РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 14 декември 2010 година
относно държавна помощ C 39/96 (ex NN 127/92), приведена в действие от Франция в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF)
(нотифицирано под номер C(2010) 8938)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/179/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С решение от 15 април 2008 г. (3) (наричано по-долу „решението на Общия съд“) Общият съд на Европейския съюз отмени Решение 2005/262/ЕО на Комисията от 20 април 2004 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF) (4) (5).
(2)
Вследствие на решението на Общия съд Комисията трябва да приеме ново решение.
(3)
С посоченото решение приключва процедура, чиито основни етапи са припомнени по-долу.
A. Първа фаза
(4)
С писмо от 20 март 1992 г. Société internationale de diffusion et d’édition („SIDE“) насочи вниманието на Комисията към мерки за помощ за промоция, транспортиране и продажба, предоставена от френските органи на CELF - помощ, за която не е било изпратено предварително уведомление до службите на Комисията.
(5)
С писмо от 2 април 1992 г. Комисията, след като напомни на френските органи, че за всяко намерение за предоставяне или изменение на помощ следва да бъде изпратено предварително уведомление до нейните служби, поиска от френските органи да я информират за естеството и предмета на посочените от SIDE мерки за помощ.
(6)
С писмо от 29 юни 1992 г. френските органи потвърдиха пред Комисията наличието на субсидии в полза на CELF. Те уточниха, че тези мерки имат за цел популяризирането на френския език и литература в нефранкофонските страни, както и че на CELF е било възложено управлението на три схеми за помощи, предназначени да улеснят читателите, чийто достъп до френски книги е затруднен.
(7)
С писмо от 7 август 1992 г. Комисията потвърди пред SIDE съществуването на помощ в полза на CELF, уточни предмета ѝ и информира SIDE, че за въпросните мерки не е изпратено уведомление. Комисията обаче отбеляза, че спорната помощ не е от такова естество, което да засяга търговията между държавите-членки. При тези обстоятелства SIDE беше приканено да представи мнението си.
(8)
С писмо от 7 септември 1992 г. SIDE информира Комисията за намерението си да разкрие дискриминационния характер на мерките и последиците, които произтичат от тях за вътреобщностната търговия, без обаче да оспорва културната цел, преследвана от Министерството на културата, действало за популяризиране на френския език и литература.
(9)
С решение от 18 май 1993 г. (6) Комисията счете, че с оглед на особеното състояние на конкуренцията в книжния сектор и предвид културната цел на оспорваните схеми за помощ, за тях се прилага дерогацията, предвидена в предишния член 92, параграф 3, буква в) от Договора.
(10)
На 2 август 1993 г. SIDE подаде жалба за отмяна на посоченото решение. С решение от 18 септември 1995 г. (7) Общият съд частично удовлетвори жалбата на SIDE, като отмени решението на Комисията от 18 май 1993 г. само в частта му по отношение на мерките, предоставени на CELF във връзка с малки поръчки.
(11)
Общият съд постанови, че Комисията може да приеме благоприятно решение по отношение на следните три схеми за помощ, управлявани от CELF за сметка на държавата:
а)
помощите за въздушен превоз на товари или въздушна поща;
б)
програмата „Page à Page“ (8) (помощ за разпространението на книги на френски език в Централна и Източна Европа);
в)
„Programme Plus“ (академични ръководства на френски език, предназначени за студенти от Субсахарска Африка).
(12)
Общият съд сметна, че Комисията е получила достатъчно информация за последните три схеми, за да обоснове констатацията, че въздействието им върху конкуренцията е било незначително. От друга страна Общият съд посочи, че „що се отнася до културното предназначение на помощите, безспорно е, че целта на френското правителство е разпространението на френския език и френската литература“. Общият съд сметна за необходимо да заключи, че установяването на културната цел на оспорваните помощи не е затруднило особено Комисията и че получаването на други сведения не е било необходимо за признаване на културния характер на тази цел.
(13)
Напротив, по отношение на компенсациите, предоставени изключително на CELF за малките поръчки, Общият съд сметна, че Комисията е трябвало да разгледа задълбочено условията на конкуренцията в засегнатия сектор, преди да се произнесе по съвместимостта на мерките с вътрешния пазар.
(14)
Поради това Общият съд стигна до заключението (точка 76 от решението), че Комисията е трябвало да открие процедурата, предвидена в предишния член 93, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), и следователно трябва да отмени решението на Комисията от 18 май 1993 г. в частта му, която се отнася до субсидията, предоставена изключително на CELF за компенсиране на допълнителните разходи за обработка на малките поръчки на книги на френски език, направени от установени в чужбина търговци на книги.
Б. Втора фаза
(15)
В съответствие с решението на Общия съд от 18 септември 1995 г. с решение от 30 юли 1996 г. Комисията реши да открие официална процедура по разследване. Заинтересованите страни, приканени да представят мненията си пред Комисията, изпратиха своите коментари през декември 1996 г. и януари 1997 г.
(16)
В края на разследването си, на 10 юни 1998 г. Комисията прие Решение 1999/133/ЕО (9). Тя потвърди културната цел на помощите за малките поръчки и счете, въз основа на предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора, че посочените помощи не са от такова естество, което да засяга условията на търговията и конкуренцията в Съюза до степен, която противоречи на общия интерес на пазара за износа на книги на френски език.
(17)
С решение от 28 февруари 2002 г. (10) Общият съд отмени член 1, последно изречение от посоченото решение. Общият съд счете, че Комисията е трябвало да извърши необходимите проверки, за да получи съответните данни с оглед да разграничи пазара на комисионната дейност при износ от пазара на износа на книги на френски език като цяло.
(18)
Общият съд счете, че като не е извършила тази проверка, Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е приела пазара за износ на книги на френски език като цяло за референтен пазар, при условие че е установено, че спорната помощ е предназначена само за комисионерите при износа.
(19)
В решението си от 22 юни 2000 г. (11) обаче, без да разглежда делото по същество, Съдът на ЕС отхвърли жалбата на френските органи срещу решението на Комисията от 10 юни 1998 г. и потвърди, че дори дадена помощ да може да бъде счетена за съвместима с общия пазар, този факт не оказва влияние върху задължението за уведомление, както и че задължението за предварително уведомление включва задължението за преустановяване на помощта.
В. Трета фаза
(20)
След частичната отмяна на решението от 10 юни 1998 г. с писма от 14 юни 2002 г. Комисията поиска от френските органи и от SIDE да ѝ изпратят коментарите си относно мотивите за отмяна на решението, и по-специално относно аспектите във връзка с въпросния пазар.
(21)
Френските органи бяха приканени да коментират по-специално специфичните особености на предлагането от страна на CELF в сравнение с това на останалите участници на пазара, включително SIDE. SIDE беше приканено да коментира по-специално понятието „малки поръчки“ и да посочи с какво евентуално се отличава спецификата на предлагането му в сравнение с предлагането от страна на CELF и на останалите участници на пазара.
(22)
SIDE изпрати отговора си до Комисията с писмо от 12 август 2002 г. Френските органи предадоха отговора си с писмо от 17 септември 2002 г.
(23)
След като с писмо от 19 септември 2002 г. Комисията поиска от SIDE да посочи дали отговорът му съдържа поверителна информация и след като на 30 септември 2002 г. получи отрицателен отговор, с писмо от 17 октомври 2002 г. тя препрати отговора на SIDE заедно с приложенията към него до френските органи за коментар. В тази връзка тя също така им постави редица допълнителни въпроси.
(24)
С писмо от 30 октомври 2002 г. Комисията също така постави на SIDE редица допълнителни въпроси, на които бе отговорено с писма от 31 октомври 2002 г. и 9 декември 2002 г. След искане от страна на Комисията от 16 декември 2002 г. SIDE я информира с писмо от 23 декември 2002 г., че неговите отговори не съдържат поверителна информация и че могат да бъдат препратени до френските органи за коментар.
(25)
Тъй като френските органи не отговориха в определения срок, Комисията бе длъжна да им изпрати напомнително писмо с дата 27 ноември 2002 г. С писмо от 19 декември 2002 г. френските органи поискаха от Комисията ново удължаване на срока.
(26)
На 9 януари 2003 г. Комисията изпрати отговора на SIDE от 23 декември 2002 г. на френските органи за коментар. С писмо от 17 януари 2003 г. френските органи отговориха на въпросите на Комисията от 17 октомври 2002 г.
(27)
С писмо от 4 февруари 2003 г. френските органи поискаха от Комисията ново удължаване на срока по отношение на искането за коментари относно втория отговор на SIDE от 23 декември 2002 г. С писмо от 11 февруари 2003 г. Комисията частично одобри поисканото удължаване. С писмо от 11 март 2003 г. френските органи изпратиха отговора си до Комисията.
(28)
Междувременно на среща, проведена на 4 март 2003 г., представители на SIDE, по свое искане, бяха приети от службите на Комисията, за да изложат становището на SIDE по случая от самото му начало.
(29)
След тази процедура Европейската комисия прие Решение 2005/262/ЕО, в което спорната помощ се счита за съвместима въз основа на предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора, след като Комисията установи по-специално, че помощите не биха могли да доведат до свръхкомпенсиране на разходите, понесени за обработката на малки поръчки.
Г. Четвърта фаза
(30)
С решението си от 15 април 2008 г. Общият съд отмени решението на Комисията от 20 април 2004 г.
(31)
Общият съд счете, че по отношение на частта на помощта, платена на CELF преди 1 ноември 1993 г. - датата на влизане в сила на Договора за Европейския съюз, Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е счела спорната помощ за съвместима с общия пазар по силата на предишния член 87, параграф 3, буква г), докато в действителност е трябвало да се прилагат материалноправните разпоредби, които са били в сила преди 1 ноември 1993 г. Общият съд по-специално взе предвид факта, че Договорът за ЕС не съдържа преходни разпоредби относно прилагането на предишния член 87, параграф 3, буква г), както и че принципът на правна сигурност не допуска, освен по изключение, за начален момент на прилагане във времето на общностен акт да бъде определена дата, която е по-ранна от датата на неговото публикуване.
(32)
Освен това Общият съд счете, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката при проверката на съвместимостта на спорната помощ, тъй като е надценила разходите за обработка на малки поръчки, действително понесени от CELF. В решението си от 20 април 2004 г. Комисията не е взела предвид действителните разходи за обработка на малки поръчки, а е направила оценка на тези разходи въз основа на общия размер на разходите, понесени от CELF (отнасяне на една част от общите разходи към обработката на малките поръчки в зависимост от предварително определен метод на разпределяне на всяка категория разходи). Предвид допълнителните трудности, до които води обработката на малките поръчки в сравнение с другите дейности на CELF, към някои категории разходи са били приложени коефициенти за умножение. Общият съд сметна, че тези трудности е можело да бъдат преодолени посредством заявяването на малките поръчки по електронен път, което се отнася за две трети от тях. Поради това Общият съд счете, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е приложила коефициенти за умножение към някои разходи (и при всички случаи към подадените по електронен път поръчки), и заключи, че ако не са били приложени въпросните коефициенти за умножение, разходите по обработката на малки поръчки са щели да бъдат по-малки и резултатът от дейността във връзка с малките поръчки - положителен (600 000 френски франка (FRF), или 91 469 EUR). Следователно според Общия съд Комисията не е доказала липсата на свръхкомпенсация.
Д. Пета фаза
(33)
Вследствие на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. процедурата по разследване, започната с решението на Комисията от 30 юли 1996 г., продължава да бъде открита и Комисията следва да приеме ново решение.
(34)
Поради мотивите на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. и предвид факта, че решението за откриване е с дата 30 юли 1996 г., Комисията пожела да прикани отново френските органи и заинтересованите страни да представят мненията си.
(35)
Ето защо на 8 април 2009 г. (12) Комисията прие решение за разширяване на процедурата (Решение C(2009) 2481, „решение за разширяване на процедурата“). Решението за разширяване допълва решението за откриване от 30 юли 1996 г. и същевременно с него се определя нов срок за представяне на мнения. В него се посочва, че двете решения трябва да се разглеждат като едно неделимо цяло и че те ще доведат до една-единствена официална процедура по разследване, както и че доколкото описанието на фактическите и на правните обстоятелства или предварителната оценка на Комисията в решението за разширяване на процедурата се различават от решението за откриване от 30 юли 1996 г., би следвало да се взема под внимание единствено решението за разширяване на процедурата.
(36)
Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(37)
Комисията получи мнението на френските органи на 9 юни 2009 г., както и мнението на SIDE на 23 юли 2009 г. Тя предаде мнението на SIDE на френските органи на 24 август 2009 г., като им даде възможност да го коментират, и получи коментарите им на 24 септември 2009 г.
(38)
Френските органи обаче не представиха подробните данни, поискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към данните, вече предоставени на 17 септември 2002 г., 17 януари 2003 г. и 11 март 2003 г., които Комисията не можеше да използва като такива предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
(39)
С писмо от 8 октомври 2009 г. службите на Комисията напомниха на френските органи за искането си за изпращане на данни по конкретно посочените точки, като посочиха, че ако тази информация не бъде получена в срок до десет работни дни, Комисията следва, въз основа на информацията, с която разполага, да вземе окончателно решение в съответствие с член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, след като издаде, ако е необходимо, разпореждане за предоставяне на информация съгласно член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (13).
(40)
С писмо от 21 октомври 2009 г. френските органи информираха Комисията, че с решение на Търговския съд на Париж от 9 септември 2009 г. CELF е в процедура на съдебна ликвидация и е прекратило дейността си. От друга страна, по отношение на данните, поискани в писмото на Комисията от 8 октомври 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация и препратиха към мнението си, изпратено на 9 юни 2009 г.
(41)
Поради това с решение от 20 ноември 2009 г. (Решение C(2009) 9256, „решение за разпореждане“) Комисията реши да разпореди на Франция да предостави исканата информация, тъй като въпреки неколкократните искания тази информация не бе предоставена.
(42)
С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да предоставят на Комисията, и поради това препратиха към мнението си, изпратено на 9 юни 2009 г.
(43)
Следва да се отбележи, че на 2 декември 2009 г. френските органи също така изпратиха писмо във връзка със схема за помощ, наречена „Програма за академична и научна литература“, наречена „Programme Plus“. Тази схема за помощ не е предмет на настоящото решение.
(44)
С писмо от 22 декември 2009 г. Комисията изиска от френските органи сведения относно състоянието на CELF и процедурата по ликвидацията на CELF. Френските органи отговориха на 27 януари 2010 г. Освен това на 9 март 2010 г. и 26 ноември 2010 г. бяха направени уточнения.
Е. Производство пред националните юрисдикции и преюдициални запитвания
(45)
Следва да се отбележи, че във Франция има висящи производства пред националните юрисдикции и че те са довели до сезирането на Съда на ЕС на основание член 267 от ДФЕС (предишен член 234 от Договора за ЕО). По-долу са припомнени накратко основните етапи от тези производства.
(46)
SIDE сезира френските юрисдикции във връзка с прякото действие на предишния член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. С решение от 5 октомври 2004 г., като потвърди решение на Административния съд на Париж от 26 април 2001 г., Апелативният административен съд на Париж разпореди на френската държава да изиска възстановяване на помощите, платени на CELF.
(47)
Държавният съвет, сезиран като касационна инстанция, с решение от 29 март 2006 г. потвърди някои аспекти от решението на Апелативния административен съд, и по-специално факта, че въпросните помощи нямат чисто компенсаторен характер по отношение на задължения за обществена услуга (14), не могат да бъдат квалифицирани от националния съд като съществуващи помощи и CELF не може да се позове на оправдани правни очаквания.
(48)
Въпреки това в решението си от 29 март 2006 г. Държавният съвет също така реши да спре производството по обжалването, докато Съдът на ЕС не се произнесе по преюдициалните запитвания, с които Държавният съвет го сезира, по отношение на задълженията на националния съд във връзка с държавна помощ, за която не е изпратено уведомление, но по-късно с решение на Комисията е обявена за съвместима с общия пазар.
(49)
В решението си от 12 февруари 2008 г. (15) Съдът на ЕС постанови:
„Член 88, параграф 3, последно изречение ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че националният съд не е длъжен да разпореди възстановяването на помощ, приведена в действие в нарушение на тази разпоредба, когато Комисията е взела окончателно решение, установяващо съвместимостта на тази помощ с общия пазар по смисъла на член 87 ЕО. Въз основа на общностното право той е длъжен да разпореди на получателя на помощта плащането на лихвите за периода на неправомерност. В рамките на своето национално право той може, ако прецени, че е необходимо, да разпореди освен това и възстановяването на неправомерната помощ, без това да засяга правото на държавата-членка да я приведе отново в действие в един следващ момент. На него може също да му се наложи да уважи искания за обезщетения за вредите, причинени поради неправомерния характер на помощта.
В процесуално положение като това на спора по главното производство задължението, произтичащо от член 88, параграф 3, последно изречение ЕО, да се отстранят последиците от неправомерността на една помощ се отнася също, с оглед изчисляването на сумите, които трябва да бъдат изплатени от получателя, освен при изключителни обстоятелства, и до периода, изтекъл между датата на решението на Комисията на Европейските общности, с което се установява съвместимостта на тази помощ с общия пазар, и датата на отмяната на това решение от общностния съд“.
(50)
След като взе предвид решението на Съда на ЕС от 12 февруари 2008 г., както и цитираното по-горе решение на Общия съд от 15 април 2008 г., в решението си от 19 декември 2008 г. Държавният съвет отмени членове 2, 3 и 4 от посоченото по-горе решение на Апелативния административен съд на Париж от 5 октомври 2004 г. и постанови посоченото по-долу.
(51)
Първо, на министъра на културата и комуникациите е разпоредено да пристъпи към възстановяване на лихвите, свързани с държавната помощ, платена на CELF от 1980 г. до датата на решението на Държавния съвет, изчислени в съответствие с Регламент (ЕО) № 794/2004 (16). На министъра също така е разпоредено след това да пристъпи към възстановяване на лихвите, които ще бъдат дължими между датата на решението на Държавния съвет и датата, на която окончателно е установена съвместимостта на помощта с общия пазар, или до окончателното връщане на помощта.
(52)
Освен това Държавният съвет реши да спре производството, докато Съдът на ЕС не се произнесе по следните преюдициални запитвания:
„1.
Може ли националният съд да спре производството по въпроса за задължението за връщане на държавна помощ до произнасянето с окончателно решение на Комисията по съвместимостта на помощта с правилата на общия пазар, когато първото решение на Комисията, с което тази помощ е обявена за съвместима, е отменено от общностния съд?
2.
Може ли фактът, че Комисията на три пъти приема дадена помощ за съвместима с общия пазар, преди тези ѝ решения да бъдат отменени от Първоинстанционния съд на Европейските общности, да представлява извънредно обстоятелство, което да накара националния съд да ограничи задължението за възстановяване на помощта?“
(53)
На 11 март 2010 г. (17) Съдът на ЕС се произнесе по тези преюдициални запитвания по следния начин:
„1.
Национална юрисдикция, сезирана на основание член 88, параграф 3 ЕО с искане за възстановяване на неправомерна държавна помощ, не може да отложи приемането на решение по него до произнасянето на Комисията на Европейските общности по съвместимостта на помощта с общия пазар, след като предходно положително решение е било отменено.
2.
Приемането от Комисията на Европейските общности на три последователни решения за обявяване на дадена помощ за съвместима с общия пазар, които впоследствие общностният съд отменя, само по себе си не представлява изключително обстоятелство, което може да обоснове ограничаване на задължението на получателя да върне помощта, когато същата е предоставена в нарушение на член 88, параграф 3 ЕО.“
2. ОПИСАНИЕ НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(54)
Френските органи посочиха пред Комисията, че през 1980 г. Министерството на културата, в съответствие с насоките на общата политика на френското правителство във връзка с популяризирането на френската книга и литература, реши да предостави помощи на комисионерите при износа, които биха приели всякакъв вид поръчки, независимо от размера и рентабилността им. Тези мерки са били приведени в действие, за да компенсират пазарна неефективност и да насърчат запазването на дейност, свързана с нерентабилните малки поръчки на пазара на комисионната дейност при износ.
(55)
Според френските органи малки книжарници, установени главно в нефранкофонски зони, достъпът до които понякога е затруднен и/или които са отдалечени, са се натъквали на сериозни трудности при снабдяването, като търсенето им не е можело да бъде удовлетворено от традиционните вериги за разпространение, когато количествата поръчани книги са били недостатъчни или когато единичната цена на поръчаните книги не е била достатъчно висока, за да бъде услугата рентабилна.
(56)
Според френските органи въпросните помощи са били предназначени да дадат възможност на комисионерите при износа да изпълняват всички поръчки на търговци на книги, установени в чужбина, главно в нефранкофонски зони, независимо от размера, рентабилността и предназначението на поръчките. Целта е била в рамките на френската политика за подпомагане на културното многообразие да се осигури оптимално разпространение на книги на френски език и по този начин да се насърчи разпространението на франкофонската литература в целия свят.
(57)
Приетият от френските органи механизъм за помощи, наречен „Програма за малки поръчки“, е бил под формата на субсидия, чието предназначение е било да компенсира допълнителните разходи за обработка на малките поръчки, като за такива френските органи определят пратките на стойност под 500 FRF, или около 76 ЕUR.
(58)
Според френските органи предприятието получател на субсидиите е трябвало да поеме задължението да съобщи на дирекция „Книгоиздателска и библиотечна дейност“ към Министерството на културата всички данни, свързани с общата дейност на предприятието (общ оборот, финансови сметки, предварителни бюджети, копия от решения за утвърждаване на тези данни, одиторски доклад, при необходимост, и консолидирана тарифна структура на заплатите), както и всякакви документи, свързани с дейността, която да бъде субсидирана, и по-специално сметката за използване на субсидиите, оправдаваща изпълнението на услугите, въз основа на които е била предоставена субсидията през предходната година.
(59)
На практика само едно предприятие - CELF, се е възползвало от програмата „Малки поръчки“. Според френските органи последното е трябвало ежегодно да оправдава допълнителните си разходи, понесени за услугите във връзка с малките поръчки, в подкрепа на искането си за субсидиране за следващата година. По-специално една четвърт от субсидията, предоставена през предходната година, е била изплащана в началото на годината, като остатъкът е бил предоставян следващата есен след разглеждане от публичните органи на очаквания бюджет на предприятието получател и на регистрираните колебания през първата част на бюджетната година. Било е договорено, че ако помощта не бъде използвана в пълния си размер, оставащите суми ще бъдат приспаднати от предвидената за следващата година субсидия. Освен това Министерството на културата е присъствало в качеството си на поканен наблюдател на управителните съвети и общите събрания на CELF.
(60)
Следва да се уточни, че след 1997 г. размерът на въпросната помощ непрекъснато намалява и през 2002 г. тя е преустановена. От 1980 г. до края на 2001 г. CELF е получавало помощ, която според френските органи е била предназначена за намаляване на разходите за обработка на малките поръчки, които идват от чужбина и са за книги на френски език. Общо от 1980 г. до края на 2001 г. в рамките на въпросната помощ CELF е получило около 4,8 млн. евро.
Таблица
Размер на помощите, предоставени на CELF от 1980 г. за обработката на „малки поръчки“
Данни, предоставени от френските органи
(сумите са закръглени в ЕUR)
Година
Размер на помощта
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. КОМЕНТАР НА ФРАНЦИЯ И МНЕНИЕ НА SIDE СЛЕД РАЗШИРЯВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(61)
В отговора си от 9 юни 2009 г. във връзка с решението за разширяване на процедурата френските органи изказаха посоченото по-долу мнение.
(62)
Първо, те посочиха, че споделят анализа на Комисията, според който помощта за CELF представлява държавна помощ и според който дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС, не са били приложими.
(63)
В рамките на оценката на помощите съгласно член 107, параграф 3, букви в) и г) от ДФЕС френските органи не предоставиха нови данни относно пропорционалността на помощите.
(64)
При все това френските органи посочиха, че считат, че задачата на CELF представлява услуга от общ интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(65)
Накрая, но не на последно място френските органи заявиха, че са налице изключителни обстоятелства, които следва да накарат Комисията да не настоява за възстановяване на помощта.
(66)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха подробните данни, изискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към вече изпратените през 2002 и 2003 г. данни, които Комисията не можеше да използва в това им качество предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г. След напомнително писмо от 8 октомври 2009 г. на 20 ноември 2009 г. Комисията реши да разпореди на френските органи да предоставят изисканата информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999. С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи отговориха, че не разполагат с допълнителна информация, която да съобщят на Комисията.
(67)
В мнението си от 23 юли 2009 г. SIDE по-специално изказа посоченото по-долу становище.
(68)
SIDE припомни, че единствено CELF е получавало помощта, докато според SIDE дейността на CELF не следва да се счита за специфична за CELF, тъй като изпълнението на поръчки с всякакъв размер, дори и минимални, заявени от разпръснати в географско отношение книжарници, и прегрупирането им, така че да бъдат сключени по-големи поръчки с издателите, според SIDE е самото определение за комисионерска дейност при износ. SIDE също така посочи, че помощта му е била отказана не поради предполагаема липса на прозрачност, а поради това, че SIDE е частно предприятие, а не кооперативно сдружение на издатели.
(69)
От друга страна SIDE оспори факта, че помощите са били необходими. В този смисъл то по-конкретно счете, че понятието „малки поръчки“ е произволно и опроверга представените от френските органи числови данни.
(70)
Освен това SIDE счете, че помощта не може да бъде обоснована въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС, като се основа по-специално на решенията на националните юрисдикции във връзка с дейността на CELF.
(71)
Накрая SIDE посочи, че според него в настоящия случай не съществува никакво изключително обстоятелство, което да дава възможност за ограничаване на задължението за възстановяване.
4. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(72)
Следва да се определи дали въпросната мярка представлява държавна помощ и в такъв случай дали може да се счита за съвместима с вътрешния пазар. В рамките на оценката си Комисията по-специално следва да вземе предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
A. Оценка на мярката по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(73)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(74)
Първо, както беше посочено в решението за разширяване на процедурата, Комисията припомня, че заключението на Комисията, според което въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на Договора, никога не е било оспорвано нито в хода на отделните етапи от процедурата пред Комисията, нито пред юрисдикциите на Европейския съюз (18), нито пред националните юрисдикции (19). В отговора си от 9 юни 2009 г. във връзка с решението за разширяване на процедурата френските органи посочиха, че споделят анализа на Комисията, според който помощта за CELF представлява държавна помощ.
(75)
Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (предишен член 87, параграф 1 от Договора за ЕО) поради посочените по-долу причини.
(76)
На първо място, мярката предоставя предимство на CELF, тъй като му дава възможност да намали разходите за малките поръчки. Тя има избирателен характер, тъй като на практика от нея се е ползвало единствено CELF.
(77)
От друга страна, мярката е финансирана чрез бюджетни ресурси на френската държава, тоест чрез държавни ресурси. Решение за нейното прилагане е било взето от Министерството на културата и следователно мярката може да бъде приписана на френските органи.
(78)
Освен това мярката е в състояние да засегне търговията между държавите-членки и да наруши конкуренцията. Помощта се предоставя на френски комисионери (на практика на CELF), които изнасят книги на френски език главно към нефранкофонски страни. Следователно тези френски комисионери се конкурират, поне потенциално, при износа на книги на френски език с други комисионери, които са установени в други франкофонски държави на Европейския съюз (Белгия и Люксембург). Фактът, че въздействието върху търговията и нарушаването на конкуренцията в резултат на мярката изглежда незначително, не променя това заключение. В действителност, в съответствие с постоянната съдебна практика на Съда на ЕС, Комисията не е длъжна да установява действително въздействие на помощта върху търговията между държавите-членки и действително нарушаване на конкуренцията; достатъчно е помощта да е в състояние да засегне търговията и да наруши конкуренцията.
(79)
Накрая, Комисията счита, че условията за прилагане на съдебната практика Altmark не са изпълнени. В решението си от 24 юли 2003 г. (20) Съдът на ЕС уточнява при какви условия субсидия за предприятие, на което е възложено управлението на услуга от общ икономически интерес, не представлява държавна помощ: „първо, предприятието получател трябва действително да е натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени; второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин; трето, компенсацията не трябва да надхвърля необходимото за покриване изцяло или отчасти на разходите, направени при изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с тях приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения; четвърто, когато изборът на предприятие, което да бъде натоварено да изпълнява задължения за обществена услуга, не е направен в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка, равнището на необходимата компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно типично предприятие, добре управлявано и подходящо оборудвано с транспортни средства, с цел да може да удовлетвори необходимите изисквания за обществена услуга, би направило, за да изпълни тези задължения, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения“.
(80)
В настоящия случай и без да е необходимо да се развива всяко от условията, тъй като те са кумулативни, Комисията установява, че изборът на CELF не е направен в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, както и че равнището на компенсацията не е било определено въз основа на разходите, направени от типично, добре управлявано предприятие, което е подходящо оборудвано със средства за производство.
(81)
При тези условия помощта, предоставена на CELF, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като са налице всички съставни елементи на понятието „държавна помощ“.
(82)
Френските органи не са изпратили уведомление до Комисията за въпросните мерки. Следователно помощта е предоставена в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, в който е предвидено, че Комисията следва да бъде информирана в разумен срок, който да ѝ даде възможност да представи своето становище по отношение на всякакви планове за предоставянето или изменението на помощта. Следователно помощта е предоставена неправомерно.
(83)
Тъй като въпросната мярка представлява държавна помощ, следва да се оцени съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
Б. Оценка на мярката по смисъла на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС
(84)
Комисията счита, че дерогациите по член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими в настоящия случай, тъй като въпросните мерки очевидно не са били предназначени за постигане на определените в тези дерогации цели.
(85)
Освен това помощта не изпълнява условията, определени с дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, тъй като тя не е била предназначена да насърчава развитието на региони, които могат да се ползват от посочената разпоредба. Дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква б) във връзка с насърчаване изпълнението на важен проект от общ европейски интерес, също не може да бъде приложена в настоящия случай, тъй като въпросната мярка не е имала за цел насърчаването на подобен вид проект. Тъй като помощта освен това не е имала за цел преодоляването на сериозни затруднения във френската икономика, дерогацията, предвидена във втората част на член 107, параграф 3, буква б), също не е приложима в настоящия случай.
(86)
Ето защо е необходимо Комисията да разгледа въпроса за приложимостта на член 107, параграф 3, букви в) и г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, букви в) и г) от Договора за ЕО).
(87)
Предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г. е необходимо да се разграничат помощите, платени след влизането в сила на Договора за Европейския съюз (1 ноември 1993 г.), от тези, които са били платени преди влизането в сила на същия и към които следва да бъдат приложени материалноправните разпоредби, които са били в сила по време на разглеждания период.
(88)
За тази цел Комисията отбелязва факта, че една четвърт от субсидията, предоставена през предходната година, е била изплащана на CELF в началото на годината, като остатъкът е бил предоставян следващата есен след разглеждане от публичните органи на предварителния бюджет на предприятието получател и на регистрираните колебания през първата част на бюджетната година. Ако помощта не е била използвана в пълния си размер, оставащите суми са били приспадани от предвидената за следващата година субсидия. Следователно субсидията, платена за 1993 г., е платена отчасти в началото на 1993 г., а остатъкът е предоставен през есента на 1993 г. Решението за предоставяне на помощта за 1993 г. е взето от френските органи в края на 1992 г. или в началото на 1993 г. и при всички случаи преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз. Поради това Комисията счита за необходимо оценката на помощта, платена за 1993 г., да бъде осъществена в съответствие с приложимите правни разпоредби преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз.
а) Оценка на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС
(89)
Член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО) гласи, че: „За съвместими с вътрешния пазар могат да се приемат […] помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес.“
(90)
Ето защо е необходимо да се провери дали помощта, платена на CELF между 1994 г. и края на 2001 г., действително е имала културна цел и дали е засегнала условията на търговията и на конкуренцията в Европейския съюз в степен, противоречаща на общия интерес.
i) Културна цел
(91)
Първо, Комисията припомни, че културната цел на помощта, платена на CELF, беше призната от Общия съд в посоченото по-горе решение от 18 септември 1995 г. В точка 62 от решението си Общият съд счете, че: „Що се отнася до културното предназначение на оспорваните помощи, безспорно е, че целта на френското правителство е разпространението на френския език и френската литература. В този смисъл Общият съд също така установява, че данните, с които е разполагала Комисията при приемането на решението си, включително посочените в писмото на съветника на ищеца от 7 септември 1992 г., са били в подкрепа на оценката, извършена от нея на реалните факти и на законността на тази цел. При тези обстоятелства следва да се заключи, че оценката на целта на оспорваните помощи не е затруднила особено Комисията и че не е било необходимо да получава други сведения, за да признае културния характер на тази цел.“
(92)
Френските органи посочиха, че въпросната помощ е имала за културна цел да се популяризира разпространението на книги на френски език в нефранкофонски страни. Следователно става въпрос за активна политика, която има за цел запазването и насърчаването на културното многообразие на международно равнище.
(93)
Запазването и насърчаването на културното многообразие от своя страна са сред основните принципи на европейския модел. Те са прогласени в член 167, параграф 1 от ДФЕС (предишен член 151, параграф 1 от Договора за ЕО): „Съюзът допринася за разцвета на културите на държавите-членки, като зачита тяхното национално и регионално многообразие и същевременно извежда на преден план общото културно наследство“, и в член 167, параграф 4, който гласи, че „Съюзът взема предвид културните аспекти при своята дейност по силата на други разпоредби на настоящия договор, по-специално за да зачита и развива разнообразието на неговите култури.“
(94)
Комисията счита, че помощите, които са били предоставени на CELF от френските органи с цел да се осигури разпространението на книги на френски език, са имали именно културна цел.
ii) Критерий за засягане на условията на търговията и на конкуренцията в Съюза в степен, противоречаща на общия интерес
(95)
Комисията следва да провери дали въпросните мерки наистина са били необходими и пропорционални на целта, преследвана от френските органи посредством определена културна политика.
(96)
Най-напред следва да се припомни, че в съответствие с посоченото по-горе решение на Общия съд от 28 февруари 2002 г. оценката на въпросните мерки следва да се извърши на пазара на комисионерската дейност при износа на книги на френски език.
(97)
На първо място следва да се провери необходимостта от помощта.
(98)
Според френските органи мерките са били изготвени от Министерството на културата през 1980 г. в момент, когато някои участници в сектора (групата Hachette и Messageries du livre) са искали да се оттеглят от пазара на комисионерската дейност при износ. Според френските органи оспорваният механизъм е бил създаден за насърчаване на операторите да участват на пазара, така че всички поръчки за книги на френски език, заявени от търговци на книги, намиращи се в нефранкофонски зони, да бъдат изпълнявани. По този начин се е гарантирало, че книгите на френски език могат да достигнат до всички книжарници, включително и до най-малките в далечни страни, дори тези книжарници да са се нуждаели само от няколко книги, при това често публикувани от различни издатели.
(99)
От своя страна SIDE посочи, по-конкретно в мнението си, представено след решението за разширяване на процедурата, че въпросната мярка не е била необходима. Така, макар че действително някои участници са се оттеглили от комисионерската дейност през 1980 г., SIDE припомня, че то е било създадено точно по това време, за да участва на пазара. От друга страна SIDE оспорва факта, че CELF е извършвало специфична дейност за обработка на малки поръчки. SIDE разглежда по-специално предоставените от френските органи числови данни и счита, че по отношение на дела, оборота на всяко от предприятията, броя фактури и броя линии на поръчки данните за CELF и SIDE на практика доста си приличат. В по-общ план SIDE поставя под въпрос понятието „малки поръчки“, така както е дефинирано от френските органи. Според SIDE това понятие е произволно, тъй като разходите за обработката на една поръчка не зависят от нейната стойност, а от броя линии.
(100)
Комисията счита, че няма нужда от окончателно заключение по въпроса за необходимостта от помощта, тъй като условията за необходимост и пропорционалност са кумулативни и тъй като в съображение 121 ще се стигне до заключение, че не е доказано, че условието за пропорционалност е изпълнено.
(101)
На второ място, Комисията счита, че въздействието върху търговията в рамките на Европейския съюз и нарушаването на конкуренцията вследствие на мярката са твърде незначителни, като се имат предвид по-специално въпросните суми по мярката за помощ, твърде слабата заменяемост между книгите на френски език и тези на друг език, както и съществуващата значителна разлика между обема на износа на книгите на френски език за нефранкофонски страни от Франция, от една страна, и от Белгия и от Люксембург, от друга страна.
(102)
По-конкретно, по отношение на пазара на комисионерската дейност при износа на книги на френски език Комисията отбелязва, че в рамките на дейността им на комисионери при износа CELF и SIDE разпространяват книги в нефранкофонски страни и територии. Във франкофонските страни местният пазар е покрит от големите издатели посредством техните филиали или представители. Следователно комисионерската дейност при износа има твърде второстепенна роля на франкофонските пазари, които са основните пазари за книгите на френски език.
(103)
На националния пазар на комисионерската дейност при износа на книги на френски език присъстват неспециализирани комисионери като SIDE и CELF и, в по-малка степен, специализирани комисионери, които също извършват незначителни продажби пряко на крайни потребители и не са в състояние да се конкурират сериозно с двамата неспециализирани комисионери, както и известен брой книжарници, които изпълняват, дори и само в отделни случаи, поръчки за чуждестранни търговци на книги, както и електронни книжарници, чиято дейност обаче е била относително малка към момента на въпросните мерки.
(104)
Следователно на въпросния пазар именно жалбоподателят е бил основният оператор, засегнат от оспорваните мерки. От една страна, френските органи твърдят, че програмата във връзка с малките поръчки по принцип е била достъпна за всяко предприятие, което би поискало да участва в нея, ако то приема условията за предоставяне на помощите. Френските органи посочват, че отказът през 1991 г. от страна на Министерството на културата на участието на SIDE е бил обоснован от отказа на SIDE да изпълни задължението за прозрачност, необходимо за възползване от посочените помощи. От своя страна, SIDE посочи, че отказът от страна на френските органи е свързан с факта, че е частно предприятие, а не кооперативно сдружение на издатели. Освен това през 1996 г., след отмяната на решението на Комисията от 18 май 1993 г., Министерството на културата, в желанието си да приключи процедурата, припомни на SIDE, че схемата за помощ за малките поръчки по същността си не е специално предназначена за CELF. С писмо от 3 септември 1996 г. към SIDE беше отправена покана за разговор с цел да се провери дали то е в състояние да изпълни, при същите условия за прозрачност, същите услуги като предоставяните от CELF. По време на разговор, проведен на 26 септември 1996 г., ръководството на SIDE информира Министерството на културата, че отказва да се ползва от програма, чиято съвместимост с общностното право може да бъде поставена под въпрос от Комисията.
(105)
Във всеки случай елементите, посочени по-горе в съображение 101 и следващи, явно сочат, че въпросните мерки засягат условията на търговията и на конкуренцията в Европейския съюз в сравнително ограничена степен.
(106)
При все това, за да се определи дали мярката е пропорционална, също така е необходимо Комисията да сравни, на трето място, сумата на получените помощи с разходите, понесени от CELF за постигането на преследваната от френските органи цел.
(107)
За тази цел следва да бъдат припомнени отделните етапи от процеса на обработка на поръчките, с които различните страни са съгласни:
а)
приемане на заявка за поръчка от даден търговец на книги;
б)
завеждане на поръчката под съответен код;
в)
въвеждане на поръчката;
г)
изпращане на поръчката до издателя;
д)
приемане на книгите;
е)
определяне за всеки клиент на физическо пространство, „отделение“, в което се съхраняват поръчаните книги;
ж)
опаковане.
(108)
Според френските органи CELF понася определени разходи във връзка с обработката на „малките поръчки“. В действителност френските органи считат, че на пазара на комисионерската дейност при износа някои поръчки водят до допълнителни разходи, поради което изпълнението им не е рентабилно. Френските органи посочиха, че са приели праг от 500 FRF (76,22 ЕUR), за да бъде определена една поръчка като малка, както и че това е емпирично определен праг. Френските органи посочиха, че някои поръчки на стойност под 500 FRF могат да бъдат рентабилни, докато други на по-голяма стойност не са. Целта е била да се намери икономически приемлив метод, така че CELF да иска да приема малките поръчки въпреки недостатъчната им рентабилност.
(109)
Както бе посочила Комисията в решението си за разширяване на процедурата, в рамките на анализа на съвместимостта френските органи са тези, които следва да установят размера на разходите, действително понесени от CELF.
(110)
В тази връзка в решението си за разширяване на процедурата Комисията изиска от френските органи да ѝ предоставят някои данни с цел да прецени последиците от решението на Общия съд и за да може да се произнесе по пропорционалността на помощта. Комисията по-специално изиска да бъдат предоставени следните данни:
-
достатъчна обосновка за причините, поради които данните за разходите по малките поръчки не са налични за отделните въпросни години, и достатъчно доказателство защо може да бъде приемливо екстраполиране единствено въз основа на данните за 1994 г.,
-
данните, които дават възможност да се вземат предвид действителните разходи (а не само приблизителни оценки) за обработката на малките поръчки през 1994 г. (поне за някои категории разходи), и евентуална достатъчна обосновка за причините, поради които може да бъде приемлива приблизителна оценка на тези разходи въз основа на общите разходи, понесени от CELF,
-
убедителни методи за разпределяне на разходи, които дават възможност за отнасяне на част от общите разходи към обработката на малките поръчки и които могат по-специално да бъдат приложени към всяка категория разходи през целия въпросен период,
-
информация относно промените в дела на предадените по електронен път поръчки през въпросните години,
-
разходите във връзка с малките поръчки в отсъствието на необосновани коефициенти за умножение,
-
изчисляването на разходите, понесени от CELF за обработката на малките поръчки, без прилагане на коефициенти за умножение, както и при хипотезата на прилагане на коефициенти за умножение единствено към поръчки, които не са предадени по електронен път,
-
становището на френските органи относно изчислението на Общия съд, според което при липсата на посочените коефициенти разходите по обработката на малките поръчки са щели да намалеят с над 635 000 FRF (96 805,13 EUR), дори ако не се вземат предвид категориите разходи, различни от тези, за които е бил приложен коефициент „три“. Следва да се припомни, че според изчислението на Общия съд оперативният резултат от дейността по обработка на малки поръчки е щял да надхвърля 600 000 FRF (91 469,41 EUR),
-
становището на френските органи относно възможността за CELF да има разумна печалба.
(111)
По-специално, както вече беше посочено в решението на Комисията за разширяване на процедурата, при липсата на допълнително обяснение и актуализация на данните от страна на френските органи Комисията не е в състояние да използва отчетите за програмата за обработка на малки поръчки, които френските органи са предоставили за периода от 1994 до 2001 г. в писмото си от 17 януари 2003 г., нито обясненията във връзка с извършването на анализ на аналитичното счетоводство, предоставени в писмото от 5 март 1998 г.
(112)
Френските органи обаче не предоставиха подробните данни, изискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към вече изпратените на 17 септември 2002 г., 17 януари 2003 г. и 11 март 2003 г. данни, които Комисията не можеше да използва предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
(113)
Поради това, с писмо от 8 октомври 2009 г., службите на Комисията напомниха на френските органи искането си за изпращане на данни по посочените точки, като посочиха, че ако не получат исканата информация в срок до десет работни дни, Комисията следва да вземе окончателно решение въз основа на информацията, с която разполага, в съответствие с член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, след като е издала разпореждане за предоставяне на информация съгласно член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(114)
С писмо от 21 октомври 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да представят, и препратиха към мнението си от 9 юни 2009 г.
(115)
Поради това с решение от 20 ноември 2009 г. („решението за разпореждане“) Комисията реши да разпореди на Франция да представи исканата информация, тъй като въпреки неколкократните искания тази информация не бе предоставена.
(116)
С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да предоставят на Комисията, и препратиха към мнението си, предоставено на 9 юни 2009 г.
(117)
В член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че „Разглеждането на възможна неправомерна помощ завършва с решение (…). Ако дадена държава-членка не се съобрази с разпореждане за информация, това решение се взема на базата на наличната информация.“
(118)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха на Комисията данните, които тя неколкократно изиска, последно в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г.
(119)
Следователно, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар, а следователно и пропорционалността на тази помощ.
(120)
С оглед на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. и въз основа на данните, с които Комисията разполага, основаването на екстраполиране на приблизително оценените разходи за обработката на малки поръчки за 1994 г. не изглежда възможно. Също така не изглежда възможно да се използват методи за разпределяне на необоснованите разходи и да се работи въз основа на данни, към които са приложени необосновани коефициенти за умножение, по-специално към предадените по електронен път поръчки. Предвид изчислението на разходите по обработката на малките поръчки, посочени в решението на Общия съд, и тъй като френските органи не предоставиха на Комисията данните, чрез които да бъдат разсеяни съмненията относно пропорционалността на помощта, изразени от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, не е установено, че дейността по обработката на малките поръчки поражда загуби.
(121)
Поради това според Комисията не е доказано, че платената между 1994 и 2001 г. помощ отговаря на критерия за пропорционалност.
(122)
Следователно тази помощ е несъвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС.
б) Оценка на помощта в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(123)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО) гласи, че „За съвместими с вътрешния пазар могат да се приемат […] помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.“
(124)
В съответствие с решението на Общия съд от 15 април 2008 г. дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО) не може да се приложи за помощите, платени на CELF от 1980 до 1993 г. Поради това следва да се определи дали дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО) би могла да се приложи за тях.
(125)
Същото следва да се извърши и по отношение на помощите, платени между 1994 и края на 2001 г., за които Комисията заключи по-горе в съображение 122, че дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО), не е приложима за тях.
(126)
За да се определи дали член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС би могъл да служи за база за съвместимост, Комисията следва да провери дали въпросните помощи действително имат цел от общ интерес и дали не засягат неблаприятно търговията до степен, противоречаща на общия интерес.
(127)
Комисията счита, че помощите действително имат цел от общ интерес, както бе установено по-рано. В тази връзка следва да се припомни, че въвеждането в Договора за Европейския съюз на дерогацията, предвидена в предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС), потвърждава политиката на Комисията, провеждана въз основа на предишния член 92, параграф 3, буква в) преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз. Въз основа на този член в миналото Комисията е разрешавала помощи с културни цели. Тази практика е потвърдена от юрисдикциите на Европейския съюз например в посоченото по-горе решение на Общия съд от 18 септември 1995 г., в което Общият съд е счел, че Комисията може да приеме, въз основа на предишния член 92, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, решение в подкрепа на три схеми за помощ, управлявани от CELF (помощите за въздушен превоз на товари, програмите „Page à Page“ и „Programme Plus“).
(128)
Комисията обаче счита, че не е доказано, че помощите са пропорционални на заложената цел.
(129)
В решението си за разширяване на процедурата, както и по-късно в решението за разпореждане, Комисията поиска от френските органи да представят мнението си относно пропорционалността на помощите по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(130)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха на Комисията данните, последно изискани от нея в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г., които да докажат пропорционалността на платените след 1980 г. помощи.
(131)
Ето защо, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар и следователно пропорционалността на тази помощ.
(132)
Доводите, представени по-горе относно пропорционалността на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС, се прилагат в настоящия случай mutatis mutandis.
(133)
Поради това Комисията счита, че не е доказано, че платените помощи отговарят на критерия за пропорционалност.
(134)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е несъвместима с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
В. Оценка на мярката по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС
(135)
Френските органи неколкократно заявиха, че на CELF е била възложена задача за обществена услуга и че оспорваните мерки би трябвало да бъдат оценявани по смисъла на разпоредбите на член 106, параграф 2 от ДФЕС (предишен член 86, параграф 2 от Договора за ЕО).
(136)
Този член гласи, че: „Предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.“
(137)
На първо място, следва да се отговори на въпроса дали в настоящия случай е налице услуга от общ икономически интерес. От съдебната практика на Съда на ЕС е видно, че с изключение на секторите, в които този въпрос се урежда с разпоредби на Европейския съюз, държавите-членки имат широко поле за собствена преценка относно естеството на услугите, които могат да бъдат определени като услуги от общ икономически интерес. Поради това задачата на Комисията е да следи тази собствена преценка да се упражнява, без да се допускат очевидни грешки при определяне на услугите от общ икономически интерес.
(138)
В настоящия случай френските органи неколкократно посочиха, че на CELF е била възложена специфична задача за обществена услуга с културен характер, изразяваща се в изпълнение на всяка поръчка за франкофонски книги, заявена от установени в чужбина търговци на книги, независимо от обема и характера на поръчката. Комисията счита, че тази задача наистина би могла да представлява услуга от общ икономически интерес.
(139)
На второ място, следва да се провери дали CELF действително е било натоварено с тази услуга от общ икономически интерес. В съответствие със съдебната практика на Европейския съюз държавата трябва да е натоварила съответните предприятия с управлението на въпросната услуга чрез един или няколко официални акта, чиято форма се определя от всяка държава-членка.
(140)
В настоящия случай френските органи представиха няколко споразумения, сключени между CELF и Министерството на културата, които според тях доказват, че CELF е било натоварено с управлението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Според френските органи дирекция „Книгоиздателска и библиотечна дейност“ е сключвала ежегодни споразумения със CELF до 2001 г.
(141)
При все това, въпреки исканията на Комисията, включително в решението за разпореждане, френските органи не представиха копие от споразумения за обществена услуга за всяка от въпросните години.
(142)
Освен това в споразуменията, с които разполага Комисията, не е определен точният характер на задълженията за обществена услуга (в споразумението не е посочен размерът на стойността, при който поръчките се считат за „малки поръчки“). В резултат на това дори за тези години няма акт, в който да се посочват с достатъчна точност задълженията за обществена услуга, възложени на CELF.
(143)
Ето защо според Комисията не е доказано, че CELF действително е било натоварено с официален акт за всяка от въпросните години с управлението на въпросната обществена услуга.
(144)
Накрая, и без да е необходимо да се прави заключение относно условието за необходимост, тъй като условията са кумулативни, Комисията счита, че условието за пропорционалност също не е изпълнено.
(145)
В споразуменията, с които разполага Комисията, няма обяснение относно начина, по който е изчислен размерът на помощта. От друга страна, наложеното на CELF задължение да предоставя отчети за използване на субсидията не е придружено с точно определение на параметрите за изчисление и контрол върху разходите във връзка с дейността за обществената услуга, така че да може да се провери дали няма свръхкомпенсация. Освен това, въпреки че в споразуменията наистина е било предвидено при неизползване на една част от субсидията тя да бъде прехвърлена от една година към друга, те не съдържат никакво уточнение за функционирането на този механизъм, който впрочем не изглежда да е бил приложен. Накрая, в по-общ план и както е посочено в анализа на критерия за пропорционалност по смисъла на член 107, параграф 3 от ДФЕС, френските органи не предоставиха данни, които да докажат пропорционалността на помощите с оглед на различни точки от решението на Общия съд.
(146)
Следователно френските органи не са предоставили на Комисията данни, последно изискани от нея в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г., които да доказват пропорционалността на помощите по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(147)
Ето защо, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар, а следователно и пропорционалността на тази помощ.
(148)
Поради това, въз основа на същите причини като посочените в анализа на пропорционалността на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС, Комисията счита, че не е доказано, че платените помощи отговарят на критерия за пропорционалност.
(149)
Следователно Комисията счита, че условията за прилагане на член 106, параграф 2 от ДФЕС не са изпълнени.
(150)
В заключение Комисията счита, че механизмът за помощ, наречена програма „Малки поръчки“, приведен в действие от Франция в полза на CELF между 1980 г. и края на 2001 г., представлява помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
5. ДАВНОСТЕН СРОК, ИЗКЛЮЧИТЕЛНО ОБСТОЯТЕЛСТВО, ОПРАВДАНИ ПРАВНИ ОЧАКВАНИЯ, ПРИНЦИП НА ПРАВНА СИГУРНОСТ, ПРИНЦИП НА ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ
(151)
В случай на неправомерна и несъвместима държавна помощ Комисията по принцип следва да разпореди на съответната държавна-членка да предприеме всички необходими мерки, за да възстанови помощта от нейния получател. В член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че: „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя.“
(152)
Независимо от това Комисията трябва да вземе предвид следните елементи.
(153)
На първо място, в член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ са предмет на давностен срок от десет години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ е предоставена на получателя и всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок.
(154)
Както вече беше посочено в решението ѝ за разширяване на процедурата, без да е получила коментари по тази точка от страна на заинтересованите страни, Комисията счита, че посоченото в предходното съображение правило за давност е приложимо в настоящия случай. В решението си от 5 октомври 2006 г. по дело Transalpine (21) Съдът на ЕС счете, че доколкото Регламент (ЕО) № 659/1999 съдържа правила от процедурен характер, те се прилагат за всички административни процедури в областта на държавните помощи, които Комисията разглежда към момента на влизане в сила на Регламент (ЕО) № 659/1999, т.е. 16 април 1999 г. Настоящото дело се вписва в рамките на официалната процедура по разследване, открита на 30 юни 1996 г.
(155)
В настоящия случай, тъй като помощите са плащани ежегодно от 1980 г., а Комисията е изискала информация от френските органи през април 1992 г., платените на CELF помощи през 1980 и 1981 г. очевидно не могат да бъдат възстановени предвид изтичането на давностния срок.
(156)
На второ място, Комисията не изисква възстановяването на помощта, ако това води до противоречие с общ принцип от правото на Европейския съюз. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз Комисията е длъжна да вземе предвид изключителните обстоятелства, които оправдават нейното решение да не разпореди възстановяване на неправомерно предоставените помощи, когато това възстановяване е в противоречие с общ принцип от правото на Европейския съюз.
(157)
В този контекст, в решението си за разширяване на процедурата, Комисията прикани френските органи, получателя на помощта и всяка друга заинтересована страна да представят мнението си относно прилагането в настоящия случай на принципа за оправдани правни очаквания, принципа на правната сигурност или на всеки друг принцип, който би могъл да накара Комисията да не изисква възстановяването на помощта.
(158)
Комисията отбелязва, че в мнението си френските органи счетоха, че са налице изключителни обстоятелства, които дават възможност за ограничаване на задължението за връщане на помощите. SIDE обаче бе на мнение, че няма такива изключителни обстоятелства.
(159)
В тази връзка Комисията припомня, че в рамките на преюдициалните запитвания, отправени към Съда на ЕС по посоченото по-горе дело CELF, запитващата юрисдикция попита по същество дали приемането на три последователни решения, с които помощта е обявена за съвместима с вътрешния пазар, впоследствие отменени от общностния съд, само по себе си може да представлява изключително обстоятелство, което да оправдае ограничаване на задължението на получателя да върне помощта.
(160)
В посоченото по-горе решение от 11 март 2010 г. Съдът на ЕС най-напред препрати към решението си от 12 февруари 2008 г., където в точка 65 и следващи посочва, че след отмяната на положително решение на Комисията получателят на неправомерно предоставените помощи може да се позове на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у него оправдани правни очаквания относно правомерния характер на помощите, и следователно да се противопостави на тяхното възстановяване (22).
(161)
При все това Съдът на ЕС също така посочи, че оправдани правни очаквания у получателя на помощта не могат да се породят от положително решение на Комисията, от една страна, когато това решение е оспорено в надлежния срок и впоследствие е отменено от общностния съд, и от друга страна, докато срокът за обжалване не е изтекъл или, в случай на жалба за отмяна, докато общностният съд не се е произнесъл с окончателно решение (23).
(162)
В настоящия случай в решението си от 11 март 2010 г. Съдът на ЕС посочи, че отмяната на третото положително решение на Комисията с решението на Общия съд от 15 април 2008 г. само по себе си не може да породи оправдани правни очаквания и не може да представлява изключително обстоятелство (24).
(163)
Съдът на ЕС добави, че рядко срещаният факт на последователна отмяна на три решения разкрива a priori трудността на делото, като съвсем не поражда оправдани правни очаквания, а по-скоро може да подсили съмненията на получателя относно съвместимостта на спорната помощ. Той приема, че наличието на три последователни жалби, вследствие на които се достига до отмяната на трите акта, се среща много рядко, но счита, че такива обстоятелства са част от нормалната дейност на съдебната система, предоставяща възможност на правните субекти, които считат, че понасят последиците от неправомерността на дадена помощ, да предявят жалба за отмяна на последователните решения, които тези субекти разглеждат като причина за създалото се положение.
(164)
Освен това в настоящия случай Съдът счете, че не може да се приеме наличие на изключително обстоятелство и с оглед на принципа на правна сигурност (25). В действителност до приемането от Комисията на решение за одобряване и до изтичането на срока за обжалване на такова решение получателят не може да бъде сигурен относно правомерността на помощта, поради което не може да се прави позоваване нито на принципа на оправданите правни очаквания, нито на принципа на правната сигурност.
(165)
Освен това, както Съдът посочи в решението си от 11 март 2010 г. (26), в настоящия случай наличието на изключително обстоятелство не може да се приеме и с оглед на принципа на пропорционалност. Всъщност премахването на неправомерна помощ посредством възстановяване е логичната последица от установяването на нейната неправомерност, поради което връщането на тази помощ с цел възстановяване на предишното положение по принцип не може да се приеме за мярка, несъразмерна с целите на разпоредбите на Договора в областта на държавните помощи.
(166)
Поради това Съдът стигна до заключение, че приемането от Комисията на три последователни решения за обявяване на дадена помощ за съвместима, които впоследствие общностният съд отмени, само по себе си не представлява изключително обстоятелство, което може да обоснове ограничаване на задължението на получателя да върне тази неправомерна и несъвместима помощ.
(167)
Следователно, предвид горепосоченото и при липсата на всякакъв друг елемент, който може да представлява изключително обстоятелство, Комисията счита, че в настоящия случай не е налице изключително обстоятелство, което може да ограничи задължението на CELF да върне въпросните помощи (освен за сумите, платени през 1980 и 1981 г., както бе обяснено по-горе).
6. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(168)
В съответствие с член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 френските органи следва да изискат от CELF да възстанови помощите, платени в рамките на програмата „Малки поръчки“ от 1982 до 2001 г.
(169)
В съответствие с посоченото в таблицата (27) общата сума на помощта, която следва да бъде възстановена от CELF, получена между 1982 и 2001 г., възлиза на 4 631 401 EUR плюс лихвите.
(170)
В съответствие с член 14, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 659/1999 помощта, която трябва да бъде възстановена, включва лихвата, дължима от датата, на която неправомерната помощ е била на разположение на получателя, до датата на действителното ѝ възстановяване.
(171)
При все това от решението на Съда на ЕС от 12 октомври 2000 г. по дело Magefesa (28) е видно, че когато едно предприятие е в несъстоятелност и това е предвидено в националното законодателство, лихвите, дължими след обявяване на предприятието в несъстоятелност, начислени върху сумата на помощите, неправомерно получени преди обявяването в несъстоятелност, не са дължими.
(172)
В тази връзка следва да се отбележи, че в отговора си от 27 януари 2010 г. френските органи информираха Комисията за състоянието, в което понастоящем се намира CELF.
(173)
Предвид своето финансово състояние от 25 февруари 2009 г. CELF е в процедура за оздравяване. Назначен е синдик.
(174)
В рамките на спора относно държавните помощи френската държава предяви следните вземания: 11 885 785,02 ЕUR (за плащане на лихвите в съответствие с посоченото по-горе решение на Държавния съвет от 19 декември 2008 г.) и 4 814 339,9 ЕUR (за евентуално възстановяване на сумата на помощта, получена през периода 1980-2001 г.).
(175)
Френските органи посочиха, че от състоянието на вземанията е видно, че от обявен общ пасив в размер на 21 254 232,29 ЕUR оспорваните вземания възлизат на 17 045 039,50 ЕUR.
(176)
След като установи, че оздравяването очевидно е невъзможно, синдикът поиска процедурата за оздравяване да бъде преобразувана в съдебна ликвидация именно поради вземанията, предявени от държавата.
(177)
След като с решение от 9 септември 2009 г. бе прието за установено, че наличието на пасив изключва възможността за приемане на план за оздравяване, Търговският съд на Париж постанови съдебна ликвидация на CELF и назначи ликвидатор. Този съд определи двегодишен срок за приключване на съдебната ликвидация. Френските органи посочиха, че висящи и/или предстоящи спорове все пак биха могли да оправдаят отлагането на датата за приключване на съдебната ликвидация.
(178)
Френските органи посочиха, че всички служители на CELF са освободени, а отделът за ликвидация е разпуснат на 31 декември 2009 г. Единствените операции в момента имат за цел възстановяване на вземания, дължими от клиенти.
(179)
В писмо, изпратено по електронен път на 9 март 2010 г., френските органи посочиха, че по време на въпросната процедура за ликвидация на CELF са спазени обичайните правила на процедурата по ликвидация на предприятия.
(180)
Съгласно сведенията, предадени на Комисията от френските органи, понастоящем CELF не извършва никаква икономическа дейност.
(181)
Поради това, предвид текущата процедура по ликвидация на CELF, френските органи следва по-специално да гарантират, в рамките на задължението им за възстановяване на несъвместимата помощ, спазването на приложимата съдебна практика в случай на ликвидация на предприятието получател (29). Това по-специално предполага активите на CELF да бъдат продадени на пазарна цена, държавата да впише в пасива на предприятието в ликвидация вземанията си, свързани с възстановяването на неправомерната и несъвместима помощ, и да отстоява в пълна степен своите права на кредитор на всички етапи от процедурата до приключване на ликвидацията.
(182)
Що се отнася до изчисляването на лихвите, следва да се отбележи, че във френското право в член L 622-28 от Търговския кодекс е предвидено, че „решението за откриване [на процедурата за оздравяване] определя размера на законовите и обичайните лихви, както и всички лихви за просрочване и надбавки“.
(183)
Поради това в настоящото дело за платените на CELF суми се начислява лихва от датата на тяхното предоставяне до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата за оздравяване, по-късно преобразувана в съдебна ликвидация с решение от 9 септември 2009 г.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(184)
Комисията констатира, че Франция неправомерно е привела в действие помощ в полза на CELF в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(185)
Тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар и следва да бъде възстановена от френските органи с изключение на сумите, платени през 1980 и 1981 г., поради давност.
(186)
Френските органи следва да възстановят от CELF сума в размер на 4 631 401 EUR, плюс лихвите за всяка от помощите, платени на годишна база от 1982 г. насам. Сумите, които следва да се възстановят, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата за оздравяване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, отпусната неправомерно от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF), е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Франция трябва да пристъпи към възстановяване от страна на CELF на сума в размер на 4 631 401 EUR, която съответства на сумите, получени от CELF между 1982 и 2001 г. в рамките на посочената в член 1 помощ.
2. Сумите, които следва да се възстановят, включват лихви от датата, на която са били, предоставени на получателя, до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата по оздравяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 2, е незабавно и ефективно.
2. Франция гарантира прилагането на настоящото решение в срок четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви) за възстановяване от получателя;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочено в член 2. При поискване от страна на Комисията Франция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Франция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Франция.
Съставено в Брюксел на 14 декември 2010 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2010 m. gruodžio 14 d.
dėl valstybės pagalbos C 39/96 (ex NN 127/92) Prancūzijos suteiktos Prancūziškos knygos eksporto kooperatyvui (CELF)
(pranešta dokumentu Nr. C(2010) 8938)
(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2011/179/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą (1),
paprašiusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtą straipsnį (2) ir atsižvelgdama į šias pastabas,
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
2008 m. balandžio 15 d. sprendimu (3) (toliau - Teismo sprendimas) Europos Sąjungos Pirmosios instancijos teismas panaikino 2004 m. balandžio 20 d. Komisijos sprendimą 2005/262/EB (4) dėl Prancūzijos pagalbos, suteiktos Prancūziškos knygos eksporto kooperatyvui (CELF) (5).
(2)
Po Teismo sprendimo Komisija turi priimti naują sprendimą.
(3)
Minėtas Teismo sprendimas buvo priimtas po ilgos procedūros, kurios pagrindiniai etapai primenami toliau.
A. Pirmasis etapas
(4)
1992 m. kovo 20 d. raštu Tarptautinė knygų platinimo ir leidimo įmonė (pranc. Société internationale de diffusion et d’édition, SIDE) atkreipė Komisijos dėmesį į pagalbos priemones, kurias Prancūzijos valdžios institucijos skyrė CELF knygų skleidimui, transportui ir prekybai. Anot SIDE, apie šią pagalbą Komisijos tarnyboms nebuvo iš anksto pranešta.
(5)
1992 m. balandžio 2 d. raštu Komisija priminė Prancūzijos valdžios institucijoms, kad apie bet kokį projektą, kuriuo ketinama suteikti ar iš dalies pakeisti pagalbą, turi būti iš anksto pranešta jos tarnyboms ir paprašė minėtų institucijų informuoti apie SIDE nurodytų pagalbos priemonių pobūdį ir tikslą.
(6)
1992 m. birželio 29 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos patvirtino Komisijai, kad CELF teikiamos subsidijos. Jos taip pat patikslino, kad pagalbos priemonių tikslas - supažindinti neprancūzakalbes šalis su prancūzų kalba ir literatūra ir kad CELF pavesta administruoti tris pavienės pagalbos schemas, kurių tikslas - padėti toli gyvenantiems skaitytojams įsigyti prancūziškų knygų.
(7)
1992 m. rugpjūčio 7 d. raštu Komisija patvirtino SIDE, kad CELF yra teikiama pagalba ir paaiškino jos tikslą, taip pat informavo, kad apie šias priemones nebuvo pranešta. Tačiau Komisija patikslino, kad neatrodo, jog ginčijama pagalba galėtų trikdyti valstybių narių tarpusavio prekybą. Susidarius tokiai situacijai paprašyta, kad SIDE pateiktų savo pastabas.
(8)
1992 m. rugsėjo 7 d. raštu SIDE informavo Komisiją, kad ketina užginčyti šių priemonių diskriminacinį pobūdį ir su juo susijusių pasekmių įtaką Bendrijos vidaus prekybai, tačiau neginčija Kultūros ministerijos siekiamo kultūrinio tikslo rūpintis prancūzų kalbos ir literatūros sklaida.
(9)
1993 m. gegužės 18 d. sprendime (6) Komisija nutarė, kad atsižvelgiant į ypatingas konkurencijos sąlygas knygų sektoriuje ir į ginčijamų pagalbos schemų kultūrinį tikslą, šioms priemonėms gali būti taikoma buvusio EB sutarties 92 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta leidžianti nukrypti nuostata.
(10)
1993 m. rugpjūčio 2 d. SIDE pateikė skundą su prašymu panaikinti šį Komisijos sprendimą. 1995 m. rugsėjo 18 d. sprendimu (7) Pirmosios instancijos teismas iš dalies patenkino SIDE skundą ir panaikino tą 1993 m. gegužės 18 d. Komisijos sprendimo dalį, kurioje nustatytos tam tikros pagalbos priemonės CELF, susijusios su nedideliais užsakymais.
(11)
Pirmosios instancijos teismas laikėsi nuomonės, kad Komisija gali priimti palankų sprendimą dėl trijų pagalbos schemų, kurias CELF administravo valstybės vardu:
a)
pagalba oro transportui ir siuntoms oro paštu;
b)
programa „Page à Page“ (8) (pagalba prancūziškų knygų platinimui Centrinės ir Rytų Europos šalyse);
c)
programa „Programme Plus“ (universitetų vadovėliai prancūzų kalba, skirti studentams Užsachario Afrikos šalyse).
(12)
Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Komisija gavo pakankamai informacijos apie šias tris pagalbos schemas, kad padarytų išvadą, jog jų poveikis konkurencijai buvo nežymus. Be to, Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad „dėl kultūrinio užginčytos pagalbos tikslo abi šalys sutaria, kad Prancūzijos Vyriausybės užsibrėžtas siekis - prancūzų kalbos ir literatūros skleidimas“. Teismas pareiškė, kad galima daryti išvadą, jog Komisijai nebuvo ypatingai sunku įvertinti ginčijamos pagalbos kultūrinį tikslą ir nebuvo būtinybės gauti kitos informacijos šio tikslo kultūriniam pobūdžiui pripažinti.
(13)
Tačiau dėl kompensacijų nedideliems užsakymams, suteiktų išskirtinai CELF, Pirmosios instancijos teismas teigė, kad Komisija, prieš pasisakydama dėl priemonių suderinamumo su vidaus rinka, turėjo išsamiai ištirti konkurencijos sąlygas atitinkamame sektoriuje.
(14)
Taigi Teismas padarė išvadą (sprendimo 76 punktas), kad Komisija turėjo pradėti procedūrą, numatytą buvusio EB sutarties 93 straipsnio 2 dalyje (dabar - SESV 108 straipsnio 2 dalis), ir todėl reikia panaikinti 1993 m. gegužės 18 d. Komisijos sprendimo dalį, susijusią su CELF išskirtinai suteiktomis subsidijomis, skirtomis papildomoms išlaidoms, susidariusioms vykdant nedidelius knygų prancūzų kalba užsakymus, gaunamus iš užsienyje esančių knygynų, kompensuoti.
B. Antrasis etapas
(15)
Remdamasi 1995 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu Komisija 1996 m. liepos 30 d. priėmė sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą. Suinteresuotosios šalys, paprašytos pateikti savo pastabas Komisijai, pateikė savo komentarus, daugiausia 1996 m. gruodžio mėn. ir 1997 m. sausio mėn.
(16)
Atlikusi tyrimą, 1998 m. birželio 10 d. Komisija priėmė Sprendimą 1999/133/EB (9). Ji patvirtino, kad nedideliems užsakymams skirtos pagalbos tikslas buvo kultūrinis, ir remdamasi buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punktu laikėsi nuomonės, kad ši pagalba negali daryti poveikio prekybos sąlygoms ir konkurencijai Bendrijoje taip, kad tai prieštarautų bendram interesui knygų prancūzų kalba eksporto rinkoje.
(17)
2002 m. vasario 28 d. sprendimu (10) Pirmosios instancijos teismas panaikino minėto sprendimo 1 straipsnio paskutinį sakinį. Teismas laikėsi nuomonės, kad Komisija turėjo imtis būtinų patikrinimų, kad gautų tinkamus duomenis, kuriais remiantis būtų galima atskirti tarpininkavimo paslaugų rinką ir knygų prancūzų kalba eksporto rinką.
(18)
Teismas konstatavo, kad Komisija, neatlikusi šio patikrinimo, padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, bendrą knygų prancūzų kalba eksporto rinką laikydama nagrinėjama rinka, nors buvo nustatyta, kad ginčijama pagalba buvo skirta tik eksporto tarpininkams.
(19)
Tačiau 2000 m. birželio 22 d. sprendimu (11) Teisingumo Teismas, nenagrinėjęs bylos iš esmės, atmetė Prancūzijos valdžios institucijų skundą dėl 1998 m. birželio 10 d. Komisijos sprendimo ir patvirtino, kad net ir tuomet, kai pagalba gali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka, tai neatleidžia nuo įpareigojimo apie ją pranešti ir kad vykdant įpareigojimą iš anksto pranešti turi būti sustabdomas pagalbos įgyvendinimas.
C. Trečiasis etapas
(20)
Iš dalies panaikinus 1998 m. birželio 10 d. sprendimą Komisija 2002 m. birželio 14 d. raštais kreipėsi į Prancūzijos valdžios institucijas ir SIDE, paprašydama pateikti savo pastabas dėl sprendimo panaikinimo motyvų ir ypač faktų, susijusius su nagrinėjama rinka.
(21)
Prancūzijos valdžios institucijos buvo paprašytos pateikti tikslesnius paaiškinimus, kodėl CELF pasiūla yra išskirtinė tarp kitų rinkos dalyvių, tarp kurių yra ir SIDE. SIDE buvo paprašyta išsamiau paaiškinti nedidelių užsakymų sąvoką ir nurodyti, kokie buvo jos pasiūlos ypatumai, lyginant su CELF ir kitų rinkos dalyvių pasiūla.
(22)
2002 m. rugpjūčio 12 d. raštu SIDE pateikė savo atsakymą Komisijai. Prancūzijos valdžios institucijos savo atsakymą pateikė 2002 m. rugsėjo 17 d. raštu.
(23)
2002 m. rugsėjo 19 d. raštu Komisija, paprašiusi SIDE nurodyti, ar šios atsakyme yra neskelbtinos informacijos, ir 2002 m. rugsėjo 30 d. gavusi neigiamą atsakymą, 2002 m. spalio 17 d. kaip komentarus persiuntė Prancūzijos valdžios institucijoms SIDE atsakymą, pridėdama savo priedus. Komisija Prancūzijos valdžios institucijoms taip pat uždavė keletą papildomų klausimų.
(24)
2002 m. spalio 30 d. raštu Komisija pateikė keletą papildomų klausimų SIDE, į kuriuos buvo atsakyta 2002 m. spalio 31 d. ir 2002 m. gruodžio 9 d. raštais. Po Komisijos 2002 m. gruodžio 16 d. prašymo 2002 m. gruodžio 23 d. raštu SIDE informavo Komisiją, kad pateiktuose atsakymuose nėra jokios neskelbtinos informacijos ir kad jie gali būti persiųsti kaip komentarai Prancūzijos valdžios institucijoms.
(25)
Prancūzijos valdžios institucijoms per nurodytą terminą nepateikus atsakymo, Komisija buvo priversta 2002 m. lapkričio 27 d. raštu joms nusiųsti priminimą. Prancūzijos valdžios institucijos 2002 m. gruodžio 19 d. raštu paprašė Komisijos dar kartą pratęsti terminą.
(26)
2003 m. sausio 9 d. Komisija Prancūzijos valdžios institucijoms kaip komentarus persiuntė SIDE 2002 m. gruodžio 23 d. atsakymą. 2003 m. sausio 17 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos atsakė į Komisijos 2002 m. spalio 17 d. pateiktus klausimus.
(27)
2003 m. vasario 4 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos Komisijos paprašė dar kartą atidėti komentarų, susijusių su antruoju 2002 m. gruodžio 23 d. SIDE atsakymu, pateikimo terminą. 2003 m. vasario 11 d. raštu Komisija iš dalies pratęsė prašomus terminus. 2003 m. kovo 11 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos pateikė Komisijai savo atsakymą.
(28)
Be to, SIDE prašymu Komisijos tarnybos ją priėmė ir per susitikimą, įvykusį 2003 m. kovo 4 d., ji galėjo išdėstyti savo požiūrį į bylą nuo pat jos nagrinėjimo pradžios.
(29)
Po šios procedūros Europos Komisija priėmė Sprendimą 2005/262/EB, kuriame remdamasi buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punktu laikėsi nuomonės, kad ginčijama pagalba yra suderinama su bendrąja rinka, nustačiusi, kad pagalba negalėjo per daug kompensuoti išlaidų, susidariusių dėl nedidelių užsakymų vykdymo.
D. Ketvirtasis etapas
(30)
2008 m. balandžio 15 d. sprendimu Pirmosios instancijos teismas panaikino 2004 m. balandžio 20 d. Komisijos sprendimą.
(31)
Jis nusprendė, kad nagrinėdama pagalbos dalį, išmokėtą CELF iki 1993 m. lapkričio 1 d. (Europos Sąjungos sutarties įsigaliojimo dienos), Komisija padarė teisės klaidą, manydama, kad ginčijama pagalba suderinama su bendrąja rinka pagal buvusio 87 straipsnio 3 dalies d punktą, nors turėjo taikyti iki 1993 m. lapkričio 1 d. galiojusias pagrindines taisykles. Teismas taip pat atsižvelgė į faktą, kad ES sutartyje nėra pereinamųjų nuostatų, susijusių su EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punkto taikymu, ir kad laikantis teisinio tikrumo principo, išskyrus ypatingus atvejus, Bendrijos aktą draudžiama taikyti prieš jo paskelbimo datą.
(32)
Be to, Teismas nurodė, kad nagrinėdama ginčijamos pagalbos suderinamumą Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą pervertindama su nedidelių užsakymų vykdymu susijusias CELF realiai patirtas išlaidas. Iš tiesų savo 2004 m. balandžio 20 d. sprendime Komisija atsižvelgė ne į faktines nedidelių užsakymų vykdymo išlaidas, bet šias išlaidas įvertino remdamasi bendrosiomis CELF išlaidomis (prie nedidelių užsakymų vykdymo išlaidų priskirdama dalį bendrųjų išlaidų, vadovaudamasi kiekvienai išlaidų kategorijai skirtingu paskirstymo kriterijumi). Kai kurioms išlaidų kategorijoms buvo pritaikyti dauginimo koeficientai, atsižvelgiant į papildomus sunkumus, kuriuos galėtų sukelti nedidelių užsakymų vykdymas, palyginti su kita CELF veikla. Tačiau, Teismo nuomone, šių sunkumų galima išvengti perduodant duomenis nuotoliniu būdu - taip vykdyti du trečdaliai nedidelių užsakymų. Taigi Teismas laikėsi nuomonės, kad Komisija padarė vertinimo klaidą, kai kurioms išlaidoms (bet kuriuo atveju, perduodant duomenis nuotoliniu būdu įvykdytiems užsakymams) pritaikiusi dauginimo koeficientus, ir padarė išvadą, kad netaikant minėtų koeficientų nedidelių užsakymų vykdymo išlaidos būtų mažesnės, o nedidelių užsakymų veiklos rezultatas būtų buvęs teigiamas (600 000 Prancūzijos frankų, arba 91 469 eurai). Teismo manymu, Komisija neįrodė, kad už veiklą nebuvo išmokėta per didelė kompensacija.
E. Penktasis etapas
(33)
Pirmosios instancijos teismui priėmus 2008 m. balandžio 15 d. sprendimą, Komisijos 1996 m. birželio 30 d. sprendimu pradėta tyrimo procedūra tęsiama toliau ir Komisija turi priimti naują sprendimą.
(34)
Atsižvelgdama į 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo motyvus ir į tai, kad sprendimas pradėti procedūrą priimtas 1996 m. liepos 30 d., Komisija dar kartą paragino Prancūzijos valdžios institucijas ir suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas.
(35)
Taigi 2009 m. balandžio 8 d. Komisija priėmė sprendimą pratęsti procedūrą (12) (C(2009) 2481, sprendimas pratęsti procedūrą). Šiame sprendime pratęsti procedūrą numatytas naujas pastabų pateikimo terminas ir kartu papildytas 1996 m. liepos 30 d. sprendimas pradėti procedūrą. Jame nurodyta, kad abu sprendimai turi būti laikomi neatsiejamais vienas nuo kito ir bus susiję su ta pačia oficialia tyrimo procedūra, be to, jei sprendime pratęsti procedūrą pateiktas faktų ir taikytinos teisės arba Komisijos išankstinis vertinimas skirtųsi nuo 1996 m. birželio 30 d. sprendimo pradėti procedūrą, reikėtų atsižvelgti tik į sprendimą pratęsti procedūrą.
(36)
Komisija paragino suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl šios pagalbos priemonės.
(37)
2009 m. birželio 9 d. Komisija gavo Prancūzijos valdžios institucijų pastabas, o 2009 m. liepos 23 d. - SIDE pastabas. 2009 m. rugpjūčio 24 d. SIDE pastabas ji perdavė Prancūzijos valdžios institucijoms suteikdama galimybę pateikti savo komentarus; jie buvo pateikti 2009 m. rugsėjo 24 d.
(38)
Tačiau Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė Komisijos sprendime pratęsti procedūrą prašytos išsamesnės informacijos, o kalbant apie pagalbos proporcingumą, pateikė 2002 m. rugsėjo 17 d., 2003 m. sausio 17 d. ir 2003 m. kovo 11 d. jau perduotą informaciją, kurios Komisija negalėjo naudoti, atsižvelgdama į 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą.
(39)
Todėl 2009 m. spalio 8 d. Komisijos tarnybos priminė Prancūzijos valdžios institucijoms savo prašymą pateikti informacijos konkrečiais paminėtais klausimais, kartu nurodydamos, kad, jei ši informacijai joms nebus pateikta per dešimt darbo dienų, Komisija turės priimti galutinį sprendimą remdamasi turima informacija pagal Procedūros reglamento 13 straipsnio 1 dalį, jei reikia, prieš tai priėmusi įsakymą pateikti informaciją pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (13), 10 straipsnio 3 dalį.
(40)
2009 m. spalio 21 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos pranešė Komisijai, kad 2009 m. rugsėjo 9 d. Paryžiaus komercinio teismo sprendimu CELF buvo likviduota ir nutraukė savo veiklą. Be to, dėl Komisijos 2009 m. spalio 8 d. raštu prašytos informacijos Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad negali pateikti jokios papildomos informacijos, ir paprašė naudotis 2009 m. birželio 9 d. pateiktomis pastabomis.
(41)
2009 m. lapkričio 20 d. sprendimu (C(2009)9256, įsakymas pateikti informaciją) Komisija nusprendė įsakyti Prancūzijai pateikti prašytą informaciją, kadangi, neatsižvelgiant į pakartotinius prašymus, ši informacija nebuvo pateikta.
(42)
2009 m. gruodžio 2 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad negali pateikti jokios papildomos informacijos, ir kad prašo naudotis 2009 m. birželio 9 d. pateiktomis pastabomis.
(43)
Reikia pažymėti, kad 2009 m. gruodžio 2 d. Prancūzijos valdžios institucijos taip pat perdavė raštą dėl pagalbos schemos Programme de Livres Universitaires et Scientifiques, vadinamosios „Programme Plus“. Ši pagalbos schema šiame sprendime nenagrinėjama.
(44)
2009 m. gruodžio 22 d. raštu Komisija paprašė Prancūzijos valdžios institucijų pateikti informacijos apie CELF padėtį ir CELF likvidavimo procedūrą. Prancūzijos valdžios institucijos atsakė 2010 m. sausio 27 d. Patikslinta informacija pateikta 2010 m. kovo 9 d. ir 2010 m. lapkričio 26 d.
F. Procedūra nacionaliniuose teismuose ir prejudiciniai klausimai
(45)
Be to, reikia pažymėti, kad Prancūzijos teismuose vykdomos procedūros, dėl kurių buvo kreiptasi į Teisingumo Teismą pagal SESV 267 straipsnį (buvusį EB sutarties 234 straipsnį). Pagrindiniai šių procedūrų etapai trumpai išdėstyti toliau.
(46)
SIDE kreipėsi į Prancūzijos nacionalinį teismą remdamasi buvusio EB sutarties 88 straipsnio 3 dalies tiesioginiu taikymu. 2004 m. spalio 5 d. sprendimu, kuriuo patvirtintas Paryžiaus administracinio teismo 2001 m. balandžio 26 d. sprendimas, Paryžiaus apeliacinis administracinis teismas nurodė Prancūzijos valstybei išieškoti CELF suteiktą pagalbą.
(47)
Vyriausiasis administracinis teismas, išnagrinėjęs jam pateiktą kasacinį skundą, 2006 m. kovo 29 d. sprendime patvirtino kai kuriuos administracinio apeliacinio teismo sprendimo aspektus, pirmiausia faktą, kad nagrinėjama pagalba nebuvo tik kompensacija už su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus (14), kad nacionalinis teismas negali jos laikyti esama pagalba ir kad CELF negali remtis teisėto pasitikėjimo principu.
(48)
Tačiau savo 2006 m. kovo 29 d. sprendime Vyriausiasis administracinis teismas taip pat nusprendė sustabdyti apeliacinių skundų nagrinėjimą tol, kol Teisingumo Teismas pareikš savo nuomonę dėl Vyriausiojo administracinio teismo jam pateiktų prejudicinių klausimų, susijusių su nacionalinio teismo prievolėmis dėl valstybės pagalbos, apie kurią nepranešta, bet kuri vėliau Komisijos sprendimu buvo pripažinta suderinama su bendrąja rinka.
(49)
Savo 2008 m. vasario 12 d. sprendime (15) Teisingumo Teismas nurodė:
„EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinį sakinį reikia aiškinti taip, jog nacionalinis teismas neprivalo nurodyti sugrąžinti pažeidžiant šią nuostatą suteiktos pagalbos tuo atveju, jei Komisija priėmė galutinį sprendimą, pripažįstantį šią pagalbą suderinamą su bendrąja rinka EB 87 straipsnio prasme. Nacionalinis teismas pagal Bendrijos teisę turi priteisti iš pagalbos gavėjo palūkanas už neteisėtumo laikotarpį. Pagal savo nacionalinę teisę jis prireikus, be to, dar gali nurodyti grąžinti neteisėtą pagalbą, nepažeidžiant valstybės narės teisės vėliau ją įgyvendinti iš naujo. Jis taip pat gali tenkinti reikalavimus atlyginti dėl neteisėtos pagalbos patirtą žalą.
Tokioje procesinėje situacijoje, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, iš EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinio sakinio kylanti pareiga ištaisyti pagalbos neteisėtumo pasekmes, apskaičiuojant pagalbos gavėjo mokėtinas sumas, yra taikytina, išskyrus ypatingas aplinkybes, ir laikotarpio nuo Komisijos sprendimo, pripažįstančio šią pagalbą suderinamą su bendrąja rinka, priėmimo iki šio sprendimo panaikinimo Bendrijos teisme atžvilgiu“.
(50)
Atsižvelgęs į 2008 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimą ir pirmiau minėtą 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Vyriausiasis administracinis teismas savo 2008 m. gruodžio 19 d. sprendimu panaikino pirmiau minėto Paryžiaus administracinio teismo 2004 m. spalio 5 d. sprendimo 2, 3 ir 4 straipsnius ir priėmė tokį sprendimą.
(51)
Pirmiausia, jis pareikalavo, kad Kultūros ir komunikacijos ministras išieškotų palūkanas, susijusias su CELF nuo 1980 m. iki Vyriausiojo administracinio teismo sprendimo datos išmokėta valstybės pagalba ir apskaičiuotas remiantis Komisijos reglamentu (EB) Nr. 794/2004 (16). Jis taip pat pareikalavo, kad ministras vėliau imtųsi išieškoti palūkanas, kurios bus priskaičiuotos už laikotarpį tarp Vyriausiojo administracinio teismo sprendimo priėmimo datos ir datos, kurią arba bus galutinai nustatyta, kad valstybės pagalba suderinama su bendrąja rinka, arba pagalba bus galutinai išieškota.
(52)
Be to, Vyriausiasis administracinis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą tol, kol Teisingumo Teismas pareikš savo nuomonę šiais prejudiciniais klausimais:
„1.
Ar nacionalinis teismas gali sustabdyti bylos dėl pareigos grąžinti valstybės pagalbą nagrinėjimą, kol Komisija, priimdama galutinį sprendimą, išsakys nuomonę dėl pagalbos suderinamumo su bendrąja rinka, jei Bendrijos teismas panaikino pirmąjį sprendimą, kuriuo Komisija šią pagalbą pripažino suderinamą?
2.
Ar situacija, kai Komisija tris kartus pripažino pagalbą suderinamą su bendrąja rinka, o Pirmosios instancijos teismas šiuos sprendimus panaikino, gali būti laikoma ypatinga aplinkybe, lemiančia tai, kad nacionalinis teismas nuspręstų apriboti pareigą susigrąžinti pagalbą?“
(53)
2010 m. kovo 11 d. Teisingumo Teismas priėmė sprendimą dėl prejudicinių klausimų (17) ir pripažino, kad:
„1.
Nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi remiantis EB 88 straipsnio 3 dalimi su prašymu, kuriuo siekiama susigrąžinti neteisėtą valstybės pagalbą, negali atidėti sprendimo dėl šio prašymo priėmimo, kol Europos Bendrijų Komisija priims sprendimą dėl pagalbos suderinamumo su bendrąja rinka, panaikinus ankstesnį teigiamą sprendimą.
2.
Tai, kad Europos Bendrijų Komisija priėmė tris sprendimus, kuriais pagalba buvo pripažinta suderinama su bendrąja rinka, savaime negali būti laikoma ypatinga aplinkybe, kuri galėtų pateisinti gavėjo pareigos grąžinti šią pagalbą apribojimą, kai ji buvo įgyvendinta pažeidžiant EB 88 straipsnio 3 dalį.“
2. PRIEMONĖS APRAŠYMAS
(54)
Prancūzijos valdžios institucijos pranešė Komisijai, kad remdamasi Prancūzijos Vyriausybės bendros politikos gairėmis dėl prancūziškos knygos ir literatūros skleidimo, 1980 m. Kultūros ministerija nusprendė suteikti pagalbą eksporto paslaugų tarpininkams, kurie priimtų įvairių rūšių užsakymus nepaisant jų sumos ir pelningumo. Anot Prancūzijos valdžios institucijų, šios priemonės buvo įgyvendintos, kad būtų kompensuojami rinkos trūkumai ir skatinama paremti nepelningą nedidelių užsakymų veiklą eksporto paslaugų rinkoje.
(55)
Prancūzijos valdžios institucijų aiškinimu, tais atvejais, kai užsakymai negali būti įvykdomi įprastais platinimo kanalais, kai užsakytų knygų kiekis yra nepakankamas ir vienetinė užsakytų knygų kaina per maža, nedideli knygynai, dažniausiai esantys neprancūzakalbėse zonose, kartais sunkiai pasiekiami ir (arba) esantys toli, susiduria su rimtais tiekimo sunkumais, o užsakymų vykdymas tais atvejais yra nepelningas.
(56)
Prancūzijos valdžios institucijų nuomone, nagrinėjamos pagalbos tikslas - suteikti galimybę eksporto tarpininkams įvykdyti visus užsakymus, gautus iš užsienyje įsteigtų knygynų, esančių dažniausiai neprancūzakalbėse zonose, nepriklausomai nuo užsakymų sumos, pelningumo ir adresato. Vykdant Prancūzijos kultūrinės įvairovės rėmimo politiką, šio tikslo įgyvendinimas turėjo užtikrinti optimalų knygų prancūzų kalba tiekimą ir tokiu būdu skatinti literatūros prancūzų kalba skleidimą visame pasaulyje.
(57)
Pagalbos schema, kurią taikė Prancūzijos valdžios institucijos, pavadinta „Programme petites commandes“ (Nedidelių užsakymų programa). Ją sudarė subsidija, kurios tikslas - kompensuoti papildomas nedidelių užsakymų (kurie Prancūzijos valdžios institucijų apibrėžiami kaip mažesni arba lygūs 500 FRF, t. y. apie 76 EUR) vykdymo išlaidas.
(58)
Anot Prancūzijos valdžios institucijų, subsidijas gavusi įmonė turėjo įsipareigoti pateikti Kultūros ministerijos Knygų ir skaitinių valdybai visus praėjusių metų duomenis apie bendrą įmonės veiklą (bendra apyvarta, finansinė apskaita, biudžeto sąmata, pasitarimų protokolų, kuriuose patvirtinami šie duomenys, kopijos, o prireikus, auditoriaus ataskaita ir atlyginimų lentelė) ir kitus dokumentus, susijusius su subsidijavimu, pirmiausia subsidijų panaudojimo apskaitą, kurioje būtų paaiškintos už praėjusiais metais skirtą subsidiją atliktos paslaugos.
(59)
Praktiškai tik viena įmonė - CELF - pasinaudojo Nedidelių užsakymų programa. Prancūzijos valdžios institucijų aiškinimu, kiekvienais metais, pagrįsdama savo prašymą suteikti subsidijas ateinantiems metams, įmonė turėjo pagrįsti vykdant nedidelius užsakymus susidariusias papildomas išlaidas. Kalbant konkrečiai, ketvirtis ankstesniais metais suteiktos subsidijos buvo pervedamas metų pradžioje, o valdžios atstovams išnagrinėjus pagalbą gavusios įmonės biudžeto sąmatą ir svyravimus, užregistruotus pirmojoje biudžetinių metų pusėje, tų pačių metų rudenį būdavo pervedama likusi suma. Buvo susitarta, kad nepanaudojus visos pagalbai skirtos sumos, likusi suma būtų išskaitoma iš subsidijų, numatytų kitiems metams. Be to, Kultūros ministerija stebėtojos teisėmis dalyvaudavo CELF administraciniuose pasitarimuose ir visuotiniuose susirinkimuose.
(60)
Reikia pabrėžti, kad nuo 1997 m. nagrinėjama pagalba nuolat mažėjo, o nuo 2002 m. ji nebeteikiama. Remiantis Prancūzijos valdžios institucijų pateiktais duomenimis, kasmet nuo 1980 m. iki 2001 m. pabaigos CELF gaudavo pagalbą nedidelių užsakymų iš užsienio, susijusių su knygomis prancūzų kalba, vykdymo išlaidoms sumažinti. 1980-2001 m. CELF iš viso gavo apie 4,8 mln. EUR nagrinėjamos pagalbos.
Lentelė
Pagalbos, nuo 1980 m. CELF skirtos nedideliems užsakymams vykdyti, suma
Prancūzijos valdžios institucijų pateikti duomenys
(sumos suapvalintos eurais)
Metai
Pagalbos suma
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. PRANCŪZIJOS KOMENTARAI IR SIDE PASTABOS PRATĘSUS PROCEDŪRĄ
(61)
Reaguodamos į sprendimą pratęsti procedūrą 2009 m. birželio 9 d. Prancūzijos valdžios institucijos pateikė toliau išdėstytas pastabas.
(62)
Pirmiausia, jos nurodė, kad sutinka su Komisijos vertinimu, jog CELF buvo suteikta valstybės pagalba, kuriai netaikytinos SESV 107 straipsnio 2 dalyje ir 3 dalies a ir b punktuose nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos.
(63)
Vertinant pagalbą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c ir d punktus Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė jokios naujos informacijos, susijusios su pagalbos proporcingumu.
(64)
Be to, Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad, jų nuomone, CELF paskirta užduotis buvo bendros ekonominės svarbos paslauga pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį.
(65)
Galiausiai Prancūzijos valdžios institucijos ypatingai pabrėžė, kad esama ypatingų aplinkybių, dėl kurių Komisija turėtų nuspręsti neišieškoti pagalbos.
(66)
Kaip pirmiau nurodyta, Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė Komisijos sprendime pratęsti procedūrą prašytos išsamesnės informacijos, o kalbant apie pagalbos proporcingumą pateikė 2002 m. ir 2003 m. jau perduotą informaciją, kurios Komisija negalėjo naudoti, atsižvelgdama į 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą. Todėl po 2009 m. spalio 8 d. priminimo Komisija 2009 m. lapkričio 20 d. nusprendė Prancūzijos valdžios institucijoms įsakyti pateikti prašomą informaciją pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 10 straipsnio 3 dalį. 2009 m. gruodžio 2 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos atsakė, kad Komisijai negali pateikti jokios papildomos informacijos.
(67)
2009 m. liepos 23 d. SIDE pateikė tokias pastabas.
(68)
SIDE priminė, kad pagalba buvo suteikta tik CELF, tačiau, SIDE nuomone, nagrinėjama veikla nebuvo CELF būdinga veikla, nes bet kokio dydžio užsakymų, net ir pačių mažiausių, kuriuos pateikia geografiškai toliau esantys knygynai, vykdymas, šiuos užsakymus grupuojant ir didesnius užsakymus perduodant leidėjams, būtent ir yra eksporto tarpininkų veikla. SIDE taip pat nurodė, kad jai pagalba nebuvo suteikta ne dėl tariamo skaidrumo trūkumo (kaip buvo paaiškinta), o dėl to, kad ji yra privati bendrovė, ne leidėjų kooperatyvas.
(69)
SIDE taip pat smulkiai užginčijo faktą, esą pagalba buvo reikalinga. Šiuo klausimu ji teigė, kad nedidelio užsakymo sąvoka yra tendencinga ir paneigė Prancūzijos valdžios institucijų pateiktus skaičius.
(70)
Be to, SIDE laikėsi nuomonės, kad pagalbos negalima pagrįsti SESV 106 straipsnio 2 dalimi, ir savo nuomonę parėmė nacionalinių teismų sprendimais, susijusiais su CELF veikla.
(71)
Galiausiai SIDE nurodė, kad šiuo atveju, jos nuomone, nesama jokių ypatingų aplinkybių, dėl kurių būtų galima apriboti pagalbos išieškojimo pareigą.
4. PAGALBOS VERTINIMAS
(72)
Reikia nustatyti, ar aptariama priemonė yra valstybės pagalba ir, jei taip, ar ji gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Atlikdama vertinimą Komisija pirmiausia turi atsižvelgti į 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą.
A. Pagalbos priemonės vertinimas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
(73)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
(74)
Pirmiausia, kaip jau buvo nurodyta sprendime pratęsti procedūrą, Komisija primena, kad jos išvada, kuria remiantis ginčijama priemonė yra valstybės pagalba pagal Sutartį, nebuvo suabejota nei Komisijos procedūros etapais, nei Europos Sąjungos teismuose (18), nei nacionaliniuose teismuose (19). Reaguodamos į sprendimą pratęsti procedūrą 2009 m. birželio 9 d. Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad jos sutinka su Komisijos vertinimu, esą CELF buvo suteikta valstybės pagalba.
(75)
Dėl toliau nurodytų motyvų Komisija mano, kad aptariama priemonė yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (buvusio EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį).
(76)
Pirmiausia, priemonė suteikia pranašumą CELF, nes ją taikant galima sumažinti CELF nedidelių užsakymų kainą. Ji yra atrankinė, nes praktiškai ja pasinaudojo tik CELF.
(77)
Be to, priemonė finansuojama iš Prancūzijos valstybės biudžeto išteklių, t. y. iš valstybinių išteklių. Sprendimą suteikti pagalbą priėmė Kultūros ministerija, todėl priemonė priskirtina Prancūzijos valdžios institucijoms.
(78)
Priemonė taip pat gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir iškraipyti konkurenciją. Iš tiesų pagalba skirta Prancūzijos tarpininkams (praktiškai - CELF), kurie eksportuoja knygas prancūzų kalba, daugiausia į neprancūzakalbes šalis. Taigi šie Prancūzijos tarpininkai konkuruoja, ar bent jau galėtų konkuruoti, su kitais prancūziškų knygų eksporto tarpininkais, įsisteigusiais kitose Europos Sąjungos prancūzakalbėse valstybėse (Belgijoje ir Liuksemburge). Šios išvados nekeičia tai, kad priemonės padaryta įtaka tarpusavio prekybai ir konkurencijos iškraipymas atrodo nedideli. Iš tikrųjų, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, Komisija neprivalo nustatyti realios pagalbos įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai ir realaus konkurencijos iškraipymo; užtenka nustatyti, kad pagalba galėtų daryti įtaką prekybai ir iškraipyti konkurenciją.
(79)
Galiausiai Komisija laikosi nuomonės, kad nesilaikyta sprendime Altmark nustatytų taikymo sąlygų. 2003 m. liepos 24 d. sprendime (20) Teisingumo Teismas patikslino, kokiomis sąlygomis įmonei, kuriai patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugą, skiriama pagalba nėra laikoma valstybės pagalba: „pirma, iš įmonės gavėjos faktiškai reikalaujama vykdyti viešosios paslaugos įpareigojimus ir šie įpareigojimai buvo aiškiai apibrėžti; antra, kriterijai, kuriais remiantis apskaičiuojama kompensacija, buvo iš anksto nustatyti objektyviai ir skaidriai; trečia, kompensacija neviršija tai, kas yra būtina, siekiant padengti visas ar dalį išlaidų, kurios patiriamos vykdant viešosios paslaugos įpareigojimus, atsižvelgiant į gautas atitinkamas įplaukas ir protingą pelną, susijusį su šių įsipareigojimų vykdymu; ketvirta, kai įmonė, vykdanti viešosios paslaugos įpareigojimus, nėra pasirinkta vadovaujantis viešųjų pirkimų procedūra, reikalingos kompensacijos dydis turi būti nustatytas remiantis išlaidų, kurias vidutinė įmonė, gerai valdoma ir turinti pakankamai transporto priemonių, kad galėtų atitikti būtinus viešosios paslaugos reikalavimus, būtų patyrusi vykdydama šias pareigas, atsižvelgiant į atitinkamas gaunamas įplaukas ir protingą pelną, susijusį su šių įsipareigojimų vykdymu, analize“.
(80)
Šiuo atveju, atskirai neišplėtodama kiekvienos sąlygos, nes jos taikomos visos kartu, Komisija nustato, kad CELF nebuvo pasirinkta viešojo pirkimo procedūros metu, o kompensacijos lygis nebuvo nustatytas remiantis vidutinės, gerai valdomos ir tinkamas gamybos priemones turinčios įmonės patiriamų išlaidų analize.
(81)
Esant tokioms aplinkybėms CELF suteikta pagalba yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, kadangi ji apima visus valstybės pagalbos sudėties požymius.
(82)
Tačiau apie nagrinėjamą priemonę Prancūzijos valdžios institucijos Komisijai nepranešė. Taigi pagalba buvo suteikta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį, kurioje nustatyta, kad apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą Komisija turi būti laiku informuojama, kad ji galėtų pateikti savo pastabas. Todėl pagalba buvo suteikta neteisėtai.
(83)
Nagrinėjama priemonė yra valstybės pagalba, todėl reikia įvertinti, ar ji suderinama su vidaus rinka.
B. Priemonės vertinimas pagal SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalis
(84)
Komisija laikosi nuomonės, kad SESV 107 straipsnio 2 dalies leidžiančios nukrypti nuostatos šiuo atveju nėra taikytinos, kadangi akivaizdu, kad nagrinėjamomis priemonėmis nebuvo siekiama tame straipsnyje nustatytų tikslų.
(85)
Pagalba taip pat neatitinka sąlygų, nustatytų SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkto leidžiančioje nukrypti nuostatoje, kadangi ji nebuvo skirta regioninei plėtrai skatinti pagal minėtą nuostatą. 107 straipsnio 3 dalies b punkto leidžianti nukrypti nuostata dėl bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymo skatinimo šiuo atveju taip pat negali būti taikoma, kadangi nagrinėjama priemone nebuvo skatinamas tokių projektų įgyvendinimas. Kadangi pagalbos tikslas nebuvo taisyti didelius Prancūzijos ekonomikos sutrikimus, 107 straipsnio 3 dalies b punkto leidžianti nukrypti nuostata šiam atvejui irgi negali būti taikoma.
(86)
Taigi Komisija turi išnagrinėti, ar taikytini SESV 107 straipsnio 3 dalies c ir d punktai (buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies c ir d punktai).
(87)
Atsižvelgiant į 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą, pagalbą, kuri buvo išmokėta po Europos Sąjungos sutarties įsigaliojimo (1993 m. lapkričio 1 d.), reikia atskirti nuo pagalbos, išmokėtos iki šios sutarties įsigaliojimo ir kuriai reikia taikyti pagrindines taisykles, galiojusias nagrinėjamu laikotarpiu.
(88)
Todėl Komisija atsižvelgia į faktą, kad ketvirtis tam tikrais metais suteiktos subsidijos CELF buvo pervedamas metų pradžioje, o valdžios atstovams išnagrinėjus pagalbą gavusios įmonės biudžeto sąmatą ir svyravimus, užregistruotus pirmojoje biudžetinių metų pusėje, tų pačių metų rudenį būdavo pervedama likusi suma. Jei nebūdavo panaudojama visa pagalbos suma, likusi suma būdavo išskaičiuojama iš kitiems metams numatytų subsidijų. Taigi dalis 1993 m. subsidijos buvo išmokėta 1993 m. pradžioje, o likutis - 1993 m. rudenį. Sprendimą skirti pagalbą 1993 m. Prancūzijos valdžios institucijos priėmė 1992 m. pabaigoje arba 1993 m. pradžioje, bet kuriuo atveju, prieš įsigaliojant Europos Sąjungos sutarčiai. Taigi Komisija mano, kad 1993 m. išmokėtą pagalbą reikia įvertinti remiantis teisės normomis, taikytomis iki Europos Sąjungos sutarties įsigaliojimo.
a) Pagalbos vertinimas pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies d punktą
(89)
SESV 107 straipsnio 3 dalies d punkte (buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punktas) teigiama, kad vidaus rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma „pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti, jei tokia pagalba prekybos sąlygų ir konkurencijos Sąjungoje nepaveikia taip, kad prieštarautų bendram interesui“.
(90)
Taigi reikia patikrinti, ar CELF 1994-2001 m. išmokėta pagalba tikrai buvo siekiama kultūrinio tikslo, be to, ar ji paveikė prekybos sąlygas ir konkurenciją Europos Sąjungoje taip, kad prieštarautų bendram interesui.
i) Kultūrinis tikslas
(91)
Pirmiausia, Komisija pažymi, kad kultūrinis CELF suteiktos pagalbos tikslas buvo pripažintas pirmiau minėtame 1995 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime. Sprendimo 62 punkte Teismas pažymėjo, kad „dėl kultūrinio užginčytos pagalbos tikslo abi šalys sutaria, kad Prancūzijos Vyriausybės užsibrėžtas siekis - prancūzų kalbos ir literatūros skleidimas. Šiuo atžvilgiu Teismas taip pat pažymi, kad duomenys, kuriuos Komisija turėjo priimdama savo sprendimą, įskaitant ir tuos, kurie buvo pateikti 1992 m. rugsėjo 7 d. SIDE tarybos rašte, leido pagrįsti šio tikslo tikrumą ir teisėtumą. Šiomis aplinkybėmis galima daryti išvadą, kad Komisijai nebuvo ypatingai sunku įvertinti ginčijamos pagalbos kultūrinį tikslą ir jai nebuvo būtinybės gauti kitos informacijos šio tikslo kultūriniam pobūdžiui pripažinti.“
(92)
Prancūzijos valdžios institucijos pabrėžė, kad aptariama pagalba buvo siekiama kultūrinio tikslo - skatinti knygų prancūzų kalba platinimą neprancūzakalbėse šalyse. Taigi kalbama apie iniciatyvią politiką, kurios tikslas - saugoti ir skatinti kultūrinę įvairovę tarptautiniame lygmenyje.
(93)
Kultūros įvairovės išsaugojimas ir skleidimas yra vienas iš pagrindinių europietiško modelio kūrimo principų. Jie įrašyti į SESV 167 straipsnio 1 dalį (buvusio EB sutarties 151 straipsnio 1 dalis): „Sąjunga prisideda prie valstybių narių kultūrų klestėjimo, gerbdama jų nacionalinę ir regioninę įvairovę ir kartu iškeldama bendrą kultūros paveldą“ ir 167 straipsnio 4 dalį, kuriame nurodyta, kad „Sąjunga į kultūros aspektus atsižvelgia imdamasi veiksmų pagal kitas Sutarčių nuostatas, visų pirma siekdama gerbti ir skatinti savo kultūrų įvairovę“.
(94)
Taigi Komisija laikosi nuomonės, kad Prancūzijos valdžios institucijų CELF suteikta pagalba siekiant užtikrinti knygų prancūzų kalba skleidimą buvo tikrai siekiama kultūrinio tikslo.
ii) Bendram interesui prieštaraujančio poveikio prekybos sąlygoms ir konkurencijai Sąjungoje kriterijus
(95)
Komisija turi patikrinti, ar nagrinėjamos priemonės buvo tikrai reikalingos ir proporcingos Prancūzijos valdžios institucijų užsibrėžtam kultūrinės politikos tikslui.
(96)
Pirmiausia reikia priminti, kad, remiantis pirmiau nurodytu Pirmosios instancijos teismo 2002 m. vasario 28 d. sprendimu, nagrinėjamas priemones reikia vertinti knygų prancūzų kalba eksporto tarpininkų paslaugų rinkoje.
(97)
Pirma, kyla klausimas, ar pagalba buvo reikalinga.
(98)
Prancūzijos valdžios institucijos pranešė, kad priemones Kultūros ministerija parengė 1980 metais, kai tam tikri prekiautojai knygomis („Hachette“ grupė ir „Messageries du livre“) pageidavo pasitraukti iš eksporto tarpininkų rinkos. Anot Prancūzijos valdžios institucijų, ginčijama sistema buvo sumanyta norint paskatinti ekonominės veiklos vykdytojus dalyvauti rinkoje, kad būtų įvykdomi visi knygų prancūzų kalba užsakymai, gaunami iš neprancūzakalbėse teritorijose esančių knygynų. Taip buvo užtikrinama, kad knygos prancūzų kalba pasiektų visus, net ir tolimose šalyse esančius mažiausius knygynus, net ir tais atvejais, jei jiems reikėtų tik keleto knygų, dažniausiai išleistų skirtingų leidėjų.
(99)
SIDE savo ruožtu nurodė, kad pagalba nebuvo reikalinga, pirmiausia savo pastabose, pateiktose po sprendimo pratęsti procedūrą. SIDE primena, kad tiesa, jog 1980 m. kai kurios bendrovės pasitraukė iš eksporto tarpininkų rinkos, tačiau SIDE būtent tuomet ir buvo įsteigta, kad dalyvautų rinkoje. Be to, SIDE ginčija faktą, kad CELF užsiėmė ypatinga nedidelių užsakymų vykdymo veikla. SIDE abejoja Prancūzijos valdžios institucijų pateiktais skaičiais ir mano, kad apie CELF ir SIDE atitinkamus apyvartos, sąskaitų ir užsakymų eilučių skaičius pateikti duomenys proporcingai yra gana panašūs. Kalbant plačiau, SIDE abejoja Prancūzijos valdžios institucijų apibrėžta nedidelių užsakymų sąvoka. SIDE nuomone, ši sąvoka yra tendencinga, nes užsakymo vykdymo kaina priklauso ne nuo jo sumos, o nuo eilučių skaičiaus užsakyme.
(100)
Komisija mano, kad nereikia daryti galutinės išvados dėl to, ar pagalba reikalinga, kadangi reikalingumo ir proporcingumo sąlygos taikomos kartu, o 121 konstatuojamoje dalyje bus padaryta išvada, kad nebuvo įrodyta, jog laikomasi proporcingumo sąlygos.
(101)
Antra, Komisija laikosi nuomonės, kad priemonės įtaka Europos Sąjungos vidaus prekybai ir dėl jos atsiradęs konkurencijos iškraipymas yra labai nedideli, ypač turint omenyje nagrinėjamos priemonės sumą, labai nedideles galimybes knygas prancūzų kalba pakeisti kitos kalbos knygomis ir labai didelį skirtumą tarp iš Prancūzijos ir iš Belgijos bei Liuksemburgo į neprancūzakalbes šalis eksportuojamų knygų prancūzų kalba kiekio.
(102)
Kalbant apie knygų prancūzų kalba eksporto tarpininkų rinką Komisija pažymi, kad CELF ir SIDE, veikdamos kaip eksporto tarpininkai, platina knygas neprancūzakalbėse šalyse ir teritorijose. Iš tiesų prancūzakalbių šalių vietos rinkose veikia didelės leidybos įmonės, steigiančios savo padalinius ar turinčios atstovus. Todėl eksporto tarpininkai atlieka tikrai nedidelį vaidmenį prancūzakalbėse rinkose, kuriose vis dėlto daugiausia galimybių parduoti knygas prancūzų kalba.
(103)
Nacionalinėje knygų prancūzų kalba eksporto tarpininkų rinkoje veikia nespecializuoti tarpininkai, tokie kaip SIDE ir CELF, kiek mažiau yra specializuotų tarpininkų, kurie taip pat parduoda nedidelį knygų kiekį tiesiogiai galutiniams vartotojams, todėl yra smulkūs dviejų specializuotų tarpininkų konkurentai, ir keletas knygynų, kurie, nors ir retai, vykdo užsienio knygynų ir elektroninių knygynų užsakymus, tačiau kurių veikla buvo labai nežymi ginčijamos pagalbos teikimo laikotarpiu.
(104)
Taigi nagrinėjamoje rinkoje nuo ginčijamų priemonių labiausiai nukentėjęs ekonominės veiklos vykdytojas buvo skundo teikėjas. Prancūzijos valdžios institucijos teigia, kad Nedidelių užsakymų programa iš esmės galėjo pasinaudoti bet kuri prašymą pateikusi įmonė, jei tik ji būtų pritarusi pagalbos skyrimo sąlygoms. Jos teigia, kad Kultūros ministerija 1991 m. atsisakė suteikti pagalbą SIDE todėl, kad įmonė atsisakė laikytis skaidrumo reikalavimo, privalomo norint gauti minėtą pagalbą. Tačiau SIDE nurodė, kad Prancūzijos valdžios institucijų atsisakymas buvo susijęs su tuo, kad ji esanti privati įmonė, o ne leidėjų kooperatyvas. Be to, 1996 m., panaikinus 1993 m. gegužės 18 d. Komisijos sprendimą, Kultūros ministerija, norėdama, kad ši procedūra būtų baigta, priminė SIDE, kad nedideliems užsakymams taikoma pagalbos schema nėra skirta išimtinai CELF. Ministerija 1996 m. rugsėjo 3 d. raštu pasiūlė SIDE susitikti ir išnagrinėti, ar ji galėtų laikydamasi skaidrumo principo teikti tokias pačias paslaugas kaip ir CELF. Susitikimo, kuris vyko 1996 m. rugsėjo 26 d., metu SIDE vadovai paaiškino Kultūros ministerijai, kad jie atsisako pasinaudoti programa, kurios suderinamumą su Bendrijos teise gali užginčyti Komisija.
(105)
Bet kuriuo atveju iš 103 ir kitose konstatuojamose dalyse išdėstytos informacijos atrodo, kad nagrinėjamų priemonių įtaka prekybos sąlygoms ir konkurencijai Europos Sąjungoje buvo gana ribota.
(106)
Trečia, siekdama nustatyti, ar priemonė tikrai proporcinga, Komisija taip pat turi palyginti gautą pagalbos sumą su CELF išlaidomis, patirtomis siekiant Prancūzijos valdžios institucijų tikslo.
(107)
Todėl reikia priminti atskirus užsakymo vykdymo etapus, kurių įvairios šalys neginčija:
a)
priimti knygų užsakymo lapą;
b)
užkoduoti užsakymą;
c)
įvesti užsakymo duomenis;
d)
išsiųsti užsakymą leidėjui;
e)
priimti knygas;
f)
paskirti kiekvienam klientui vietą, kurioje laikomos užsakytos knygos;
g)
supakuoti prekes.
(108)
Prancūzijos valdžios institucijų teigimu, CELF patyrė tam tikrų išlaidų, susijusių su nedidelių užsakymų vykdymu. Prancūzijos valdžios institucijos mano, kad eksporto tarpininkų rinkoje su kai kuriais užsakymais susijusios papildomos išlaidos yra tokios, kad paslaugos teikimas negali būti pelningas. Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad jos empiriniu būdu nustatė 500 FRF (76,22 EUR) ribą, iki kurios užsakymas laikomas nedideliu. Prancūzijos valdžios institucijos patikslino, kad kai kurie užsakymai, mažesni nei 500 FRF, gali būti pelningi, o kiti, net ir didesni už šią sumą, gali būti nepelningi. Reikėjo surasti ekonomiškai priimtiną metodą, kad CELF apsiimtų vykdyti nedidelius užsakymus, nors jie ir nepakankamai pelningi.
(109)
Savo sprendime pratęsti procedūrą Komisija nurodė, kad Prancūzijos valdžios institucijos, nagrinėdamos pagalbos suderinamumą, privalo nustatyti CELF patiriamų išlaidų sumą ir jų realumą.
(110)
Šiuo klausimu savo sprendime pratęsti procedūrą Komisija paprašė Prancūzijos valdžios institucijų jai pateikti tam tikrus duomenis, kad ji galėtų atsižvelgti į Pirmosios instancijos teismo sprendimą ir priimti sprendimą dėl pagalbos proporcingumo. Komisija pirmiausia prašė pateikti šią informaciją:
-
pakankamai pagrįsti, kodėl nėra duomenų, susijusių su nedidelių užsakymų vykdymo atskirais metais išlaidomis, ir pakankamai įrodyti, kodėl apskaičiuojant reikėtų remtis tik 1994 m. duomenimis,
-
duomenis apie realias nedidelių užsakymų vykdymo 1994 m. išlaidas (o ne paprastą jų sąmatą), bent jau apie tam tikras išlaidų kategorijas, ir pakankamai pagrįsti, jei reikia, kodėl reikėtų naudotis šių išlaidų sąmata, apskaičiuota atsižvelgiant į bendras CELF patirtas išlaidas,
-
įtikimus išlaidų paskirstymo kriterijus, kuriais remiantis būtų galima dalį bendrų išlaidų laikyti nedidelių užsakymų vykdymo išlaidomis ir kuriuos būtų galima taikyti visoms išlaidų kategorijoms visu nagrinėjamu laikotarpiu,
-
informaciją apie perduodant duomenis nuotoliniu būdu įvykdytų užsakymų proporcingą kitimą nagrinėjamais metais,
-
nedidelių užsakymų vykdymo išlaidas netaikant nepagrįstų dauginimo koeficientų,
-
CELF nedidelių užsakymų vykdymo išlaidų apskaičiavimą, netaikant dauginimo koeficientų, taip pat darant prielaidą, kad dauginimo koeficientai būtų taikomi tik tiems užsakymams, kurie įvykdomi perduodant duomenis nuotoliniu būdu,
-
Prancūzijos valdžios institucijų nuomonę apie Pirmosios instancijos teismo skaičiavimą; Teismo nuomone, nesant minėtų koeficientų, nedidelių užsakymų vykdymo išlaidos būtų daugiau nei 635 000 FRF (96 805,13 EUR) mažesnės, net neatsižvelgiant į kitas išlaidų kategorijas nei tos, kurioms taikytas trigubas dauginimo koeficientas. Reikia priminti, kad, Pirmosios instancijos teismo skaičiavimu, dėl tokio taikymo nedidelių užsakymų vykdymo veiklos rezultatas buvo teigiamas - pelno gauta daugiau nei 600 000 FRF (91 469,41 EUR),
-
Prancūzijos valdžios institucijų nuomonę apie CELF galimybę gauti pagrįstą pelną.
(111)
Kaip jau buvo nurodyta sprendime pratęsti procedūrą, Prancūzijos valdžios institucijoms nepateikus papildomų paaiškinimų ir atnaujintų duomenų, Komisija negali remtis nei 2003 m. sausio 17 d. Prancūzijos valdžios institucijų rašte pateikta 1994-2001 m. nedidelių užsakymų vykdymo programos apskaita, nei 1998 m. kovo 5 d. pateiktais paaiškinimais apie tai, kaip buvo atliktas analitinės apskaitos tyrimas.
(112)
Tačiau Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė Komisijos sprendime pratęsti procedūrą prašytos išsamesnės informacijos, o kalbant apie pagalbos proporcingumą, pateikė 2002 m. rugsėjo 17 d., 2003 m. sausio 17 d. ir 2003 m. kovo 11 d. jau perduotą informaciją, kurios Komisija negalėjo naudoti, atsižvelgdama į 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą.
(113)
Todėl 2009 m. spalio 8 d. raštu Komisijos tarnybos priminė Prancūzijos valdžios institucijoms savo prašymą pateikti informacijos konkrečiais minėtais klausimais, kartu nurodydamos, kad, jei ši informacija joms nebus pateikta per dešimt darbo dienų, Komisija turės priimti galutinį sprendimą remdamasi turima informacija pagal procedūros reglamento 13 straipsnio 1 dalį, jei reikia, prieš tai įsakiusi pateikti informaciją pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 10 straipsnio 3 dalį.
(114)
2009 m. spalio 21 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad negali pateikti jokios papildomos informacijos, ir paprašė naudotis 2009 m. birželio 9 d. pateiktomis pastabomis.
(115)
2009 m. lapkričio 20 d. sprendimu (įsakymas pateikti informaciją) Komisija nusprendė įsakyti Prancūzijai pateikti prašytą informaciją, kadangi, neatsižvelgiant į pakartotinius prašymus, ši informacija nebuvo pateikta.
(116)
2009 m. gruodžio 2 d. raštu Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad Komisijai negali pateikti jokios papildomos informacijos ir kad prašo naudotis 2009 m. birželio 9 d. pastabomis.
(117)
Tačiau procedūros reglamento 13 straipsnyje numatyta, kad „Galimos neteisėtos pagalbos patikrinimas užbaigiamas priimant sprendimą (…). Jeigu valstybė narė nevykdo įsakymo pateikti informaciją, minėtasis sprendimas priimamas remiantis turima informacija“.
(118)
Kaip pirmiau nurodyta, Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė Komisijai keletą kartų prašytos informacijos; paskutinį kartą informacijos prašyta 2009 m. lapkričio 20 d. Komisijos įsakymu pateikti informaciją.
(119)
Taigi, laikydamasi procedūros reglamento 13 straipsnio, Komisija priima sprendimą remdamasi turima informacija, bet kuriuo atveju primindama, kad Prancūzijos valdžios institucijos privalo įrodyti, kad nagrinėjama pagalba yra suderinama su vidaus rinka, taigi, kad ji yra proporcinga.
(120)
Atsižvelgiant į Pirmosios instancijos teismo 2008 m. balandžio 15 d. sprendimą ir Komisijos turimą informaciją akivaizdu, kad negalima remtis 1994 m. nedidelių užsakymų vykdymo išlaidų sąmatos apskaičiavimu. Be to, akivaizdu, kad neįmanoma naudotis nepagrįstais išlaidų paskirstymo kriterijais ir remtis duomenimis, kuriems buvo taikyti nepagrįsti dauginimo koeficientai, ypač perduodant duomenis nuotoliniu būdu įvykdytiems užsakymams. Atsižvelgiant į Teismo sprendime pateiktą nedidelių užsakymų vykdymo išlaidų apskaičiavimo būdą ir Prancūzijos valdžios institucijoms Komisijai nepateikus informacijos, kuria būtų buvę galima išsklaidyti pastarosios sprendime pratęsti procedūrą išreikštas abejones dėl pagalbos proporcingumo, nenustatyta, kad nedidelių užsakymų vykdymas buvo nuostolingas.
(121)
Taigi Komisija laikosi nuomonės, kad nebuvo įrodyta, jog 1994-2001 m. išmokėta pagalba atitiko proporcingumo kriterijų.
(122)
Todėl ši pagalba nėra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies d punktą.
b) Pagalbos vertinimas pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą
(123)
SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte (buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punkte) numatyta, kad „vidaus rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma pagalba, […] skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui“.
(124)
Remiantis 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu, SESV 107 straipsnio 3 dalies d punkte (buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punkte) numatyta nukrypti leidžianti nuostata negali būti taikoma pagalbai, kuri buvo išmokėta CELF 1980-1993 m. Taigi reikia nustatyti, ar šiai pagalbai būtų galima taikyti SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte (buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punkte) numatytą nukrypti leidžiančią nuostatą.
(125)
Tą patį reikia nustatyti ir dėl 1994-2001 m. išmokėtos pagalbos, dėl kurios 122 konstatuojamoje dalyje Komisija padarė išvadą, kad SESV 107 straipsnio 3 dalies d punkte (buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punkte) numatyta nukrypti leidžianti nuostata negali būti taikoma.
(126)
Siekdama nustatyti, ar SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu būtų galima remtis nagrinėjant pagalbos suderinamumą, Komisija turi patikrinti, ar ginčijama pagalba buvo siekiama bendros svarbos tikslo ir ar ji nepažeidė prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.
(127)
Komisija laikosi nuomonės, kad pagalba tikrai buvo siekiama bendros svarbos tikslo, kaip jis apibūdintas pirmiau. Šiuo atžvilgiu derėtų priminti, kad į Europos Sąjungos sutartį įtraukus buvusio EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punkte (dabar - SESV 107 straipsnio 3 dalies d punktas) numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą buvo patvirtinta iki Europos Sąjungos sutarties įsigaliojimo Komisijos remiantis buvusio 92 straipsnio 3 dalies c punktu vykdyta politika. Iš tiesų Komisija anksčiau buvo suteikusi leidimų teikti pagalbą kultūriniais tikslais pagal šį straipsnį. Ši praktika patvirtinta Europos Sąjungos teismuose, pavyzdžiui, pirmiau minėtame 1995 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime, kuriame Teismas laikėsi nuomonės, kad Komisija, remdamasi buvusio EB sutarties 92 straipsnio 3 dalies c punktu, gali priimti palankų sprendimą dėl trijų CELF administruojamų pagalbos schemų (pagalba oro transportui, „Page à Page“ programa ir „Programme Plus“).
(128)
Tačiau Komisija laikosi nuomonės, kad neįrodyta, jog pagalba buvo proporcinga siekiamam tikslui.
(129)
Savo sprendime pratęsti procedūrą, o vėliau ir įsakyme pateikti informaciją, Komisija prašė Prancūzijos valdžios institucijų pateikti savo pastabas dėl pagalbos proporcingumo pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
(130)
Kaip pirmiau nurodyta, Prancūzijos valdžios institucijos negalėjo pateikti Komisijai informacijos, kuria remiantis būtų galima įrodyti nuo 1980 m. išmokėtos pagalbos proporcingumą; paskutinį kartą šios informacijos Komisija paprašė savo 2009 m. lapkričio 20 d. įsakyme pateikti informaciją.
(131)
Taigi, laikydamasi procedūros reglamento 13 straipsnio, Komisija priima sprendimą remdamasi turima informacija, bet kuriuo atveju primindama, kad Prancūzijos valdžios institucijos privalo įrodyti, kad nagrinėjama pagalba yra suderinama su vidaus rinka, taigi, kad ji yra proporcinga.
(132)
Mutatis mutandis čia galima vadovautis pirmiau išdėstytais teiginiais apie pagalbos proporcingumą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies d punktą.
(133)
Taigi Komisija laikosi nuomonės, kad nebuvo įrodyta, jog išmokėta pagalba atitiko proporcingumo kriterijų.
(134)
Galiausiai Komisija laikosi nuomonės, kad ginčijama priemonė nesuderinama su vidaus rinka remiantis SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu.
C. Pagalbos priemonės vertinimas pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį
(135)
Prancūzijos valdžios institucijos keletą kartų tvirtino, kad CELF buvo pavesta viešosios paslaugos užduotis ir kad ginčijamos priemonės turi būti įvertintos remiantis SESV 106 straipsnio 2 dalimi (buvusio EB sutarties 86 straipsnio 2 dalimi).
(136)
Šiame straipsnyje nustatyta, kad „įmonėms, kurioms yra patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms Sutartyse nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų Sąjungos interesams.“
(137)
Pirma, reikia kelti klausimą, ar šiuo atveju teikta bendros ekonominės svarbos paslauga. Teisingumo Teismo praktika rodo, kad, išskyrus sektorius, kuriuos reglamentuoja Europos Sąjungos taisyklės, valstybės narės turi didelę veiksmų laisvę nustatyti, kurias paslaugas priskirti bendros ekonominės svarbos paslaugoms. Todėl Komisijos užduotis yra užtikrinti, kad, apibrėžiant bendros ekonominės svarbos paslaugas, šia veiksmų laisve būtų naudojamasi nedarant akivaizdžių klaidų.
(138)
Šiuo atveju Prancūzijos valdžios institucijos keletą kartų nurodė, kad CELF buvo pavesta konkreti kultūrinė viešosios paslaugos užduotis - vykdyti visus užsienyje įsisteigusių knygynų pateiktus knygų prancūzų kalba užsakymus nepriklausomai nuo užsakymo apimties ir pobūdžio. Komisija mano, kad ši užduotis galėtų būti laikoma bendros ekonominės svarbos paslauga.
(139)
Antra, reikia patikrinti, ar CELF tikrai buvo pavesta teikti šią bendros ekonominės svarbos paslaugą. Iš tiesų, remiantis Europos Sąjungos teismų praktika, susijusios įmonės turi būti vienu ar keliais oficialiais dokumentais, kurių formą gali nustatyti kiekviena valstybė narė, valstybės įgaliotos teikti nagrinėjamą paslaugą.
(140)
Šiuo atveju Prancūzijos valdžios institucijos pateikė keletą CELF ir Kultūros ministerijos sudarytų sutarčių, kuriomis, anot Prancūzijos valdžios institucijų, įrodoma, kad CELF tikrai buvo įgaliota teikti nagrinėjamą bendros ekonominės svarbos paslaugą. Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad Knygų ir skaitinių valdyba iki 2001 m. sudarydavo metines sutartis su CELF.
(141)
Tačiau, nepaisant Komisijos prašymų, įskaitant ir jos įsakymą pateikti informaciją, Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė nagrinėjamų metų viešųjų paslaugų sutarčių nuorašų.
(142)
Be to, Komisijai pateiktose sutartyse nenurodytas tikslus viešosios paslaugos įpareigojimo pobūdis (pavyzdžiui, sutartyje nenurodyta suma, kuria pradedant užsakymai laikomi „nedideliais“). Tai reiškia, kad nesama jokio dokumento, kuriame būtų gana aiškiai nurodyta, kokią viešąją paslaugą CELF turėjo teikti tais metais.
(143)
Todėl Komisija mano, kad nebuvo įrodyta, kad CELF tikrai buvo oficialiu dokumentu įgaliota kiekvienais aptariamais metais teikti nagrinėjamą viešąją paslaugą.
(144)
Galiausiai, net nedarant išvados dėl pagalbos reikalingumo sąlygos (kadangi sąlygos taikomos visos kartu), Komisija laikosi nuomonės, kad proporcingumo sąlyga taip pat neįvykdyta.
(145)
Iš tiesų Komisijai pateiktose sutartyse nėra jokio paaiškinimo, kaip buvo apskaičiuota pagalbos suma. Be to, CELF nustatytas įpareigojimas pateikti subsidijų panaudojimo apskaitą, tačiau neprašoma nurodyti aiškius viešosios paslaugos veiklos išlaidų apskaičiavimo ir kontrolės kriterijus, kuriais remiantis būtų galima patikrinti, ar nebuvo išmokėta per didelė kompensacija. Sutartyse buvo numatyta, kad per metus nepanaudota subsidijos dalis perkeliama į kitus metus, tačiau nepateiktas joks paaiškinimas, kaip šis mechanizmas veikia, ir panašu, kad jis iš viso nebuvo taikomas. Kalbant bendrai ir kaip nurodyta proporcingumo kriterijaus tyrime pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį, Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė informacijos, kuria remiantis būtų galima įrodyti pagalbos proporcingumą atsižvelgiant į įvairius Pirmosios instancijos teismo sprendimo punktus.
(146)
Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė Komisijai informacijos, kuria remiantis būtų galima įrodyti pagalbos proporcingumą pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį; paskutinį kartą šios informacijos Komisija paprašė savo 2009 m. lapkričio 20 d. įsakyme pateikti informaciją.
(147)
Todėl laikydamasi procedūros reglamento 13 straipsnio Komisija priima sprendimą remdamasi turima informacija, bet kuriuo atveju primindama, kad Prancūzijos valdžios institucijos privalo įrodyti, kad nagrinėjama pagalba yra suderinama su vidaus rinka, taigi, kad ji yra proporcinga.
(148)
Dėl priežasčių, jau nurodytų pagalbos proporcingumo pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies d punktą tyrime, Komisija laikosi nuomonės, kad nebuvo įrodyta, jog išmokėta pagalba atitinka proporcingumo kriterijų.
(149)
Taigi Komisija mano, kad SESV 106 straipsnio 2 dalies taikymo sąlygos netenkinamos.
(150)
Galiausiai Komisija laikosi nuomonės, kad pagalbos mechanizmas, vadinamas „nedidelių užsakymų“ programa, kurį Prancūzija taikė CELF 1980-2001 metais, yra su vidaus rinka nesuderinama pagalba.
5. SENATIES TERMINAS, YPATINGA APLINKYBĖ, TEISĖTAS LŪKESTIS, TEISINIO TIKRUMO PRINCIPAS, PROPORCINGUMO PRINCIPAS
(151)
Jei pagalbą laiko neteisėta ir nesuderinama, Komisija turėtų nurodyti valstybei narei imtis visų reikiamų priemonių, kad ta pagalba būtų išieškota iš jos gavėjo. Iš tiesų Reglamento Nr. 659/99 14 straipsnyje nustatyta: „Jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo“.
(152)
Tačiau Komisija turi atsižvelgti į šiuos aspektus.
(153)
Pirma, Reglamento (EB) Nr. 659/1999 15 straipsnyje nustatyta, kad Komisijos įgaliojimams susigrąžinti pagalbą taikomas dešimties metų senaties terminas. Senaties terminas pradedamas skaičiuoti tą dieną, kai neteisėta pagalba suteikta gavėjui, ir baigiasi tuomet, kai Komisija arba Komisijos prašymu veikianti valstybė narė imasi bet kokios su neteisėta pagalba susijusios priemonės.
(154)
Komisija dar savo sprendime pratęsti procedūrą nurodė, kad šiuo klausimu negavusi konkrečių pastabų iš suinteresuotųjų šalių ji laikosi nuomonės, kad šiuo atveju taikomas ankstesnėje konstatuojamoje dalyje nurodytas senaties terminas. 2006 m. spalio 5 d. sprendime Transalpine (21) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Reglamente Nr. 659/1999 nustatytos procedūrinės taisyklės taikomos visoms su valstybės pagalba susijusioms administracinėms procedūroms, Komisijos vykdytoms tuo metu, kai šis reglamentas įsigaliojo, t. y. 1999 m. balandžio 16 d ieną. Su čia nagrinėjama byla susijusi oficialaus tyrimo procedūra pradėta 1996 m. birželio 30 d.
(155)
Šiuo atveju, kadangi pagalba mokėta kasmet nuo 1980 m., o Komisija prašymą pateikti informacijos Prancūzijos valdžios institucijoms perdavė 1992 m. balandžio mėn., akivaizdu, kad 1980 ir 1981 m. išmokėta pagalba negali būti išieškota dėl senaties termino.
(156)
Antra, Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarauja bendrajam Europos Sąjungos teisės principui. Iš tiesų, remiantis Europos Sąjungos teismų praktika, Komisija turi atsižvelgti į ypatingas aplinkybes, kuriomis būtų pateisinama, kad ji atsisako nurodyti išieškoti neteisėtai suteiktą pagalbą, kai toks išieškojimas prieštarauja bendrajam Europos Sąjungos teisės principui.
(157)
Būtent dėl to Komisija savo sprendime pratęsti procedūrą paragino Prancūzijos valdžios institucijas, pagalbos gavėją ir kitas suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas apie šiuo atveju taikytiną teisėto pasitikėjimo ir teisinio tikrumo principą arba bet kokį kitą principą, kuriuo remdamasi Komisija galėtų nereikalauti išieškoti pagalbą.
(158)
Komisija pažymi, kad Prancūzijos valdžios institucijos savo pastabose laikėsi nuomonės, kad esama ypatingų aplinkybių, kuriomis remiantis galima apriboti pagalbos grąžinimo pareigą. SIDE, priešingai, manė, kad nesama jokių ypatingų aplinkybių.
(159)
Šiuo klausimu Komisija primena, kad pirmiau minėtoje CELF byloje Teisingumo Teismui pateiktuose prejudiciniuose klausimuose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausė, ar tai, kad Komisija priėmė tris sprendimus, kuriais pagalba buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka ir kurie paskui buvo panaikinti Bendrijos teismo, savaime gali būti laikoma ypatinga aplinkybe, kuri galėtų pateisinti gavėjo pareigos grąžinti šią pagalbą apribojimą.
(160)
Pirmiau minėtame savo 2010 m. kovo 11 d. sprendime Teisingumo Teismas pirmiausia nurodė savo 2008 m. vasario 12 d. sprendimą, kurio 65 ir tolesniuose punktuose teigiama, kad panaikinus palankų Komisijos sprendimą, neteisėtos pagalbos gavėjas gali remtis ypatingomis aplinkybėmis, kurios pagrįstai galėjo sukelti jo lūkesčius dėl šios pagalbos teisėtumo, ir todėl ginčyti pareigą ją grąžinti (22).
(161)
Tačiau Teisingumo Teismas sprendime taip pat nurodė, kad pagalbos gavėjo teisėti lūkesčiai negali kilti iš palankaus Komisijos sprendimo tuomet, jei šis sprendimas per nustatytą terminą buvo užginčytas ir Europos Sąjungos teismo panaikintas, ir kol nesibaigė terminas pateikti ieškinį dėl tokio sprendimo panaikinimo arba, jei toks ieškinys pateiktas, kol Europos Sąjungos teismas nepriėmė galutinio sprendimo (23).
(162)
Šiuo atveju Teisingumo Teismas savo 2010 m. kovo 11 d. sprendime nurodė, kad 2008 m. balandžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas panaikinti trečiąjį palankų Komisijos sprendimą savaime nereiškia, kad gali kilti teisėti lūkesčiai arba atsirasti ypatinga aplinkybė (24).
(163)
Teismas pridūrė, kad vienas po kito panaikinti trys sprendimai a priori reiškia, kad byla yra sudėtinga, ir, užuot sukėlusi teisėtus lūkesčius, turėtų dar daugiau padidinti gavėjo abejones dėl ginčijamos pagalbos suderinamumo su vidaus rinka. Teismas sutinka, kad trys vienas po kito paduoti ieškiniai ir trys panaikinimai yra labai reta situacija, tačiau laikosi nuomonės, kad tokios aplinkybės yra normalaus teisinės sistemos veikimo pavyzdys, kai teisės subjektai, kurie mano, kad patirs pagalbos neteisėtumo pasekmes, turi galimybę pareikšti ieškinius dėl vienas po kito priimtų sprendimų, kuriuos jie laiko sukėlusiais tokią situaciją, panaikinimo.
(164)
Be to, Teismas nusprendė, kad negalima teigti, jog šioje byloje egzistuoja ypatinga aplinkybė atsižvelgiant į teisinio tikrumo principą (25). Iš tiesų, kol Komisija nepriėmė pagalbą patvirtinančio sprendimo ir kol nesibaigė terminas pateikti ieškinį dėl tokio sprendimo panaikinimo, pagalbos gavėjas negali būti tikras dėl pagalbos teisėtumo, todėl negalima remtis nei teisėtų lūkesčių apsaugos, nei teisinio tikrumo principais.
(165)
Savo 2010 m. kovo 11 d. sprendime (26) Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad negalima teigti, kad šioje byloje egzistuoja ypatinga aplinkybė atsižvelgiant į proporcingumo principą. Iš tikrųjų neteisėtai suteiktos pagalbos panaikinimas ją susigrąžinant yra logiška jos pripažinimo neteisėta pasekmė, ir todėl tokios pagalbos susigrąžinimas siekiant atkurti pirminę padėtį iš esmės nelaikytinas neproporcinga priemone atsižvelgiant į Sutarties nuostatų tikslus valstybės pagalbos srityje.
(166)
Todėl teismas padarė išvadą, kad tai, jog Komisija vieną po kito priėmė tris sprendimus, kuriais pagalba buvo pripažinta suderinama, o vėliau Bendrijos teismas panaikino tuos sprendimus, savaime negali būti laikoma ypatinga aplinkybe, kuri galėtų pateisinti gavėjo pareigos grąžinti šią neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą apribojimą.
(167)
Atsižvelgdama į tai, kas pirmiau išdėstyta, ir neturėdama kitos informacijos apie ypatingą aplinkybę Komisija laikosi nuomonės, kad šioje byloje nesama ypatingos aplinkybės, dėl kurios būtų galima apriboti CELF pareigą grąžinti ginčijamą pagalbą (išskyrus 1980 ir 1981 m. išmokėtą sumą, kaip pirmiau paaiškinta).
6. IŠIEŠKOJIMAS
(168)
Taigi taikydamos Reglamento (EB) Nr. 659/99 14 straipsnį Prancūzijos valdžios institucijos iš CELF turi susigrąžinti pagalbą, kuri jai buvo išmokėta 1982-2001 m. pagal nedidelių užsakymų programą.
(169)
Atsižvelgiant į lentelėje (27) pateiktą informaciją, visa 1982-2001 m. išmokėtos susigrąžintinos pagalbos suma sudaro 4 631 401 EUR, prie kurių reikės pridėti palūkanas.
(170)
Taikant Reglamento (EB) Nr. 659/99 14 straipsnio 2 dalį išieškotina pagalba turi apimti ir sudėtines palūkanas, kurios skaičiuojamos nuo neteisėtos pagalbos išmokėjimo gavėjui dienos iki jos išieškojimo dienos.
(171)
Tačiau remiantis 2000 m. spalio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimu Magefesa byloje (28), kai įmonė bankrutuoja ir kai tai numatyta nacionalinės teisės aktuose, palūkanų, kurias reikėtų sumokėti po įmonės bankroto paskelbimo, susijusių su neteisėtai iki bankroto paskelbimo išmokėta pagalba, mokėti nereikia.
(172)
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad 2010 m. sausio 27 d. perduotame rašte Prancūzijos valdžios institucijos informavo Komisiją apie dabartinę CELF padėtį.
(173)
Atsižvelgiant į CELF finansinę padėtį, 2009 m. vasario 25 d. buvo pradėta įmonės apsaugos procedūra. Teismas paskyrė bankroto administratorių.
(174)
Nagrinėjant ginčijamą valstybės pagalbą Prancūzija paskelbė apie tokias skolas: 11 885 785,02 EUR (palūkanos remiantis 2008 m. gruodžio 19 d. pirmiau minėtu Vyriausiojo administracinio teismo sprendimu) ir 4 814 339,9 EUR (galimas 1980-2001 m. išmokėtos pagalbos kapitalo susigrąžinimas).
(175)
Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad išnagrinėjus skolas matyti, jog iš visų deklaruotų įsipareigojimų sumos - 21 254 232,29 EUR - ginčijamos skolos sudaro 17 045 039,50 EUR.
(176)
Nustatęs, kad finansinės padėties atkūrimas neįmanomas, bankroto administratorius pageidavo, kad apsaugos procedūra būtų pakeista teisminio likvidavimo procedūra, pirmiausia dėl skolų, apie kurias pranešė valstybė.
(177)
2009 m. rugsėjo 9 d. sprendimu Paryžiaus komercinis teismas nustatė, kad atsižvelgiant į įsipareigojimus akivaizdu, jog veiklos tęsimo planas neįmanomas, ir paskelbė apie CELF likvidavimą bei paskyrė likvidatorių. Teismas paskyrė dviejų metų terminą, po kurio turės būti nuspręsta dėl likvidavimo procedūros baigimo. Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad dėl šiuo metu nagrinėjamų ir (arba) dar galinčių kilti ginčų likvidavimo procedūra galėtų baigtis vėliau.
(178)
Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad visi CELF darbuotojai buvo atleisti, o likvidavimo skyrius panaikintas 2009 m. gruodžio 31 d. Vienintelės dar vykdomos operacijos - klientų skolų išieškojimas.
(179)
2010 m. kovo 9 d. elektroniniame rašte Prancūzijos valdžios institucijos nurodė, kad CELF likviduota tinkamai laikantis įprastų įmonės likvidavimo procedūros taisyklių.
(180)
Remiantis Prancūzijos valdžios institucijų Komisijai pateikta informacija, šiuo metu CELF nebevykdo jokios ekonominės veiklos.
(181)
Todėl, atsižvelgiant į CELF vykdomą likvidavimo procedūrą, Prancūzijos valdžios institucijos, laikydamosi savo pareigos išieškoti neteisėtą pagalbą, turi ypatingai užtikrinti, kad būtų laikomasi teismų praktikos, taikomos įmonei pagalbos gavėjai bankrutuojant (29). Tai pirmiausia reikštų, kad CELF turtas turėtų būti parduotas rinkos kaina, kad valstybė įrašytų įmonės skolas, susijusias su neteisėtos ir nesuderinamos pagalbos išieškojimu, į jos įsipareigojimus, visapusiškai pasinaudotų savo kaip kreditoriaus teisėmis bet kuriuo procedūros etapu iki likvidavimo pabaigos.
(182)
Dėl palūkanų apskaičiavimo reikia pažymėti, kad pagal Prancūzijos teisę Prekybos kodekso L 622-28 straipsnyje numatyta, kad „sprendimu pradėti [apsaugos procedūrą] sustabdomas teisėtų ar pagal sutartis mokėtinų palūkanų mokėjimas, taip pat palūkanų už vėlavimą ir padidintų palūkanų mokėjimas“.
(183)
Taigi šioje byloje palūkanos nuo CELF išmokėtos sumos skaičiuojamos nuo dienos, kurią pagalba išmokėta įmonei, iki 2009 m. vasario 25 d., kurią Paryžiaus komercinis teismas priėmė sprendimą pradėti apsaugos procedūrą, kuri 2009 m. rugsėjo 9 d. sprendimu buvo pakeista likvidavimo sprendimu.
7. IŠVADA
(184)
Komisija konstatuoja, kad Prancūzija neteisėtai, pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį, suteikė pagalbą CELF.
(185)
Ši pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka. Prancūzijos valdžios institucijos turi ją susigrąžinti, išskyrus 1980 ir 1981 m. išmokėtas sumas, kurioms suėjo senaties terminas.
(186)
Taigi Prancūzijos valdžios institucijos iš CELF turi susigrąžinti 4 631 401 EUR sumą, prie kurios reikės pridėti palūkanas už kiekvieną kasmet nuo 1982 m. išmokėtą pagalbą. Pagalba turi būti susigrąžinta su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo tos dienos, kurią pagalba suteikta gavėjui, iki 2009 m. vasario 25 d., kuomet buvo priimtas Paryžiaus komercinio teismo sprendimas pradėti apsaugos procedūrą,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią Prancūzija, pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, neteisėtai suteikė Prancūziškos knygos eksporto kooperatyvui (CELF), yra nesuderinama su vidaus rinka.
2 straipsnis
1. Prancūzija privalo susigrąžinti 4 631 401 EUR sumą, atitinkančią 1 straipsnyje nurodytą pagalbą, 1982-2001 m. išmokėtą CELF.
2. Pagalba turi būti susigrąžinta su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo tos dienos, kurią pagalba suteikta gavėjui, iki 2009 m. vasario 25 d., kuomet buvo priimtas Paryžiaus komercinio teismo sprendimas pradėti apsaugos procedūrą.
3. Palūkanos skaičiuojamos nuo pagrindinės sumos ir sumuojamos su susikaupusioms palūkanoms pagal Reglamento (EB) Nr. 794/2004 V skyrių.
3 straipsnis
1. 2 straipsnyje nurodyta pagalba susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai.
2. Prancūzija turi užtikrinti, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos.
4 straipsnis
1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos Prancūzija pateikia šią informaciją:
a)
visą iš pagalbos gavėjo susigrąžintiną sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas);
b)
išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių planuojama imtis šiam sprendimui įgyvendinti, aprašą;
c)
dokumentus, kuriais įrodoma, kad gavėjas buvo įspėtas grąžinti pagalbą.
2. Prancūzija turi nuolat informuoti Komisiją apie tai, kaip vykdomos nacionalinės priemonės, kurių buvo imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, tol, kol bus grąžinta visa 2 straipsnyje nurodyta pagalba. Komisijai paprašius ji nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurių jau imtasi ir kurių planuojama imtis šiam sprendimui įgyvendinti. Ji taip pat teikia išsamią informaciją apie pagalbos sumą ir palūkanas, jau susigrąžintas iš pagalbos gavėjo.
5 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijai.
Priimta Briuselyje 2010 m. gruodžio 14 d.