir būti proporcinga kliūtims, kurias ja siekiama pašalinti. Negalima leisti teikti veiklos pagalbos remiamam regionui dėl to, kad viena pramonės šaka turi sunkumų, būtina įrodyti ilgalaikį poveikį ir viso regiono vystymuisi. Šiuo konkrečiu atveju tai nėra tikėtina. NET jei sutiktume, kad kai kuri salos pramoninės gamybos infrastruktūra prisidėtų prie salos užimtumo ir gamybinės bazės išsaugojimo, poveikis nebūtų ilgalaikis. Jeigu aukštos elektros energijos kainos yra struktūrinė problema Sardinijoje, kaip teigia Italija, sunkumų daug energijos vartojančioms pramonės įmonėms vėl kiltų, vos tik tarifai būtų panaikinti.
(174)
Italijos valdžios institucijos tarifą pristato kaip laikiną priemonę, skirtą taikyti tik iki tol, kol 2010 m. bus užbaigti infrastruktūros projektai, kurie šiuo metu vykdomi energijos ganybos ir jungiamųjų linijų srityje (GALSI dujotiekis ir SAPEI jūrų kabelis) (68). Italija pateikia argumentą, kad dėl geresnės jungiamosios linijos šioms įmonėms nustatytos kainos sumažės. Komisijos manymu, nors nauja infrastruktūra gali sumažinti arba išlyginti kainų skirtumus tarp Sardinijos ir žemyno, mažai tikėtina, kad dėl tokių projektų galėtų perpus sumažėti elektros energijos kainos ir pasiekti tokį lygį, kuris tariamai reikalingas, kad šios pramonės įmonės veiktų stabiliai pelningai.
(175)
Komisija taip pat pažymi, kad stambių vartotojų elektros energijos išlaidoms sumažinti skirta valstybės subsidija elektros energijos tiekėjai neskatinami sumažinti kainų, idant šie neprarastų stambiausių klientų, ir neužkertamas kelias jų išlaidų struktūros blogėjimui. Tačiau subsidija tiekėjai tik labiau skatinami naudotis savo įtaka rinkoje. Todėl, atsižvelgiant į perteklinius pajėgumus, net jei daug energijos vartojančios įmonės įprastomis sąlygomis, jeigu nebūtų elektros energijos tiekėjų įtakos rinkoje (pasak Italijos ir naudos gavėjų, jie suinteresuoti laikyti aukštas kainas), ir tikrai mokėtų konkurencingą kainą, Komisija mano, kad lengvatinis tarifas nėra tinkama priemonė kovoti su tokia įtaka rinkoje.
6.1.4. Proporcingumas
(176)
Tarifo naudos gavėjams skiriama subsidija nėra skaičiuojama taip, kad būtų kompensuojami regioniniai skirtumai (t. y. elektros kainų žemyninėje Italijos dalyje ir Sardinijoje tos pačios kategorijos klientams taikomų kainų skirtumas), bet ja siekiama suderinti Sardinijos kainas su tomis kainomis, kurias moka naudos gavėjų konkurentai ES. Sardinijos naudos gavėjams nustatytos kainos yra ypač mažos ir tikrai mažesnės už galiojančias žemyninėje Italijos dalyje, kurios yra vienos aukščiausių ES. Todėl tarifai nėra proporcingi kliūčiai regionui, kurią jais tariamai siekiama pašalinti.
(177)
Jau iš paties pasirinkto subsidijos sumos apskaičiavimo metodo matyti, kad priemone siekiama pramonės politikos tikslo, o ne regioninio tikslo. Iš tiesų Italijos pateiktoje medžiagoje pakartotinai pabrėžtas tarifų pramonės politikos aspektas.
6.1.5. Laipsniškas mažėjimas
(178)
Regioninė veiklos pagalba turi būti laipsniškai mažinama (Regioninės pagalbos teikimo gairių 4.17 punktas). Kadangi 2004 ir 2005 m. tarifų tikslinimo mechanizmai yra skirtingi, jie vertinti atskirai.
(179)
2004 m. tarifai indeksuojami atsižvelgiant į kuro kainų svyravimus ir gali tik arba didėti, arba išlikti nepakitę. Pasak Italijos, tai užtikrina, kad pagalba būtų laipsniškai mažinama. Komisija mano, kad laipsniško mažėjimo reikalavimą galima laikyti įvykdytu, tik jei garantuojama, kad kompensuojamosios išmokos, kurios yra lygios faktinei pagalbos sumai, ilgainiui mažės. To, kad tarifas ilgainiui turėtų didėti, nepakanka, nes aukštesnis tarifas vis tiek gali reikšti didesnę pagalbos sumą, jeigu tuo metu galutiniams vartotojams nustatomos kainos atitinkamoje rinkoje didėja sparčiau negu tarifas. Italijos metodas šiuo atžvilgiu nesuteikia jokios garantijos (69).
(180)
Dėl 2005 m. tarifų - Komisija vertino Įstatymo Nr. 80/2005 11 straipsnio 13 dalyje nustatytą indeksavimo mechanizmą, kurį AEEG išaiškino sprendime 217/05 (žr. 33 konstatuojamąją dalį). AEEG nustatytose įgyvendinimo taisyklėse nurodyta, kad tarifas turi būti kasmet didinamas tokia procentine dalimi, kuri atitinka elektros energijos kainų ES tendencijas, bet ne daugiau kaip 4 % Pasak Italijos, šis mechanizmas užtikrina laipsnišką pagalbos mažėjimą.
(181)
Tačiau Komisija laikosi nuomonės, kad gana nedidelis nominaliojo tarifo didinimas per metus nereiškia, kad grynoji pagalbos suma, vertinant pagal kompensuojamąsias išmokas, ilgainiui laipsniškai mažės.
(182)
Jeigu būtų pripažinta, kad kainų tendencijas energijos biržose iš esmės galima laikyti atspindinčias bendrus kainų pagal dvišalius susitarimus pokyčius, kaip kad siūlo Italija, pagalba pagal 2005 m. tarifus laipsniškai mažėtų, tik jei sumažėtų vidutinės ES kainos (nes tarifai negali būti mažinami, tik didinami). Visais kitais atvejais tarifai teiktų didėjantį pranašumą (70). Kadangi nuo 2004 m. iki bent 2007 m. vidutinės ES elektros energijos kainos sparčiai augo (sparčiau negu 4 % per metus), 2005 m. tarifų pagalbos elementas ilgainiui būtų didėjęs.
(183)
Italija taip pat tvirtina, kad realiai pagal dvišalius susitarimus kainos yra mažiau linkusios didėti negu kainos energijos biržose, todėl 2005 m. tarifais teikiama pagalba de facto laipsniškai mažėja. Komisija pažymi, kad vertinti pateiktas indeksavimo mechanizmas yra grindžiamas kainų svyravimu energijos biržose ir kad Italija nepateikė duomenų apie kainų pagal dvišalius susitarimus kaitą. Taigi Italijos argumentas nepakankamai pagrįstas.
(184)
Iš tiesų ribota Komisijos turima informacija yra priešinga, t. y. kad kainos pagal dvišalius susitarimus Sardinijoje labai išaugo (pavyzdžiui, žr. „Eurallumina“ teiginį, kad 2005 - 2006 m. ji mokėjo 80 EUR už MWh laisvojoje rinkoje, o 2004 m. 65 EUR už MWh). Tokiomis aplinkybėmis, jeigu tarifai būtų taikyti, kompensuojamosios išmokos ilgainiui būtų padidėjusios.
(185)
Taigi nei 2004 m. tarifai, nei 2005 m. tarifai neatitinka laipsniško pagalbos mažėjimo reikalavimo.
6.1.6. Išvados dėl priemonės suderinamumo kaip regioninės pagalbos
(186)
Komisija daro išvadą, kad nagrinėjamų tarifų negalima laikyti suderinamais kaip regioninės pagalbos pagal 1998 m. regioninės pagalbos teikimo gaires. Kadangi Sardinija pagal 107 straipsnio 3 dalies a punktą nuo 2006 m. gruodžio mėn. nebegali gauti pagalbos, nėra būtina nagrinėti, ar pagalba yra suderinama pagal 2007-2013 m. regioninės pagalbos teikimo gaires.
(187)
Komisija tokios pačios neigiamos pozicijos laikėsi 2005 m. dėl priemonės, skirtos „Eurallumina“ energijos išlaidoms Sardinijoje mažinti. Komisija manė, kad ginčijamos priemonės, kaip atleidimo nuo mazuto akcizo, negalima leisti taikyti pagal Regioninės pagalbos teikimo gaires (71).
6.2. Kiti suderinamumui svarbūs aspektai
(188)
Italija ir atitinkamos įmonės nurodė, kad sistemos tikslas - pašalinti elektros rinkų, kuriose kainos dar nėra konkurencingos, trūkumus. Jos tvirtina, kad energijos kainos kelia grėsmę daug energijos vartojančių pramonės įmonių konkurencingumui. Pagalba daro skatinamąjį poveikį, nes be jos bendrovės nutrauktų veiklą.
(189)
Komisija nemano, kad galima sutikti, kad veiklos pagalba kelioms pramonės įmonėms yra tinkama reakcija į nepakankamą konkurenciją vietos elektros energijos rinkoje, kuri veikia visus elektros energijos vartotojus.
(190)
Taip pat abejotina, ar pagalba yra tinkama ir proporcinga persikėlimo už ES ribų prevencijos priemonė. Nei Komisija, nei Europos Sąjungos teismai savo sprendimuose niekada nėra sutikę su tokiu argumentu valstybės pagalbai pateisinti. Sprendimai perkelti visą gamybą arba jos dalį yra bendrovės verslo strategijos dalis ir Komisija niekada nemanė, kad jie yra rinkos nepakankamumo veiksnys. Bylose Terni (72) ir Alcoa (73) Komisija išreiškė abejones dėl panašių argumentų, pagal kuriuos pagalbos priemonės siejamos su pramonės perkėlimo už ES ribų prevencijos tikslu.
(191)
Taip pat reikėtų pažymėti, kad specializuotų institucijų, pavyzdžiui, Konkurencingumo, energetikos ir aplinkos aukšto lygio atstovų grupės (74), išvadose, kurios buvo cituotos byloje, nėra nurodoma, kad turėtų būti teikiama speciali valstybės pagalba konkurencingumo problemoms, kylančioms dėl aukštų energijos kainų, spręsti, bet nurodoma, kad turėtų būti užtikrinama būtinybė visapusiškai laikytis valstybės pagalbos taisyklių (75).
(192)
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad ginčijami 2004 ir 2005 m. tarifai neatitinka nei vienos Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnyje numatytos išimties. Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 2 dalyje numatytos išimtys netaikomos, nes pagalba nėra nei socialinio pobūdžio, nei skirta gaivalinių nelaimių ar kitų nenumatytų įvykių padarytai žalai ištaisyti ar ekonominiam atsilikimui dėl Vokietijos padalijimo kompensuoti. Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies b punkte numatytos išimtys taip pat netaikytinos, nes priemone nėra siekiama įvykdyti svarbų bendro Europos intereso projektą arba ištaisyti kurios nors valstybės narės ekonomikos didelius sutrikimus, skatinti kultūros ir paveldo išsaugojimą. Dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies a punkto išimties - iš pirmiau 160-187 konstatuojamosiose dalyse atliktos analizės matyti, kad tarifo negalima patvirtinti kaip pagalbos, kuria siekiama skatinti regiono, kurio pragyvenimo lygis yra nenormaliai žemas arba kuriame yra didelis nedarbas, ekonomikos vystymąsi. Dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punkto - veiklos pagalbai ši išimtis iš esmės negali būti taikoma, kaip nurodyta 155-158 konstatuojamosiose dalyse, ir Komisija negalėjo nustatyti jokių specialių aplinkybių, kuriomis būtų galima pagrįsti pagalbos teikimą šiuo atveju.
(193)
Todėl Komisija mano, kad ir 2004 m., ir 2005 m. tarifai yra nesuderinami su vidaus rinka.
(194)
Kadangi Komisija padarė tokią išvadą, jai nereikia nagrinėti galimo kaupiamojo naujos pagalbos ir senos nesuderinamos pagalbos poveikio, nurodyto 31 konstatuojamojoje dalyje, atsižvelgiant į sprendimą byloje Deggendorf.
7. SUSIGRĄŽINIMAS
(195)
Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad neteisėtos pagalbos atvejais, kai pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka, būtina atkurti veiksmingą konkurenciją, išskyrus tuos atvejus, kai susigrąžinimas prieštarauja bendram Bendrijos teisės principui.
(196)
Šiuo atveju susigrąžinimo reikalavimas taikomas tik 2004 m. tarifams (byla C 38/A/04), nes 2005 m. tarifai nebuvo įgyvendinti (byla C 13/06).
7.1. Teisėti lūkesčiai ir kiti bendrieji Bendrijos teisės principai, dėl kurių lėšas susigrąžinti gali būti neįmanoma
(197)
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, kai pagalba suteikiama prieš tai apie ją nepranešus pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, pagalbos gavėjas negali turėti teisėtų lūkesčių, kad pagalba teisėta (76). Sąžininga įmonė turėtų gebėti nustatyti, ar pranešimo procedūros laikytasi ir ar pagalba yra teisėta.
(198)
Tačiau nesąžiningai suteiktos pagalbos gavėjams nedraudžiama remtis išimtinėmis aplinkybėmis, kurioms esant daroma teisėta prielaida, kad pagalba yra teisėta, taigi tos pagalbos nereikia grąžinti (77).
(199)
2004 m. tarifų naudos gavėjai šiuo atžvilgiu nepateikė jokios informacijos, Komisija taip pat nenustatė jokių išimtinių aplinkybių, dėl kurių naudos gavėjai galėtų turėti kokių nors teisėtų lūkesčių. Visų pirma, negali būti teisėto lūkesčio, kad tarifai nėra valstybės pagalba, dėl 1996 m. sprendimo byloje Alumix. Kaip nurodyta 2004 m. sprendime pradėti procedūrą (žr. 37 konstatuojamąją dalį), tarifas, kuriuo remiantis nustatyti ginčijami 2004 m. tarifai, nebuvo tarifas, nagrinėtas byloje Alumix, kuris, kaip Komisija nustatė 1996 m., nėra pagalba, tai buvo visiškai nauja priemonė, kuri vėliau buvo pakeista (visų pirma, pakeistas jos finansavimo mechanizmas) (78) ir kurios taikymą Italijos valdžios institucijos išplėtė. Šiuo atveju apdairus gavėjas turėjo patikrinti, ar nauja priemonė yra teisėta.
(200)
Komisija taip pat mano, kad susigrąžinimas nepažeistų jokių kitų bendrųjų Bendrijos teisės principų.
7.2. Susigrąžintinos sumos dydis
(201)
Visa nesuderinama „Portovesme“, ILA ir „Eurallumina“ pagal 2004 m. potvarkio 1 straipsnį gauta pagalba turi būti sugrąžinta su palūkanomis pagal 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (79), V skyrių.
(202)
Susigrąžinimo tikslas - atkurti tą konkurencinę naudos gavėjų padėtį, kurią jie turėjo prieš gaudami nesuderinamą pagalbą, panaikinant nederamą pagalbos suteiktą pranašumą. Šiuo atveju suteiktas pranašumas lygus lengvatinio tarifo ir elektros energijos kainos, kurią naudos gavėjai būtų mokėję rinkoje, jeigu nebūtų taikyti ginčijami tarifai, skirtumui.
(203)
Tuo metu, kai buvo įvesti tarifai, visos atitinkamos bendrovės pirko elektros energiją pagal dvišalius susitarimus. Valstybė ėmėsi veiksmų, kad subsidijuotų pagal sutartis sulygtą kainą, skirdama kompensuojamąsias išmokas. Todėl susigrąžintinos sumos yra lygios kompensuojamosioms išmokoms, kurias gavėjai gavo per nagrinėjamą laikotarpį (žr. 30 konstatuojamąją dalį).
8. IŠVADA
Komisija daro išvadą, kad ir 2004 m., ir 2005 m. tarifai yra veiklos pagalba, kuri neatitinka nei vienos bendro draudimo teikti valstybės pagalbą išimties pagal EB sutartį, todėl yra nesuderinama su vidaus rinka.
Dėl 2004 m. tarifų, kurie buvo neteisėtai taikyti pažeidžiant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį - visi likusios pagalbos mokėjimai turi būti sustabdyti, o sumokėta pagalba susigrąžinta. Susigrąžintina suma yra lygi visų kompensuojamųjų išmokų, kurias Išlyginimo fonas yra sumokėjęs „Portovesme“, ILA ir „Eurallumina“, sumai.
2005 m. tarifų, apie kuriuos Italija nustatyta tvarka pranešė pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalies reikalavimus, negalima taikyti,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Valstybės pagalba, kurią Italija ketina suteikti „Portovesme Srl“, „Eurallumina SpA“, „ILA SpA“ ir „Syndial SpA“ pagal 2005 m. kovo 14 d. Potvarkio-įstatymo Nr. 35, pakeisto į statutą 2005 m. gegužės 14 d. Įstatymu Nr. 80/2005, 11 straipsnio 12 dalį, yra nesuderinama su vidaus rinka.
2. Taigi šios pagalbos teikti negalima.
2 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią Italija neteisėtai suteikė pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį ir kurią, remiantis 2004 m. vasario 6 d. Ministro Pirmininko potvarkio 1 straipsniu, sudaro 12 845 892,82 EUR „Portovesme Srl“, 5 208 152,05 EUR „Eurallumina SpA“ ir 291 120,27 EUR „ILA SpA“, yra nesuderinama su vidaus rinka.
3 straipsnis
1. Italija susigrąžina 2 straipsnyje nurodytą pagalbą iš naudos gavėjų.
2. Nuo susigrąžintinų sumų nuo tos dienos, kurią jos suteiktos disponuoti naudos gavėjams, iki visiško susigrąžinimo skaičiuojamos palūkanos.
3. Palūkanos apskaičiuojamos kaupiamuoju principu pagal Reglamento (EB) Nr. 794/2004 V skyrių.
4. Italija nutraukia visą 2 straipsnyje nurodytos pagalbos mokėjimą, reikalavimas įsigalioja šio sprendimo priėmimo dieną.
4 straipsnis
1. 2 straipsnyje nurodyta pagalba turi būti susigrąžinta nedelsiant ir veiksmingai.
2. Italija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos.
5 straipsnis
1. Italija per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos pateikia Komisijai šią informaciją:
a)
nurodo bendrą sumą (pagrindinę dalį ir palūkanas), kuri turi būti susigrąžinta iš naudos gavėjo;
b)
išsamiai apibūdina jau pritaikytas ir ketinamas taikyti priemones šiam sprendimui įgyvendinti;
c)
pateikia dokumentus, kuriais įrodoma, kad naudos gavėjams nurodyta sugrąžinti pagalbą.
2. Italija nuolat informuoja Komisiją apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, taikymo eigą tol, kol bus visiškai susigrąžinta 2 straipsnyje nurodyta pagalba. Komisijos prašymu ji nedelsdama pateikia informaciją apie jau pritaikytas ir ketinamas taikyti priemones šiam sprendimui įgyvendinti. Ji taip pat pateikia išsamią informaciją apie pagalbą ir palūkanas, kurios jau susigrąžintos iš naudos gavėjo.
6 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Italijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. vasario 23 d.