ДИРЕКТИВА 2012/18/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 4 юли 2012 година
относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества, за изменение и последваща отмяна на Директива 96/82/ЕО на Съвета
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 96/82/ЕО на Съвета от 9 декември 1996 г. относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества (3) установява правила за предотвратяването на големи аварии, които могат да бъдат причинени от определени промишлени дейности, и за ограничаването на последствията от тях за човека и за околната среда.
(2)
Големите аварии често имат тежки последствия, както е известно от случаи като Seveso, Bhopal, Schweizerhalle, Enschede, Toulouse и Buncefield. Освен това, въздействието може да засегне територии отвъд националните граници. Това подчертава необходимостта от осигуряване на предприемането на подходящи предпазни действия за осигуряване на високо ниво на защита в целия Съюз за гражданите, обществата и околната среда. Следователно е необходимо да се гарантира, че съществуващото високо ниво на защита най-малко ще се запази или ще се повиши.
(3)
Директива 96/82/ЕО изигра важна роля за намаляването на вероятността и последствията от такива аварии, като доведе до по-добро ниво на защита в Съюза. При преразглеждане на посочената директива стана ясно, че броят на големите аварии е останал стабилен. Въпреки че като цяло действащите разпоредби са подходящи за целта, необходими са известни промени, за да се засили още повече нивото на защита, особено по отношение на предотвратяването на големи аварии. Същевременно установената от Директива 96/82/ЕО система следва да бъде адаптирана към промените в системата на Съюза за класификация на вещества и смеси, обхванати от посочената директива. Освен това някои други разпоредби следва да бъдат изяснени и актуализирани.
(4)
Поради това е уместно Директива 96/82/ЕО да бъде заменена, за да се осигури поддържане и по-нататъшно подобряване на съществуващото ниво на защита чрез подобряване на ефикасността и ефективността на разпоредбите и, където е възможно - чрез намаляване на ненужната административна тежест посредством рационализиране или опростяване, при условие че не се застрашават безопасността и защитата на околната среда и човешкото здраве. В същото време новите разпоредби следва да са ясни, последователни и лесни за разбиране, за да се спомогне подобряването на прилагането и контрола, като същевременно нивото на защита на човешкото здраве и околната среда остане най-малко същото или се подобри. Комисията следва да си сътрудничи с държавите членки в областта на практическото прилагане на настоящата директива. Това сътрудничество следва да обхваща, inter alia, областта на самокласификацията на вещества и смеси. Когато е целесъобразно, заинтересовани лица, като представители на промишлеността, работници и неправителствени организации, които насърчават защитата на човешкото здраве или опазването на околната среда, следва да участват в прилагането на настоящата директива.
(5)
Конвенцията на Икономическата комисия за Европа на Обединените нации за трансграничните последствия от промишлените аварии, която бе одобрена от името на Съюза с Решение 98/685/ЕО на Съвета от 23 март 1998 г. относно сключването на Конвенцията за трансграничните последствия от промишлените аварии (4), предвижда мерки относно предотвратяването на, готовността за и реагирането при промишлени аварии, които могат да причинят трансгранични последствия, както и относно международното сътрудничество в тази област. Директива 96/82/ЕО въвежда Конвенцията в рамките на законодателството на Съюза.
(6)
Големите аварии могат да имат трансгранични последствия, а екологичната и икономическата цена на авариите се понася не само от засегнатото предприятие, но и от съответните държави членки. По тази причина е необходимо да се разработят и приложат мерки за безопасност и намаляване на риска с оглед предотвратяване на възможни аварии, намаляване на риска от възникване на аварии и свеждане до минимум на въздействието им, в случай че такива възникнат, като по този начин се създаде възможност за гарантиране на високо ниво на защита в целия Съюз.
(7)
Разпоредбите на настоящата директива се прилагат, без да се накърняват разпоредбите на правото на Съюза относно здравословните и безопасни условия на труд и работната среда, и по-специално без да се накърнява Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (5).
(8)
Някои промишлени дейности следва да се изключат от обхвата на настоящата директива, при условие че са предмет на друго законодателство на равнището на Съюза или на национално равнище, което осигурява равностойно ниво на защита. Комисията следва да продължи да проверява дали в действащата регулаторна рамка няма значителни пропуски, по-специално по отношение на нови и възникващи рискове от други дейности, както и от определени опасни вещества, и ако е подходящо, да представи законодателно предложение за преодоляване на тези пропуски.
(9)
В приложение I към Директива 96/82/ЕО са посочени опасните вещества, попадащи в нейния обхват, inter alia чрез позоваване на някои разпоредби от Директива 67/548/ЕИО на Съвета от 27 юни 1967 г. за сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно класификацията, опаковането и етикетирането на опасни вещества (6), както и Директива 1999/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 май 1999 г. за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно класифицирането, опаковането и етикетирането на опасни препарати (7). Директиви 67/548/ЕИО и 1999/45/ЕО бяха заменени с Регламент (ЕО) № 1272/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно класифицирането, етикетирането и опаковането на вещества и смеси (8), с който бе въведена в Съюза Глобалната хармонизирана система за класифициране и етикетиране на химикали, която е възприета на международно равнище, в рамките на структурата на Организацията на обединените нации (ООН). С посочения регламент бяха въведени нови класове и категории на опасност, които само частично съответстват на тези, използвани съгласно посочените отменени директиви. Въпреки това някои вещества или смеси не следва да се класифицират по тази система поради липса на критерии в тази рамка. Поради това приложение I към Директива 96/82/ЕО следва да бъде изменено с цел съгласуването му с посочения регламент, като в същото време се запази съществуващото ниво или допълнително се повиши нивото на защита, предвидено в посочената директива.
(10)
За целите на класифицирането на подобрения биогаз следва да се взема предвид всяко разработване на стандарти в рамките на Европейския комитет по стандартизация (CEN).
(11)
Възможно е да възникнат нежелани последствия от съгласуването с Регламент (ЕО) № 1272/2008 и с последващи адаптирания към този регламент, имащи отношение към класификацията на вещества и смеси. Въз основа на критерии, включени в настоящата директива, Комисията следва да оцени дали са налице опасни вещества, които не представляват значителна опасност за авария, независимо от тяхната класификация като опасни вещества, и ако е подходящо, да внесе законодателно предложение за изключване на съответното опасно вещество от обхвата на настоящата директива. Оценката следва да започне бързо, особено след промяната на класификацията на дадено вещество или смес, за да се избегнат ненужните тежести за операторите и компетентните органи в държавите членки. Изключения от обхвата на настоящата директива не следва да възпират държавите членки да запазват или въвеждат по-строги мерки за защита.
(12)
Операторите следва да имат общо задължение да вземат всички необходими мерки за предотвратяване на големи аварии, за облекчаване на последствията от тях и за предприемане на мерки по възстановяване. Когато в предприятията съществуват опасни вещества над определени количества, операторът следва да предостави на компетентния орган достатъчно информация, която да му позволи да идентифицира предприятието, съществуващите опасни вещества и потенциалните опасности. Операторът също следва да изготви и когато това се изисква от националното право, да изпрати до компетентния орган политика за предотвратяване на големи аварии (ППГА), установяваща цялостния подход и мерки на оператора за контролиране на опасностите от големи аварии, включително подходящи системи за управление на безопасността. Когато операторите установяват и оценяват опасности от големи аварии, следва да се обърне внимание и на опасните вещества, които могат да се образуват по време на големи аварии в дадено предприятие.
(13)
Обикновено Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (9) се прилага при екологични щети, причинени от големи аварии.
(14)
За намаляване на риска от „ефекти на доминото“, когато дадени предприятия са разположени по определен начин или толкова близо едно до друго, че вероятността от големи аварии се увеличава или последствията от тях се засилват, операторите следва да си сътрудничат за обмена на подходяща информация и за информирането на обществеността, включително информиране на съседни предприятия, които могат да бъдат засегнати.
(15)
За да покаже, че всичко необходимо е било направено за предотвратяване на големи аварии и за подготовка на аварийни планове и мерки за справяне с тях, операторът следва, в случая на предприятия, в които има опасни вещества в значителни количества, да предостави на компетентния орган информация под формата на доклад за безопасност. Този доклад следва да съдържа подробности за предприятието, за съществуващите опасни вещества, за инсталацията или складови съоръжения, за възможните сценарии за големи аварии и за анализа на риска, за мерките за предотвратяване и интервенция и за наличните системи на управление, с цел предотвратяване и намаляване на риска от големи аварии и осигуряване на възможност да се предприемат необходимите стъпки за ограничаване на последствията от тях. Рискът от големи аварии би могъл да се увеличи поради вероятността от природни бедствия, свързани с разположението на предприятието. Това следва да бъде разгледано по време на подготовката на сценарии за големи аварии.
(16)
С оглед готовността за извънредни ситуации при предприятия, където има опасни вещества в значителни количества, е необходимо да се създадат вътрешни и външни аварийни планове и да се създадат процедури за осигуряване на необходимите проверка и преразглеждане по отношение на тези планове, както и на тяхното прилагане в случай на голяма авария или вероятност за такава. Трябва да се провеждат консултации с персонала на предприятието относно вътрешния авариен план и заинтересованата общественост следва да има възможност да предостави мнението си относно външния авариен план. Възможно е отдаването на подизпълнител да окаже въздействие върху безопасността на предприятието. Държавите членки следва да изискват от операторите да вземат това предвид, когато съставят ППГА, доклад за безопасност или вътрешен авариен план.
(17)
Когато разглеждат избора на подходящи оперативни методи, включително методите за мониторинг и контрол, операторите следва да вземат предвид достъпната информация относно най-добрите практики.
(18)
За да се осигури по-голяма защита на жилищни райони, значително използвани обществени места и околната среда, включително райони от особен природозащитен интерес или с по-голяма уязвимост, е необходимо политиките за използването на земята или останалите съответни политики, прилагани в държавите членки, да гарантират подходящи разстояния между такива райони и предприятия, пораждащи такива опасности, а когато става дума за изградени вече предприятия, при необходимост да се прилагат допълнителни технически мерки, така че рискът за хората или околната среда да се поддържа на приемливо ниво. При вземането на решения следва да се има предвид достатъчно информация за рисковете и технически консултации по отношение на тези рискове. Когато е възможно, с цел намаляване на административната тежест, особено за малките и средните предприятия, процедурите и мерките следва да се интегрират с такива съгласно друго релевантно законодателство на Съюза.
(19)
Следва да бъдат подобрени нивото и качеството на информацията за обществеността, за да се насърчи достъпът до информация за околната среда съгласно Конвенцията на Икономическата комисия към Организацията на обединените нации за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда (Орхуската конвенция), която бе одобрена от името на Съюза с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 г. за сключване от името на Европейската общност на Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси (10). По-специално лицата, които е възможно да бъдат засегнати от големи аварии, следва да получават достатъчно информация, която да им позволи да предприемат правилни действия в такъв случай. Държавите членки следва да предоставят информация за това къде може да се открие информация относно правата на лицата, засегнати от големи аварии. Информацията, която се предоставя на обществеността, следва да бъде формулирана по ясен и разбираем начин. В допълнение към активното предоставяне на информация, без да се налага обществеността да отправя искане за това и без да се изключват други форми на разпространение, тази информация също следва да е постоянно налична по електронен път и да се поддържа актуална. В същото време следва да има подходящи мерки за защита на поверителността поради опасенията (наред с други съображения), свързани със сигурността.
(20)
Начинът на управление на информацията следва да е в съответствие с инициативата за Обща информационна система за околната среда (SEIS), въведена със съобщение на Комисията от 1 февруари 2008 г., озаглавено „За Обща информационна система за околната среда (SEIS)“. Той също следва да е в съответствие с Директива 2007/2/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 март 2007 г. за създаване на инфраструктура за пространствена информация в Европейската общност (INSPIRE) (11) и нейните правила за прилагане, насочени към даване на възможност за споделяне на пространствена информация за околната среда между организации от публичния сектор и към допълнително улесняване на достъпа на обществеността до пространствена информация из целия Съюз. Информацията следва да се съхранява в публично достъпна база данни на равнището на Съюза, което ще улесни също мониторинга и докладването на изпълнението.
(21)
В съответствие с Орхуската конвенция е необходимо заинтересованата общественост да участва реално във вземането на решения, за да има възможност да изрази становището и опасенията си, които може да са от значение за тези решения, а органът за вземане на решения да взема предвид тези становища и опасения, като по този начин да се постигне по-голяма отчетност и прозрачност на процеса на вземане на решения и да се допринесе за обществената осведоменост по въпросите, свързани с околната среда, и за обществена подкрепа за взетите решения.
(22)
За да се осигури вземането на адекватни мерки за реагиране при голяма авария, операторът следва незабавно да информира компетентния орган и да предаде необходимата му информация, за да може да оцени въздействието на аварията върху човешкото здраве и околната среда.
(23)
Местните органи са заинтересовани от предотвратяването на големи аварии и облекчаването на последствията от тях и могат да изиграят важна роля. Това следва да се взема предвид от държавите членки при прилагането на настоящата директива.
(24)
За да се улесни обменът на информация и да се предотвратят бъдещи аварии от сходно естество, държавите членки следва да изпращат информация на Комисията относно големите аварии, настъпили на тяхна територия, така че Комисията да може да анализира произтичащите опасности и да въведе система за разпространението на съответната информация, най-вече относно големите аварии и извлечените поуки от тях. Този обмен на информация следва да обхваща също и „квазиаварии“, които държавите членки считат, че са от особен технически интерес за предотвратяването на големи аварии и ограничаването на последствията от тях. Държавите членки и Комисията следва да се стремят информацията, съдържаща се в информационните системи, създадени с цел обмен на информация за сериозни аварии, да бъде пълна.
(25)
Държавите членки следва да определят компетентните органи, отговорни за осигуряване на спазването от страна на операторите на техните задължения. Компетентните органи и Комисията следва да си сътрудничат в дейности в подкрепа на прилагането на изискванията, като разработване на подходящи указания и обмен на най-добри практики. С цел намаляване на административната тежест, когато е възможно, задълженията за предоставяне на информация следва да се интегрират с такива съгласно друго приложимо законодателство на Съюза.
(26)
Държавите членки следва да осигурят предприемане от компетентните органи на необходимите мерки в случай на несъответствия с настоящата директива. С цел осигуряване на ефективно прилагане и контрол следва да има система за инспекции, включително програма за редовни периодични инспекции и извънредни инспекции. Когато е възможно, инспекциите следва да се координират с такива съгласно друго законодателство на Съюза, включително Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) (12), когато е целесъобразно. Държавите членки следва да гарантират, че разполагат с достатъчен брой персонал, притежаващ уменията и квалификациите, необходими за ефективното осъществяване на инспекциите. Компетентните органи следва да оказват подходящо съдействие посредством инструменти и механизми за обмен на опит и консолидиране на знания, включително на равнището на Съюза.
(27)
За да се вземе под внимание техническото развитие, правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз трябва да бъде делегирано на Комисията във връзка с измененията на приложения от II до VI с оглед адаптирането им спрямо техническия прогрес. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготвянето и съставянето на делегирани актове Комисията следва да осигури едновременно, своевременно и подходящо предаване на съответните документи на Европейския парламент и на Съвета.
(28)
За да се осигурят еднакви условия за прилагане на настоящата директива, на Комисията следва да се предоставят изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (13).
(29)
Държавите членки следва да установят правила относно санкциите, приложими при нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и да осигурят тяхното привеждане в изпълнение. Тези санкции следва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи.
(30)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно да осигури високо ниво на защита на човешкото здраве и околната среда, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки и поради това могат да бъдат постигнати по-добре на равнище на Съюза, Съюзът има право да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(31)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи (14) държавите членки са се задължили уведомяването за мерките им за транспониране в обосновани случаи да бъде придружавано от един или повече документи, в които се обяснява връзката между елементите на директивата и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано.
(32)
Директива 96/82/ЕО следователно следва да се измени и впоследствие да се отмени,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Настоящата директива има за цел предотвратяването на големи аварии, които включват опасни вещества, и ограничаването на последствията от тях за човека и за околната среда, с оглед осигуряване на високо ниво на защита в целия Съюз по един последователен и ефективен начин.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за предприятия, определени в член 3, параграф 1.
2. Настоящата директива не се прилага за:
а)
военни предприятия, инсталации или складови съоръжения;
б)
опасности, дължащи се на йонизираща радиация, породена от вещества;
в)
превоза на опасни вещества и пряко свързаното с него междинно временно складиране по време на превоз по пътища, железопътни линии, вътрешни водни пътища, море или въздух извън предприятията, обхванати от настоящата директива, включително товарене, разтоварване и превоз до или от друго превозно средство на докове, кейове или разпределителни станции;
г)
превоза на опасни вещества по тръбопроводи, включително съответните помпени/компресорни станции извън предприятията, обхванати от настоящата директива;
д)
експлоатацията, по-специално проучванията, извличането и обработката, на минералите в мините и кариерите, включително чрез сондажни отвори;
е)
проучване и експлоатация в морски райони на минерали, включително въглеводороди;
ж)
съхраняването на газ в подземни депа в морето, включващо както депа изключително за съхранение, така и депа, където се извършват и проучване и експлоатация на минерали, включително въглеводороди;
з)
депа за отпадъци, включително подземно съхраняване на отпадъци.
Без да се засягат букви д) и з) от първа алинея, подземните депа за съхранение на газ на брега в геоложки формации, водоеми, солни каверни и изоставени мини и химическа и термична обработка и складиране, свързани с тези операции, които включват опасни вещества, както и действащи съоръжения за обезвреждане на промишлени и миннодобивни отпадъци, включително хвостохранилища или шламохранилища, съдържащи опасни вещества, са включени в обхвата на настоящата директива.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„предприятие“ означава целият район под контрола на оператора, в който има опасни вещества в една или повече инсталации, включително и общи или свързани инфраструктура или дейности; предприятията са с нисък или висок рисков потенциал;
2.
„предприятие с нисък рисков потенциал“ означава предприятие, в което има опасни вещества в количества, равни или надвишаващи количествата, посочени в приложение I, част 1, колона 2 или част 2, колона 2, но по-малки от количествата, посочени в приложение I, част 1, колона 3 или част 2, колона 3, когато е приложимо, като се използва правилото за сумиране, посочено в бележка 4 от приложение I;
3.
„предприятие с висок рисков потенциал“ означава предприятие, в което има опасни вещества в количества, равни или надвишаващи количествата, посочени в приложение I, част 1, колона 3 или част 2, колона 3, когато е приложимо, като се използва правилото за сумиране, посочено в бележка 4 от приложение I;
4.
„съседно предприятие“ означава предприятие, което е разположено в такава близост до друго предприятие, която увеличава опасността или последствията от голяма авария;
5.
„ново предприятие“ означава:
а)
предприятие, което влиза в експлоатация или е построено на или след 1 юни 2015 г.; или
б)
действаща площадка, която попада в обхвата на настоящата директива, или предприятие с нисък рисков потенциал, което към или след 1 юни 2015 г. поради изменения на инсталациите или дейностите, довели до промяна на неговия списък на опасни вещества, се превръща в предприятие с висок рисков потенциал или обратно;
6.
„съществуващо предприятие“ означава предприятие, което към 31 май 2015 г. попада в обхвата на Директива 96/82/ЕО и от 1 юни 2015 г. попада в обхвата на настоящата директива без изменение на класификацията му като предприятие с нисък рисков потенциал или предприятие с висок рисков потенциал;
7.
„друго предприятие“ означава действаща площадка, която попада в обхвата на настоящата директива, или предприятие с нисък рисков потенциал, което се превръща в предприятие с висок рисков потенциал или обратно, към или след 1 юни 2015 г. по причини, различни от посочените в точка 5;
8.
„инсталация“ означава техническа единица в рамките на предприятието, независимо на или под земното ниво, в която се произвеждат, използват, обработват или складират опасни вещества; тя включва цялото оборудване, структури, тръбопроводи, машини, инструменти, частни железопътни коловози, докове, кейове за разтоварване, които обслужват инсталацията, пристани, складове или подобни структури, плаващи или не, необходими за работата на тази инсталация;
9.
„оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице, което експлоатира или осъществява контрол върху дадено предприятие или инсталация, или в случаите, когато това се предвижда от националното законодателство, такова лице, на което е предоставена решаваща икономическа власт или власт за вземане на решения върху техническата експлоатация на предприятието или инсталацията;
10.
„опасно вещество“ означава вещество или смес, обхванати в част 1 или изброени в част 2 от приложение I, включително във форма на суровина, продукт, страничен продукт, остатък или междинен продукт;
11.
„смес“ означава смес или разтвор, състоящи се от две или повече вещества;
12.
„наличие на опасни вещества“ означава действителното или предполагаемо наличие на опасни вещества в предприятието или на опасни вещества, за които с основание може да се предположи, че ще се образуват при загубата на контрол върху процесите, включително дейностите по складиране в някоя от инсталациите в предприятието, в количества, равни или надвишаващи праговите количества от част 1 или част 2 от приложение I;
13.
„голяма авария“ означава възникване на събитие, като голяма емисия, пожар или експлозия, което възниква в резултат на неконтролируеми събития в хода на дейностите в дадено предприятие, обхванато от настоящата директива, и води до сериозна опасност за човешкото здраве или за околната среда, която опасност е непосредствена или забавена във времето, вътре или извън предприятието, и включва едно или повече опасни вещества;
14.
„опасност“ означава вътрешно свойство на опасни вещества или физическа ситуация с възможности за нанасяне на вреда на човешкото здраве или на околната среда;
15.
„риск“ означава възможност за специфичен ефект в рамките на специфичен период или при определени обстоятелства;
16.
„складиране“ означава наличие на определено количество опасни вещества за целите на съхранението, оставяне на отговорно пазене или държане на склад;
17.
„общественост“ означава едно или повече физически или юридически лица и, в съответствие с националното право или практика, техните сдружения, организации или групи;
18.
„засегнатата общественост“ означава обществеността, засегната или която е вероятно да бъде засегната от, или която се интересува от вземането на решения за околната среда по силата на член 15, параграф 1 от настоящата директива; за целите на настоящото определение неправителствените организации, които подкрепят опазването на околната среда и отговарят на всички изисквания на националното право, се считат за заинтересовани;
19.
„инспекция“ означава всички действия, включително посещения на място, проверки на вътрешни мерки, системи и доклади и последващи документи, както и всички необходими последващи действия, предприемани от (или от името на) компетентния орган с цел проверка и насърчаване на съгласуваността на предприятията с изискванията на настоящата директива.
Член 4
Оценка на опасността от големи аварии от определено опасно вещество
1. При необходимост или при всяко уведомление от страна на държава членка Комисията оценява в съответствие с параграф 2 дали на практика е невъзможно определено опасно вещество, обхванато от част 1 или изброено в част 2 от приложение I, да емитира материя или енергия, която би могла да причини голяма авария както при нормални, така и при извънредни обстоятелства, които могат разумно да бъдат предвидени. Оценката взема предвид информацията, посочена в параграф 3, и се основава на едно или повече от следните свойства:
а)
физичната форма на опасното вещество при нормална преработка или оперативни условия или при непланирана загуба на съдържимо;
б)
присъщите свойства на опасното вещество, по-конкретно свързаните с неговото разпространение при сценарий за големи аварии, като молекулна маса и налягане на наситени водни пари;
в)
максимална концентрация на веществата в случай на смеси.
За целите на първа алинея изолацията и общото опаковане на опасното вещество също следва, когато е целесъобразно, да се вземат предвид, включително по-специално когато са обхванати от специално законодателство на Съюза.
2. Ако дадена държава членка сметне, че опасно вещество не представлява опасност от голяма авария в съответствие с параграф 1, тя уведомява Комисията, като предоставя и удостоверителна документация, включително информацията, посочена в параграф 3.
3. За целите на параграфи 1 и 2 необходимата информация за оценка на свойствата на опасното вещество, които представляват физична опасност, опасност за здравето и опасност за околната среда, включва:
а)
изчерпателен списък от свойства, необходими за оценка на потенциала на опасното вещество да причинява физична вреда, вреда за здравето или околната среда;
б)
физически и химически свойства (например молекулна маса, налягане на наситените водни пари, присъща токсичност, точка на кипене, реактивоспособност, вискозитет, разтворимост и други релевантни свойства);
в)
физични свойства и опасни за здравето свойства (например реактивност, запалимост, токсичност съвместно с допълнителни фактори, като начин на атакуване на тялото, застрашаващо живота увреждане и дълготрайни ефекти и други релевантни свойства);
г)
свойства, опасни за околната среда (например екотоксичност, продължителност, биологично натрупване, потенциал за разпространение на голямо разстояние в околната среда и други релевантни свойства);
д)
когато е достъпна, класификация на Съюза за веществото или сместа;
е)
информация относно специфични за веществото условия за експлоатация (например температура, налягане и други релевантни условия), при които се съхранява и използва съответното опасно вещество и/или може да се появи в случай на предвидими необичайни операции или произшествия, като например пожар.
4. Вследствие на посочената в параграф 1 оценка Комисията представя, ако е необходимо, законодателно предложение на Европейския парламент и на Съвета с цел да изключи съответното опасно вещество от обхвата на настоящата директива.
Член 5
Общи задължения на оператора
1. Държавите членки трябва да осигурят задължение на оператора да взема всички необходими мерки за предотвратяване на големи аварии и да ограничава последствията от тях за човешкото здраве и за околната среда.
2. Държавите членки трябва да осигурят изискване към оператора да доказва пред компетентния орган, посочен в член 6, по всяко време, особено за целите на инспекциите и контрола, посочени в член 20, че е взел всички необходими мерки, установени в настоящата директива.
Член 6
Компетентен орган
1. Без да се засягат отговорностите на оператора, държавите членки създават или назначават компетентния орган или органи, отговорни за изпълнението на задълженията, постановени в настоящата директива („компетентния орган“), и ако е необходимо, органи, които да помагат на компетентния орган на техническо ниво. Държавите членки, които създават или назначават повече от един компетентен орган, гарантират цялостното координиране на процедурите за изпълнение на техните задължения.
2. Компетентните органи и Комисията си сътрудничат в дейности в подкрепа на изпълнението на настоящата директива, като включват заинтересованите лица, когато е целесъобразно.
3. Държавите членки осигуряват приемане от страна на компетентните органи за целите по настоящата директива на еквивалентна информация, предавана от операторите в съответствие с други релевантни законодателни актове на Съюза, която съответства на някое от изискванията по настоящата директива. В такива случаи компетентните органи осигуряват спазването на изискванията по настоящата директива.
Член 7
Уведомяване
1. Държавите членки трябва да изискват от оператора да изпрати на компетентния орган уведомление, съдържащо следната информация:
а)
името и/или търговското наименование на оператора и пълния адрес на въпросното предприятие;
б)
седалището на оператора и пълния му адрес;
в)
името и длъжността на лицето, което отговоря за предприятието, ако е различно от това в буква а);
г)
достатъчно информация, за да се установят опасните вещества и категорията на съответните вещества или на тези, за които има вероятност да се установят;
д)
количеството и физичната форма на опасните вещества или на съответните вещества;
е)
дейността или предполаганата дейност на инсталацията или съоръжението за складиране;
ж)
непосредствената околна среда на предприятието и фактори, които могат да причинят голяма авария или да влошат последствията от нея, включително, когато е достъпна, информация за съседни предприятия, както и за обекти, които не попадат в обхвата на настоящата директива, райони и строежи, които биха могли да бъдат източник на или да увеличат риска или последствията от голяма авария и от ефекта на доминото.
2. Уведомлението или негова актуализация се изпраща до компетентния орган в следните срокове:
а)
за новите предприятия, в разумен срок преди началото на строежа или експлоатацията или преди изменения, водещи до промяна в списъка на опасни вещества;
б)
за всички останали случаи, една година от датата, на която настоящата директива започва да се прилага за въпросното предприятие.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат, ако операторът вече е изпратил уведомление до компетентния орган съгласно изискванията на националното законодателство преди 1 юни 2015 г. и информацията, съдържаща се там, е в съответствие с параграф 1 и е останала непроменена.
4. Операторът уведомява предварително компетентния орган за следните случаи:
а)
значително увеличаване или намаляване на количеството или значителна промяна в естеството или физичната форма на наличното опасно вещество, както е посочено в уведомлението, предоставено от оператора съгласно параграф 1, или всяка значителна промяна в процесите на употребата му;
б)
изменение на предприятие или на инсталация, което би могло да има значителни последствия върху опасностите от големи аварии;
в)
окончателното закриване на инсталацията или извеждането ѝ от експлоатация; или
г)
промени в информацията, посочена в параграф 1, буква а), б) или в).
Член 8
Политика за предотвратяване на големи аварии
1. Държавите членки изискват от оператора да състави документ в писмен вид, в който да изложи политиката си за предотвратяване на големи аварии (ППГА) и да осигури правилното ѝ изпълнение. ППГА има за цел осигуряване на високо ниво на опазване на човешкото здраве и околната среда. Политиката е пропорционална на опасностите от големи аварии. Тя включва целите на оператора като цяло и принципите на действие, ролята и отговорността на управлението, както и ангажимента за постоянно подобряване на контрола над опасностите от голяма авария и осигуряване на високо ниво на защита.
2. ППГА се съставя и когато това се изисква от националното право, се изпраща до компетентния орган в следните срокове:
а)
за новите предприятия, в разумен срок преди началото на строежа или експлоатацията или преди изменения, водещи до промяна в списъка на опасни вещества;
б)
за всички останали случаи, една година от датата, на която настоящата директива започва да се прилага за въпросното предприятие.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат, ако операторът вече е съставил ППГА и когато това се изисква от националното законодателство, я е изпратил до компетентния орган преди 1 юни 2015 г., и информацията, съдържаща се там, е в съответствие с параграф 1 и е останала непроменена.
4. Без да се засяга член 11, операторът периодично преразглежда и когато е необходимо, обновява ППГА най-малко веднъж на всеки пет години. Когато това се изисква от националното право, обновената ППГА се изпраща до компетентния орган незабавно.
5. ППГА се прилага чрез подходящи средства, структури и безопасна система за управление, в съответствие с приложение III, пропорционално на опасността от големи аварии и сложността на организацията на дейностите на предприятието. За предприятията с нисък рисков потенциал задължението за прилагане на ППГА може да бъде изпълнено чрез други подходящи средства, структури и системи на управление, пропорционални на опасността от големи аварии, като се вземат предвид принципите, изложени в приложение III.
Член 9
Ефект на доминото
1. Държавите членки трябва да гарантират, че компетентният орган, като използва получената в съответствие с членове 7 и 10 информация от операторите, или вследствие на искане за допълнителна информация от компетентния орган, или чрез инспекции съгласно член 20, е длъжен да идентифицира всички предприятия с нисък или висок рисков потенциал или групи от такива предприятия, където опасността или последствията от големи аварии могат да се увеличат поради географското положение и близостта на такива предприятия, както и инвентара им от опасни вещества.
2. Когато компетентният орган разполага с допълнителна информация към предоставената от оператора съгласно член 7, параграф 1, буква ж), той предоставя информацията на съответния оператор, ако е необходимо за прилагането на настоящия член.
3. Държавите членки трябва да осигурят следните задължения на операторите на предприятията, определени в съответствие с параграф 1:
а)
да обменят подходящата информация, за да се даде възможност на тези предприятия да вземат предвид естеството и обхвата на цялата опасност от голяма авария в своите ППГА, системи за управление на безопасността, доклади за безопасност и вътрешни аварийни планове, когато е целесъобразно;
б)
да си сътрудничат при информирането на обществеността и съседните обекти, които не попадат в обхвата на настоящата директива, и при предоставянето на информация на компетентния орган за подготовката на външни аварийни планове.
Член 10
Доклад за безопасност
1. Държавите членки изискват от оператора на предприятие с висок рисков потенциал да представя доклад за безопасност с цел:
а)
да покаже, че ППГА и съответната система за управление на безопасността, необходима за прилагането на ППГА, са въведени в действие в съответствие с информацията, изложена в приложение III;
б)
да покаже, че опасностите от големи аварии и възможните сценарии за големи аварии са идентифицирани и че са взети необходимите мерки за предотвратяване на такива аварии и за ограничаване на последствията от тях за човешкото здраве и за околната среда;
в)
да покаже, че е предвидена достатъчна безопасност и сигурност в модела, конструкцията, действието и поддръжката на всяка инсталация, съоръжение за складиране, оборудване и инфраструктура, свързана с действието му, които имат връзка с опасностите от големи аварии вътре в предприятието;
г)
да покаже, че са изготвени вътрешни аварийни планове и да доставя информация за съставяне на външен авариен план;
д)
да предоставя достатъчно информация на компетентния орган, за да му даде възможност да взема решения по отношение на ситуирането на нови дейности или строежи около съществуващите предприятия.
2. Докладът за безопасност трябва да съдържа най-малко данните и информацията, посочени в приложение II. В него се посочват организациите, участвали в изготвянето на доклада.
3. Докладът за безопасност се изпраща до компетентния орган в следните срокове:
а)
за новите предприятия, в разумен срок преди началото на строежа или експлоатацията или преди изменения, водещи до промяна в списъка на опасни вещества;
б)
за съществуващи предприятия с висок рисков потенциал, 1 юни 2016 г.;
в)
за други предприятия, в срок две години от датата, от която настоящата директива започва да се прилага за въпросното предприятие.
4. Параграфи 1, 2 и 3 не се прилагат, ако операторът вече е изпратил доклад за безопасност до компетентния орган съгласно изискванията на националното законодателство преди 1 юни 2015 г. и информацията, съдържаща се там, е в съответствие с параграфи 1 и 2 и е останала непроменена. За да се съобрази с параграфи 1 и 2, операторът внася всички изменени части от доклада за безопасност във формата, одобрена от компетентния орган, в сроковете, посочени в параграф 3.
5. Без да се засягат разпоредбите на член 11, операторът периодично преразглежда и когато е необходимо, обновява уведомлението най-малко веднъж на всеки пет години.
Операторът също преразглежда и ако е необходимо, обновява доклада за безопасност след голяма авария в неговото предприятие и по всяко друго време по инициатива на оператора или по молба на компетентния орган, когато това е оправдано поради нови факти или нови технологични знания относно въпросите за безопасност, включително знания, произтичащи от анализа на аварии или, доколкото е възможно, „квазиаварии“, както и от развитие на познанията относно оценяването на опасностите.
Обновеният доклад за безопасност или обновени части от него се изпращат до компетентния орган незабавно.
6. Преди операторът да започне строежа или експлоатацията или в случаите, посочени в параграф 3, букви б) и в) и параграф 5 от настоящия член, компетентният орган в разумен срок от получаването на доклада съобщава изводите си от прегледа на доклада за безопасност на оператора и когато е целесъобразно, в съответствие с член 19, забранява въвеждането в експлоатация или продължителното експлоатиране на въпросното предприятие.
Член 11
Изменения на инсталация, на предприятие или на складово съоръжение
В случай на изменение на инсталация, на предприятие, на складово съоръжение или на процес, или на естеството или физичната форма, или количеството на опасните вещества, което би могло да има значителни последствия за опасностите от големи аварии или може да доведе до превръщането на предприятие с нисък рисков потенциал в предприятие с висок рисков потенциал или обратно, държавите членки трябва да осигуряват операторът да преразгледа и където е необходимо, да актуализира уведомлението, ППГА, системите за управление на безопасността и докладите за безопасност и да информира компетентния орган за подробностите на посочената актуализация преди съответното изменение.
Член 12
Аварийни планове
1. Държавите членки осигуряват за всички предприятия с висок рисков потенциал следните задължения:
а)
операторът да състави вътрешен авариен план относно мерките, които ще се вземат вътре в предприятието;
б)
операторът да предостави на компетентния орган необходимата информация, за да му даде възможност да състави външни аварийни планове;
в)
определените за тази цел от държавите членки органи да съставят външен авариен план относно мерките, които се вземат извън предприятието, в срок две години от получаването от оператора на необходимата информация съгласно буква б).
2. Операторите спазват задълженията, установени в параграф 1, букви а) и б), в следните срокове:
а)
за новите предприятия, в разумен срок преди началото на експлоатацията или преди изменения, водещи до промяна в списъка на опасни вещества;
б)
за съществуващи предприятия с висок рисков потенциал, до 1 юни 2016 г., освен ако вътрешният авариен план е изготвен съгласно изискванията на националното законодателство преди тази дата и информацията, съдържаща се в него, както и информацията, посочена в параграф 1, буква б), е в съответствие с настоящия член и е останала непроменена;
в)
за други предприятия, в срок от две години от датата, на която настоящата директива започва да се прилага за въпросното предприятие.
3. Аварийните планове се изготвят със следните цели:
а)
да се ограничават и контролират произшествията, така че да се сведе до минимум въздействието и да се ограничи вредата за човешкото здраве, за околната среда и за имуществото;
б)
да се прилагат необходими мерки за защита на човешкото здраве и на околната среда от въздействието на големи аварии;
в)
да се съобщава необходимата информация на обществеността и на засегнатите служби или органи в района;
г)
да се осигури възстановяване и почистване на околната среда след голяма авария.
Аварийните планове съдържат информацията, посочена в приложение IV.
4. Държавите членки трябва да гарантират, че вътрешните аварийни планове, предвидени в настоящата директива, се изготвят след обсъждане с персонала, който работи в предприятието, включително със съответния персонал, който работи по дългосрочни договори за подизпълнителство.
5. Държавите членки гарантират, че на засегнатата общественост е предоставена навременна възможност да изрази мнението си относно външните аварийни планове, когато те биват изготвяни или съществено изменяни.
6. Държавите членки трябва да осигурят, че вътрешните и външните аварийни планове се преразглеждат, проверяват и когато е необходимо, актуализират, съответно от операторите и определените органи, на подходящи интервали от време, но не по-дълги от три години. Преразглеждането отчита промените, които са настъпили във въпросните предприятия или в рамките на въпросните спасителни служби, новите технически познания, както и познанията относно реагирането при големи аварии.
По отношение на външните аварийни планове държавите членки трябва да отчитат необходимостта да улесняват активното сътрудничество на гражданската защита при големи аварии.
7. Държавите членки трябва да осигурят задължение за незабавно изпълнение на аварийните планове от оператора и ако е необходимо, от компетентния орган, определен за тази цел, когато настъпи голяма авария или когато настъпи неконтролируемо събитие, което по своето естество е разумно да се допусне, че би довело до голяма авария.
8. Компетентният орган може да реши, като обоснове решението си, с оглед на информацията, съдържаща се в доклада за безопасност, да не се прилага изискването по параграф 1 за представяне на външен авариен план.
Член 13
Планиране на използването на земята
1. Държавите членки осигуряват, че целите за предотвратяване на големи аварии и ограничаването на последствията от такива аварии за човешкото здраве и околната среда се вземат предвид в техните политики по отношение на използването на земята или други свързани с това политики. Те изпълняват тези цели чрез контрол върху:
а)
местоположението на новите предприятия;
б)
изменения в предприятия, обхванати от член 11;
в)
нови строежи, включително изграждане на транспортни пътища, обществени места и жилищни райони в околностите на предприятия, където ситуирането или новите строежи могат да бъдат източник или да увеличат риска или последствията от голяма авария.
2. Държавите членки гарантират, че политиката им по отношение на използването на земята или друга подобна политика и процедурите за прилагане на тази политика отчитат необходимостта в дългосрочен план:
а)
да поддържат безопасно отстояние между предприятията, обхванати от настоящата директива, и жилищни райони, обществени сгради и площи, зони за отдих и, доколкото е възможно, големи транспортни пътища;
б)
да опазват райони от особен природозащитен интерес или с по-голяма уязвимост в околностите на предприятия, когато е целесъобразно, чрез поддържане на безопасно отстояние или други подходящи мерки;
в)
в случая на съществуващи предприятия, да предприемат допълнителни технически мерки в съответствие с член 5, така че да не се увеличава рискът за човешкото здраве и околната среда.
3. Държавите членки осигуряват от страна на всички компетентни органи, както и органите по планирането, отговорни за решенията в тази област, въвеждане на подходящи процедури за консултации с цел улесняване прилагането на политиките, формулирани съгласно параграф 1. Процедурите са предназначени да осигурят наличието на достатъчно информация от операторите относно рисковете, произтичащи от предприятието, и на техническо становище по тези рискове, било за всеки отделен случай, или на обща основа, при вземането на решения.
Държавите членки осигуряват задължение на операторите на предприятия с нисък рисков потенциал да предоставят, при искане от страна на компетентния орган, достатъчно информация относно рисковете, произтичащи от предприятието, необходима за целите на планиране на използването на земята.
4. Изискванията на параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат, без да се накърняват разпоредбите на Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (15), Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 г. относно оценката на последствията на някои планове и програми върху околната среда (16) и друго съответно законодателство на Съюза. Държавите членки могат да уредят координирани или съвместни процедури с цел изпълняване на изискванията на настоящия член и изискванията на посоченото законодателство, inter alia, за избягване на дублиране на оценка или консултации.
Член 14
Информация за обществеността
1. Държавите членки осигуряват информацията, посочена в приложение V, да е постоянно достъпна за обществеността, включително електронно. Информацията се актуализира, когато е необходимо, включително в случай на изменения, обхванати от член 11.
2. За предприятия с висок рисков потенциал държавите членки също осигуряват:
а)
всички лица, които има вероятност да бъдат засегнати от голяма авария, да получават редовно и в най-подходящата форма, без да се налага да я изискват, ясна и разбираема информация относно мерките за сигурност и за съответното поведение в случай на голяма авария;
б)
докладът за безопасност да бъде предоставян на обществеността при поискване при условията на член 22, параграф 3; когато се прилага член 22, параграф 3, се предоставя изменен доклад, например под формата на нетехническо резюме, което включва като минимум обща информация относно опасностите от големи аварии и относно потенциалните последствия за човешкото здраве и околната среда в случай на голяма авария;
в)
списъкът с опасните вещества да се предоставя на обществеността при поискване съгласно член 22, параграф 3.
Информацията, която трябва да бъде предоставена съгласно първа алинея, буква а), включва като мимимум информацията, посочена в приложение V. Тази информация също така се предоставя на всички обществени сгради и площи, включително училища и болници, и на всички съседни предприятия в случая на предприятия, попадащи в обхвата на член 9. Държавите членки гарантират, че информацията се предоставя поне на всеки пет години и се преразглежда периодично, и когато е необходимо, се актуализира, включително в случай на изменения, обхванати от член 11.
3. По отношение на вероятността от голяма авария с трансгранично въздействие, произтичаща от предприятие с висок рисков потенциал, държавите членки предоставят достатъчно информация на потенциално засегнатите държави членки, за да могат всички съответни разпоредби, съдържащи се в членове 12, 13 и в настоящия член, да се приложат, когато е възможно, от потенциално засегнатите държави членки.
4. Когато заинтересованата държава членка реши, че предприятие в близост до територията на друга държава членка не е в състояние да създаде опасност от голяма авария отвъд нейните граници за целите на член 12, параграф 8 и следователно няма нужда да представя външен авариен план съгласно член 12, параграф 1, тя уведомява другата държава членка за обоснованото си решение.
Член 15
Обществено обсъждане и участие на обществеността в процеса на вземане на решения
1. Държавите членки осигуряват навременна възможност на заинтересованата общественост да даде своето становище по конкретни индивидуални проекти, свързани със:
а)
планиране на нови предприятия в съответствие с член 13;
б)
значителни изменения на предприятия съгласно член 11, когато такива изменения са предмет на задълженията, предвидени в член 13;
в)
нови строежи около предприятия, където ситуирането или новите строежи могат да увеличат риска или последствията от голяма авария, в съответствие с член 13.
2. По отношение на посочените в параграф 1 конкретни индивидуални проекти обществеността се информира чрез публично разгласяване или други подходящи средства, включително електронни медии, ако има такива, по следните въпроси на ранен етап от процедурата по вземане на решение или най-късно веднага след като може разумно да се очаква информацията да бъде предоставена:
а)
предмета на конкретния проект;
б)
ако случаят е такъв - факта, че проектът е предмет на национална или трансгранична оценка на въздействието върху околната среда или на консултации между държавите членки в съответствие с член 14, параграф 3;
в)
данни за компетентните органи, отговорни за вземането на решение, от които може да бъде получена съответната информация и до които могат да бъдат отправени коментари или въпроси, и данни за графика за предаване на коментари или въпроси;
г)
същността на вероятните решения или на проекторешението, ако има такова;
д)
посочване на времето и мястото или средствата, чрез които съответната информация ще се предостави;
е)
подробни данни за организирането на участие на обществеността и на обществено обсъждане съгласно параграф 7 от настоящия член.
3. По отношение на посочените в параграф 1 конкретни индивидуални проекти държавите членки гарантират, че в подходящи срокове на заинтересованата общественост се предоставя следното:
а)
в съответствие с националното законодателство, основните доклади и становища, предадени на компетентния орган по времето, когато заинтересованата общественост е била информирана съгласно параграф 2;
б)
в съответствие с разпоредбите на Директива 2003/4/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. за достъпа на обществеността до информация по околната среда (17), информация, различна от посочената в параграф 2 от настоящия член, която се отнася до решението в съответствие с член 8 и която се предоставя, след като заинтересованата общественост е била информирана в съответствие с посочения параграф.
4. Държавите членки осигуряват на заинтересованата общественост възможност да представи коментари и мнения пред компетентния орган преди вземане на решение относно посочен в параграф 1 конкретен индивидуален проект, както и надлежно отчитане при вземането на решение на резултатите от проведените обсъждания по параграф 1.
5. Държавите членки гарантират, че когато се вземат съответните решения, компетентният орган предоставя на обществеността:
а)
съдържанието на решението и основанията, на които се базира, включително евентуални последващи актуализации;
б)
резултатите от консултациите, проведени преди вземане на решението, и обяснение за начина, по който те са взети предвид в това решение.
6. Когато се съставят общи планове или програми, засягащи въпроси, посочени в параграф 1, буква а) или в), държавите членки гарантират, че на обществеността е предоставена навременна и действителна възможност да участват в подготовката и изменението или преразглеждането им, като използват процедурите, установени в член 2, параграф 2 от Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда (18).
Държавите членки определят обществеността, която има право да участва за целите на настоящия параграф, включително релевантните неправителствени организации, отговарящи на всички релевантни изисквания, предвидени от националното законодателство, като изискванията за насърчаване на опазването на околната среда.
Настоящият параграф не се прилага за планове и програми, за които се осъществява предвидената от Директива 2001/42/ЕО процедура на участие.
7. Подробните условия за информиране на обществеността и обсъждания със заинтересованата общественост се определят от държавите членки.
Предоставят се разумни срокове за различните фази, които позволяват достатъчно време за информиране на обществеността, и за да може заинтересованата общественост да се подготви и да участва ефективно при вземането на решения по околната среда, предмет на разпоредбите на настоящия член.
Член 16
Информация, която се предоставя от оператора, и действия, които се предприемат след голяма авария
Държавите членки трябва да осигурят изискване към оператора да извърши следните действия веднага щом това стане възможно след голяма авария, като съответно използва най-подходящите средства:
а)
да информира компетентния орган;
б)
да предостави на компетентния органследната информация веднага след като стане налична:
i)
условията на аварията;
ii)
включените опасни вещества;
iii)
наличните данни за оценяване на въздействието на аварията върху човешкото здраве и имущество;
iv)
предприетите спешни мерки;
в)
да информира компетентния орган за предвидените стъпки за:
i)
смекчаване на средносрочното и дългосрочното въздействие на аварията;
ii)
предотвратяване на повторна такава авария;
г)
да актуализира предоставената информация, ако по-нататъшното разследване разкрие допълнителни факти, които изменят тази информация или направените изводи.
Член 17
Действия на компетентния орган след голяма авария
След голяма авария държавите членки изискват от компетентния орган да:
а)
осигури вземането на всички спешни, средносрочни и дългосрочни мерки, които могат да се окажат необходими;
б)
събира чрез инспектиране, разследване или други подходящи средства необходимата информация за пълния анализ на техническите, организационните и управленските аспекти на всяка авария;
в)
предприеме подходящи действия за гарантиране операторът да вземе необходимите предпазни мерки;
г)
прави препоръки за бъдещи превантивни мерки; и
д)
да информира лицата, които могат да бъдат засегнати от състояла се авария, и когато е приложимо, относно мерките, предприети за смекчаване на последствията.
Член 18
Информация, която следва да бъде предоставена от държавите членки след голяма авария
1. За целите на предотвратяване и ограничаване на последствията от големи аварии държавите членки информират Комисията за големи аварии, отговарящи на критериите от приложение VI, които са настъпили на тяхна територия. Те предоставят следните подробни данни:
а)
държавата членка, наименованието и адреса на органа, отговарящ за доклада;
б)
датата, часа и мястото на аварията, включително и пълното наименование на оператора и адреса на засегнатото предприятие;
в)
кратко описание на обстоятелствата на аварията, включително и съответните опасни вещества и непосредственото им въздействие върху човешкото здраве и околната среда;
г)
кратко описание на взетите спешни мерки и непосредствените предохранителни мерки, необходими за предотвратяване на повторна авария;
д)
резултатите от техните анализи и препоръки.
2. Посочената в параграф 1 от настоящия член информация се предоставя при първа възможност и най-късно една година след датата на аварията, като се използва базата данни, посочена в член 21, параграф 4. Когато в указания срок е възможно да бъде предоставена единствено предварителна информация съгласно параграф 1, буква д), за да бъде включена в базата данни, информацията се актуализира веднага щом са достъпни резултатите от допълнителни анализи и препоръки.
Докладването от държавите членки на информацията, посочена в параграф 1, буква д), може да се забави, за да се даде възможност да приключат съдебните процедури, ако такова докладване би могло да се отрази на самите процедури.
3. За целите на предоставянето от държавите членки на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, се съставя формуляр под формата на актове за изпълнение. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата за разглеждане, посочена в член 27, параграф 2.
4. Държавите членки информират Комисията за наименованието и адреса на всеки орган, който е възможно да има съответна информация за големи аварии и който е в състояние да консултира компетентните органи на другите държави членки, които трябва да се намесят в случай на такава авария.
Член 19
Забрана за използване
1. Държавите членки забраняват използването или пускането в експлоатация на всяко предприятие, инсталация или складово съоръжение или част от такива, където мерките, взети от оператора за предотвратяването или намаляването на големи аварии, са напълно недостатъчни. За тази цел държавите членки, наред с другото, вземат предвид сериозните пропуски при предприемането на необходимите действия, определени в инспекционния доклад.
Държавите членки могат да забранят използването или пускането в експлоатация на всяко предприятие, инсталация или складово съоръжение или част от такива, ако операторът не е представил уведомление, доклади или друга информация, изисквана според настоящата директива в посочените срокове.
2. Държавите членки осигуряват на операторите възможност за обжалване на заповедта за забрана, издадена от даден компетентен орган съгласно параграф 1, пред съответен орган, определен от националното право и процедури.
Член 20
Инспекции
1. Държавите членки трябва да осигурят организиране от страна на компетентните органи на система за инспекции.
2. Инспекциите трябва да са подходящи за вида на въпросното предприятие. Те не трябва да зависят от получаването на доклада за безопасност или от друг представен доклад. Тези инспекции трябва да са достатъчни за планирано и систематично проверяване на използваните в предприятието системи, независимо дали системите са от техническо, организационно или управленско естество, за да се гарантира по-специално, че:
а)
операторът може да покаже, че е взел подходящите мерки, във връзка с разните дейности на предприятието, за предотвратяване на големи аварии;
б)
операторът може да покаже, че е осигурил подходящи средства за ограничаване на последствията от големи аварии в обекта и извън обекта;
в)
данните и информацията от доклада за безопасност или всеки друг предоставен доклад адекватно отразяват условията в предприятието;
г)
на обществеността е била предоставена информацията съгласно член 14.
3. Държавите членки трябва да осигурят обхващането на всички предприятия в инспекционен план на национално, регионално или местно равнище и съответно редовно преразглеждане и, където е целесъобразно, актуализиране на този план.
Всеки инспекционен план включва следните въпроси:
а)
обща оценка на съответните проблеми във връзка с безопасността;
б)
географския район, обхванат в инспекционния план;
в)
списък на предприятията, обхванати в плана;
г)
списък на групите от предприятия, при които са възможни „ефекти на доминото“, съгласно член 9;
д)
списък на предприятия, при които определени външни рискове или източници на опасност биха могли да увеличат риска или последствията от голяма авария;
е)
процедури за редовни инспекции, включително програмите за такива инспекции, съгласно параграф 4;
ж)
процедури за извънредни инспекции съгласно параграф 6;
з)
разпоредби за сътрудничеството между различните инспекционни органи.
4. Въз основа на инспекционните планове, предвидени в параграф 3, компетентният орган редовно изготвя програми за редовни инспекции за всички предприятия, включващи честотата на посещенията на място за различните видове предприятия.
Периодът между две последователни посещения на място не надвишава една година за предприятия с висок рисков потенциал и три години за предприятия с нисък рисков потенциал, освен ако компетентният орган не е разработил програма за инспекции, основана на системно оценяване на опасностите от големи аварии в съответните предприятия.
5. Системната оценка на опасностите за засегнатите предприятия се основава най-малкото на следните критерии:
а)
потенциалното въздействие на съответните предприятия върху човешкото здраве и околната среда;
б)
данните за спазването на изискванията на настоящата директива.
В случаите, при които това е уместно, се вземат предвид също съответни констатации от инспекции, проведени в изпълнение на други законодателни актове на Съюза.
6. За проучване на сериозни жалби, тежки аварии и „квазиаварии“, произшествия и случаи на неизпълнение на изискванията се провеждат във възможно най-кратки срокове извънредни инспекции.
7. В рамките на четири месеца след всяка инспекция на място компетентният орган съобщава на оператора заключенията от инспекцията и всичките набелязани необходими действия. Компетентният орган осигурява операторът да предприеме всичките тези необходими действия в разумен срок от получаването на съобщението.
8. Ако при дадена инспекция е констатиран важен случай на неспазване на настоящата директива, в рамките на шест месеца се извършва допълнителна инспекция.
9. Когато е възможно, инспекциите се координират с инспекции съгласно други законодателни актове на Съюза и се съчетават, когато това е уместно.
10. Държавите членки насърчават компетентните органи да предоставят механизми и инструменти за обмен на опит и консолидиране на знания и да участват в такива механизми на равнище на Съюза, когато е приложимо.
11. Държавите членки трябва да осигурят предоставяне от страна на операторите на компетентните органи на цялото необходимо съдействие, за да може тези органи да извършват евентуални инспекции и да събират всякаква информация, необходима за изпълнението на техните задължения за целите на настоящата директива, по-специално за да се даде възможност на органите да оценят изцяло вероятността от голяма авария и да определят размера на възможното увеличаване на вероятността или усложняване на обстоятелствата при голяма авария, да се позволи подготовката на външен авариен план, както и да се вземат предвид веществата, които поради физичната си форма, конкретни условия или местоположение могат да пораждат необходимост от допълнително разглеждане.
Член 21
Информационна система и обмен
1. Държавите членки и Комисията обменят информация за придобития опит по отношение на предотвратяването на големи аварии и ограничаването на последствията от тях. Тази информация се отнася по-специално до функционирането на мерките, предвидени в настоящата директива.
2. До 30 септември 2019 г. и на всеки четири години след това държавите членки изпращат на Комисията доклад за прилагането на настоящата директива.
3. За предприятия, обхванати от настоящата директива, държавите членки предоставят на Комисията поне следната информация:
а)
името или търговското наименование на оператора и пълния адрес на въпросното предприятие;
б)
дейността или дейностите на предприятието.
Комисията създава и поддържа актуална база данни, съдържаща информацията, доставена от държавите членки. Достъпът до базата данни е ограничен до лица, които имат разрешение за това от Комисията или компетентните органи на държавите членки.
4. Комисията създава и поддържа на разположение на държавите членки база данни, съдържаща по-специално подробности за големи аварии, които са възникнали на територията на държавите членки, с цел:
а)
бързо разпространяване на информацията, предоставена от държавите членки съгласно член 18, параграфи 1 и 2, между всички компетентни органи;
б)
изпращане до компетентните органи на анализ за причините за големи аварии и поуките, взети от тях;
в)
предоставяне на информация на компетентните органи за превантивните мерки;
г)
снабдяване с информация за организациите, които са в състояние да дадат препоръки или подходяща информация за появата, предотвратяването и ограничаване на последствията от големи аварии.
5. Комисията приема до 1 януари 2015 г. актове за изпълнение, за да определи форматите за съобщаване на информацията, посочена в параграфи 2 и 3 от настоящия член, от държавите членки и съответните бази данни, посочени в параграфи 3 и 4. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата за разглеждане, посочена в член 27, параграф 2.
6. Базите данни, посочени в параграф 4, съдържат най-малко:
а)
информацията, доставена от държавите членки в съответствие с член 18, параграфи 1 и 2;
б)
анализ на причините за авариите;
в)
извлечените поуки във връзка с авариите;
г)
превантивните мерки, необходими за предотвратяване на нови аварии.
7. Комисията публикува неповерителната част от данните.
Член 22
Достъп до информация и поверителност
1. Държавите членки осигуряват, в интерес на прозрачността, изискване към компетентния орган да предоставя всякаква информация, притежавана съгласно настоящата директива, на всяко физическо или юридическо лице, което я поиска в съответствие с Директива 2003/4/ЕО.
2. Оповестяването на всяка информация, изискана съгласно настоящата директива, включително съгласно член 14, може да бъде отказано или ограничено от компетентния орган, ако са изпълнени условията, посочени в член 4 от Директива 2003/4/ЕО.
3. Оповестяването на пълната информация, посочена в член 14, параграф 2, букви б) и в), притежавана от компетентния орган, може да бъде отказано от този компетентен орган, без да се засяга параграф 2 от настоящия член, ако операторът е поискал определени части от доклада за безопасността или списъка на опасните вещества да не се разкриват поради причините, предвидени в член 4 от Директива 2003/4/ЕО.
Компетентният орган може също да реши поради тези причини определени части от доклада или списъка да не се разкриват. В такива случаи и след одобрение от този компетентен орган операторът предоставя на компетентния орган изменен доклад или списък, в който тези части не са включени.
Член 23
Достъп до правосъдие
Държавите членки гарантират, че:
а)
всеки заявител, изискващ информация съгласно член 14, параграф 2, буква б) или в) или член 22, параграф 1 от настоящата директива, има възможност да изисква преразглеждане в съответствие с член 6 от Директива 2003/4/ЕО на действията или бездействията на компетентен орган във връзка с такова искане;
б)
членовете на заинтересованата общественост, в съответствие със съответната национална правна система, имат достъп до процедурите за преразглеждане, установени в член 11 от Директива 2011/92/ЕС, за случаите, предмет на член 15, параграф 1 от настоящата директива.
Член 24
Насоки
Комисията може да изготвя насоки относно безопасното отстояние и ефектите на доминото.
Член 25
Изменение на приложенията
Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 26 с цел адаптиране на приложения II-VI към техническия прогрес. Това адаптиране не води до съществени промени в задълженията на държавите членки и операторите, установени в настоящата директива.
Член 26
Упражняване на делегирането на правомощия
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на условията, установени в настоящия член.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочени в член 25, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 13 август 2012 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия най-късно девет месеца преди края на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от четири месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 25, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 25, влиза в сила, единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок два месеца от нотифицирането на акта на Европейския парламент и на Съвета или ако преди изтичането на този срок както Европейският парламент, така и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по искане на Европейския парламент или на Съвета.
Член 27
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитета, създаден с Директива 96/82/ЕО. Той е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 28
Санкции
Държавите членки определят санкции, приложими при нарушения на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива. Така предвидените санкции трябва да са ефективни, съразмерни и възпиращи. Държавите членки нотифицират Комисията за тези разпоредби до 1 юни 2015 г., както и за всяко последващо изменение, свързано с тях, във възможно най-кратък срок.
Член 29
Докладване и преглед
1. До 30 септември 2020 г. и на всеки четири години след това, въз основа на информацията, предоставяна от държавите членки в съответствие с член 18 и член 21, параграф 2, и на информацията, съдържаща се в базите данни, посочени в член 21, параграфи 3 и 4, и като има предвид прилагането на член 4, Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно прилагането и ефективното действие на настоящата директива, включително информация относно големите аварии, настъпили на територията на Съюза, и относно тяхното потенциално въздействие върху прилагането на настоящата директива. Комисията включва в първия от тези доклади оценка на необходимостта от изменение на обхвата на настоящата директива. В случаите, когато това е целесъобразно, всеки доклад може да се придружава от законодателно предложение.
2. В контекста на съответното законодателство на Съюза Комисията може да проучи необходимостта от разглеждане на въпроса за финансовите отговорности на оператора във връзка с големи аварии, включително застрахователни въпроси.
Член 30
Изменение на Директива 96/82/ЕО
В Директива 96/82/ЕО думите „г) тежки горива“ се добавят към заглавието „Нефтопродукти“ в част I от приложение I.
Член 31
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с тази директива в срок до 31 май 2015 г. Те прилагат тези мерки до 1 юни 2015 г.
Независимо от първа алинея държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с член 30 от настоящата директива в срок до 14 февруари 2014 г. Те прилагат тези мерки от 15 февруари 2014 г.
Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите членки приемат такива разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 32
Отмяна
1. Директива 96/82/ЕО се отменя, считано от 1 юни 2015 г.
2. Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение VII.
Член 33
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 34
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 4 юли 2012 година.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2012/18/ES
2012 m. liepos 4 d.
dėl didelių, su pavojingomis cheminėmis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės, iš dalies keičianti ir vėliau panaikinanti Tarybos direktyvą 96/82/EB
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
pasikonsultavę su Regionų komitetu,
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos direktyva 96/82/EB dėl didelių, su pavojingomis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės (3) nustatytos dėl tam tikros gamybinės veiklos kylančių didelių avarijų prevencijos taisyklės siekiant sušvelninti jų padarinius žmonių sveikatai ir aplinkai;
(2)
kaip matyti iš Seveso, Bopalo, Šveicerhalės, Enschedės, Tulūzos ir Bansfildo avarijų, dažnai didelių avarijų pasekmės yra labai skaudžios. Be to, jų poveikis gali būti jaučiamas ir kaimyninėse valstybėse. Taigi labai svarbu užtikrinti, kad visoje Sąjungoje būtų imamasi tinkamų atsargumo priemonių, kuriomis užtikrinama piliečių, bendruomenių ir aplinkos aukšto lygio apsauga. Todėl reikia užtikrinti, kad esamas aukštas apsaugos lygis liktų mažiausiai toks pats arba būtų padidintas;
(3)
Direktyva 96/82/EB labai padėjo mažinti tokių avarijų tikimybę ir padarinius ir taip užtikrinti aukštesnį apsaugos lygį visos Sąjungos mastu. Persvarsčius tą direktyvą pasitvirtino, kad didelių avarijų dažnumas išliko stabilus. Nors galiojančios nuostatos iš esmės atitinka poreikius, siekiant dar labiau sustiprinti apsaugos lygį, ypač užkirsti kelią didelėms avarijoms, reikia atlikti keletą pakeitimų. Tuo pačiu metu Direktyva 96/82/EB nustatyta sistema turėtų būti pritaikyta atsižvelgiant į Sąjungos cheminių medžiagų ir mišinių klasifikavimo sistemos, į kurią daromos nuorodos toje direktyvoje, pokyčius. Be to, reikėtų aiškiau išdėstyti ir atnaujinti keletą kitų nuostatų;
(4)
todėl derėtų pakeisti Direktyvą 96/82/EB siekiant užtikrinti, kad būtų išlaikomas ir toliau didinamas apsaugos lygis nustatant veiksmingesnes ir efektyvesnes nuostatas ir, jei įmanoma, sumažinant administracinę naštą racionalizuojant ir supaprastinant su sąlyga, kad nenukentės sauga bei aplinkos ir žmonių sveikatos apsauga. Be to, naujos nuostatos turėtų būti aiškios, nuoseklios ir lengvai suprantamos, kad būtų galima jas geriau įgyvendinti ir užtikrinti jų laikymąsi, o žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygis išliktų bent toks pats arba padidėtų. Komisija turėtų bendradarbiauti su valstybėmis narėmis sprendžiant šios direktyvos praktinio įgyvendinimo klausimus. Vykdant tą bendradarbiavimą, inter alia, turėtų būti sprendžiamas cheminių medžiagų ir mišinių saviklasifikacijos klausimas. Kai tinkama, į šios direktyvos įgyvendinimą turėtų būti įtraukti suinteresuotieji subjektai, pavyzdžiui, pramonės, darbuotojų ir nevyriausybinių organizacijų, užsiimančių žmonių sveikatos ar aplinkos apsauga, atstovai;
(5)
Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos konvencijoje dėl tarpvalstybinio pramoninių avarijų poveikio, kuri Sąjungos vardu patvirtinta 1998 m. kovo 23 d. Tarybos sprendimu 98/685/EB dėl Konvencijos dėl tarpvalstybinio pramoninių avarijų poveikio sudarymo (4), numatytos priemonės, kaip užkirsti kelią pramoninėms avarijoms, galinčioms turėti tarptautinių padarinių, kaip joms pasirengti ir į jas reaguoti, taip pat kaip bendradarbiauti šioje srityje tarptautiniu mastu. Sąjungos teisėje konvencija įgyvendinama Direktyva 96/82/EB;
(6)
didelės avarijos gali turėti padarinių ir kaimyninėms šalims, o avarijos padaryti ekologiniai ir ekonominiai nuostoliai tenka ne tik objektui, kuriame įvyko avarija, bet ir susijusioms valstybėms narėms. Todėl būtina sukurti ir taikyti saugos ir rizikos mažinimo priemones siekiant išvengti galimų avarijų, sumažinti jų kilimo riziką bei sušvelninti padarinius joms įvykus, kuriomis būtų užtikrintas aukštas apsaugos lygis visoje Sąjungoje;
(7)
šios direktyvos nuostatos turėtų būti taikomos nedarant poveikio Sąjungos teisės nuostatų dėl darbuotojų sveikatos, saugos ir darbo aplinkos taikymui ir visų pirma nedarant poveikio 1989 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo (5) taikymui;
(8)
tam tikrai pramoninei veiklai ši direktyva neturėtų būti taikoma, jeigu jai taikomi kiti Sąjungos ar nacionalinės teisės aktai, kuriais užtikrinamas lygiavertis apsaugos lygis. Komisija turėtų toliau nagrinėti, ar esamoje teisinėje sistemoje nėra didelių spragų, ypač susijusių su nauja ir atsirandančia rizika, susijusia su kita veikla, taip pat su konkrečiomis pavojingomis cheminėmis medžiagomis, ir prireikus pateikti pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto siekiant tas spragas panaikinti;
(9)
Direktyvos 96/82/EB I priede išvardijamos pavojingos medžiagos, kurioms ji taikoma, inter alia, pateikiant nuorodą į tam tikras 1967 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 67/548/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių pavojingų medžiagų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą etiketėmis (6), suderinimo ir 1999 m. gegužės 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 1999/45/EB dėl pavojingų preparatų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą reglamentuojančių valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų derinimo (7) nuostatas. Direktyvos 67/548/EEB ir 1999/45/EB pakeistos 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1272/2008 dėl cheminių medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo ir pakavimo (8), kuriuo Sąjungoje įgyvendinama Jungtinių Tautų (JT) priimta pasauliniu mastu suderinta cheminių medžiagų klasifikavimo ir ženklinimo sistema. Tuo reglamentu nustatomos naujos pavojingumo klasės ir kategorijos, kurios tik iš dalies atitinka sistemą pagal tas panaikintas direktyvas. Vis dėlto tam tikros cheminės medžiagos ar mišiniai pagal tą sistemą nebūtų klasifikuojamos dėl to, kad toje sistemoje nenustatyti klasifikavimo kriterijai. Todėl Direktyvos 96/82/EB I priedą reikia iš dalies pakeisti siekiant jį suderinti su tuo reglamentu, kartu išsaugant ar dar labiau padidinant ta direktyva užtikrinamą apsaugos lygį;
(10)
siekiant klasifikuoti pagerintas biodujas turėtų būti atsižvelgiama į visus Europos standartizacijos komiteto (CEN) nustatytų standartų pasikeitimus;
(11)
dėl derinimo su Reglamentu (EB) Nr. 1272/2008 gali kilti nepageidaujamų padarinių ir gali prireikti atlikti tolesnius pritaikymus prie to reglamento, dėl kurių keistųsi cheminių medžiagų ir mišinių klasifikacija. Pagal šioje direktyvoje pateiktus kriterijus Komisija turėtų įvertinti, ar esama pavojingų cheminių medžiagų, dėl kurių, nors jos klasifikuotos kaip pavojingos, didelių avarijų pavojus nekyla, ir, kai tinkama, pateikti pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto siekiant, kad atitinkama pavojinga cheminė medžiaga nebūtų įtraukta šios direktyvos taikymo sritį. Vertinimas turėtų būti pradėtas skubiai, ypač pakeitus cheminės medžiagos ar mišinio klasifikaciją, siekiant išvengti nereikalingos naštos veiklos vykdytojams ir kompetentingoms valdžios institucijoms valstybėse narėse. Šios direktyvos taikymo srities išimtys neturėtų kliudyti jokiai valstybei narei toliau laikytis apsaugos priemonių arba imtis griežtesnių apsaugos priemonių;
(12)
veiklos vykdytojams turėtų būti nustatytas bendras įpareigojimas imtis visų reikiamų priemonių, kad būtų išvengta didelių avarijų, sušvelninti jų padariniai ir imtasi atkūrimo priemonių. Jei objekte esančių pavojingų cheminių medžiagų kiekis viršija tam tikrą ribą, veiklos vykdytojas kompetentingai valdžios institucijai turėtų pateikti pakankamai informacijos, kad ji galėtų nustatyti objektą, jame esančias pavojingas chemines medžiagas ir galimą pavojų. Be to, veiklos vykdytojas turėtų parengti ir, kai to reikalaujama pagal nacionalinę teisę, nusiųsti kompetentingai valdžios institucijai didelių avarijų prevencijos politikos (DAPP) dokumentą, kuriame būtų išdėstyta veiklos vykdytojo bendra didelių avarijų pavojaus kontrolės strategija ir priemonės, įskaitant tinkamas saugos valdymo sistemas. Veiklos vykdytojams nustatant ir įvertinant didelių avarijų pavojų, taip pat reikėtų atkreipti dėmesį į pavojingas chemines medžiagas, kurios galėtų susidaryti rimtos avarijos objekte metu;
(13)
2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (9) paprastai taikoma dėl didelės avarijos aplinkai padarytai žalai;
(14)
siekiant sumažinti grandininės reakcijos, kai didelių avarijų tikimybė taip pat jų padariniai padidėja dėl objektų buvimo vietos arba jų artumo, riziką, veiklos vykdytojai turėtų bendradarbiauti keisdamiesi atitinkama informacija ir informuoti visuomenę, įskaitant kaimyninius objektus, kurie galėtų būti paveikti;
(15)
siekdami įrodyti, kad padaryta viskas, jog būtų išvengta didelių avarijų, ir siekdami parengti nenumatytų atvejų planus bei atsakomąsias priemones, objektų, kuriuose yra didelis kiekis pavojingų cheminių medžiagų, veiklos vykdytojai kompetentingai valdžios institucijai turėtų pateikti saugos ataskaitą. Toje saugos ataskaitoje turėtų būti nurodyti objekto duomenys, jame esančios pavojingos cheminės medžiagos, įrenginiai ir sandėliai, galimų didelių avarijų scenarijai ir rizikos analizė, taip pat prevencijos bei intervencijos priemonės ir esamos valdymo sistemos, kuriomis naudojantis siekiama išvengti didelių avarijų, sumažinti jų riziką ir imtis reikiamų veiksmų tokių avarijų padariniams švelninti. Didelės avarijos riziką gali padidinti gaivalinių nelaimių tikimybė, siejama su objekto buvimo vieta. Į tai turėtų būti atsižvelgiama rengiant didelių avarijų scenarijus;
(16)
siekiant pasirengti avarinėms situacijoms, objektų, kuriuose yra didelis kiekis pavojingų cheminių medžiagų, atveju turi būti sudaryti išorės ir vidaus avariniai planai ir nustatytos procedūros, kuriomis naudojantis būtų užtikrinama, kad tie planai būtų išbandomi, prireikus koreguojami ir taikomi įvykus didelei avarijai ar esant jos tikimybei. Rengiant vidaus avarinį planą reikėtų konsultuotis su objekto personalu, o rengiant išorės avarinį planą suinteresuotai visuomenei turėtų būti suteikta galimybė pateikti savo nuomonę. Subranga gali daryti poveikį objekto saugai. Valstybės narės turėtų reikalauti, kad veiklos vykdytojai į tai atsižvelgtų rengdami DAPP, saugos ataskaitą ar vidaus avarinį planą;
(17)
pasirinkdami tinkamus veiklos metodus, taip pat stebėsenos ir kontrolės metodus, veiklos vykdytojai turėtų atsižvelgti į turimą informaciją apie geriausią patirtį;
(18)
siekiant geriau apsaugoti gyvenamuosius rajonus, intensyviai visuomenės naudojamas zonas ir aplinką, įskaitant ypač jautrias ar svarbias gamtos teritorijas, valstybių narių žemėtvarkos ar kitoje atitinkamoje politikoje turėtų būti užtikrinama, kad būtų išlaikomas tinkamas atstumas tarp tokių vietų ir pavojų keliančių objektų, o jau esamuose objektuose būtina įgyvendinti, jeigu reikia, papildomas technines priemones, kad rizika žmonėms arba aplinkai išliktų priimtino lygio. Priimant sprendimus turėtų būti atsižvelgiama į pakankamai išsamią informaciją apie riziką ir su ta rizika susijusias technines ekspertų rekomendacijas. Siekiant sumažinti administracinę naštą, ypač mažoms ir vidutinėms įmonėms, tokios procedūros ir priemonės, jei įmanoma, turėtų būti integruojamos su kitomis, atliekamomis pagal kitus atitinkamus Sąjungos teisės aktus;
(19)
pagal Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos konvenciją dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais (Orhuso konvencija), Sąjungos vardu patvirtintą 2005 m. vasario 17 d. Tarybos sprendimu 2005/370/EB dėl Konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais sudarymo Europos bendrijos vardu (10), siekiant gerinti prieigą prie informacijos apie aplinką, reikėtų gerinti visuomenei teikiamos informacijos lygį ir kokybę. Visų pirma asmenims, kuriuos gali paveikti didelė avarija, turėtų būti suteikiama pakankamai informacijos apie tai, kaip tinkamai elgtis tokiu atveju. Valstybės narės turėtų padaryti prieinama informaciją apie tai, kur galima rasti informaciją apie asmenų, nukentėjusių nuo didelės avarijos, teises. Visuomenei teikiama informacija turėtų būti aiški ir suprantama. Informacija visuomenei ne tik turėtų būti teikiama aktyviai, bet ir nuolat prieinama bei atnaujinama elektroniniu būdu, nereikalaujant pateikti atskiro prašymo ir netrukdant jos skleisti kitais būdais. Tačiau kartu turėtų būti užtikrinama tinkama konfidencialios informacijos apsauga, kuri, be kita ko, reikalinga saugumo tikslais;
(20)
informacija turėtų būti tvarkoma pagal Bendros informacijos apie aplinką sistemos (BIAS) iniciatyvą, pristatytą Komisijos 2008 m. vasario 1 d. komunikate „Bendros informacijos apie aplinką sistemos (BIAS) kūrimas“. Be to, ji turėtų būti tvarkoma laikantis 2007 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/2/EB, sukuriančios Europos bendrijos erdvinės informacijos infrastruktūrą (INSPIRE) (11), ir jos įgyvendinimo taisyklių, kuriomis siekiama sudaryti sąlygas, kad viešojo sektoriaus organizacijos galėtų keistis erdvine informacija apie aplinką ir kad visoje Sąjungoje visuomenei būtų užtikrinta lengvesnė prieiga prie erdvinės informacijos. Informacija turėtų būti laikoma viešoje Sąjungos lygmens duomenų bazėje, nes tai, be kita ko, palengvins stebėjimą ir įgyvendinimo ataskaitų teikimą;
(21)
kaip numatyta Orhuso konvencijoje, veiksmingas visuomenės dalyvavimas priimant sprendimus yra būtinas, kad suinteresuota visuomenė galėtų reikšti nuomonę, o sprendimų priėmėjai atsižvelgtų į jos nuomonę ir interesus, kurie gali būti svarbūs priimant tuos sprendimus - taip būtų didinama atskaitomybė ir sprendimų priėmimo proceso skaidrumas, visuomenė geriau suvoktų aplinkosaugos problemas ir palankiau vertintų priimtus sprendimus;
(22)
siekiant užtikrinti, kad įvykus didelei avarijai bus imtasi tinkamų atsakomųjų priemonių, veiklos vykdytojas privalo apie ją tuoj pat pranešti kompetentingai valdžios institucijai ir suteikti jai būtiną informaciją, kad ji galėtų įvertinti tos avarijos poveikį žmonių sveikatai ir aplinkai;
(23)
vietos valdžios institucijos yra suinteresuotos didelių avarijų prevencija ir jų pasekmių švelninimu ir gali atlikti svarbų vaidmenį. Įgyvendindamos šią direktyvą valstybės narės turėtų į tai atsižvelgti;
(24)
siekiant palengvinti keitimąsi informacija ir ateityje išvengti panašaus pobūdžio avarijų, valstybės narės Komisijai turėtų pateikti informaciją apie jų teritorijoje įvykusias dideles avarijas, kad Komisija galėtų išanalizuoti su jomis susijusį pavojų ir turėti informacijos (visų pirma susijusios su didelėmis avarijomis ir išvadomis, padarytomis po jų) sklaidos sistemą. Taip pat reikėtų keistis informacija apie vos neįvykusias avarijas, kuri, valstybių narių nuomone, yra ypač svarbi techniniu požiūriu, siekiant išvengti didelių avarijų ir sušvelninti jų padarinius. Valstybės narės ir Komisija turėtų stengtis užtikrinti, kad informacijos sistemose, sukurtose siekiant palengvinti keitimąsi informacija apie dideles avarijas, būtų pateikiama išsami informacija;
(25)
valstybės narės turėtų nuspręsti, kurios kompetentingos valdžios institucijos privalo užtikrinti, kad veiklos vykdytojai laikytųsi savo įpareigojimų. Kompetentingos valdžios institucijos ir Komisija turėtų bendradarbiauti vykdydamos veiklą, kuria siekiama palengvinti įgyvendinimą, pavyzdžiui, rengti atitinkamas gaires ir keistis geriausia patirtimi. Siekiant išvengti nereikalingos administracinės naštos, informacijos teikimo įpareigojimai turėtų būti integruojami, jei tinkama, su atitinkamais kituose Sąjungos teisės aktuose numatytais įpareigojimais;
(26)
valstybės narės turėtų užtikrinti, kad kompetentingos valdžios institucijos imtųsi reikiamų priemonių, jei šios direktyvos nesilaikoma. Siekiant užtikrinti veiksmingą įgyvendinimą ir vykdymo užtikrinimą turėtų būti nustatyta patikrinimų sistema, apimanti reguliarius planinius patikrinimus bei neplaninius patikrinimus. Jei įmanoma, patikrinimai turėtų būti koordinuojami su patikrinimais, atliekamais pagal kitus Sąjungos teisės aktus, įskaitant, kai tinkama, pagal 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamųjų teršalų (taršos integruotos prevencijos ir kontrolės) (12). Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad būtų pakankamai darbuotojų, turinčių įgūdžius ir kvalifikaciją, reikalingus siekiant veiksmingai atlikti patikrinimus. Kompetentingos valdžios institucijos turėtų deramai padėti naudodamosi patirties mainų ir žinių kaupimo priemonėmis bei sistemomis, taip pat ir visos Sąjungos mastu;
(27)
siekiant atsižvelgti į techninę pažangą, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti aktus, kuriais iš dalies keičiami II-VI priedai, siekiant juos suderinti su technine pažanga. Labai svarbu, kad vykdydama parengiamuosius darbus Komisija tinkamai konsultuotųsi, įskaitant konsultacijas ekspertų lygmeniu. Ruošdama ir rengdama deleguotuosius aktus Komisija turėtų užtikrinti, kad susiję dokumentai būtų tuo pačiu metu tinkamai laiku persiųsti Europos Parlamentui ir Tarybai;
(28)
siekiant užtikrinti vienodas šios direktyvos įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai. Tais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (13);
(29)
valstybės narės turėtų nustatyti sankcijų, taikytinų pažeidus pagal šią direktyvą priimtas nacionalines nuostatas, taikymo taisykles ir užtikrinti jų įgyvendinimą. Tos sankcijos turėtų būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios;
(30)
kadangi šios direktyvos tikslo, tai yra aukšto lygio žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos užtikrinimo, valstybės narės negali deramai pasiekti ir to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;
(31)
pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. valstybių narių ir Komisijos bendrą politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (14) valstybės narės įsipareigojo pagrįstais atvejais prie pranešimų apie savo perkėlimo į nacionalinę teisę priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose paaiškinamas direktyvos nuostatų ir nacionalinių perkėlimo priemonių atitinkamų dalių tarpusavio ryšys. Kalbant apie šią direktyvą, teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad tokių dokumentų perdavimas yra pagrįstas;
(32)
todėl Direktyva 96/82/EB turėtų būti iš dalies pakeista ir vėliau panaikinta,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Dalykas
Šia direktyva nustatomos didelių avarijų, susijusių su pavojingomis cheminėmis medžiagomis, prevencijos ir tų avarijų padarinių žmonių sveikatai bei aplinkai mažinimo taisyklės siekiant visoje Sąjungoje nuosekliai ir veiksmingai užtikrinti aukštą apsaugos lygį.
2 straipsnis
Taikymo sritis
1. Ši direktyva taikoma 3 straipsnio 1 dalyje apibrėžtiems objektams.
2. Ši direktyva netaikoma:
a)
kariniams objektams, įrenginiams ar sandėliavimo įrenginiams;
b)
dėl cheminių medžiagų kylančios jonizuojančios spinduliuotės keliamam pavojui;
c)
pavojingų cheminių medžiagų vežimui keliais, geležinkeliu, vidaus vandenų keliais, jūra ir oru ir tiesiogiai susijusiam tarpiniam laikinam jų sandėliavimui už šia direktyva reglamentuojamų objektų ribų, įskaitant pakrovimą ir iškrovimą, perkėlimą į kitas transporto priemones ar iš jų dokuose, prieplaukose ir manevrinėse stotyse;
d)
pavojingų cheminių medžiagų transportavimui vamzdynais, įskaitant siurblines, už šia direktyva reglamentuojamų objektų ribų;
e)
mineralų eksploatavimui, t.y., žvalgybai, gavybai, ir perdirbimui kasyklose bei karjeruose, įskaitant gręžinius;
f)
mineralų, įskaitant angliavandenilių, žvalgybai jūroje ir eksploatavimui;
g)
dujų sandėliavimui požeminiuose objektuose jūroje, tiek specialiuose sandėliavimui skirtuose objektuose, tiek objektuose, kuriuose taip pat vykdoma mineralų, taip pat angliavandenilių, žvalgyba ir eksploatavimas;
h)
atliekų sąvartynams, įskaitant požeminį atliekų sandėliavimą.
Nepaisant pirmos pastraipos e ir h punktų, į šios direktyvos taikymo sritį įtraukiamas dujų sandėliavimas sausumos požeminiuose gamtiniuose sluoksniuose, vandeninguose horizontuose, druskų kavernose ir nebenaudojamose kasyklose, cheminio ir šiluminio perdirbimo operacijos ir su jomis susijęs sandėliavimas naudojant pavojingas chemines medžiagas, taip pat gamybos atliekų šalinimo įrenginiai, įskaitant atliekų baseinus ir tvenkinius, kuriuose yra pavojingų cheminių medžiagų.
3 straipsnis
Sąvokų apibrėžtys
Šioje direktyvoje vartojamų sąvokų apibrėžtys:
1. objektas- visa veiklos vykdytojo kontroliuojama teritorija, kurioje viename ar keliuose įrenginiuose, įskaitant įprastą ar susijusią infrastruktūrą ar veiklą, yra pavojingų cheminių medžiagų; objektai yra arba žemesnės pakopos, arba aukštesnės pakopos;
2. žemesnės pakopos objektas- objektas, kuriame pavojingų cheminių medžiagų yra tiek, kiek nurodyta I priedo 1 dalies antroje skiltyje arba I priedo 2 dalies antroje skiltyje, arba daugiau, tačiau mažiau nei nurodyta I priedo 1 dalies trečioje skiltyje arba I priedo 2 dalies trečioje skiltyje, jei taikytina, naudojant I priedo 4 pastaboje nurodytą sumavimo taisyklę;
3. aukštesnės pakopos objektas- objektas, kuriame pavojingų cheminių medžiagų yra tiek, kiek nurodyta I priedo 1 dalies trečioje skiltyje arba I priedo 2 dalies trečioje skiltyje, arba daugiau, jei taikytina naudojant I priedo 4 pastaboje nurodytą sumavimo taisyklę;
4. kaimyninis objektas- objektas, kuris yra taip arti kito objekto, kad dėl to padidėja didelės avarijos rizika ar pasunkėja jos padariniai;
5. naujas objektas- tai:
a)
objektas, kuris pradedamas eksploatuoti ar yra pastatytas 2015 m. birželio 1 d. arba vėliau; arba
b)
veiklos vykdymo vieta, patenkanti į šios direktyvos taikymo sritį arba žemesnės pakopos objektas, kuris 2015 m. birželio 1 d. arba vėliau tampa aukštesnės pakopos objektu, arba atvirkščiai - aukštesnės pakopos objektas tampa žemesnės pakopos objektu dėl jo įrenginių pakeitimo arba veiklos, dėl kurios pasikeičia jo pavojingų cheminių medžiagų inventorinis aprašas;
6. esamas objektas- objektas, kuris 2015 m. gegužės 31 d. patenka į Direktyvos 96/82/EB taikymo sritį ir kuris nuo 2015 m. birželio 1 d. patenka į šios direktyvos taikymo sritį nekeičiant jo, kaip žemesnės pakopos objekto ar aukštesnės pakopos objekto, klasifikacijos;
7. kitas objektas- veiklos vykdymo vieta, patenkanti į šios direktyvos taikymo sritį, arba žemesnės pakopos objektas, kuris 2015 m. birželio 1 d. arba vėliau tampa aukštesnės pakopos objektu, arba atvirkščiai - aukštesnės pakopos objektas tampa žemesnės pakopos objektu dėl kitų nei 5 punkte nurodytų priežasčių;
8. įrenginys- objekte, esantis techninis įrenginys, žemės lygyje ar po žeme, kuriame gaminamos, naudojamos, tvarkomos arba sandėliuojamos pavojingos cheminės medžiagos; jis apima visą įrangą, struktūras, vamzdynus, mašinas, įrankius, privačias geležinkelio atšakas, dokus, įrenginius aptarnaujančias krovos krantines, dambas, sandėlius ir kitas panašias sausumoje ar vandenyje esančias struktūras, būtinas to įrenginio veiklai;
9. veiklos vykdytojas- bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, kuris eksploatuoja arba valdo objektą ar įrenginį arba, jei tai numatyta nacionalinės teisės aktais, kuriam yra suteikti ekonominiai arba sprendimų priėmimo įgaliojimai spręsti objekto arba įrenginio veikimo techninius klausimus;
10. pavojinga cheminė medžiaga- cheminė medžiaga arba mišinys, kuriems taikoma I priedo 1 dalis arba kurie išvardyti I priedo 2 dalyje, įskaitant žaliavos, produkto, šalutinio produkto, liekanų ar tarpinio produkto pavidalu;
11. mišinys- dviejų ar daugiau cheminių medžiagų mišinys ar tirpalas;
12. pavojingų cheminių medžiagų buvimas- pavojingų cheminių medžiagų, kurių iš tikrųjų yra objekte arba manoma, kad gali būti objekte, arba pavojingų cheminių medžiagų, kurių, kaip pagrįstai galima numatyti, gali susidaryti, jei bet kuriame objekto įrenginyje procesai, įskaitant sandėliavimo veiklą, taptų nebevaldomi, kiekis, atitinkantis arba viršijantis I priedo 1 dalyje arba 2 dalyje nustatytus kvalifikacinius kiekius;
13. didelė avarija- įvykis, kaip antai didelio masto išmetimas, gaisras ar sprogimas, kuris eksploatuojant objektą, kuriam taikoma ši direktyva, atsitinka nenumatytai, dėl kurio kyla didelis tiesioginis ar uždelstas pavojus žmonių sveikatai ar aplinkai objekte arba už jo ribų ir kuris yra susijęs su viena ar keliomis pavojingomis cheminėmis medžiagomis;
14. pavojus- pavojingos cheminės medžiagos savybė arba fizinė būklė, galinti padaryti žalos žmonių sveikatai arba aplinkai;
15. rizika- tikimybė, kad per tam tikrą laiką arba tam tikromis aplinkybėmis pasireikš tam tikras konkretus poveikis;
16. sandėliavimas- tam tikro pavojingų cheminių medžiagų kiekio laikymas sandėlyje, saugojimas ar jų atsargų laikymas;
17. visuomenė- vienas arba daugiau fizinių ar juridinių asmenų ir pagal nacionalinės teisės aktus ar praktiką jų asociacijos, organizacijos ar grupės;
18. suinteresuota visuomenė- visuomenės dalis, kuri yra paveikta ar gali būti paveikta arba kuri domisi sprendimo priėmimu bet kokiu klausimu, kuriam taikoma 15 straipsnio 1 dalis; pagal šią apibrėžtį nevyriausybinės organizacijos, skatinančios aplinkos apsaugą ir atitinkančios reikalavimus, taikomus pagal nacionalinę teisę, yra laikomos besidominčiomis;
19. patikrinimas- visi veiksmai (įskaitant patikrinimus vietoje, vidaus priemonių, sistemų ir ataskaitų, taip pat tolesnės veiklos dokumentų patikras ir, jei reikia, pakartotines patikras), atliekami kompetentingos valdžios institucijos arba jos vardu, siekiant tikrinti ir skatinti objektų atitiktį šios direktyvos reikalavimams.
4 straipsnis
Didelės avarijos pavojaus vertinimas atskiros pavojingos cheminės medžiagos atžvilgiu
1. Kai tinkama arba bet kuriuo valstybės narės pranešimo pagal 2 dalį atveju, Komisija įvertina, ar praktikoje yra neįmanoma, kad atskira pavojinga cheminė medžiaga, kuriai taikoma I priedo 1 dalis arba kuri išvardyta I priedo 2 dalyje, galėtų išskirti medžiagos ar energijos, kuri galėtų sukelti didelę avariją, įprastomis ir neįprastomis sąlygomis, kurias galima pagrįstai numatyti. Tame vertinime atsižvelgiama į 3 dalyje nurodytą informaciją ir jis yra paremtas viena ar daugiau iš šių savybių:
a)
fizinė pavojingos cheminės medžiagos forma įprastomis perdirbimo ar tvarkymo sąlygomis ar įvykus nenumatytam cheminės medžiagos laikymo pažeidimui;
b)
pavojingai cheminei medžiagai būdingos savybės, visų pirma susijusios su dispersinėmis savybėmis, pavyzdžiui, santykinė molekulinė masė ar sočiųjų garų slėgis, didelės avarijos atveju;
c)
didžiausia cheminės medžiagos koncentracija mišinių atveju.
Pirmos pastraipos tikslu, jei tinkama, taip pat turėtų būti atsižvelgiama į pavojingos cheminės medžiagos laikymo būdą ir klasei taikomą įpakavimą, ypač įskaitant tuos atvejus, kai jiems taikomi atskiri Sąjungos teisės aktai.
2. Jei valstybė narė mano, kad pavojinga cheminė medžiaga nekelia didelės avarijos pavojaus pagal 1 dalį, ji apie tai praneša Komisijai ir prideda tai patvirtinantį pagrindimą, taip pat 3 dalyje nurodytą informaciją.
3. 1 ir 2 dalių tikslu, informacija, kurios reikia atitinkamos pavojingos cheminės medžiagos savybėms, keliančioms pavojų sveikatai, fizinį pavojų ir pavojų aplinkai, įvertinti, apima šią informaciją:
a)
išsamų savybių, kurios turi būti žinomos siekiant įvertinti pavojingos cheminės medžiagos galimybes padaryti fizinę žalą, žalą sveikatai ar žalą aplinkai, sąrašą;
b)
fizikines ir chemines savybes (pavyzdžiui, santykinė molekulinė masė, sočiųjų garų slėgis, būdingas toksiškumas, virimo taškas, reaktyvumas, klampumas, tirpumas ir kitos atitinkamos savybės);
c)
pavojų sveikatai ir fizinį pavojų keliančias savybes (pavyzdžiui, reaktyvumas, degumas, toksiškumas ir papildomi faktoriai, pavyzdžiui, poveikio kūnui pobūdis, sužeidimų ir mirštamumo santykis, ilgalaikis poveikis ir kitos atitinkamos savybės);
d)
pavojų aplinkai keliančias savybes (pavyzdžiui, ekotoksiškumas, patvarumas, bioakumuliacija, pernešimo aplinkoje dideliu atstumu potencialas ir kitos atitinkamos savybės);
e)
cheminės medžiagos ar mišinio Sąjungos klasifikaciją (jei yra);
f)
informaciją apie cheminės medžiagos specifines eksploatavimo sąlygas (pavyzdžiui, temperatūra, slėgis ir kitos atitinkamos sąlygos), kuriomis pavojinga cheminė medžiaga yra laikoma, naudojama ir (arba) į kurias gali patekti dėl neįprastos veiklos ar avarinio įvykio, pavyzdžiui, gaisro, kuriuos galima numatyti.
4. Atlikus 1 dalyje nurodytą vertinimą, Komisija, jei tinkama, Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto siekiant atitinkamą pavojingą cheminę medžiagą pašalinti iš šios direktyvos taikymo srities.
5 straipsnis
Bendri veiklos vykdytojo įpareigojimai
1. Valstybės narės užtikrina, kad veiklos vykdytojas būtų įpareigotas imtis visų būtinų priemonių, kad būtų išvengta didelių avarijų ir sumažinti jų padariniai žmonių sveikatai ir aplinkai.
2. Valstybės narės užtikrina, kad veiklos vykdytojas būtų įpareigotas 6 straipsnyje nurodytai kompetentingai valdžios institucijai bet kuriuo metu, visų pirma 20 straipsnyje nurodytų patikrinimų ir kontrolės tikslais, įrodyti, kad jis ėmėsi visų šioje direktyvoje nurodytų būtinų priemonių.
6 straipsnis
Kompetentinga valdžios institucija
1. Nedarydamos poveikio veiklos vykdytojo pareigoms, valstybės narės įsteigia ar paskiria kompetentingą valdžios instituciją ar institucijas (toliau - kompetentinga valdžios institucija), atsakingas už šioje direktyvoje nustatytų įpareigojimų vykdymą, ir, jei reikia, įstaigas, kurios padėtų kompetentingai valdžios institucijai techniniais klausimais. Valstybės narės, kurios įsteigia arba paskiria daugiau kaip vieną kompetentingą valdžios instituciją, užtikrina, kad jų pareigų vykdymo procedūros būtų visapusiškai koordinuojamos.
2. Kompetentingos valdžios institucijos ir Komisija, prireikus įtraukiant suinteresuotuosius subjektus, bendradarbiauja vykdydamos veiklą, kuria siekiama palengvinti šios direktyvos įgyvendinimą.
3. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos valdžios institucijos šios direktyvos tikslais priimtų pagal kitus atitinkamus Sąjungos teisės aktus veiklos vykdytojų pateikiamą lygiavertę informaciją, kuri atitinka bet kuriuos šios direktyvos reikalavimus. Tokiais atvejais kompetentingos valdžios institucijos užtikrina, kad būtų laikomasi šios direktyvos reikalavimų.
7 straipsnis
Pranešimas
1. Valstybės narės reikalauja, kad veiklos vykdytojas kompetentingai valdžios institucijai nusiųstų pranešimą, kuriame būtų pateikta tokia informacija:
a)
veiklos vykdytojo vardas ir pavardė ir (arba) pavadinimas ir visas atitinkamo objekto adresas;
b)
veiklos vykdytojo registruotos buveinės vieta, nurodant jos visą adresą;
c)
už objektą atsakingo asmens (jei tai ne tas pats asmuo, kuris nurodytas a punkte) vardas, pavardė ir pareigos;
d)
informacija, reikalinga pavojingoms cheminėms medžiagoms, kurių esama ar kurių gali būti, ir jų kategorijai identifikuoti;
e)
atitinkamos pavojingos cheminės medžiagos ar medžiagų kiekis ir fizinis būvis;
f)
įrenginyje ar sandėlyje vykdoma arba numatoma vykdyti veikla;
g)
informacija apie artimiausią objekto aplinką, veiksnius, kurie tikėtina galėtų sukelti didelę avariją arba padidinti jos padarinius, įskaitant, jei turima, informaciją apie kaimyninius objektus, vietas, nepatenkančias į šios direktyvos taikymo sritį, teritorijas ir statomus objektus, kurie galėtų sukelti arba dėl kurių galėtų padidėti didelės avarijos ar grandininės reakcijos rizika ar pasunkėti padariniai.
2. Pranešimas arba atnaujintas pranešimas kompetentingai valdžios institucijai siunčiamas:
a)
naujų objektų atveju - per protingą terminą iki statybos arba eksploatacijos pradžios, arba prieš darant pakeitimus, dėl kurių keistųsi pavojingų cheminių medžiagų inventorinis aprašas;
b)
visais kitais atvejais - per vienerius metus nuo datos, kurią atitinkamam objektui pradedama taikyti ši direktyva.
3. 1 ir 2 dalys netaikomos, jei veiklos vykdytojas kompetentingai valdžios institucijai jau nusiuntė pranešimą pagal nacionalinės teisės aktų reikalavimus iki 2015 m. birželio 1 d., ir jei tame pranešime nurodyta informacija atitinka 1 dalies reikalavimus ir nepasikeitė.
4. Veiklos vykdytojas iš anksto informuoja kompetentingą valdžios instituciją apie tokius įvykius:
a)
reikšmingą pavojingos cheminės medžiagos, nurodytos pagal 1 dalį veiklos vykdytojo pateiktame pranešime, kiekio padidėjimą ar sumažėjimą, arba reikšmingą jos pobūdžio arba fizinio būvio pasikeitimą, arba reikšmingą proceso, kuriam ji naudojama, pokytį;
b)
objekto arba įrenginio keitimą, kuris galėtų turėti lemiamos įtakos didelių avarijų pavojui;
c)
objekto uždarymą visam laikui arba jo eksploatavimo nutraukimą; arba
d)
1 dalies a, b ar c punktuose nurodytos informacijos pokyčius.
8 straipsnis
Didelių avarijų prevencijos politika
1. Valstybės narės reikalauja, kad veiklos vykdytojas parengtų rašytinį dokumentą, kuriame būtų išdėstoma didelių avarijų prevencijos politika (DAPP), ir užtikrintų, kad ji būtų tinkamai įgyvendinama. DAPP siekiama užtikrinti aukštą žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygį. Ji yra proporcinga didelių avarijų pavojui. Joje nurodomi bendri veiklos vykdytojo tikslai bei veikimo principai, vadovybės vaidmuo ir įsipareigojimas nuolat gerinti didelių avarijų pavojaus kontrolę ir užtikrinti esamą aukštą apsaugos lygį.
2. DAPP parengiama ir, kai to reikalaujama pagal nacionalinę teisę, siunčiama kompetentingai valdžios institucijai:
a)
naujų objektų atveju - per protingą laiką iki statybos arba eksploatacijos pradžios, arba prieš darant pakeitimus, dėl kurių keistųsi pavojingų cheminių medžiagų inventorinis aprašas;
b)
visais kitais atvejais - per vienerius metus nuo datos, kurią atitinkamam objektui pradedama taikyti ši direktyva.
3. Šio straipsnio 1 ir 2 dalys netaikomos, jei veiklos vykdytojas jau parengė DAPP ir ją nusiuntė kompetentingai valdžios institucijai, jei to reikalaujama pagal nacionalinę teisę iki 2015 m. birželio 1 d., ir jei tame dokumente nurodyta informacija atitinka 1 dalies reikalavimus ir nepasikeitė.
4. Nedarant poveikio 11 straipsnio taikymui, veiklos vykdytojas periodiškai bent kas penkerius metus persvarsto ir prireikus atnaujina DAPP. Kai to reikalaujama pagal nacionalinę teisę, veiklos vykdytojas atnaujintą DAPP kompetentingai valdžios institucijai išsiunčia nedelsdamas.
5. DAPP įgyvendinama taikant tinkamas priemones, struktūrą ir saugos valdymo sistemą pagal III priedą, atitinkančias didelės avarijos pavojų ir objekto organizacijos arba jame vykdomos veiklos sudėtingumą. Žemesnės pakopos objektų atveju įpareigojimas įgyvendinti DAPP gali būti įvykdomas taikant kitas tinkamas priemones, struktūrą ir saugos valdymo sistemas, atitinkančias didelės avarijos pavojų, ir atsižvelgiant į III priede nustatytus principus.
9 straipsnis
Grandininė reakcija
1. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga valdžios institucija, naudodamasi informacija, gauta iš veiklos vykdytojų pagal 7 ir 10 straipsnius ar kompetentingai valdžios institucijai pateikus prašymą suteikti papildomą informaciją, arba pagal 20 straipsnį atliekamais tikrinimais, nustatytų žemesnės ir aukštesnės pakopos objektus ar jų grupes, kuriuose didelių avarijų rizika ar padariniai gali padidėti ar pasunkėti dėl objektų geografinės padėties, artumo vienas kito atžvilgiu ir laikomų pavojingų cheminių medžiagų.
2. Jei kompetentinga valdžios institucija turi pagal 7 straipsnio 1 dalies g punktą veiklos vykdytojo pateiktą informaciją papildančios informacijos, šią informaciją ji pateikia tam veiklos vykdytojui, jei to reikia šiam straipsniui taikyti.
3. Valstybės narės užtikrina, kad pagal 1 dalį nustatytų objektų veiklos vykdytojai:
a)
keistųsi reikiama informacija, kad tų objektų DAPP, saugos valdymo sistemose, saugos ataskaitose ir vidaus avariniuose planuose būtų atitinkamai atsižvelgta į viso didelės avarijos pavojaus pobūdį ir mastą;
b)
bendradarbiautų informuodami visuomenę bei kaimynines vietas, nepatenkančias į šios direktyvos taikymo sritį, taip pat teikdami informaciją valdžios institucijai, atsakingai už išorės avarinių planų rengimą.
10 straipsnis
Saugos ataskaita
1. Valstybės narės reikalauja, kad aukštesnės pakopos objekto veiklos vykdytojai parengtų saugos ataskaitą, kurioje būtų:
a)
įrodyta, kad DAPP ir jai įgyvendinti skirta saugos valdymo sistema veikia pagal III priede nurodytą informaciją;
b)
įrodyta, kad yra nustatyti galimi didelių avarijų pavojai ir galimi didelių avarijų scenarijai ir kad imtasi būtinų priemonių siekiant išvengti tokių avarijų ir sušvelninti jų padarinius žmonių sveikatai ir aplinkai;
c)
įrodyta, kad projektuojant, statant, eksploatuojant, prižiūrint visus įrenginius, sandėlius, įrangą ir visą su jos eksploatavimu susijusią infrastruktūrą, kurie susiję su didelių avarijų objekte pavojumi, buvo deramai laikomasi saugos ir patikimumo;
d)
įrodyta, kad vidaus avariniai planai yra parengti ir kad perduota informacija, reikalinga išorės avariniam planui parengti;
e)
kompetentingai valdžios institucijai suteikta pakankamai informacijos, kad šios galėtų priimti sprendimus dėl naujos veiklos ar statybų aplink esamus objektus vietos.
2. Saugos ataskaitoje pateikiama bent II priede išvardyti duomenys ir informacija. Joje turi būti nurodytos atitinkamos organizacijos, dalyvavusios rengiant ataskaitą.
3. Saugos ataskaita siunčiama kompetentingai valdžios institucijai:
a)
naujų objektų atveju - per protingą laiką iki statybos arba eksploatacijos pradžios, arba prieš darant pakeitimus, dėl kurių keistųsi pavojingų cheminių medžiagų inventorinis aprašas;
b)
esamų aukštesnės pakopos objektų atveju - iki 2016 m. birželio 1 d.;
c)
kitų objektų atveju - per dvejus metus nuo datos, kurią atitinkamam objektui pradedama taikyti ši direktyva.
4. 1, 2 ir 3 dalys netaikomos, jei veiklos vykdytojas kompetentingai valdžios institucijai jau nusiuntė saugos ataskaitą pagal nacionalinės teisės reikalavimus iki 2015 m. birželio 1 d., ir jei toje ataskaitoje nurodyta informacija atitinka 1 ir 2 dalyse nustatytąją ir nepasikeitė. Siekdamas laikytis 1 ir 2 dalių nuostatų, veiklos vykdytojas kompetentingos valdžios institucijos nustatyta forma pateikia pakeistas saugos ataskaitos dalis laikydamasis 3 dalyje nustatytų terminų.
5. Nedarant poveikio 11 straipsnio taikymui, veiklos vykdytojas periodiškai bent kas penkerius metus peržiūri ir prireikus atnaujina saugos ataskaitą.
Veiklos vykdytojas persvarsto ir prireikus po didelės avarijos jo objekte atnaujina saugos ataskaitą, o kitu metu - savo paties iniciatyva arba kompetentingai valdžios institucijai pareikalavus, kai tai svarbu atsižvelgiant į naujus faktus arba naujas technologines žinias saugos srityje, įskaitant žinias, gautas išnagrinėjus avarijas arba, kiek įmanoma, vos neįvykusias avarijas ir žinias, susijusias su pavojų vertinimu.
Veiklos vykdytojas atnaujintą saugos ataskaitą arba atnaujintas jos dalis nedelsdamas išsiunčia kompetentingai valdžios institucijai.
6. Prieš tai, kai veiklos vykdytojas pradeda statybas ar eksploataciją, arba šio straipsnio 3 dalies b ir c punktuose ir šio straipsnio 5 dalyje nurodytais atvejais kompetentinga valdžios institucija per protingą laikotarpį nuo ataskaitos gavimo praneša veiklos vykdytojui saugos ataskaitos analizės išvadas ir, kai tinkama, pagal 19 straipsnį uždraudžia pradėti arba tęsti atitinkamo objekto eksploataciją.
11 straipsnis
Įrenginio, objekto ar sandėlio pakeitimas
Įrenginio, objekto, sandėliavimo įrenginio arba pavojingų cheminių medžiagų proceso, jų pobūdžio, fizinio būvio ar kiekio pakeitimo, kuris galėtų turėti lemiamos įtakos didelių avarijų pavojui, arba dėl kurio žemesnės pakopos objektas galėtų tapti aukštesnės pakopos objektu, arba atvirkščiai - aukštesnės pakopos objektas galėtų tapti žemesnės pakopos objektu, atveju valstybės narės užtikrina, kad veiklos vykdytojas persvarstytų ir prireikus atnaujintų pranešimą, DAPP, saugos valdymo sistemą bei saugos ataskaitą ir prieš pradėdamas minėtą pakeitimą kompetentingai valdžios institucijai pateiktų išsamią informaciją apie tuos atnaujinimus.
12 straipsnis
Avariniai planai
1. Valstybės narės užtikrina, kad aukštesnės pakopos objektų atveju:
a)
veiklos vykdytojas sudarytų vidaus avarinį planą, kuriame būtų numatytos priemonės, kurių reikia imtis objekte;
b)
veiklos vykdytojas kompetentingai valdžios institucijai pateiktų būtiną informaciją, kad ji galėtų sudaryti išorės avarinius planus;
c)
tuo tikslu valstybės narės paskirtos valdžios institucijos per dvejus metus nuo veiklos vykdytojo pagal b punktą pateiktos būtinos informacijos gavimo dienos sudarytų išorės avarinį planą, kuriame numatytų priemones, kurių reikia imtis už objekto ribų.
2. 1 dalies a ir b punktuose nustatytus įpareigojimus veiklos vykdytojas įvykdo:
a)
naujų objektų atveju - per protingą laikotarpį prieš eksploatacijos pradžią arba prieš darant pakeitimus, dėl kurių keistųsi pavojingų cheminių medžiagų inventorinis aprašas;
b)
esamų aukštesnės pakopos objektų atveju - ne vėliau kaip 2016 m. birželio 1 d., nebent iki tos dienos jau yra pagal nacionalinės teisės reikalavimus sudarytas vidaus avarinis planas ir jame nurodyta informacija ir 1 dalies b punkte nurodyta informacija atitinka šį straipsnį ir nėra pasikeitusi;
c)
kitų objektų atveju - per dvejus metus nuo datos, kurią atitinkamam objektui pradedama taikyti ši direktyva.
3. Avariniai planai sudaromi siekiant:
a)
suvaldyti įvykį ir jį kontroliuoti siekiant kuo labiau sumažinti jo poveikį ir žalą žmonių sveikatai, aplinkai ir turtui;
b)
įgyvendinti priemones, būtinas žmonių sveikatai ir aplinkai apsaugoti nuo didelių avarijų padarinių;
c)
pranešti visuomenei, atitinkamoms tarnyboms ir susijusioms vietos valdžios institucijoms būtiną informaciją;
d)
numatyti, kad po didelės avarijos būtų išvalyta aplinka ir atkurta jos būklė.
Avariniuose planuose pateikiama IV priede nurodyta informacija.
4. Valstybės narės užtikrina, kad rengiant šioje direktyvoje numatytus vidaus avarinius planus būtų tariamasi su objekte dirbančiu personalu, įskaitant atitinkamus ilgalaikius subrangovų darbuotojus.
5. Valstybės narės užtikrina, kad rengiant ar iš esmės keičiant išorės avarinius planus suinteresuotai visuomenei iš anksto būtų suteikta galimybė pateikti savo nuomonę dėl šių planų.
6. Valstybės narės užtikrina, kad veiklos vykdytojai ir paskirtos valdžios institucijos ne rečiau kaip kas trejus metus persvarstytų, išbandytų ir prireikus atnaujintų atitinkamai vidaus ir išorės avarinius planus. Persvarstant planus būtina atkreipti dėmesį į atitinkamuose objektuose ar atitinkamose avarinėse tarnybose įvykusius pokyčius, naujas technines žinias ir žinias, susijusias su reagavimu į dideles avarijas.
Rengdamos išorės avarinius planus valstybės narės atsižvelgia į poreikį palengvinti aktyvesnį bendradarbiavimą teikiant civilinės saugos pagalbą didelių avarijų atveju.
7. Valstybės narės užtikrina, kad įvykus didelei avarijai (arba nekontroliuojamam įvykiui, jei, atsižvelgiant į jo pobūdį, galima pagrįstai manyti, kad po to kils didelė avarija) veiklos vykdytojas, o prireikus - ir tuo tikslu paskirta kompetentinga valdžios institucija nedelsiant pradėtų vykdyti avarinius planus.
8. Kompetentinga valdžios institucija, atsižvelgdama į saugos ataskaitoje pateiktą informaciją, gali nuspręsti, nurodžiusi savo sprendimo priežastis, kad 1 dalies reikalavimas sudaryti išorės avarinį planą yra netaikytinas.
13 straipsnis
Žemėtvarka
1. Valstybės narės užtikrina, kad jų žemėtvarkos arba kitoje atitinkamoje politikoje būtų atsižvelgiama į didelių avarijų prevencijos ir tokių avarijų padarinių žmonių sveikatai ir aplinkai švelninimo uždavinius. Įgyvendindamos šiuos uždavinius jos kontroliuoja:
a)
naujų objektų vietos parinkimą;
b)
objektų pakeitimus, kuriems taikomas 11 straipsnis;
c)
naujas statybas, įskaitant transporto kelių, visuomenės dažnai lankomų vietų ir gyvenamųjų rajonų netoli objektų statybas, jei dėl jų vietos ar statybos darbų gali kilti didelė avarija arba padidėti jos kilimo rizika arba pasunkėti padariniai.
2. Valstybės narės užtikrina, kad jų žemėtvarkos ar kitoje atitinkamoje politikoje ir tos politikos įgyvendinimo tvarkoje ilguoju laikotarpiu būtų atsižvelgiama į poreikį:
a)
išlaikyti tinkamą saugų atstumą tarp objektų, kuriems taikoma ši direktyva, ir gyvenamųjų rajonų, visuomeninės paskirties pastatų ir teritorijų, poilsio zonų ir, kiek įmanoma, didelių transporto kelių;
b)
apsaugoti ypač jautrias ar svarbias gamtos vietas, esančias netoli objektų, kai tinkama, nustatant tinkamus saugius atstumus ir kitas atitinkamas priemones;
c)
esamų objektų atveju imtis papildomų techninių priemonių pagal 5 straipsnį, kad nepadidėtų rizika žmonių sveikatai ir aplinkai.
3. Valstybės narės užtikrina, kad visos kompetentingos valdžios institucijos ir planavimo valdžios institucijos, atsakingos už šios srities sprendimus, nustatytų tinkamą konsultacijų tvarką, kad būtų lengviau įgyvendinti 1 dalyje nustatytą politiką. Konsultacijų tvarkos tikslas - užtikrinti, kad veiklos vykdytojai teiktų pakankamai informacijos apie objekto keliamą riziką ir kad priimant sprendimus kiekvienu konkrečiu atveju ar bendra tvarka būtų teikiamos techninės rekomendacijos dėl tos rizikos.
Valstybės narės užtikrina, kad žemesnės pakopos objektų veiklos vykdytojai kompetentingai valdžios institucijai paprašius pateiktų pakankamai žemėtvarkos reikmėms būtinos informacijos apie objekto keliamą riziką.
4. Šio straipsnio 1, 2 ir 3 dalių reikalavimai taikomi nedarant poveikio 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/92/ES dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (15), 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (16) ir kitų atitinkamų Sąjungos teisės aktų nuostatų taikymui. Valstybės narės gali nustatyti koordinuotą arba jungtinę tvarką, pagal kurią būtų įvykdomi šio straipsnio ir tų teisės aktų reikalavimai, inter alia, siekiant išvengti vertinimo ar konsultacijų dubliavimo.
14 straipsnis
Visuomenei teikiama informacija
1. Valstybės narės užtikrina, kad V priede nurodyta informacija būtų nuolat prieinama visuomenei, taip pat ir elektroniniu būdu. Informacija prireikus atnaujinama, taip pat padarius pakeitimus, kuriems taikomas 11 straipsnis.
2. Aukštesnės pakopos objektų atveju valstybės narės taip pat užtikrina, kad:
a)
visiems asmenims, kuriuos, tikėtina, gali paveikti didelė avarija, reguliariai tinkamiausiu būdu ir be atskiro prašymo būtų pateikiama aiški ir suprantama informacija apie saugos priemones ir apie tai, kaip reikia elgtis įvykus didelei avarijai;
b)
saugos ataskaita pateikiama visuomenei, kai to prašoma, laikantis 22 straipsnio 3 dalies; kai taikoma 22 straipsnio 3 dalis, pateikiama iš dalies pakeista ataskaita, pavyzdžiui, netechninio pobūdžio jos santrauka, kurioje nurodoma bent bendro pobūdžio informacija apie didelės avarijos pavojus ir galimą poveikį žmonių sveikatai ir aplinkai, jeigu įvyktų didelė avarija;
c)
pavojingų cheminių medžiagų inventorinis aprašas pateikiamas visuomenei, kai to prašoma, laikantis 22 straipsnio 3 dalies;
Informacija, kuri turi būti pateikta pagal šios dalies pirmos pastraipos a punktą, apima bent V priede nurodytą informaciją. Ta informacija taip pat pateikiama visiems visuomeninės paskirties pastatų ir teritorijų, įskaitant mokyklas ir ligonines, valdytojams, o objektų, kuriems taikomas 9 straipsnis, atveju informuojami ir visų kaimyninių objektų valdytojai. Valstybės narės užtikrina, kad informacija būtų teikiama bent kas penkerius metus, periodiškai persvarstoma ir prireikus atnaujinama, taip pat padarius pakeitimus, kuriems taikomas 11 straipsnis.
3. Jei aukštesnės pakopos objekte gali įvykti didelė avarija, kurios padariniai būtų juntami už atitinkamos valstybės narės ribų, valstybės narės pateikia pakankamai informacijos galinčioms nukentėti valstybėms narėms, kad atitinkamas 12 ir 13 straipsnių bei šio straipsnio nuostatas, jei taikoma, galėtų taikyti valstybės narės, kurios gali nukentėti.
4. Jei valstybė narė nusprendžia, kad netoli kitos valstybės narės teritorijos esančiame objekte didelė avarija, kurios padariniai būtų juntami kitoje valstybėje narėje, įvykti negali ir todėl 12 straipsnio 8 dalies taikymo tikslais nebūtina sudaryti išorės avarinio plano pagal 12 straipsnio 1 dalį, ji apie savo pagrįstą sprendimą informuoja kitą valstybę narę.
15 straipsnis
Konsultacijos su visuomene ir jos dalyvavimas priimant sprendimus
1. Valstybės narės užtikrina, kad suinteresuotai visuomenei iš anksto būtų suteikta galimybė pateikti savo nuomonę dėl konkrečių atskirų projektų dėl:
a)
naujų objektų planavimo pagal 13 straipsnį;
b)
reikšmingų objektų pakeitimų pagal 11 straipsnį, jei tokiems pakeitimams taikomi 13 straipsnyje nustatyti įpareigojimai;
c)
naujų statybų netoli objektų, jei dėl parinktos vietos ar statybos darbų gali padidėti didelės avarijos rizika arba pasunkėti padariniai pagal 13 straipsnį.
2. Apie 1 dalyje nurodytus konkrečius atskirus projektus ankstyvu sprendimo priėmimo etapu arba vėliausiai tada, kai tik galima pagrįstai suteikti informaciją, visuomenė informuojama pateikiant viešus pranešimus arba kitomis tinkamomis priemonėmis, įskaitant elektroninę žiniasklaidą, apie:
a)
konkretaus projekto turinį;
b)
jei taikytina, tai, kad bus atliekamas nacionalinis ar tarpvalstybinis projekto poveikio aplinkai vertinimas arba bus konsultuojamasi su valstybėmis narėmis pagal 14 straipsnio 3 dalį;
c)
kompetentingos valdžios institucijos, atsakingos už sprendimo priėmimą, iš kurios galima gauti atitinkamos informacijos ir kuriai galima pateikti pastabas ar klausimus, kontaktinius duomenis, taip pat pastabų ar klausimų pateikimo terminus;
d)
galimų sprendimų pobūdį arba sprendimo projektą, jei jis yra;
e)
atitinkamos informacijos pateikimo laiką ir vietą ar priemones;
f)
išsamią informaciją apie visuomenės dalyvavimo ir konsultacijų pagal šio straipsnio 7 punktą tvarką.
3. Valstybės narės užtikrina, kad per tinkamą laikotarpį suinteresuotai visuomenei 1 dalyje nurodytų konkrečių atskirų projektų klausimu būtų pateikta:
a)
pagal nacionalinės teisės aktus - svarbiausios ataskaitos ir patarimai, pateikti kompetentingai valdžios institucijai tuo metu, kai suinteresuota visuomenė buvo informuota pagal 2 dalį;
b)
pagal 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/4/EB dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką (17) nuostatas - kita informacija negu nurodyta šio straipsnio 2 dalyje, kuri yra svarbi priimant atitinkamą sprendimą ir kuri tampa prieinama tik informavus suinteresuotą visuomenę pagal tą dalį.
4. Valstybės narės užtikrina, kad prieš priimant sprendimą dėl 1 dalyje nurodyto konkretaus atskiro projekto suinteresuota visuomenė turėtų teisę išreikšti savo pastabas ir nuomonę kompetentingai valdžios institucijai ir kad į konsultacijų, surengtų pagal 1 dalį, rezultatus būtų deramai atsižvelgta priimant sprendimą.
5. Valstybės narės užtikrina, kad priėmusios atitinkamus sprendimus kompetentingos valdžios institucijos visuomenei pateiktų:
a)
sprendimo turinį ir priežastis, kuriomis jis pagrįstas, įskaitant visus tolesnius jo atnaujinimus;
b)
prieš priimant sprendimą surengtų konsultacijų rezultatus ir paaiškinimą, kaip į juos atsižvelgta priimant tą sprendimą.
6. Kai sudaromi su 1 dalies a arba c punktuose nurodytais klausimais susiję bendri planai ar programos, valstybės narės užtikrina, kad prieš priimant sprendimą visuomenei iš anksto būtų sudarytos tinkamos sąlygos dalyvauti juos rengiant, keičiant ar persvarstant, laikantis 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/35/EB, nustatančios visuomenės dalyvavimą rengiant tam tikrus su aplinka susijusius planus ir programas (18), 2 straipsnio 2 dalyje nustatytų procedūrų.
Valstybės narės nustato visuomenės dalį, turinčią teisę dalyvauti šios straipsnio dalies tikslais, įskaitant atitinkamas nevyriausybines organizacijas, atitinkančias susijusius nacionalinės teisės nustatytus reikalavimus, pavyzdžiui, užsiimančias aplinkos apsaugos veikla.
Ši dalis netaikoma planams ir programoms, kurių atveju taikoma visuomenės dalyvavimo procedūra pagal Direktyvą 2001/42/EB.
7. Išsamią visuomenės informavimo ir konsultacijų su suinteresuota visuomene tvarką nustato valstybės narės.
Kad būtų pakankamai laiko visuomenei informuoti, o suinteresuotai visuomenei pasirengti ir veiksmingai dalyvauti priimant sprendimą aplinkos klausimais pagal šio straipsnio nuostatas, turi būti numatyti protingi įvairių etapų terminai.
16 straipsnis
Veiklos vykdytojo pateiktina informacija ir veiksmai, kurių jis turi imtis įvykus didelei avarijai
Valstybės narės užtikrina, kad įvykus didelei avarijai veiklos vykdytojas kuo skubiau ir tinkamiausiu būdu:
a)
apie tai informuotų kompetentingą valdžios instituciją;
b)
pateiktų kompetentingai valdžios institucijai informaciją, kai tik ji surenkama, apie:
i)
avarijos aplinkybes;
ii)
su avarija susijusias pavojingas chemines medžiagas;
iii)
turimus duomenis, pagal kuriuos galima įvertinti avarijos poveikį žmonių sveikatai, aplinkai ir turtui;
iv)
avarines priemones, kurių imtasi;
c)
informuotų kompetentingą valdžios instituciją apie numatomus veiksmus, kuriais siekiama:
i)
sušvelninti vidutinės trukmės ir ilgalaikį avarijos poveikį;
ii)
neleisti tokiai avarijai pasikartoti;
d)
atnaujinti jau suteiktą informaciją, jei tolesnis tyrimas atskleidžia papildomų faktų, dėl kurių tenka keisti ankstesnę informaciją ar padarytas išvadas.
17 straipsnis
Kompetentingos valdžios institucijos veiksmai įvykus didelei avarijai
Įvykus didelei avarijai valstybės narės reikalauja, kad kompetentinga valdžios institucija:
a)
užtikrintų, kad būtų imamasi visų reikiamų skubių, vidutinės trukmės ir ilgalaikių priemonių;
b)
atliekant patikrinimus, tyrimus ar kitomis tinkamomis priemonėmis surinktų informaciją, reikalingą siekiant išsamiai išnagrinėti avarijos techninius, organizacinius ir valdymo aspektus;
c)
imtųsi atitinkamų veiksmų siekiant užtikrinti, kad veiklos vykdytojas imtųsi visų reikiamų padarinių likvidavimo priemonių;
d)
teiktų rekomendacijas dėl ateityje taikytinų prevencinių priemonių; taip pat
e)
informuotų asmenis, kurie gali nukentėti, apie įvykusią avariją ir, kai tinkama, jiems praneštų apie priemones, kurių imtasi siekiant sušvelninti jos padarinius.
18 straipsnis
Valstybių narių pateiktina informacija įvykus didelei avarijai
1. Siekiant išvengti didelių avarijų ir sušvelninti jų padarinius, valstybės narės informuoja Komisiją apie jų teritorijoje įvykusias dideles avarijas, atitinkančias VI priede nustatytus kriterijus. Jos pateikia šiuos duomenis:
a)
valstybės narės pavadinimas, už ataskaitą atsakingos kompetentingos valdžios institucijos pavadinimas ir adresas;
b)
avarijos data, laikas ir vieta, veiklos vykdytojo visas pavadinimas ir objekto, kuriame įvyko avarija, adresas;
c)
trumpas avarijos aplinkybių aprašymas, nurodant su avarija susijusias pavojingas chemines medžiagas, ir tiesioginis poveikis žmonių sveikatai bei aplinkai;
d)
trumpas taikytų avarinių priemonių ir neatidėliotinų atsargumo priemonių, būtinų, kad avarija nepasikartotų, aprašymas;
e)
valstybių narių atliktos analizės rezultatai ir rekomendacijos.
2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta informacija, kai tik įmanoma, bet ne vėliau kaip per vienus metus po įvykusios avarijos, pateikiama naudojantis 21 straipsnio 4 dalyje nurodyta duomenų baze. Tais atvejais, kai per šį nustatytą įtraukimo į duomenų bazę terminą galima pateikti tik preliminarią informaciją pagal 1 dalies e punktą, informacija atnaujinama, kai tik tampa prieinami tolesnės analizės rezultatai ir pateikiamos tolesnės rekomendacijos.
Valstybės narės gali atidėti informacijos teikimą pagal 1 dalies e punktą, kol bus baigtas teismo procesas, kuriam toks informacijos pateikimas gali turėti įtakos.
3. Ataskaitos forma, kuria naudodamosi valstybės narės teikia šio straipsnio 1 dalyje nurodytą informaciją, nustatoma įgyvendinimo aktais. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 27 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
4. Valstybės narės Komisijai praneša visų įstaigų, galinčių turėti svarbios informacijos apie dideles avarijas ir konsultuoti kitų valstybių narių kompetentingas valdžios institucijas, turinčias įsikišti tokių avarijų atveju, pavadinimus ir adresus.
19 straipsnis
Draudimas eksploatuoti
1. Valstybės narės uždraudžia eksploatuoti ar pradėti eksploatuoti bet kokį objektą, įrenginį ar sandėliavimo įrenginį ar bet kurią jų dalį, jei veiklos vykdytojo taikomos didelių avarijų prevencijos ar švelninimo priemonės turi rimtų trūkumų. Tuo tikslu valstybės narės, inter alia, atsižvelgia į svarbius nesugebėjimo imtis patikrinimo ataskaitoje nurodytų reikiamų veiksmų faktus.
Valstybės narės gali uždrausti eksploatuoti ar pradėti eksploatuoti bet kokį objektą, įrenginį ar sandėliavimo įrenginį ar bet kurią jų dalį, jei veiklos vykdytojas per nurodytą laiką nėra pateikęs pranešimo, ataskaitų ar kitos šioje direktyvoje reikalaujamos informacijos.
2. Valstybės narės užtikrina, kad veiklos vykdytojai galėtų atitinkamai įstaigai, nustatytai pagal nacionalinės teisės aktus ir procedūras, apskųsti kompetentingos valdžios institucijos pagal 1 dalį nustatytą draudimą.
20 straipsnis
Patikrinimai
1. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos valdžios institucijos turėtų patikrinimų sistemą.
2. Patikrinimai atitinka objekto tipą. Tokie patikrinimai nepriklauso nuo to, ar gauta saugos ataskaita ar pateikta kokia nors kita ataskaita. Tokių patikrinimų pakanka, kad būtų planingai ir sistemingai įvertintos objekte naudojamos techninės, organizacinės ar valdymo sistemos, visų pirma siekiant užtikrinti, kad:
a)
veiklos vykdytojas galėtų įrodyti, kad vykdydamas objekte įvairią veiklą jis ėmėsi tinkamų priemonių didelėms avarijoms išvengti;
b)
veiklos vykdytojas galėtų įrodyti, kad jis numatė tinkamas priemones didelių avarijų padariniams objekto teritorijoje ir už jos ribų sumažinti;
c)
pateiktos saugos ar kitos ataskaitos duomenys ir informacija tinkamai atspindi objekte susidariusias sąlygas;
d)
visuomenei suteikta informacija pagal 14 straipsnį.
3. Valstybės narės užtikrina, kad visi objektai būtų įtraukti į nacionalinį, regioninį ar vietos patikrinimų planą ir kad tas planas būtų reguliariai persvarstomas ir prireikus atnaujinamas.
Kiekviename patikrinimų plane pateikiama ši informacija:
a)
bendras atitinkamų saugos klausimų vertinimas;
b)
geografinė vietovė, kuriai taikomas patikrinimų planas;
c)
objektų, kuriems taikomas patikrinimų planas, sąrašas;
d)
objektų grupių, kuriose gali įvykti grandininė reakcija, kaip numatyta 9 straipsnyje, sąrašas;
e)
objektų, su kurių eksploatavimu susijusi didelės avarijos rizika padidėja arba padariniai pasunkėja dėl tam tikrų išorinių rizikos arba pavojaus šaltinių, sąrašas;
f)
planinių patikrinimų tvarka, įskaitant tokių patikrinimų programas pagal 4 dalį;
g)
pagal 6 dalį atliekamų neplaninių patikrinimų tvarka;
h)
skirtingų tikrinimo valdžios institucijų bendradarbiavimo nuostatos.
4. Remdamasi 3 dalyje nurodytais patikrinimų planais, kompetentinga valdžios institucija reguliariai sudaro visų objektų planinių patikrinimų programas, kuriose numatomas patikrinimų vietoje dažnumas atsižvelgiant į skirtingus objektų tipus.
Laikotarpis tarp dviejų paeiliui vykdomų patikrinimų vietoje aukštesnės pakopos objektų atveju yra ne ilgesnis kaip vieni metai, o žemesnės pakopos objektų atveju - ne ilgesnis kaip treji metai, nebent kompetentinga valdžios institucija yra parengusi patikrinimų programą, pagrįstą sisteminiu atitinkamų objektų didelės avarijos pavojų vertinimu.
5. Sisteminis atitinkamų objektų keliamų pavojų vertinimas grindžiamas bent šiais kriterijais:
a)
galimas atitinkamų objektų poveikis žmonių sveikatai ir aplinkai;
b)
su šios direktyvos reikalavimų laikymusi susiję duomenys.
Kai tinkama, taip pat atsižvelgiama į atitinkamas patikrinimų, atliktų pagal kitus Sąjungos teisės aktus, išvadas.
6. Neplaniniai patikrinimai atliekami kuo skubiau, siekiant ištirti rimtus skundus, rimtas avarijas arba vos neįvykusias avarijas, incidentus ir reikalavimų nesilaikymo faktus.
7. Per keturis mėnesius nuo kiekvieno patikrinimo dienos kompetentinga valdžios institucija veiklos vykdytojui pateikia patikrinimo išvadas ir nurodo visus veiksmus, kurių jis turi imtis. Kompetentinga valdžios institucija užtikrina, kad veiklos vykdytojas visų tų reikiamų veiksmų imtųsi per protingą laikotarpį nuo pranešimo gavimo.
8. Jei per patikrinimą nustatytas reikšmingas šios direktyvos nuostatų nesilaikymas, per šešis mėnesius atliekamas papildomas patikrinimas.
9. Kai įmanoma, patikrinimai koordinuojami su patikrinimais, atliekamais pagal kitus Sąjungos teisės aktus, ir, kai tinkama, derinami.
10. Valstybės narės skatina kompetentingas valdžios institucijas nustatyti keitimosi patirtimi ir žinių kaupimo sistemas bei priemones, taip pat, jei taikytina, dalyvauti tokiose sistemose Sąjungos lygmeniu.
11. Valstybės narės užtikrina, kad veiklos vykdytojai kompetentingoms valdžios institucijoms suteiktų visą reikiamą pagalbą, kad tos kompetentingos valdžios institucijos galėtų atlikti visus reikiamus patikrinimus ir surinkti visą informaciją, kurios reikia, kad jos galėtų atlikti savo pareigas pagal šią direktyvą, visų pirma, kad kompetentingos valdžios institucijos galėtų išsamiai įvertinti didelės avarijos galimybę ir nustatyti didelės avarijos galimos padidėjusios tikimybės ar galimo padarinių padidinimo mastą, parengti išorės avarinį planą ir atsižvelgti į chemines medžiagas, kurioms reikia skirti papildomai dėmesio dėl jų fizinės formos, ypatingų sąlygų ar buvimo vietos.
21 straipsnis
Informacijos sistema ir keitimasis informacija
1. Valstybės narės ir Komisija keičiasi informacija apie įgytą patirtį, susijusią su didelių avarijų prevencija ir jų padarinių mažinimu. Tai visų pirma pasakytina apie informaciją, susijusią su šioje direktyvoje numatytų priemonių taikymu.
2. Ne vėliau kaip 2019 m. rugsėjo 30 d. ir kas ketverius metus po šios datos valstybės narės teikia Komisijai šios direktyvos įgyvendinimo ataskaitas.
3. Valstybės narės pateikia Komisijai bent jau šią informaciją apie objektus, kuriems taikoma ši direktyva:
a)
veiklos vykdytojo vardas ir pavardė arba pavadinimas ir visas atitinkamo objekto adresas;
b)
objekto veikla.
Komisija sukuria ir nuolat atnaujina duomenų bazę, kurioje yra valstybių narių pateikta informacija. Šia baze gali naudotis tik Komisijos arba valstybių narių kompetentingų valdžios institucijų įgalioti asmenys.
4. Komisija sukuria duomenų bazę, kurioje visų pirma pateikiama išsami informacija apie valstybių narių teritorijose įvykusias dideles avarijas, ir leidžia valstybėms narėms ja naudotis siekdama, kad:
a)
visoms kompetentingoms valdžios institucijoms būtų greitai perduota valstybių narių pagal 18 straipsnio 1 ir 2 dalį teikiama informacija;
b)
kompetentingoms valdžios institucijoms būtų perduota didelių avarijų priežasčių analizė ir po avarijų padarytos išvados;
c)
kompetentingoms valdžios institucijoms būtų suteikta informacijos apie prevencines priemones;
d)
būtų suteikta informacijos apie organizacijas, kurios gali konsultuoti ir suteikti informacijos apie dideles avarijas, jų prevenciją ir padarinių švelninimą.
5. Ne vėliau kaip 2015 m. sausio 1 d. Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomos šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytos iš valstybių narių ir atitinkamų duomenų bazių, minimų 3 ir 4 dalyse, gaunamos informacijos teikimo formos. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 27 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
6. 4 dalyje nurodytoje duomenų bazėje pateikiama bent:
a)
informacija, kurią valstybės narės teikia pagal 18 straipsnio 1 ir 2 dalis;
b)
avarijų priežasčių analizė;
c)
po avarijų padarytos išvados;
d)
prevencinės priemonės, kurių būtina imtis, kad avarijos nepasikartotų.
7. Nekonfidencialią duomenų dalį Komisijai skelbia viešai.
22 straipsnis
Galimybė gauti informaciją ir konfidencialumas
1. Siekdamos skaidrumo, valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga valdžios institucija pagal šią direktyvą turimą informaciją suteiktų visiems fiziniams ir juridiniams asmenims, kurie jos paprašo, laikantis Direktyvos 2003/4/EB.
2. Kompetentinga valdžios institucija gali atsisakyti atskleisti bet kokią pagal šią direktyvą, įskaitant pagal 14 straipsnį, reikalaujamą informaciją ar apriboti jos teikimą, jei tenkinamos Direktyvos 2003/4/EB 4 straipsnyje nurodytos sąlygos.
3. Kompetentinga valdžios institucija gali atsisakyti atskleisti išsamią pagal 14 straipsnio 2 dalies b ir c punktus tos kompetentingos valdžios institucijos turimą informaciją, nedarant poveikio šio straipsnio 2 dalies nuostatų taikymui, jei veiklos vykdytojas paprašo neatskleisti tam tikrų saugos ataskaitos arba pavojingų cheminių medžiagų inventorinio aprašo dalių dėl Direktyvos 2003/4/EB 4 straipsnyje numatytų priežasčių.
Kompetentinga valdžios institucija dėl tų pačių priežasčių gali nuspręsti, kad tam tikros ataskaitos arba inventorinio aprašo dalys yra neatskleistinos. Tokiais atvejais, tai valdžios institucijai pritarus, veiklos vykdytojas kompetentingai valdžios institucijai pateikia pakeistą ataskaitos arba inventorinio aprašo variantą be tų dalių.
23 straipsnis
Teisė kreiptis į teismą
Valstybės narės užtikrina, kad:
a)
visi pareiškėjai, prašantys suteikti informaciją pagal šios direktyvos 14 straipsnio 2 dalies b ar c punktus ar 22 straipsnio 1 dalį, gali pagal Direktyvos 2003/4/EB 6 straipsnį kreiptis dėl kompetentingos valdžios institucijos veiksmų arba neveikimo, susijusio su tokiu prašymu, peržiūrėjimo;
b)
pagal savo atitinkamą nacionalinę teisinę sistemą suinteresuota visuomenė tais atvejais, kai taikoma šios direktyvos 15 straipsnio 1 dalis, gali pasinaudoti Direktyvos 2011/92/ES 11 straipsnyje numatytomis peržiūros procedūromis.
24 straipsnis
Gairės
Komisija gali parengti gaires dėl saugaus atstumo ir grandininės reakcijos.
25 straipsnis
Priedų keitimas
Komisijai pagal 26 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus siekiant II-VI priedus suderinti su technine pažanga. Dėl tokio suderinimo valstybių narių ir veiklos vykdytojų pareigos, kaip nustatyta šioje direktyvoje, iš esmės nepasikeičia.
26 straipsnis
Naudojimasis įgaliojimais
1. Komisijai suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus laikantis šiame straipsnyje nustatytų sąlygų.
2. Įgaliojimai priimti 25 straipsnyje nurodytus deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami penkerių metų laikotarpiui nuo 2012 m. rugpjūčio 13 d. Komisija parengia ataskaitą dėl įgaliojimų suteikimo likus ne mažiau kaip devyniems mėnesiams iki penkerių metų laikotarpio pabaigos. Įgaliojimų suteikimas automatiškai pratęsiamas tokios pačios trukmės laikotarpiams, išskyrus atvejus, kai Europos Parlamentas arba Taryba pareiškia prieštaravimų dėl tokio pratęsimo likus ne mažiau kaip keturiems mėnesiams iki kiekvieno tokio laikotarpio pabaigos.
3. Europos Parlamentas arba Taryba gali bet kuriuo metu atšaukti 25 straipsnyje nurodytų įgaliojimų suteikimą. Sprendimu dėl atšaukimo nutraukiamas tame sprendime nurodytų įgaliojimų suteikimas. Jis įsigalioja kitą dieną po sprendimo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba vėlesnę jame nurodytą dieną. Jis nedaro poveikio jau galiojančių deleguotųjų aktų teisėtumui.
4. Kai tik Komisija priima deleguotąjį aktą, apie tai ji tuo pačiu metu praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Pagal 25 straipsnį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuomet, jeigu per du mėnesius nuo pranešimo apie jį Europos Parlamentui ir Tarybai dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškė prieštaravimų, arba jeigu iki to laikotarpio pabaigos tiek Europos Parlamentas, tiek Taryba pranešė Komisijai, kad jie nepareikš prieštaravimų. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva tas laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiams.
27 straipsnis
Komiteto procedūra
1. Komisijai padeda komitetas, įsteigtas pagal Direktyvą 96/82/EB. Tas komitetas - komitetas, kaip apibrėžta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
28 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės nustato sankcijas, taikytinas pažeidus nacionalines nuostatas, priimtas pagal šią direktyvą. Šios sankcijos yra veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos. Valstybės narės ne vėliau kaip 2015 m. birželio 1 d. Komisijai praneša apie tas nuostatas ir nedelsdamos informuoja apie vėliau padarytus su jomis susijusius pakeitimus.
29 straipsnis
Ataskaitų teikimas ir peržiūra
1. Ne vėliau kaip 2020 m. rugsėjo 30 d., o vėliau - kas ketveri metai, Komisija, remdamasi valstybių narių pagal 18 straipsnį ir 21 straipsnio 2 dalį pateikta informacija ir 21 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodytose duomenų bazėse esančia informacija, taip pat atsižvelgiant į 4 straipsnio įgyvendinimą, pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai šios direktyvos įgyvendinimo ir efektyvaus veikimo ataskaitą, kurioje taip pat pateikiama informacija apie Sąjungos teritorijoje įvykusias dideles avarijas ir galimą jų poveikį šios direktyvos įgyvendinimui. Į pirmąją iš tų ataskaitų Komisija įtraukia vertinimą, ar reikia keisti šios direktyvos taikymo sritį. Prireikus prie bet kurios ataskaitos gali būti pridedamas pasiūlymas dėl teisėkūros procedūra priimamo akto.
2. Atsižvelgdama į atitinkamus Sąjungos teisės aktus Komisija gali išnagrinėti, ar reikia spręsti veiklos vykdytojo finansinės atsakomybės klausimą didelių avarijų atvejais, įskaitant su draudimu susijusius klausimus.
30 straipsnis
Direktyvos 96/82/EB dalinis pakeitimas
Direktyvos 96/82/EB I priedo I dalies antraštė „Naftos produktai“ papildoma žodžiais „d) sunkusis mazutas“.
31 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1. Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad būtų laikomasi šios direktyvos ne vėliau kaip 2015 m. gegužės 31 d. Jos taiko tas priemones nuo 2015 m. birželio 1 d.
Nepaisant pirmos pastraipos, valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad būtų laikomasi šios direktyvos 30 straipsnio, ne vėliau kaip 2014 m. vasario 14 d. Jos taiko tas priemones nuo 2014 m. vasario 15 d.
Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstus.
Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
32 straipsnis
Panaikinimas
1. Direktyva 96/82/EB panaikinama nuo 2015 m. birželio 1 d.
2. Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal VII priede pateiktą atitikties lentelę.
33 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
34 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Strasbūre 2012 m. liepos 4 d.