РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ C 35/08 (ex NN 11/08), отпусната от Франция на публичноправната организация „Institut Français du Pétrole“
(нотифицирано под номер C(2011) 4483)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/26/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (1), и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство (2), и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (3),
като има предвид, че:
1 ПРОЦЕДУРА
(1)
В рамките на официалното разглеждане на дело за държавна помощ C 51/05 относно мерките за помощ, приведени в действие от Франция в полза на Institut Français du Pétrole (Френски институт по петрола, наричан по-нататък „ФИП“) (4), с писмо от 18 юли 2006 г., заведено на 19 юли 2006 г., френските власти информираха службите на Комисията за преобразуването на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., по-рано професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, в публичноправна организация с промишлен и търговски характер (наричана по-нататък „EPIC“). Това преобразуване е видно от два документа, които френските власти приложиха към своето писмо: i) декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г., с който се определя новият статут на публичноправната организация ФИП и ii) член 95 от програмния Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. относно програмата за определяне на насочеността на енергийната политика (за чието изпълнение беше приет горепосочения декрет).
(2)
С писма от 3 август 2007 г. и от 7 май 2008 г. Комисията отправи искания за информация до френските власти, на които последните отговориха с писма съответно на 28 септември 2007 г. и 26 юни 2008 г.
(3)
В рамките на предходно дело на 16 юли 2008 г. Комисията прие решение (наричано по-нататък „решение С 51/2005“), свързано с първата мярка за помощ, приведена в действие от Франция в полза на ФИП (5). В това решение Комисията подчерта, че въпросът за съществуването на допълнителна държавна помощ под формата на евентуална неограничена гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, ще бъде подложен на отделно разследване в рамките на друга процедура.
(4)
Тази втора процедура, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, бе обект на решение на Комисията от 16 юли 2008 г. (6) (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“), прието съгласно член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (7) (наричан по-нататък „процедурния регламент“), по отношение на неограничената гаранция на държавата, чийто потенциален бенефициер е групата ФИП.
(5)
С публикуването на горепосоченото решение за откриване на процедурата в Официален вестник на Европейския съюз на 11 октомври 2008 г. Комисията прикани заинтересованите трети страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(6)
Комисията получи съображенията на Франция с писмо от 14 октомври 2008 г.
(7)
С писмо от 6 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited информираха Комисията за волята на своя клиент да изрази становище си относно въпросната мярка. С оглед на необходимите срокове за превод те поискаха допълнителен срок до 30 ноември 2008 г., за да могат да предадат своите съображения. С писмо от 7 ноември 2008 г. Комисията посочи, че приема това искане и разреши допълнителен срок за отговор на дружество UOP Limited до 30 ноември 2008 г. С писмо от 28 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited представиха становището на своя клиент относно решението за откриване на процедура.
(8)
В същото писмо от 28 ноември 2008 г. адвокатите на дружество UOP Limited поискаха техния клиент да получи разрешение да предостави допълнително становище по време на процедурата. Комисията отговори на това искане с писмо от 17 декември 2008 г., като прие да удължи срока за отговор на дружество UOP Limited до 23 януари 2009 г., като по този начин да позволи представянето на евентуално допълнително становище. Адвокатите на дружество UOP Limited представиха допълнителното становище на своя клиент с писмо от 23 януари 2009 г.
(9)
С писмо от 6 май 2009 г. Комисията предостави на френските власти, тъй като се налагаше поверителна версия на становищата на дружество UOP Limited относно решението за откриванe на процедура. Тя прикани френските власти да ѝ предоставят своето становище най-късно до 8 юни 2009 г. С писмо от 2 юни 2009 г. френските власти поискаха удължаване на този срок до 22 юни 2009 г., тъй като според тях предоставените от третата страна съображения изискват подробен и задълбочен анализ и справка в повече от една министерска служба. Комисията прие удължаването на срока до 22 юни 2009 г. с писмо от 9 юни 2009 г. С писмо от 22 юни 2009 г. френските власти представиха своето мнение относно становищата на UOP Limited.
(10)
С писмо от 29 юли 2009 г. Комисията поиска допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ предоставят отговор до 24 август 2009 г. С писмо от 19 август 2009 г. френските власти поискаха допълнителен срок за отговор до 7 септември 2009 г., който беше разрешен от Комисията с писмо от 20 август 2009 г. С писмо от 8 септември 2009 г. френските власти представиха окончателно поисканите сведения.
(11)
С писмо от 20 ноември 2009 г. Комисията поиска нова допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ отговорят до двадесет дни. С писмо от 14 декември 2009 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 22 януари 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 18 декември 2009 г. С писмо от 13 януари 2010 г. френските власти накрая представиха поисканите сведения.
(12)
Службите на Комисията организираха среща на 20 май 2010 г. в Брюксел, за да обсъдят с френските власти последиците за настоящето дело от приетото от Комисията решение на 26 януари 2010 г. относно държавна помощ № С 56/07 (ex E 15/05), отпусната в полза на La Poste (8) (наричано по-нататък „Решение С 56/2007“). Тъй като La Poste е публичноправно юридическо лице, което тогава е било със статут, приравним на EPIC (9), свързаното с нея дело (наричано по-нататък „делото La Poste“ или „пощенското дело“) е доста сходно с разглежданата мярка, до степен че френските власти приведоха mutatis mutandis същите аргументи в становищата си по двете дела. На 4 юни 2010 г. на Франция беше изпратено писмо със списък с допълнителни въпроси, с което службите на Комисията поискаха от френските власти до отговорят писмено на различните точки, разгледани по време на тази среща. Френските власти предоставиха исканите сведения на 16 юли 2010 г.
(13)
С писмо от 29 септември 2010 г. Комисията поиска от френските власти да ѝ предоставят допълнителна информация, като ги прикани да дадат отговор до двадесет дни. С писмо от 7 октомври 2010 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 26 ноември 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 8 октомври 2010 г. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти накрая предоставиха исканите сведения.
2 ГРУПА ФИП
(14)
Както Комисията посочи в решението за откриване на процедура и в горепосоченото решение С 51/2005 (10), публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция научноизследователска и развойна дейност за проучване на петролни и газови залежи, на технологии за рафиниране и преработка на нефта,
-
функция на обучение на инженери и техници и
-
функция за информация и документация за секторите.
Основните насоки на дейността на организацията са определени в договор за целите, сключван с държавата, за периоди от по пет години.
(15)
Освен това публичноправната организация ФИП осъществява пряк и непряк контрол върху търговски дружества, с които е сключила изключителни споразумения за научноизследователска дейност и за издаване на лицензи. Въз основа на съвкупност от елементи, които са подробно припомнени в съображение 137, Комисията стигна до заключение в горепосоченото решение С 51/2005, че съвкупността от акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat и тяхното дружество майка, публичноправната организация ФИП, представляват икономическа група (наричана по-нататък „група ФИП“) по смисъла на конкурентното право.
(16)
Axens извършва дейност на пазара за катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост и през 2006 г. до датата на промяна на статута на неговото дружество майка, е реализирало консолидиран оборот в размер на 308,45 млн. EUR. Публичноправната организация ФИП и Axens са сключили две изключителни споразумения за рамков лиценз и лиценз на продукти, както и спогодба за промишлени изследвания (11). В замяна дъщерното дружество заплаща на ФИП от една страна лицензионно възнаграждение по договорите, а от друга, възнаграждение […] (13) за достъпа до научноизследователския капацитет на публичноправната организация ФИП.
(17)
Beicip-Franlab е специализирано в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и извършването на изследвания и консултации. През 2006 г. оборотът му възлиза на 42 млн. EUR. През 2003 г. беше сключена е изключителна спогодба за разработка, търговско разпространение и използване за срок от десет години, в която се посочва, че [ФИП предлага на Beicip-Franlab резултатите от своите изследвания] (**) върху алгоритмите, моделите или методиките [в резултат на изследванията на] (**) публичната организация ФИП в областта на проучването на находища и че Beicip-Franlab може да поиска от ФИП да реализира продукти на тази основа. Beicip-Franlab заплаща всички разходи за разработването на продуктите на публичната организация ФИП. Освен това Beicip-Franlab заплаща различни допълнителни суми […] (*) с цел поемане на поддръжката и правата на ползване. През 2005 г. беше подписано допълнително споразумение, с което се изменят начините на заплащане, като в същото време се запазва принципът Beicip-Franlab да поема напълно разходите за разработки.
(18)
Prosernat предлага изследвания и услуги и също така комплекти оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата. През 2006 г. оборотът му възлиза на 49,9 млн. EUR. На 18 август 2003 г. между публичноправната организация ФИП и Prosernat бяха подписани споразумение за рамков лиценз и спогодба за научни изследвания за промишлеността за срок от десет години с обратна сила от 1 януари 2002 г., съгласно които Prosernat разполага с изключителна концесия върху лицензите относно патентите на публичноправната организация ФИП и [ФИП му предлага резултатите от своите] (**) изследвания, проведени […] (*) в областта на технологиите на преработка на газ и извличане на сярата. Prosernat заплаща на дружеството майка лицензионно възнаграждение върху годишния оборот като възнаграждение за лицензa за процесите, както и лицензионно възнаграждение, определено поотделно за оборудването. Възнаграждението на публичната организация ФИП за достъпа на Prosernat до резултатите от научноизследователската работа възлиза на […] (*) % от реализирания от Prosernat общ годишен оборот.
(19)
В съответствие с член 6 от горепосоченото решение С 51/2005 през 2009 г. (14) в изключителните споразумения, в които се определя възнаграждението на публичната организация ФИП, плащано от дъщерните дружества Axens и Prosernat беше включена клауза с цел да се гарантира, че на дружеството майка се изплаща минимално пропорционално възнаграждение, което покрива минимум 25 % от разходите за проучване на осъществимостта, предшестващи промишлените изследвания, 50 % от разходите за промишлени изследвания и, според случая, 75 % от разходите за предконкурентна развойна дейност, осъществявана от публичната организация ФИП в областите на дейност на дъщерните дружества, по смисъла на Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 17 февруари 1996 г. (15) (наричана по-нататък „рамката ИРД от 1996 г.“) (16).
(20)
В съответствие с решението за откриване на процедурата, в рамките на разследването на въпросната мярка изглежда необходимо да се вземе предвид потенциалното въздействие на държавната гаранция, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП върху съвкупността от образувания на групата ФИП (тук се включва и публичноправната организация ФИП и нейните три частноправни дъщерни дружества) (17).
3 ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(21)
До 2006 г. ФИП е бил професионална частноправна организация по смисъла на така наречения Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, поставена под икономическия и финансов контрол на френското правителство.
(22)
В член 95 от рамковия Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. се определят насоките на енергийната политика и се поставя принципът за преобразуване на ФИП в EPIC. Това преобразуване се осъществи на практика след публикуването на декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г. относно статута на публичноправната организация ФИП в Официален вестник на Френската република.
(23)
В качеството си на EPIC на датата на промяна на статута ѝ публичноправната организация ФИП се преобразува в юридическо лице на публичното право (18).
(24)
Правните последици от класифицирането като EPIC са подробно изяснени в част 2 („Описание на мярката“) от горепосоченото решение С 56/2007, както и в част 3.2.1 („Правни последици от статута EPIC на ФИП“) в решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща mutatis mutandis.
4 ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(25)
В решението за откриване на процедурата Комисията първоначално счете, че мярката повдига съмнения по отношение на факта, че режимът, произтичащ от публичното право, предоставен на EPIC, по отношение на обявяването в несъстоятелност наподобява механизъм на неограничена гаранция на държавата, чрез който се изразходват държавни ресурси:
-
производствата за установяване на неплатежоспособност и обявяване в несъстоятелност са неприложими по отношение на EPIC в качеството им на юридически лица на публичното право по силата на общия принцип на неприкосновеност на имуществото на юридическите лица на публичното право, признат от френската съдебна практика от края на 19-и век, и по-специално от Касационния съд (19). За повече подробности Комисията препраща към съображения 38-40 от част 3.2.1.1 от решението за откриване на процедурата (20);
-
в замяна на това EPIC попадат в обхвата на закона от 16 юли 1980 г. и правилата за неговото прилагане. По силата на тези правила държавата изрично се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации, като ѝ се отстъпват важни правомощия като служебното нареждане на плащания и предоставянето на достатъчно ресурси, и се издига като принцип отговорността на държавата като крайна мярка по отношение на дълговете на юридическите лица на публичното право. За повече подробности Комисията препраща към съображения 41-45 от част 3.2.1.2 от решението за откриване на процедурата (21);
-
при евентуално прекратяване на дадено EPIC, общо се прилага принципът на прехвърляне на дълговете към държавата или към друга публична организация (22), така че на всеки кредитор на EPIC се гарантира, че никога няма да загуби вземанията си по отношение на публичноправната организация. За повече подробности Комисията препраща към съображения 46-51 от част 3.2.1.3 на решението за откриване на процедурата (23);
-
EPIC биха могли да разполагат с привилегирован достъп до авансовите бюджетни сметки. За повече подробности Комисията препраща към съображение 52 от част 3.2.1.4 от решението за откриване на процедурата (24).
(26)
Освен това, както е посочено в съображения 65-74 от решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща за повече подробности, предложените от френските власти разяснения на законовите и подзаконовите актове не изглеждат достатъчни, за да разсеят a priori тези съмнения.
(27)
След това Комисията посочи, че не може да се изключи варианта, че от това положение произтича избирателно икономическо предимство, главно чрез считаните за по-благоприятни условия на финансиране, дори и при положение, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не са обект на финансов рейтинг от външна агенция за кредитен рейтинг. Групата ФИП също така е могла да бъде облагодетелствана в отношенията си със своите клиенти и доставчици доколкото последните са смятали, че се ползват от държавна гаранция върху вземанията си. Следователно във фазата на предварителното разследване не може да се изключи варианта, че в случай на доставка или покупка на стоки или услуги, включващи вземане, съответните доставчици или клиенти предоставят на публичноправната организация ФИП по-добри условия, от каквито биха предоставили на предприятие, което не се ползва от държавна гаранция.
(28)
Освен това след приключването на предварителното разследване, въз основа на наличната информация Комисията счете, че неограниченият характер на гаранцията, по-специално във връзка с нейната продължителност, размер и обхват, прави изключително трудно изчисляването на размера на пазарната премия, която публичноправната организация ФИП би трябвало да изплати на държавата за предоставената закрила.
(29)
На последно място Комисията посочи, че има съмнения по отношение на съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар, тъй като prima facie тя не изглежда специално предназначена да улесни развитието на определени дейности или на някои икономически региони.
5 СЪОБРАЖЕНИЯ И ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1 ПЪРВОНАЧАЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(30)
Вследствие на горепосоченото решение за откриване на процедурата френските власти предоставиха своите съображения и предложения на Комисията с писмо от 14 октомври 2008 г. Това писмо допълни съображенията и предложенията, изложени от френските власти в техните предходни писма (25) и обобщени в решението за откриване на процедурата.
(31)
В своите съображения от 14 октомври 2008 г. френските власти в самото начало припомниха, че производството срещу групата ФИП е започнало успоредно с горепосоченото пощенско дело и също така отбелязаха, че се позовават на същите аргументи mutatis mutandis, които са развили по време на разследването по това дело (26). Въпреки тези сходства френските власти все пак изтъкнаха особеностите на публичноправната организация ФИП: става въпрос за научноизследователска структура, която изпълнява три функции от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация), чиито дейности са в по-голямата си част нестопански, което би оправдало публичното финансиране, което ѝ е отпуснато. Освен това те уточниха причините за промяната на статута ѝ в EPIC: хармонизирането на естеството на дейностите и начина на финансиране на ФИП от една страна, и нейния юридически статут от друга страна, оправдава промяната на статута, така че ФИП да се доближи до публичната сфера, като се преустанови статутът на професионална частноправна организация.
(32)
Френските власти оспориха съществуването на държавна помощ, тъй като според тях две от поставените от член 107, параграф 1 от ДФЕС условия не са изпълнени, тъй като от една страна чрез въпросния механизъм не се прехвърлят държавни средства (5.1.1) и от друга страна не се предоставя никакво предимство на публичното образувание ФИП (5.1.2).
5.1.1 ЛИПСА НА ГАРАНЦИЯ, ВМЕНЯЕМА НА ДЪРЖАВАТА И ПРЕДПОЛАГАЩА ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА
(33)
Френските власти твърдят, че от една страна публичноправните организации не получават никаква гаранция поради статута си (A), а от друга страна - аргументите на Комисията в решението за откриване на процедурата са погрешни (Б).
A. Липса на неограничена гаранция на държавата
(34)
Както се посочва в съображения 41-45 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват пет правни основания в подкрепа на своите доводи.
(35)
На първо място, в нито един текст или решение не е заложен принципът, според който държавата по правило гарантира безсрочно дълговете на търговските и промишлени организации на публичното право.
(36)
На второ място, липсата на гаранции е установена в съдебната практика на Държавния съвет, по-специално в решението по дело Société de l'hôtel d'Albe (27), както и в двете решения по делото Campoloro (28).
(37)
На трето място, в устройствения закон от 1 август 2001 г. относно закона за бюджета („LOLF“) се предвижда, че само разпоредба от закона за бюджета може да породи гаранция (29), както изрично потвърди и Държавният съвет в своя годишен доклад от 2006 г. (30) Поради това според експерта, назначен от френските власти във връзка с горепосоченото пощенско дело (31), след пълното влизане в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. не може законосъобразно да бъде предоставена гаранция по подразбиране. Поетите дългове от 1 януари 2005 г. не се ползват от гаранция по подразбиране. По отношение на поетите дългове преди 1 януари 2005 г. експертът счита, че при липсата на съдебно решение не може да се определи дали изтичането на предоставените по подразбиране гаранции преди 1 януари 2005 г., чието отпускане не е било изрично разрешено в закона за бюджета, би могло или не би могло да бъде отхвърлено с основанието за спазване на конституционно защитените права на кредиторите.
(38)
На четвърто място, Франция счита, че ако EPIC са получавали държавна гаранция, при промяната на статута им би било необходимо да се въведат мерки за запазване на правата на кредиторите. Такъв механизъм обаче никога не е бил създаван (32) и френските власти заключават, че a contrario EPIC не се възползват от никаква държавна гаранция.
(39)
На пето място френските власти цитират статия (33) на г-н Labetoulle, бивш председател на отдела за съдебни спорове към Държавния съвет, според когото „в правото няма автоматично предоставяне, ползване и обхват на тази гаранция [държавна гаранция, която пълноправно би се прилагала по отношение на публичноправните държавни организации]“.
Б. Погрешни аргументи на Комисията (34)
(40)
Френските власти считат, че що се отнася до EPIC, плащането на индивидуалните кредити не би могло да бъде гарантирано (a), както не е гарантирана и издръжката за съществуването на публичната организация или нейните задължения (б).
a) Липса на гаранция относно изплащането на индивидуални кредити
(41)
Както е посочено в съображения 46-49 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда гаранция: въз основа на работата по изготвянето на закона, на тълкуването на съдебната практика по делото Campoloro от 10 ноември 1999 г. (35) и от 18 ноември 2005 г. (36) и на научни статии (37) Франция посочва, че според нея в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда задължение за държавата да предоставя собствени ресурси: изразът „ги предоставя“, посочен в член 1, дава единствено правомощие на държавата за „заместване“ на изпълнителния орган на лицето, което тя замества, при упражняване на което „принципно заместващото лице разполага със същите компетенции като заместваното лице“. Следователно в рамките на това заместване държавата би могла да упражнява единствено правомощията на този изпълнителен орган, които не включват възможността да се разполага с държавен бюджет, като отпускането на извънредна субсидия е „извън упражняването на правомощието за заместване“.
(42)
Освен това, както се посочва в съображения 50-53 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че безвиновната отговорност на държавата не може да се търси единствено на основание недостиг на активи. В действителност според френските власти всяка гаранция предполага, че гарантът поема отговорност за действията на обекта на гаранцията. Тъй като отговорността предполага виновно поведение, а в случай на безвиновна отговорност се поемат последиците от собствените действия, не може да става въпрос за гаранция. Според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание, че префектът или надзорният орган не е успял да предприеме мярка, която да даде възможност за изплащане на вземането поради финансовото и имуществено състояние на публичноправната организация. Не би трябвало да става въпрос за правонарушение, тъй като бездействието на префекта или на надзорния орган не може само по себе си да представлява правонарушение. Въпреки това френските власти признават, че при изпълнението на създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура, на представителя на държавата се налага изискването за непрекъснатост на обществената услуга, но считат, че дори и съдията да постанови обезщетяване на кредитора, обезщетението ще доведе същата ситуация за кредитора като ситуацията по общия правен режим, тъй като в последния случай въпросното имущество би било преотстъпено и всички кредитори биха получили полагащата им се сума. С други думи не би имало никакво предимство за кредитора.
б) Липса на гаранция по отношение на издръжката на публичната организация ФИП и на нейните задължения
(43)
Както се посочва в съображения 54-56 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че неприложимостта на производството по оздравяване и ликвидация по общия правен режим към обществените организации не изключва възможността за обявяване на EPIC в несъстоятелност или за започване на производство по нейната несъстоятелност. Те оспорват анализа на Комисията, основан на известието относно държавните помощи под формата на гаранции (38) (наричано по-нататък „известието относно гаранциите“), и считат, че в конкретния случай Комисията не е доказала съществуването на „по-изгодни условия за кредит“, чрез които се изключва възможността от производство за обявяване в несъстоятелност, и не е установила, че публичната организация ФИП не може да изпадне в несъстоятелност, нито че не е възможно да започне производство за неплатежоспособност, тъй като законът от 1985 г. представлява единствено процедурен закон, а обстоятелството, че EPIC не попадат в приложното му поле, не означава, че срещу тях не може ad hoc да започне производството по оздравяване или обявяване в несъстоятелност.
(44)
Освен това, както се посочва в съображения 57-67 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че прилагането на „процедурата“, установена със закона от 16 юли 1980 г., вместо колективната процедура по общия правен режим не предоставя никакво предимство на кредитора. Те оспорват нуждата от спазване на критериите за публичност (39) и равностойност (40), заложени в съображение 81 от решението на Комисията за откриване на процедурата, с цел да се прецени дали прилагането на специфична процедура при неплатежоспособност предоставя предимство на дружеството, обект на тази процедура, в сравнение с обхванатите от търговското право предприятия (41), но те се придържат към тези два критерия при анализа на установената със закона от 16 юли 1980 г. процедура. Що се отнася до критерия за публичност френските власти считат, че агенциите за кредитен рейтинг правилно посочват процедурата като приложима в случай на неплатежоспособност на EPIC, докато по отношение на критерия за равностойност те разграничават два случая в зависимост от това дали се прилага изискване за непрекъснатост на обществена услуга, като същевременно отбелязват, че поради финансовото положение на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества няма вероятност за недостиг на активи на групата ФИП, чиито налични средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) към края на 2007 г. възлизаха на около пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR):
а)
При липса на изискване за обществена услуга или при недостиг на активи на публичноправната организация прилагането на установената в закона от 1980 г. процедура не би поставило кредиторите в по-благоприятно положение, отколкото ако се приложи процедурата по общия правен режим: те биха получили същата сума като кредиторите на юридическо лице по търговското право, а именно сумата, получена в резултат на продажбата на активите, и не биха имали възможност за обжалване в края на процедурата (42), тъй като според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи. Различават се само два аспекта:
-
липсата на обслужване на кредиторите като цяло: за разлика от процедурата по частното право, при която вземанията се разглеждат в своята цялост и кредиторите се удовлетворяват по низходящ ред на привилегированост и пропорционално на наличните суми, създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура се различава по това, че само действията на кредитора му позволяват да запази правата си. Логиката на закона от 16 юли 1980 г. е „първи дошъл - първи обслужен“;
-
държавният представител е този, който под контрола на административния съдия (контрол за грубо правонарушение, както е установено от Държавния съвет в горепосоченото решение по делото Campoloro), поема функцията, еквивалентна на функцията на ликвидатор и синдик.
б)
Ако трябва да се осигури непрекъснатост на обществената услуга, френските власти допускат, че при упражняване на своите правомощия съгласно закона от 16 юли 1980 г. представителят на държавата би могъл да реши да не се преотстъпват определени активи, които са необходими за изпълнението на обществената услуга. Ако това непреотстъпване на определено имущество не се компенсира от държавата, то би се изразило в по-малка продажба на активи и следователно в намаляване на сумите, които кредиторите могат да получат обратно. Според френските власти подобна процедура не предоставя на кредиторите на публичната организация ФИП по-големи права в сравнение с правата, които биха имали по търговското право. Въпреки това френските власти допускат, че при този вариант има риск от позоваване на безвиновната отговорност на държавата: тя би се изразила в обезщетяване на кредиторите до размера на понесената от тях вреда (до продажната стойност на активите, които държавата заделя за осигуряване на непрекъснатост на обществената услуга). Кредиторите биха били потенциално поставени в същото положение както ако се приложи общият правен режим. Френските власти заключават, че с установеното от закона от 16 юли 1980 г. производство не се предоставя никакво предимство спрямо производството по общия правен режим и следователно не е правно обосновано да се приложи пряко тази процедура по отношение на публичноправната организация ФИП.
(45)
Както се посочва в съображение 68 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти подчертават, че посочените от Комисията текстове в решението за откриване на процедурата, особено съображение 82 и по-специално инструкцията за кодификация № 02-060-М95 от 18 юли 2002 г. относно финансовото и счетоводно регулиране на националните търговски и промишлени организации на публичното право и ръководството относно финансовата организация за създаването, преобразуването и разпускането на национални публичноправни организации и групи от обществен интерес от 14 ноември 2006 г., не са валидни и не могат да бъдат приложени по отношение на публичната организация ФИП.
(46)
Що се отнася до рекапитализацията на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, френските власти на първо място считат, че повдигнатият въпрос в съображение 80 от решението за откриване на процедурата не би следвало да се взема предвид за доказването на евентуална държавна гаранция, а по-скоро за определянето на потенциалните последици от подобна гаранция, която евентуално би поставила публичната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в привилегировано положение поради съществуването на по-благоприятни условия за рекапитализация. В съответствие с това те считат, че доводите на Комисията се основават на погрешни идеи:
-
От една страна Комисията допуска грешка в разсъжденията си по отношение на евентуалната подкрепа, която публичната организация ФИП би оказала на своите дъщерни дружества чрез прехвърляне на средства в рамките на групата, тъй като условията, при които дружеството майка, било то и юридическо лице на публичното право, може да подпомага изпаднало в затруднение дъщерно дружество се регламентират от дружественото право (43) и по никакъв начин не са свързани с понятието за дружество по смисъла на конкурентното право.
-
От друга страна френските власти оспорват твърдението, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП и държавната гаранция, която този статут включва, могат при необходимост да ѝ позволят по-лесно да извърши рекапитализация на дъщерните си дружества в сравнение с частноправните дружествата-майки. Според френските власти фактът, че едно дружество понася временно загубите на едно от своите дъщерни дружества, е част от нормалното функциониране на дадена група от дружества, както впрочем е постановил и Съдът на Европейския съюз (44), а намесата на публичен инвеститор, който действа по същите правила, по които действа и частният инвеститор, не съдържа елементи на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (45). Такъв е именно случаят с публичноправната организация ФИП, която разполага с правната възможност (а не задължение) да рекапитализира дъщерно дружество, изпаднало в затруднение, по същите критерии за оценка като всеки разумен инвеститор. На последно място френските власти оспорват твърдението, че дружествата със статут EPIC разполагат с каквато и да е възможност за „директен достъп“ до „бюджетните сметки“. Те уточняват, че бюджетният механизъм на „сметката за финансова помощ“, регламентиран с член 24 от LOLF, предвижда установяването на ограничени кредитни сметки (чиито таван е фиксиран от закона за бюджета), които позволяват на държавата при желание и възможност (по-специално съгласно правото на Европейския съюз) да отпусне средства на различни организации. Според френските власти EPIC нямат „пряк достъп“ до тези сметки.
5.1.2 ЛИПСА НА КАКВОТО И ДА Е БИЛО ПРЕДИМСТВО ЗА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП И ЗА НЕЙНИТЕ ДЪЩЕРНИ ДРУЖЕСТВА
(47)
На първо място френските власти считат, че горепосоченото известие относно гаранциите не позволява да се стигне до заключението за наличие на предимство в конкретния случай, че разширяването на евентуалните предимства, от които ФИП би се ползвала поради своя статут на EPIC, така че да обхванат нейните дъщерни дружества - акционерни дружества, към които е приложим общият правен режим - би било в противоречие с установената от Комисията практика при вземане на решения и че в случая не е приведено доказателство за реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
(48)
Френските власти считат, че Комисията прави погрешно тълкуване на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите, в което се „(…) приема за помощ под формата на гаранции по-благоприятните условия на финансиране, получени от предприятия, чиято правна форма изключва процедура на ликвидация или несъстоятелност или предвижда изрична държавна гаранция или покритие на загубите от държавата“:
-
На първо място френските власти оспорват твърдението, че в качеството си на EPIC публичноправната организация ФИП притежава правен статут, изключващ всякаква възможност за процедура на ликвидация или несъстоятелност или други производства при неплатежоспособност; Комисията в никакъв случай не е доказала това, а е само предоставила доказателство, че този статут не позволява прилагането на една конкретна процедура (в настоящия случай това е процедурата, установена със закона от 25 януари 1985 г.);
-
На второ място френските власти отричат автоматичното пораждане на връзка между правната и законоустановена невъзможност ФИП да бъде обект на процедура на ликвидация или несъстоятелност и ползването на по-изгодни условия за финансиране на пазарите; Комисията е тази, която при прилагането на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите трябва да докаже предварително съществуването на по-изгодни условия за кредитиране, за да приеме, че едно предприятие, чийто правен статут изключва възможността за производство по несъстоятелност или неплатежоспособност, се ползва от помощ под формата на гаранция.
(49)
Освен това в решението за откриване на процедурата Комисията не е спазила своята практика при вземане на решения при разследването за потенциални предимства за дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и за съществуването на неограничена гаранция за EPIC. Комисията е разсъждавала по начин, който е в противоречие с разсъжденията ѝ при създаването на La Banque Postale (46): макар последната подобно на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП да е била акционерно дружество, изцяло притежавано от организация със статут, приравним на EPIC, Комисията е счела (и то отделно от поетите от Франция ангажименти в този случай), че правният статут на акционерно дружество от общия правен ред сам по себе си позволява да се изключи възможността за наличие на каквато и да е било неограничена гаранция за дъщерното дружество. Според френските власти от същото разсъждение би трябвало да се заключи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, които също имат статут на акционерни дружества по общия правен ред, не се ползват с неограничена гаранция, евентуално отпусната поради статута EPIC.
(50)
На последно място Комисията не е доказала съществуването на реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, като в решението за откриване на процедурата се е позовала на условия за финансиране, „считани“ за по-благоприятни, без да представи надлежно доказателство. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз от Комисията в конкретния случай се изисква да докаже, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП ѝ е позволил в действителност да получи по-благоприятни условия за финансиране (47). В допълнение към това френските власти са предоставили редица сведения по време на производството, които демонстрират, че от статута EPIC на публичноправната организация ФИП не е произтичало и че не е било възможно да произтече каквото и да е било финансово предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и че по-специално преобразуването на публичноправната организация ФИП се е осъществило при спазване на общия принцип за непрекъснатост на обществената услуга, по-специално по отношение на нейната дейност, организация, счетоводен и финансов режим (ресурси и счетоводни и финансови правила) и фискален режим.
(51)
Френските власти считат, че посочените предходни елементи свидетелстват, че:
-
Финансовото положение на публичноправната организация ФИП е добро, което обезсмисля въпроса за евентуална ликвидация и следователно за намеса на държавата като последна инстанция.
-
Финансовата ситуация на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества в краткосрочен план е различна за всеки от тези субекти и е резултат от конкретни преговори, проведени intuitu personae с техните банки.
-
Правоотношенията между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и техните доставчици и клиенти не биха породили привилегировани условия, произтичащи от очакването на тези доставчици и клиенти за държавна гаранция;
(52)
Френските власти заключават, че:
-
Направеният от Комисията анализ в решението за откриване на процедурата може да се оспори: публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не се ползват с каквато и да е била държавна гаранция;
-
Комисията не е доказала наличието на предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, което произтича от статута EPIC на ФИП;
-
Следователно Комисията не е доказала наличието на държавна помощ в полза на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
5.2 ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(53)
Независимо от това, за да разсеят всякакво съмнение от страна на Комисията, френските власти посочиха, че ако Комисията се съгласи да приключи процедурата с решение за липса на помощ съгласно член 7, параграф 2 от процедурния регламент, те имат готовност да осъществят следните мерки:
-
изясняване на декрета за прилагане на закона от 16 юли 1980 г.;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите за финансиране на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП.
5.2.1 ИЗЯСНЯВАНЕ НА ДЕКРЕТА ЗА ПРИЛАГАНЕ НА ЗАКОНА ОТ 16 ЮЛИ 1980 Г.
(54)
Както се посочва в съображения 94-96 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти предлагат да се изясни тълкуването на закона от 16 юли 1980 г., като се внесе изменение на член 3-1, четвърта алинея от декрета за прилагането (48). Според тях предлаганото изменение има за цел да разсее всякакво съмнение по отношение на израза „ги предоставя“ при уреждането на правомощието за надзор, предоставено на префекта или на надзорния орган, като занапред последните ще бъдат длъжни да намерят необходимите ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или на организацията (49). Според френските власти това предложение изключва възможността при упражняване на надзорните си правомощия представителят на държавата да може да увеличи ресурсите на съответната местна власт или публичноправна организация чрез държавна субсидия или вливане на държавни ресурси.
5.2.2 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, КОИТО ВКЛЮЧВАТ ЗАДЪЛЖАВАНЕ
(55)
Както се посочва в съображения 97-100 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти оспорват становището на Комисията (50), че може да се търси отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това френските власти представят предложение, основано на изключението за поетия риск (срв. решения на Държавния съвет по делата Sille (51) и Meunier (52)), като по аналогия на своето предложение по пощенското дело предлагат официално да потвърдят пред кредиторите на публичноправната организация ФИП, че вземането им не се ползва с държавна гаранция и че в случай на неплатежоспособност държавата не следва да поеме финансовите задължения на предприятието за плащане на вземането. Следователно потенциално заинтересованите лица, изпаднали напълно съзнателно в такова положение, не биха имали право на обезщетение. Ето защо френските власти поемат съвместен ангажимент с публичноправната организация ФИП да включват за всяка операция следната забележка в договора за финансиране (за всеки обхванат от договора инструмент):
„Емитирането на средства/програмата/заемът не се ползват с никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга“.
(56)
Както се посочва в съображение 101 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти взеха предвид съмненията, изразени от Комисията в съображение 71 от решението за откриване на процедурата, което гласи, че от една страна изключването на приет риск е правило, установено в съдебната практика, което може да претърпи развитие, и че от друга страна подобно правило се основава на инструменти от вторичното законодателство, които могат да не се вземат предвид при възникване на конфликт, и на последно място че предложението на френските власти не покрива всички възможни случаи, тъй като вземанията могат да бъдат не само финансови, но също така от търговско или от друго естество.
(57)
Както се посочва в съображения 102-104 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, след като припомниха своето принципно противопоставяне на позицията на Комисията по отношение на търсенето на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи на публичноправната организация ФИП, френските власти предоставиха допълнителни аргументи, за да отговорят на тези съмнения:
а)
Френските власти смятат, че първото възражение на Комисията на практика означава, че дори в националното законодателство на дадена държава-членка да не се предвижда такава разпоредба, рискът от обрат в съдебната практика, т.е. от промяна в националното законодателство, сам по себе си би бил достатъчен за създаване на държавна гаранция. Комисията не трябва да обосновава потенциална мярка за помощ с евентуална промяна в правото, което в настоящия случай е малко вероятно, тъй като изключването на приет риск представлява общ принцип на публичното право, потвърден многократно в съдебната практика, който никога не е бил оспорван и е бил широко обсъждан.
б)
Що се отнася до второто възражение френските власти признават, че законът и регламентът имат превес над договора и че една спорна клауза винаги може да се анулира. Въпреки това те считат, че това възражение не се обосновава с текст от по-висше равнище, че то не е подкрепено с доказателства и следователно няма юридическа сила;
в)
На последно място, що се отнася до третото възражение френските власти считат, че то се основава единствено на предположение за евентуално вярване или очакване от страна на доставчиците за държавна гаранция върху тяхното вземане, което само по себе си не е достатъчно да обоснове наличието на предимство, като вместо това твърдението трябва да се подкрепи с доказателство, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в действителност са се ползвали с подобно икономическо предимство.
(58)
Въпреки това, както се посочва в съображение 106 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват, че са готови да разширят предложението си за вписване на бележка за липса на гаранция към всички договори, които включват задължаване, така че да се предотврати всяка възможност за търсене на безвиновна отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП.
5.2.3 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ ЗА ФИНАНСИРАНЕ НА ДЪЩЕРНИТЕ ДРУЖЕСТВА AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(59)
Освен това с цел допълване на предложения инструмент френските власти отправят допълнително предложение до Комисията, подобно на предложението, отправено при създаването на Banque Postale, което представлява ангажимент, свързан с условията за отпускане на заеми на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) на пазара, при извършването на всяка операция в договора за финансиране да се отбелязва писмено (за всеки обхванат от договора инструмент), че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“.
(60)
Както се посочва в съображения 107-110 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че двете предложени мерки за изясняване (които са разгледани подробно в съображения 55 и 59) поясняват правата на кредиторите на публичноправната организация ФИП, така че Франция не следва да се счита съгласно изложеното от Комисията в съображение 87 от решението за откриване на процедурата за „отговорна за породените очаквания на кредиторите на публичноправната организация ФИП по отношение на съществуването на гаранция“ или пък че умишлено поддържа „неясно правно положение“, което „предоставя предимство на публичноправната организация ФИП и може да включва изразходването на държавни средства“.
5.3 ДОПЪЛНИТЕЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(61)
В писмата си от 16 юли 2010 г. и от 26 ноември 2010 г. френските власти предоставиха допълнителни съображения, които според тях свидетелстват за липсата на държавна помощ за публичноправната организация ФИП.
(62)
На първо място, като припомнят делото France Télécom (53), френските власти подчертават в писмото си от 16 юли 2010 г., че Съдът на Европейския съюз е потвърдил задължението на Комисията да докаже съществуването на реално предимство с оглед установи съществуването на държавна помощ. Те считат, че в конкретния случай неограничената гаранция, която според Комисията произтича от статута на публичноправната организация ФИП, в действителност не ѝ предоставя никакво икономическо предимство. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти уточняват, че според тях доказателствената тежест се носи от Комисията. По този въпрос те припомнят установените в съдебната практика на Европейския съюз изисквания в областта на доказването и мотивирането, по-специално от Първоинстанционния съд по горепосоченото дело France Télécom и от Съда на Европейския съюз по дело Krantz (54) и наскоро в Deutsche Post AG (55). Френските власти считат, че представеният от Комисията анализ в конкретния случай се основава „в по-голяма степен на хипотези, отколкото на анализ in concreto“.
(63)
Освен това френските власти считат, че Комисията е на мнение, че публичноправната организация ФИП би могла да се ползва от предимство на три равнища: i) на равнище отношения с банкови и финансови институции, ii) на равнище отношения с доставчиците и iii) на равнище връзки с трети промишлени партньори, които прибягват до изследователски услуги.
(64)
Що се отнася до връзките на публичноправната организация ФИП с финансовите и банковите институции, френските власти считат, че досега публичноправната организация ФИП не се е облагодетелствала от каквото и да е било предимство от своя статут EPIC. Те предоставят на Комисията доводи, свидетелстващи, че: i) в дългосрочен план публичноправната организация ФИП няма никакви задължения за 2005, 2006 и 2007 г. (56), както и за 2008 и 2009 г., ii) в средносрочен план публичноправната организация ФИП със сигурност ежегодно е провеждала преговори за кредитни линии, разкрити в различни банкови институции, но е получавала лихви, сравними с пазарните, и във всеки случай никога не е използвала тези кредитни линии и на последно място iii) в краткосрочен план задлъжняването на публичноправната организация ФИП е било почти нулево или нулево за въпросния период.
(65)
Що се отнася до отношенията с доставчиците френските власти считат, че в качеството ѝ на възлагащ орган, публичноправната организация ФИП е подчинена на условията за публичност и конкуренция от наредба № 2005-649 от 6 юни 2005 г. (57) и че следователно не може да се ползва с каквото и да е предимство. В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти отново изтъкват този анализ и уточняват, че подлагането на поръчките на публичноправната организация ФИП на тръжна процедура съгласно Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (58) според тях представлява достатъчна гаранция за избягване на нарушения на конкуренцията на пазара. Според Франция, поставяйки в състояние на конкуренция своите доставчици съгласно задълженията, произтичащи от правото на Европейския съюз, публичноправната организация ФИП не би могла да бъде обвинена, че извлича неправомерна полза, най-малкото заради липсата на каквото и да е специфично доказателство. Те подчертават, че достъпът до електронните системи за покупко-продажба е бил улеснен именно с цел ефективност на обществената поръчка, като в съображение 13 от Директива 2004/18/ЕО се посочва например, че „Тази техника за покупки дава на възлагащия орган […] особено голям избор от оференти […] и следователно да гарантира оптимално изразходване на обществените средства в резултат на широка конкуренция“. В тази връзка те посочват доклад (59) на Комисията, в който се заключава за положителното въздействие на правната уредба относно обществените поръчки върху понижаването на цените, което се представя като „социална полза“, в резултат на по-справедлива конкуренция между оферентите. Поради това, ако „припише“ тези икономиии на статута EPIC на публичноправната организация ФИП, позицията на Комисията би била в разрез с духа на директивата, съгласно която процедурите за подбор са основната движеща сила за по-добра конкурентоспособност и водят до понижаване на цените на обществените поръчки.
(66)
На последно място, що се отнася до отношенията на публичноправната организация ФИП с нейните клиенти, Франция уточнява, че съответните договорни дейности за научни изследвания обхващат съответните услуги на публичноправната организация ФИП, поискани от клиент, трета страна или дъщерно дружество, по въпроси от сферата на компетентност на публичноправната организация ФИП, като те не водят до стратегически интереси на публичноправната организация ФИП по отношение на правото на собственост върху постигнатите резултати, възможно е да разширяват познанията и компетенциите на публичноправната организация по отношение на изпълнението на програми за научноизследователска и развойна дейност, които тя осъществява, и не попадат в обхвата на изключителната сфера на дейност на дъщерните дружества. Френските власти отбелязват, че за предоставянето на научноизследователските услуги, от които тези клиенти се възползват, се разчита на специфично оборудване и експертен опит.
(67)
В тази връзка Франция заявява, че дори публичноправната организация ФИП да извлича полза от своя статут EPIC при извършването на своите икономически дейности, това предимство не би имало никакво съществено въздействие върху пазара. По-специално то не би могло да наруши конкуренцията, нито да засегне търговията между държавите-членки. По отношение на периода след промяната на статута на публичноправната организация ФИП (която бе извършена през юли 2006 г.) френските власти все пак признават, че публичноправната организация ФИП евентуално е могла да се възползва от облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение, което обаче все пак представлява незначителна сума въз основа на обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга. Френските власти заключават, че подобен факт не би имал характера на предимство, нещо, което поставя под въпрос самото съществуване на държавна помощ по отношение на публичноправната организация ФИП.
6 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ И МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
6.1 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(68)
В писмото си от 28 ноември 2008 г. дружество UOP Limited обосновава своя правен интерес като трета заинтересована страна по процедурата (60) и след това излага няколко съображения от общ характер и посочва, че според него организацията, която то нарича „ФИП/Axens“, се ползва с държавна гаранция:
-
Групата, съставена от публичноправната организация и нейното дъщерно дружество Axens - „ФИП/Axens“, се възприема безспорно като организация с публичноправен статут на пазара (5.1.1);
-
Отдаването на статут EPIC на „ФИП/Axens“ е позволило и продължава да позволява значително нарушаване на конкуренцията на пазара за технологиите на процеси, в който извършва дейност и дружеството UOP Limited, тъй като този статут създава предимства в отношенията с доставчиците, капиталовложителите и клиентите (5.1.2).
6.1.1 ВЪЗПРИЕМАНЕ НА ГРУПАТА „ФИП/AXENS“ ОТ СТРАНА НА ПАЗАРА
(69)
Според дружеството UOP Limited аргументът на френските власти, съгласно който Axens и останалите дъщерни дружества на ФИП представляват различни икономически организации, е невалиден. Комисията правилно изтъква, че i) публичноправната организация ФИП притежава изцяло Axens; ii) извършването от Axens на ИРД за публичноправната организация ФИП отразява стратегически приоритети на държавата; iii) лица от управата на публичноправната организация ФИП участват в управлението на Axens; iv) Axens има сключен изключителен договор с публичноправната организация ФИП, който е от решаващо значение за икономическата дейност на дъщерното дружество; и v) по-специално е сключено споразумение за правото на първо използване и за осигуряването на персонал.
(70)
Освен изложените в предходното съображение обстоятелства дружеството UOP Limited добавя, че имиджът на ФИП и Axens, който те придават на своите отношения, както и възприемането им от страна на пазара също представляват определящи фактори:
-
ФИП и Axens се представят на пазара като единна икономическа организация „ФИП/Axens“. В интернет сайта на Axens се отбелязва по-специално, че „дружеството от близо петдесет години насам базира своята дейност на успехите на ИРД и промишлени успехи“ (61). Освен това рекламите на технологиите на Axens се позовават на публичноправната организация ФИП. Впрочем, служителите на Axens и на публичноправната организация ФИП понякога са посещавали заедно своите лицензополучатели.
-
В пресата за отрасъла се дава пример за възприемането на „ФИП/Axens“ като единна икономическа организация от страна на пазара. Дружеството UOP Limited по-специално приложи откъси от публикации в пресата, в които се посочват извършваните от „ФИП/Axens“ дейности в областта лицензите на технологични процеси или се посочва предоставянето на такива лицензи от публичноправната организация ФИП чрез посредничеството на нейното дъщерно дружество Axens. Освен това дружеството UOP Limited предостави примери от статии или презентации, в които служители на Axens оставят да се разбере, че публичноправната организация ФИП счита, че Axens извършва „всички съответни дейности на промишления отдел и бившето дружеството Procatalyse.“
6.1.2 ПРЕДИМСТВА, ПРЕДОСТАВЕНИ ОТ СТАТУТА EPIC
(71)
Дружеството UOP Limited посочва, че фактът, че доставчиците и клиентите считат, че Axens разполага с неограничени средства от държавата за финансирането на дейността си, ѝ предоставя значително предимство на пазара. Въпреки че става въпрос само за възприемането от страна на пазара, този елемент ще има по-голяма важност в условията на световната икономическа криза.
(72)
Що се отнася до клиентите, гаранциите, които организацията „ФИП/Axens“ би предоставила, биха имали особено голямо значение на пазара, където клиентите ще вземат под внимание дългосрочните икономически съображения преди да изберат дадена технология. Като дава пример за „ароматни комплексни съединения“, дружеството UOP Limited обяснява по същество, че преди да се приложат подобни технологии клиентите трябва да инвестират значителни средства за проектирането и изграждането на производствени съоръжения, за които са необходими много години работа. Успехът на тези промишлени комплекси обаче би бил свързан с ефективността на използваните технологии, за които клиентите биха изисквали в общия случай да получат гаранция (62) от търговеца на процесите. В случай че не бъде постигнато изискваното ниво на ефективност те няма да се поколебаят да потърсят отговорност от лицензиара и да поискат спазването на строги задължения за компенсации. Поради това платежоспособността на лицензиара в дългосрочен план е важен елемент при избора на купувачите, не само заради спазването на договорните задължения, но и заради възможностите за ИРД, които са гаранции за бъдещи подобрения на ефективността на придобития процес. Поради това организацията „ФИП/Axens“, която пазарът възприема като зависима от държавата, разполага с предимство в сравнение със своите конкуренти, тъй като купувачите нямат конкретно основание за съмнение за нейното оцеляване в дългосрочен план.
(73)
Що се отнася до доставчиците, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ може да предлага преференциални условия в сравнение със своите конкуренти; по този въпрос то се позовава на подписаните съвместни договори от ФИП и Axens, посочени в решението за откриване на процедурата.
(74)
Що се отнася до финансовите пазари, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ се ползва с преференциални условия и лихвени проценти на капиталовите пазари поради ролята на държавата като гарант от последна инстанция. Освен това в контекста на финансова криза присъствието на държавата и сигурността, която тя представлява за инвеститорите, позволява привличането на частни капитали в условията на недостиг на средства. Конкурентните предприятия нямат достъп до такова финансиране или биха могли да получат такова финансиране единствено при не толкова добри икономически условия. Според дружеството UOP Limited последиците от финансовата и икономическата криза засилват още повече потенциала на мярката за нарушаване на конкуренцията.
(75)
В писмото си от 23 януари 2009 г. дружеството UOP Limited препраща към своите предходни съображения, както и към съображенията, предоставени в рамките на процедурата относно горепосоченото решение C 51/2005. То счита, че тази информация предоставя достатъчно факти, доказващи значението на платежоспособността на договарящите се страни по отношение на съответния пазар на лицензии за процеси. То отново посочва аргумента, според който клиентите на организацията „ФИП/Axens“ биха предположили, че се намират в търговско отношение с държавна организация, за чиято дългосрочна жизнеспособност няма никакъв риск. На последно място дружеството UOP Limited приканва Комисията да анализира споразуменията, сключени между Axens и неговите клиенти, като посочва, че е убедено, че те не съдържат никаква разпоредба, чрез която може да се ограничи отговорността на равнището на Axens.
6.2 МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪОБРАЖЕНИЯТА НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(76)
В писмото си от 22 юни 2009 г. френските власти считат, че съображенията на дружество UOP Limited са „основани върху грешни, дори напълно неверни твърдения и в никакъв случай не се базират на факти, които доказват съществуването на държавна помощ за публичноправната организация ФИП или Axens“.
(77)
По същество френските власти приемат за неуместно формулираното твърдение, според което пазарът възприема „ФИП/Axens“ като публичноправна организация, която се възползва от предимства по отношение на клиенти, доставчици и финансови пазари, и отхвърлят твърдението, че организацията „ФИП/Axens“ представлява държавен орган, който е без проблеми за дългосрочната си жизнеспособност.
(78)
Френските власти развиват два аргумента:
-
На първо място организацията „ФИП/Axens“ не е държавен орган, разполагащ с неограничени ресурси; освен това нищо не доказва, че тази организация се възприема като такава на пазара (6.2.1).
-
На второ място на Axens не се предоставя никакво предимство на пазара със статута EPIC на публичноправната организация ФИП (6.2.2).
6.2.1 „ФИП/AXENS“ НЕ Е ДЪРЖАВЕН ОРГАН, РАЗПОЛАГАЩ С НЕОГРАНИЧЕНИ РЕСУРСИ
(79)
За разлика от това, което UOP Limited твърди, според френските власти доставчиците и клиентите на организацията „ФИП/Axens“ не възприемат това предприятие като „държавен орган“, ползващ се с неограничени ресурси.
(80)
На първо място френските власти препращат към правния анализ, който предоставиха на Комисията, както и към своите предходни съображения, които според тях доказват, че със статута EPIC на публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се предоставя никаква гаранция от държавата.
(81)
На второ място френските власти отбелязват, че дружеството UOP Limited се позовава на „предполагаемо вярване в неограничена гаранция на държавата в полза на ФИП/Axens“, каквото не съществува в правото и което само по себе си не е достатъчно да се обоснове наличие на държавна помощ.
(82)
На трето място, дори и да се предположи, че публичноправната организация ФИП се ползва с държавна гаранция, което френските власти оспорват, би било погрешно да се счита, че подобна гаранция се отнася и към дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП поради това, че последната и нейните дъщерни дружества образуват икономическа група по смисъла на конкурентното право. Всъщност според Франция, в качеството си на организации на частното право, подчинени на дружественото право, дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и в частност Axens не са обхванати от такава гаранция, тъй като предложената от дружеството UOP Limited теория за „автоматично разширяване“ на гаранциите в дадена група е в разрез с принципа за автономия на дружествата. Понятието за група, което може да има значение в конкурентното право, не се признава в дружественото право, а отпускането на гаранции в дадена група се подчинява на строги формални и материални изисквания. Именно такъв е случаят с публичноправната организация ФИП, която предоставя разрешение от Управителния съвет по силата на член 7 от нейния устав. Освен това френските власти считат, че Комисията е отчела този въпрос, тъй като е заключила, че „правният статут на Banque Postale (юридическо лице на частното право) сам по себе си е достатъчен, за да се изключи наличието на неограничена гаранция за Banque Postale (63)“.
6.2.2 AXENS НЕ СЕ ПОЛЗВА С НИКАКВО ПРЕДИМСТВО НА ПАЗАРА ПОРАДИ СТАТУТА EPIC НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(83)
Френските власти считат, че представеният от UOP Limited аргумент, според който пазарът е споделял вярването, че организацията „ФИП/Axens“ е държавна организация с неограничени ресурси и възползваща се от предимства както по отношение на клиентите, така и по отношение на доставчиците и кредиторите, не се базира на „нито едно сериозно основание“ и освен това „неоспоримо се опровергава от фактите“.
(84)
Френските власти предоставиха служебно известие на дирекцията по правни въпроси и споразумения (AJA) на Axens, озаглавена „Принципи на правна сигурност на Axens“ (64), в която се уточняват отношенията, които поддържат ФИП и Axens. Тези отношения се уреждат изрично от общото правило, според което Axens не иска гаранция от дружеството майка по каквато и да е причина. Френските власти уточниха, че по отношение на това правило за липса на гаранция не е възможна никаква дерогация. Освен това този принцип се припомня in extenso в документа със следните думи: „ФИП не обезпечава действията или бездействията на Axens“. Френските власти уточниха, че това правило се прилага по отношение на всеки договор или проект, който Axens може да сключи или да осъществи с клиентите, доставчиците или на финансовите пазари.
6.2.2.1 Относно отношенията на Axens с неговите клиенти
(85)
Според Франция дружеството UOP Limited прави неоснователно заключение за значението на държавната гаранция върху дългосрочното финансово положение на Axens, по-специално по отношение на договорните гаранции и задълженията за поддръжка, предвидени по принцип в лицензионните споразумения (65), и не обосновава причините, поради които е „убедено, че Комисията няма да открие никаква разпоредба за ограничаване отговорността на равнището на Axens“.
(86)
В това отношение френските власти уточниха, че описаната в съображение 84 разпоредба (според която дъщерното дружество не прави никакво искане за гаранция от дружеството майка) се прилага и по отношение на всяка гаранция, за която Axens би водило преговори или би сключило с клиент. Френските власти подкрепиха аргумента си с примера за „ароматните комплексни съединения“, посочен от дружеството UOP Limited в неговите съображения. Френските власти уточниха, че по принцип Axens избира да ограничи своята отговорност до определена част от размера на лицензионното възнаграждение […] (*). Поради това тази политика на ограничение на гаранциите, която представлява един от принципите за правна сигурност на Axens, ясно се различава от практиките на други предприятия, работещи в тази сфера, които според френските власти са склонни да отпускат неограничени гаранции в определени случаи.
(87)
На последно място френските власти припомнят, че задълженията за поддръжка/ремонт, приложими в случай на бедствие, не задействат финансово покритие от публичноправната организация ФИП:
а)
в случай на неизпълнение на задълженията на Axens предложеният от неговите застрахователи размер на средствата чрез различните застрахователни линии на своята световна програма би бил много по-висок от тавана на отговорност, който Axens е договорил със своите лицензополучатели;
б)
капацитетът за незабавно или бързо мобилизиране на средства на Axens, по-специално поради неговата ниска задлъжнялост, също е много важен;
в)
в споразуменията, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens изрично се ограничава отговорността на публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на Axens по даден лиценз до непременно ограничен размер, поради обвързаност с получаваното от публичноправната организация ФИП лицензионно възнаграждение;
г)
застрахователят, който е сключил договор за гражданска отговорност с Axens, би отхвърлил изрично всеки иск, насочен срещу публичноправната организация ФИП, независимо от основанието.
(88)
Френските власти заключават, че позицията на дружеството UOP Limited относно съществуването на предполагаемите предимства, които Axens получава на пазара за лицензиране на процеси, е погрешна, по-специално дотолкова доколкото Axens не е преставал да води политика за ограничаване на гаранциите за отговорност, предоставяни на своите клиенти.
(89)
В писмото си от 8 септември 2009 г. френските власти уточниха, че ограничаването на отговорността по отношение на клиентите е предвидена едновременно в споразумението за рамков лиценз (66) и в споразумението за лиценз на продукти (67), сключени между публичноправната организация ФИП и Axens и влезли в сила на 1 януари 2001 г. В тези два договора се предвижда, че ако Axens може да докаже, че неспазването на задълженията е поради предоставените услуги от публичноправната организация ФИП, финансовата отговорност на последната ще се ограничи до процент (68) от реално получените от публичноправната организация ФИП суми за лицензионни възнаграждения pro rata на продажбата, която е довела до подаване на жалба (при лиценз на продукт), и до съоръжението, предмет на подлиценз или до продажбата, осъществена в рамките на подлиценз, довела до подаване на жалба (при рамков лиценз). С други думи отговорността на публичноправната организация ФИП не може да надхвърли 100 % от получените суми. Освен това в рамковия лиценз се предвижда, че Axens адаптира отпуснатите финансови гаранции на получателите на подлицензи в областта на техническата ефективност на процесите. Следователно публичноправната организация ФИП не носи отговорност за техническите гаранции, които Axens отпуска на своите клиенти.
(90)
Освен това е редно да се уточни, че в лицензионните договори между Axens и клиентите му симетрично се предвижда, че финансовата отговорност на Axens обикновено е ограничена до […] (*) % от лицензионните възнаграждения, изплащани за всяко съоръжение, обект на жалба. Ако поради търговски съображения отпусната от Axens гаранция на негов клиент се окаже по-висока от тази, която му е предоставена от публичноправната организация ФИП, отговорността на ФИП е изцяло независима от тази на Axens. Същият принцип се прилага по отношение на всеки лиценз, който публичноправната организация ФИП дава на трети организации, различни от дъщерните ѝ дружества.
(91)
На последно място френските власти добавиха, че водещият принцип за публичноправната организация ФИП е ограничаване на отговорността спрямо клиентите ѝ (дъщерни дружества или организации извън групата), когато предоставя услуги за сметка на последните (проучвания, изследвания по поръчка, изпитвания и т.н.). В такъв случай поетата от публичноправната организация ФИП отговорност се състои в задължение за коригиране на извършената дейност, докато във финансов план принципът е, че отговорността се ограничава до […] (*) % от реално изплатеното възнаграждение с таван, който вероятно може да стигне […] (*) % в зависимост от случая. По този начин, ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение.
6.2.2.2 Относно отношенията между Axens и неговите доставчици и относно условията за финансиране на финансовите пазари
(92)
Френските власти отвърлят всяка истинност на твърдението на дружеството UOP Limited, според което чрез предполагаемата вяра в наличието на неограничени финансови ресурси в полза на Axens то получава преференциални условия както от страна на неговите доставчици, така и от страна на финансовите пазари. Според Франция дружеството UOP Limited не е предоставило никакво доказателство в подкрепа на това твърдение.
(93)
Френските власти считат, че описаното в съображение 84 правило, съгласно което дъщерното дружество не отправя никакви искания за гаранция от дружеството майка, е достатъчно за опровергаване на формулираното от дружеството UOP Limited предположение.
(94)
Освен това, що се отнася до условията, при които Axens, Beicip-Franlab и Prosernat могат да получат заем на финансовите пазари, френските власти припомнят, че те са готови да се ангажират пред Комисията да се посочва писмено във всеки договор за финансиране и за всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция за финансиране не се ползва с никаква пряка или непряка гаранция от каквото и да е естество от страна на държавата“ (69).
7 ОЦЕНКА
7.1 НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(95)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС предвижда: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(96)
В конкретния случай за установяването на наличие на държавна помощ е редно най-напред да се провери дали в рамките на мярката, с която Франция предоставя статут EPIC на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., се използват държавни средства (7.1.1) за предоставяне на неограничена държавна гаранция, покриваща икономически дейности (7.1.2). Обхватът на настоящото решение (7.1.3) ще бъде определен от размера на покритието от държавна гаранция и естеството на обезпечените дейности, а след това ще бъде проучено дали чрез въпросната мярка се предоставя избирателно предимство за групата ФИП (7.1.4), което може да засегне търговията между държавите-членки (7.1.5).
7.1.1 ИЗПОЛЗВАНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА ПОД ФОРМАТА НА НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(97)
С оглед на нейната особена структура на икономическа група по смисъла на конкурентното право, необходимо е да се проучи потенциалното въздействие на неограничената гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, върху съвкупността от организации на групата ФИП, т.е. върху самата публичноправна организация и нейните дъщерни дружества в два отделни етапа:
-
Що се отнася до публичноправната организация ФИП, въздействието на неограничената гаранция произтича пряко от статута EPIC: всъщност в качеството си на юридическо лице на публичното право публичноправната организация ФИП не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на изпаднали в затруднение предприятия. С оглед на тази особеност дружеството майка на групата ФИП би могло да извършва пряко своите икономически дейности при по-благоприятни условия за разлика от други оператори на пазара, които не се ползват от подобна закрила (7.1.1.1).
-
Прякото участие на публичноправната организация и съответно на държавата изглежда невъзможно по отношение на извършваната дейност пряко от частноправните дъщерни дружества на групата ФИП, които сами по себе си са изцяло подчинени на общия правен режим по отношение на обявяването в несъстоятелност. Следователно е подходящо да се проучи дали при евентуален недостиг на активи на дадено дъщерно дружество кредиторите на Axens, Prosernat и Beicip-Franlab биха могли да се възползват от непряка помощ на основание евентуална отговорност на дружеството майка по отношение на неговите дъщерни дружества, която би била равнозначна на гаранционен механизъм (7.1.1.2).
7.1.1.1 Покритие на публичноправната организация ФИП с неограничена държавна гаранция, породена от статута EPIC
(98)
В горепосоченото решение C 56/2007 Комисията заключи (70), че присъщите характеристики на статута на публичноправната организация La Poste (71), и по-специално наличието на гаранция за плащането на индивидуалните вземания и продължаването на съществуването и/или задълженията на La Poste означават, че държавата играе ролята на гарант от последна инстанция по отношение на осъществяваните икономически дейности от публичноправната организация.
(99)
В конкретния случай Комисията счита, че използваните в горепосоченото решение C 56/2007 аргументи в основата си са приложими към статута EPIC на публичноправната организация ФИП и че последната също се намира в особено правно положение както по отношение на плащането на вземанията на кредиторите си, така и по отношение на продължаването на нейното съществуване в случай на неплатежоспособност. По този начин за нуждите на настоящия анализ Комисията ще препраща към изложените аргументи в част 4.1 („Определяне на вида на помощта“) от горепосоченото решение C 56/2007.
A. Гаранция за плащане на индивидуални вземания
(100)
Най-напред е уместно да се провери твърдението на френските власти, че съществуването на гаранция на държавата в полза на EPIC се изключва от законодателството или съдебната практика (а), преди да се докаже, че, ако публичноправната организация ФИП се окаже в ситуация на неплатежоспособност, нейните кредитори биха се ползвали от по-благоприятна процедура в сравнение с кредиторите на предприятията, по отношение на които се прилага общият правен режим.
a) Отхвърляне на съображенията на френските власти
(101)
Противно на това, което твърдят френските власти, Комисията е в състояние да заключи, че френското право допуска съществуването на гаранции по подразбиране и по-специално съществуването на държавна гаранция поради статут на публичноправна организация. Комисията отхвърля съображенията на френските власти на следните основания:
(102)
На първо място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 120-121 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти заявяват, че в нито един текст или решение не е заложен принципът държавата да гарантира дълговете на EPIC. За разлика от това твърдение Комисията счита, че не съществува текст или решение, в които изрично да се постановява или изключва държавна гаранция в полза на търговските и промишлени организации на публичното право и че тази липса не изключва наличието на гаранцията по подразбиране.
(103)
На второ място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 122-124 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти считат, че съдебната практика се е произнесла по въпроса за липсата на гаранции, по-специално в решенията по делото Société de l’hôtel d’Albe (72) и по делото Campoloro (73). Що се отнася до първото дело, както това е подчертано от експерта на Комисията в пощенското дело, решението по делото Société de l'hôtel d'Albe не се отнася до точното положение, което е способно да задейства гаранцията (74). Що се отнася до второто дело (75), противно на френските власти Комисията счита, че режимът на отговорност на държавата при следването на процедурата за събиране на дълговете на публичноправните организации има характеристики на гаранционен механизъм.
(104)
На трето място Комисията счита, че представеният от френските власти аргумент по пощенското дело, според което поетите от EPIC дългове от влизането в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. насам не могат да се ползват с гаранция по подразбиране, не може да бъде приет:
а)
Комисията подчертава, че промяната на статута на публичноправната организация ФИП е настъпила на 7 юли 2006 г., т.е. след влизането в сила на LOLF. При тези условия не е необходимо да се проучват предоставените от експерта на френските власти аргументи по пощенското дело за евентуалните поети дългове по договори преди 1 януари 2005 г. дори и френските власти да препращат mutatis mutandis към тях в своите бележки. Всъщност поетите преди 1 януари 2005 г. дългове от публичноправната организация ФИП са били извършени от професионална организация по смисъла на въпросния Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси (тоест извършени са от юридическо лице на частното право) и поради това, към момента на тяхното поемане (76) е било невъзможно да бъдат покрити от неограничената държавна гаранция в резултат от предоставения статут EPIC.
б)
Въпреки това Комисията отбелязва, както посочва нейният експерт по пощенското дело и както вече е обяснила в съображение 130 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че приложното поле на задължението да се включат в закона за бюджета държавните гаранции, се ограничава до „предоставянето“ на такива гаранции; че поради това предоставянето на гаранция обхваща случаите, в които чрез явно изразена воля държавата решава да предостави гаранция на дадена организация или за дадена дейност; че приложното поле на задължението за вписване на гаранциите в закона за бюджета не обхваща гаранциите, произтичащи от статут или от задължение съгласно съдебната практика, които се считат за подразбиращи се и автоматични; че тази втора категория не е резултат от решение на държавата, а от факта, че държавата се намира във вече съществуваща правна рамка, в която гаранцията е само последица (77).
в)
Комисията стига до същото заключение като заключението в съображение 131 от горепосоченото решение C 56/2007, към което тя препраща mutatis mutandis, че аргументът на френските власти, основан на LOLF, не е убедителен, и че фактът, че в нито един закон за бюджета не е уточнено, че държавата предлага своята гаранция в полза на публичноправната организация ФИП поради статута ѝ, не изключва съществуването на гаранция по подразбиране; че във всеки случай, Комисията не е обвързана от определението на мярката като гаранция във френското право, нито пък с факта, че става въпрос за гаранция, попадаща в приложното поле на LOLF; че единственото уместно определяне на мярката е определяне съгласно правото на Европейския съюз; че в правото на ЕС се признава съществуването на гаранция по подразбиране, когато държава-членка по закон е длъжна да изплати дълг на друго лице в случай на неизпълнение на задълженията на последното (78).
(105)
На четвърто място Комисията отхвърля аргумента на френските власти, че в случай на наличие на държавна гаранция в полза на EPIC ще трябва да се въвеждат мерки за гаранции при всяко създаване на нов EPIC (включително чрез промяна на статута), така че да се защитят правата на кредиторите, възникнали преди това преобразуване и обратното (modus tollens), тъй като подобен механизъм никога не е бил въвеждан (79) и не би имало каквато и да е било гаранция в полза на публичноправната организация ФИП:
а)
Както посочва експертът на Комисията по пощенското дело и както се припомня в съображение 133 от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че подобно твърдение може да е следствие от твърде разширителното тълкуване на конституционната защита на правото на собственост.
б)
Комисията държи да уточни, както вече направи в съображение 134 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че и съгласно правото на собственост не се изисква да се предвиди мярка за гарантиране правата на кредиторите при преобразуване на търговска EPIC в дружество, което подлежи на производствата по оздравяване и съдебна ликвидация, и че липсата на такива мерки не означава липса на гаранция по подразбиране.
в)
Комисията добавя, както е обяснено в съображения 135-136 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, че фактът, че френските власти са решили да предоставят изрична гаранция на La Poste (80), когато през 1990 г. е получила статут, приравним на този на EPIC, не доказва липсата на гаранция по подразбиране в нейна полза.
(106)
На последно място Комисията препраща към частта на настоящото решение относно търсенето на отговорност на държавата и към раздел 4.1.1 A б) 3) от горепосоченото решение C 56/2007 по отношение на цитираната от френските власти (81) статия на г-н Labetoulle, както и към анализа му на съдебната практика по делото Campoloro (82).
(107)
За разлика от твърдението на френските власти, че подобна гаранция според тях се изключва от правните текстове, Комисията отбелязва, че съществуването на гаранции по подразбиране, свързани със статута на публичноправна организация, се потвърждава от обяснителна бележка на Държавния съвет, представена през 1995 г. по делото Crédit Lyonnais, в която наличието на гаранцията по подразбиране се обосновава единствено въз основа на публичноправния характер на организацията (83).
(108)
Както се обяснява в съображения 142-145 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията не споделя тълкуването на френските власти, според което това становище не следва да се прилага по отношение на публичноправната организация ФИП. По-специално тя подчертава, че това становище не препраща нито към задачите, нито нито към наличието или отсъствието на експерт счетоводител в публичноправната организация. В допълнение френските власти не обясняват защо според тях това становище е приложимо само по отношение на публичноправните организации с експерт счетоводител. Освен това Комисията отхвърля съображенията на френските власти, според които становището не следва да се прилага, тъй като предхожда LOLF и противоречи на последващата съдебна практика на Държавния съвет, като Комисията е припомнила в съображение 104 както и в горепосоченото решение C 56/2007, че LOLF не възпрепятства съществуването на държавна гаранция по подразбиране в полза на публичноправната организация ФИП.
(109)
На последно място, както се посочва в съображения 146 и 147 от горепосоченото решение C 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията взема под внимание обяснителната бележка на министъра на икономиката, финансите и промишлеността от 22 юли 2003 г. относно „Рекапитулация на инструментите за гаранция по подразбиране или изрична гаранция, предоставена от държавата“, чрез която се потвърждава съществуването на гаранции по подразбиране, произтичащи от административен или законодателен акт, който „води до и съдържа финансови последици за държавата“. Тази обяснителна бележка показва, че държавната гаранция може да произтича от различни правни актове (84) и припомня, че създаването на публичноправна организация може да доведе до задействане на държавна гаранция по подразбиране в полза на кредиторите на тази организация (85).
б) Кредиторът на публичноправната организация ФИП е сигурен, че вземането му ще бъде изплатено.
(110)
По примера на предоставеното доказателство в раздел 4.1.1 A б) от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията възнамерява да докаже, че в случай на преустановяване на плащанията на публичноправната организация ФИП, кредиторите ѝ биха били в по-благоприятно положение в сравнение с кредиторите на предприятие, по отношение на което се прилагат разпоредбите на търговското право.
(111)
На първо място, що се отнася до публичноправните организации, традиционните ограничения при уреждането на дълг на частноправна организация не са приложими. Въз основа на по-подробно описаните доводи в съображения 150-154 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията заключава по този първи въпрос, че:
-
за разлика от кредиторите на предприятия, подчинени на търговското право, кредиторите на публичноправната организация ФИП (като се има предвид, че последната не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на предприятия в затруднение) не рискуват вземането им да бъде загубено изцяло или отчасти при възбуждане на съдебно производство за ликвидация;
-
правосубектността на публичноправната организация ФИП не е пречка за съществуването на държавна гаранция;
-
при липсата на изрично ограничение за отговорността на държавата по отношение на публичноправната организация ФИП, кредиторите на последната могат законно да се позоват на принципа, съгласно който държавата поема дълговете на публичноправната организация ФИП, въпреки че последната е юридическо лице.
(112)
На второ място, в случай на погасяване на дълговете на публичноправните организации, постановено със съдебно решение, процедурата, установена със закона от 16 юли 1980 г. (и различни текстове за прилагането му (86)) е по-благоприятна за кредиторите на публичноправната организация ФИП в сравнение със съдебните процедури по общия правен режим, поради причините, подробно обяснени в съображения 113-117, дотолкова доколкото няма вероятност тя да доведе до загубване на вземането, което имат срещу публичноправната организация ФИП.
(113)
В съответствие с посочения анализ в съображения 157-161 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията отбелязва най-напред, че съгласно закона от 1980 г. (87) и мерките за прилагането му (88) държавата се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации и получава важни правомощия: служебно нареждане за погасяване и за заделяне на достатъчно ресурси.
(114)
По примера на изложените мнения в съображения 162-168 от решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че специфичната процедура, определена в закона от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му, е всъщност процедура за погасяване на дълговете, а не производството по ликвидация и че дългът не престава да съществува след като бъде приложена, докато след приключването на производството по ликвидация по общия правен режим съдебното решение за прекратяване поради недостиг на активите без санкция носи забрана за кредиторите да подновят иска си. Комисията също така отбелязва, че тъй като законът от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му предвиждат отлагането на нареждането за погасяване във времето и никъде не предвиждат преустановяване на плащанията, те позволяват на кредиторите да предполагат, че необходимите ресурси за плащане на вземането, което имат срещу публичноправната организация, са налични или че ще бъдат налични винаги. Тези два елемента ги водят до извода, че недостигът на ликвидни средства е или само временен, или се покрива според случая от държавата. В противовес няма производство за ликвидация, което да предвижда възможността да се търси отговорност от трето лице за дълговете на неплатежоспособно лице, освен разбира се, когато става въпрос за гарант.
(115)
В съответствие с анализа, развит в съображения 170-180 от решение C 56/2007, към който препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че текстовете на френското право разрешават и дори насърчават държавата да предоставя субсидии на публичноправните организации вместо обичайните банкови кредити при недостиг на ликвидни средства, субсидии, които могат да представляват „допълнителните ресурси“, посочени в закона от 16 юли 1980 г. Тя също така счита, че кредиторите познават тези текстове, така че те с право считат, че надзорният орган ще бъде в състояние да намери необходимите ресурси за уреждане на вземането им. Следователно Комисията счита, че е малко вероятно да се осъществи вариант, при който кредиторът да не получи своето вземане след прилагане на процедурите, установени в закона от 16 юли 1980 г.
(116)
Въпреки това за разлика от своите заключения във връзка с La Poste в горепосоченото решение C 56/2007, Комисията счита, че в настоящия случай собствените ресурси, които могат да бъдат използвани от публичноправната организация ФИП, са сравнително големи, дотолкова доколкото, както френските власти обясниха в съображение 44, наличните средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) в края на 2007 г. са възлизали на пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR). По този начин Комисията признава, че при сегашното състояние на финансите на ФИП поне в близко бъдеще изглежда малко вероятно ФИПлипса на собствени ресурси да доведе до невъзможност за публичноправната организация ФИП да се справи със задълженията си и държавната намеса да се окаже необходима.
(117)
Дори подобно положение на недостиг на активи на публичноправната организация ФИП да изглежда малко вероятно понастоящем, това не остава невъзможно в по-дългосрочен план. При подобни условия невъзможността за мобилизиране на ресурсите чрез преотстъпване на имущество води до използването на другите механизми за гаранция (авансови плащания, търсене на отговорност от държавата и др.). Освен това въвеждането на режим за защита на имуществото от законодателния орган би могло да доведе до търсене на безвиновната отговорност на държавата при евентуална неизрядност от страна на публичноправната организация ФИП (89). По тази точка Комисията взема предвид аргумента на френските власти (90), съгласно който, ако държавата определи даден актив, принадлежащ на публичноправна организация ФИП, като „крайно необходим“ за упражняването на функцията ѝ за предоставяне на обществена услуга и следователно се противопостави на неговото преотстъпване, тя няма да бъде длъжна да компенсира чрез гаранционни механизми. Въпреки това Комисията отбелязва, че френските власти са признали (дори и да оспорват, че публичноправната организация ФИП може да извлече полза от това), че изискването за непрекъснатост на обществената услуга се налага на представителя на държавата при изпълнението на установената в закона от 16 юли 1980 г. процедура (91). Комисията също така счита, че подобно решение на публичната власт да не предприема преотстъпване на активи на основание запазване на обществената услуга може да бъде основание за търсене на безвиновна отговорност на държавата поради нарушаване на принципа на равенство пред публичните финансови задължения.
(118)
На трето място, поради вече изложените основания в съображения 185-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че в малко вероятния случай, при който установената в закона от 1980 г. процедура няма да позволи изплащане на вземането на кредитора, средствата, които остават на кредитора да търси отговорностт на държавата, имат характеристиките на гаранционен механизъм.
(119)
Въпреки че френските власти считат, че по принцип не може да се търси отговорност на държавата, независимо дали става въпрос за виновна или безвиновна отговорност (92), те признават, че ако съществува изискване за непрекъснатост на обществената услуга и това изискване е задължително за представителя на държавата при изпълнението на определената в закона от 1980 г. процедура, е възможно съдията да се произнесе в полза на обезщетяване на кредитора. Въпреки това в този случай френските власти считат, че кредиторът не би се ползвал от никакво предимство, тъй като неговото обезщетяване би било сравнимо с това, което би получил, ако се приложи общият правен режим. По този въпрос Комисията изтъква някои особености на специалния правен режим, установен със закона от 1980 г.: при действието на общия правен режим на съдебна ликвидация, кредиторите (и по-специално тези, чиито кредит не е обезпечен) в общия случай не успяват да получат вземането си в пълния му размер и най-често дълговете на предприятие в ликвидация не се плащат от трети страни.
(120)
Френските власти също така възразяват срещу възприемането на възможностите за обезщетяване на кредиторите чрез търсенето на отговорност на държавата като форма на гаранция. При все това Комисията счита, че търсенето на (виновна или безвиновна) отговорност на държавата при изпълнението на процедурата по погасяване на дългове на публичноправните субекти, посочена в закона от 16 юли 1980 г., е равностойно на гаранционен механизъм от гледна точка на правото на Европейския съюз, тъй като това гарантира на кредиторите плащането на вземанията им, като задължава държавата да ги изплати при неизпълнение от страна на публичната организация ФИП. Нещо повече, в съдебната практика на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) по делото Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro c/ France (93) (наричано по-нататък „делото Campoloro“) се признава съществуването на автоматична гаранция.
(121)
На последно място подобно на предоставеното доказателство в съображения 181-184 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че предложението на френските власти, целящо да се поясни декретът за прилагането на закона от 1980 г. не е достатъчно, за да се изключи възможността за предоставяне на ресурси чрез вливане на държавни ресурси.
а)
Френските власти предложиха декретът за прилагането на закона от 1980 г. да се измени по следния начин: „Когато поканата за доброволно изпълнение не бъде изпълнена до изтичането на тези срокове, представителят на държавата или надзорния орган вписва разхода в бюджета на неизрядната местна власт или публичноправна организация. При необходимост той заделя нужните ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или организацията или чрез намаляване на бюджетните кредити, предвидени за други разходи, които все още не са изразходвани, или чрез увеличаване на ресурсите“ (измененията са подчертани).
б)
Въпреки това Комисията изтъква, както направи и в съображение 67 от решението за откриване на процедурата, че нито настоящата формулировка, нито изменената версия на текстовете според предложението на френските власти не изключват възможността за предоставяне на ресурси чрез увеличаване на ресурсите, което предварително е станало възможно със субсидия или вливане на държавни ресурси.
(122)
Поради вече изложените основания в съображения 204-211 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията в допълнение счита, че решението на ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro доказва, че търсенето на отговорност на френската държава в този случай означава гаранция по подразбиране за дълга на публичните органи и не е свързано с условие за вреда.
а)
Комисията отбелязва по-специално, че ЕСПЧ е отхвърлил аргументите на френските власти, които се опитват да се обосноват (94) от една страна с липсата на правопораждащ факт, който да бъде вменен на държавата, и от друга страна с липсата на държавна гаранция по отношение на правосубектните публични органи и че е приел противоположните аргументи на ищците (95).
б)
Комисията отбелязва, че ЕСПЧ в крайна сметка е постановил, че е налице нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „Конвенцията“, по-специално с мотива, че: „Уместно е тези съдебни решения да бъдат изпълнени, като съдът припомня, че държавна власт не трябва да изтъква липсата на ресурси, за да не погаси задължение, основано на съдебно решение […]“. Нещо повече, ЕСПЧ е постановил, че е налице нарушение на член 1 от протокол № 1 към Конвенцията, тъй като правото на собственост на ищците е нарушено поради специална и прекомерна тежест, свързана с неизплащането на сумите, които е трябвало да получат (96). Като взе предвид горепосоченото, ЕСПЧ вменява на държавата пълния размер на дълга на общините длъжници (97).
в)
Комисията счита, че от тази съдебна практика произтичат три важни елемента:
-
ако се издаде съдебно решение в полза на ищците, чрез което се признава тяхното вземане, отговорността на държавата играе ролята на гаранция (98) по подразбиране, дотолкова доколкото от една страна френската държава е осъдена да плати целия размер на дълга на публичноправното юридическо лице (99) и от друга страна не се прави разграничение между това, което може да се дължи на неплатежоспособност на местната власт длъжник и евентуалното неизпълнение на задължения от страна на държавата (ЕСПЧ въобще не търси правопораждащ факт, който да бъде приписан на държавата, а се придържа само към състоянието на неплатежоспособност на длъжника);
-
тази отговорност обаче обхваща дълговете на публичните власти, които са юридическо лице. Съществуването на юридическо лице и на собствено имущество изрично се изтъква от френското правителство, за да се противопостави на търсенето на отговорност на френската държава, но ЕСПЧ е отхвърлил този аргумент;
-
приложното поле на държавната гаранция се разширява, така че да обхване публичните власти, които я използват. Следователно гаранцията е неразривно свързана с публичноправния статут на длъжника.
г)
Освен това Комисията констатира, че решението, прието от ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro, не е изолирано и произтича от добре утвърдена тенденция в съдебната практика, по-специално в решенията Artico/Италия (100) и Bourdov/Русия (101).
(123)
Поради вече изложените основания в съображения 212-220 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че формулираните от френските власти съображения не опровергават показаното. Вследствие на горепосоченото, по примера на заключението, което направи по пощенското дело в съображение 222 от горепосоченото решение C 56/2007 и в решението за откриване на процедурата, Комисията заключава въз основа на горепосоченото, че при настоящото положение във френското право даден кредитор на публичноправната организация ФИП, чието задължение не е погасено по процедурите от закона от 16 юли 1980 г., може да получи пълния размер на неизплатеното му вземане, като потърси отговорност на държавата на последна инстанция, за разлика от ситуацията при производство по ликвидация по общия правен режим, където удовлетворяването на кредитора е ограничено от стойността на наличните активи. В резултат от горепосоченото Комисията счита, че отговорността на държавата се разглежда като гаранция, че тя не подлежи на никакво ограничение от който и да е текст във френското право и че тя е неразривно свързана със публичноправния статут на организацията длъжник.
(124)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 223-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията взема предвид френското предложение за включване на клауза във всички договори на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване, така че да се ограничи рискът от търсене на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това тя счита, че подобна правна рамка би била нестабилна и че биха съществували съмнения по отношение на нейната трайност, дотолкова доколкото изключението за приетия риск е правило, установено от съдебната практика, което може да продължи да се развива. Вследствие, Комисията счита, че подобно предложение е само по себе си недостатъчно, тъй като не обхваща всички възможни случаи: то не позволява да се изключи вариантът от задействане на държавната гаранция за всякакъв вид отговорност (по-специално извъндоговорната и наказателната отговорност). Освен това е невъзможно в даден договор да се включи клауза, според която държавата не носи отговорност за задълженията на публичноправната организация ФИП по отношение на длъжниците, тъй като чрез различни юридически механизми публичноправната организация ФИП може например по-специално да се окаже длъжник по отношение на трети лица, ако придобие друга организация (102), която дължи плащания на трети лица, които не могат да бъдат непосредствено идентифицирани. В крайна сметка, що се отнася до индивидуалните вземания на трети лица, Комисията счита, че общата гаранция може да се „премахне“ само чрез текст с общ обхват, в който се посочва, че държавата не е гарант на публичноправната организация ФИП и който е приложим при всяко положение и за всички трети лица. В допълнение, дори да се приеме, че френските предложения биха блокирали всяка възможност даден кредитор на публичноправната организация ФИП да търси отговорност на държавата, за да получи своето вземане (случай, който според Комисията, не е проверен), тези предложения не позволяват да се установи ясно какво би се станало в случай на неплатежоспособност (103) на публичноправната организация ФИП.
(125)
На четвърто място, дори и да не бъде удовлетворен, кредиторът на дадена публичноправна организация може да приведе възникване на права при легитимна грешка, която е допуснал при възникване на вземането и поради която е предполагал, че то ще му бъде изплатено.
(126)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 227, 228 (алинеи 1-3) и 229 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че теорията за привидността (104) позволява да се потвърди, че кредиторите на публичноправната организация ФИП имат основание да считат, въз основа на съвкупност от съвпадащи признаци, че подобна гаранция действително съществува (и това е така, дори и да се предполага, quod non, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП не може по право да ѝпредостави неограничена гаранция от френската държава). Основните признаци по отношение на теорията на привидността от една страна са свързани с това, че различни текстове (законът от 1980 г. и мерките за прилагането му) или официални документи (бюджетни документи) дават право на кредитора да счита, че държавата би поела задълженията на EPIC в случай на недостиг на финансови ресурси или че кредиторът може да търси отговорност от нея, и от друга страна, че липсата на изясняване от страна на френските власти на състоянието на правото в тази област след делото Campoloro и на първите процедури, започнати от Комисията относно статута EPIC, също подхранва доверието на кредиторите по отношение на съществуването на такава гаранция, и на последно място, че липсата на яснота за последиците от преустановяване на плащанията от страна на дадено EPIC също спомага активно в тази посока.
(127)
В конкретния случай, Комисията държи да добави, че преди 7 юли 2006 г. евентуалните кредитори на публичноправната организация ФИП, са се намирали в търговски правоотношения с професионална организация по смисъла на акта с наименование Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, юридическо лице на частното право, за което не са имали никакво основание да считат, че то може да бъде обхваната от каквато и да е била държавна гаранция. Поради това прилагането на теорията за привидността при необходимост може да бъде единствено уместно по отношение на вземанията, възникнали след промяната на статута на публичноправната организация ФИП.
(128)
По примера на заключенията на своя експерт по пощенското дело Комисията заключава по отношение на възникналите вземания след 7 юли 2006 г., че дори при изложената от френските власти хипотеза, в която кредиторът погрешно е счел, че държавата е задължена да гарантира дълговете на публичноправните организации и в частност на публичноправната организация ФИП, неговата грешка би била легитимна от гледна точка на горепосочените аргументи и би могло да има възникване на права от това. Ако при извънредни обстоятелства кредиторът не може да получи вземането си, той все пак разполага с гаранцията, че то по никакъв начин не може да бъде загубено.
Б. Гаранция за продължаване на съществуването на публичноправната организация ФИП и/или на нейните задължения
(129)
Поради вече изложените основания в съображения 230-250 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че дори кредиторът на EPIC да не успее да получи вземането си в разумен срок и след използването на описаните процедури в предходния раздел, той все пак остава сигурен, че вземането няма да бъде загубено, за разлика от положението, в което се намира кредитор на организация на частното право в производство по ликвидация, за когото въобще не е сигурно изплащането на вземането му.
(130)
Комисията подчертава, че не съществува прекратяване/закриване на публичноправна организация по желание на публичната власт, при което се преустановяват правата и задълженията ѝ: всъщност при закриване с решение на публична власт, макар и това да не е предвидено никъде, практиката и някои основни принципи на административното право по-скоро доказват, че правата и задълженията на публичноправни организации, които се закриват, се поемат от друг субект, а ако няма такъв - от държавата. С други думи задълженията на публичноправните организации се прехвърлят на друго юридическо лице, което не може да не ги приеме, така че всеки кредитор е сигурен, че правото, произтичащо от неговото вземане, може да бъде предявено срещу друга организация и че вземането му няма да бъде загубено.
(131)
Комисията препраща за подробности към представения анализ в съображения 233-250 от горепосоченото решение C 56/2007, който се основава върху проучването на експерта по пощенското дело по отношение на вътрешните промени, засягащи публичноправните организации, и в който се разграничават три причини за закриване на публичноправните организации (105): изтичане на срока на публичноправната организация, преустановяване на нуждата от функцията ѝ и най-често срещания случай - прехвърлянето на функцията ѝ, което задължително означава прехвърляне на правата и задълженията.
а)
Въз основа на тази експертна оценка е възможно да се счете на първо място, че ако не съществува общ правен режим, чрез който да се организира закриването на публичноправните организации, практиката показва, че правният текст винаги урежда правата и задълженията на закритата организация да бъдат прехвърлени или на държавата, или на субекта, който поема нейната функция (106).
б)
На второ място, като цяло става въпрос за прехвърляне на „правата и задълженията“ (като терминът „задължения“ със сигурност включва дълговете), понякога прехвърляне на „имущество“ (107) (формулировка, която също включва дълговете). Единственият намерен пример за пълно закриване на публичноправна организация съдържа при всички положения прехвърляне на самите „дългове“ на други публичноправни организации (108).
в)
На трето място, дори когато се преустановява нуждата от функцията, на практика правата и задълженията на публичноправната организация се поемат от друга организация.
г)
На четвърто и последно място, описаната в проучването практика съответства на инструкцията за кодификация № 02-060-M95 от 18 юли 2002 г. и Ръководството за финансовата организация на учредяването, преобразуването и закриването на горепосочените национални публичноправни организации (109), а именно че правата и задълженията на прекратена EPIC преминават или към държавата, или към юридическото лице, което ще поеме функцията на организацията.
(132)
В крайна сметка, в съответствие с мнението на своя експерт Комисията заключава, че задълженията на публичноправните организации на практика винаги се прехвърлят на друго юридическо лице на публичното право при закриване на публичноправната организация, която е изпълнявала функцията. По този начин кредиторите на публичноправните организации, каквато е публичноправната организация ФИП, са сигурни, че неизплатените им вземания няма да престанат да съществуват.
B. Заключение относно съществуването на държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП
(133)
Въз основа на представените елементи за доказване на съществуването на гаранция за плащане на индивидуалните вземания и за запазването на съществуването на задълженията на публичноправната организация ФИП Комисията заключава, че от промяната на статута на публичноправната организация ФИП, настъпила на 7 юли 2006 г.:
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП не са изправени пред обичайните ограничения в частното право и в публичното право, които могат да възникнат при цялостното уреждане на вземането;
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП могат да използват за събиране на вземанията си специфични процедури, които разрешават на държавата да принуди организацията-длъжник да изплати дълга;
-
френското право никъде не дава основание на кредиторите на публичноправната организация ФИП да предполагат, че тя може да се изправи пред окончателна ситуация на недостиг на финансови средства;
-
при недостиг на финансови средства бюджетните документи дават основание да се предполага, че държавата може да отпусне извънредна субсидия на организациите от публичния сектор, каквато е и публичноправната организация ФИП;
-
ако горепосочените процедури не позволяват на кредитора да бъде удовлетворен, той може да потърси отговорност от държавата за цялостно изплащане на вземането му;
-
ако предвидените по-горе мерки трябва да бъдат отложени във времето, кредиторът е сигурен, че вземането му няма да бъде загубено, дори и публичноправната организация ФИП да претърпи радикална промяна.
(134)
Тези особености са неразривно свързани със статута на публичноправна организация на ФИП и означават, че държавата играе роля на гарант от последна инстанция. Следователно с основание може да се заключи, че поради статута си EPIC ФИП се ползва с неограничена държавна гаранция от френската държава.
(135)
Неограничената държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП води до прехвърляне на държавни ресурси по смисъла на точка 2.1 от горепосоченото известие относно гаранциите. Всъщност публичноправната организация ФИП не плаща никаква премия за тази гаранция. По този начин едновременно е налице полза за предприятието и изтичане на ресурси от държавата, тъй като държавата се отказва от премията, с каквато обикновено са придружени гаранциите. Освен това гаранцията поражда риск от потенциално бъдещо заделяне на ресурси от държавата, която може да се окаже длъжна да погаси дълговете на публичноправната организация ФИП (110).
(136)
На последно място, неограничената държавна гаранция по отношение на ФИП може да бъде вменена на държавата, тъй като произтича от комбинирането на публичноправния статут на ФИП, на принципи на националното право и на два законодателни акта, а именно закона от 25 януари 1985 г., превърнал се в търговски кодекс, и закона от 16 юли 1980 г., както и мерките за прилагането му.
7.1.1.2 Липса на покритие на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП от неограничената гаранция
(137)
Както Комисията посочи в своето решение по горепосочения случай C 51/2005 (111), в решението за откриване на процедурата относно настоящия случай и в част 2 („Групата ФИП“), от гледна точка на конкурентното право публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat образуват икономическа група: всъщност публичноправната организация ФИП притежава пряко 100 % от капитала на Axens и 100 % от капитала на Beicip-Franlab и непряко 100 % от капитала на Prosernat, осъществява контрол върху своите дъщерни дружества чрез наличието на свои кадри в органите, които вземат решенията на дъщерните дружества; произнася се по-специално по отношение на стратегическото насочване и фундаменталните решения за бъдещето на дъщерните дружества и е обвързана чрез изключителни споразумения за трансфер на крайно необходими технологии за осъществяването на икономическата дейност на дъщерните дружества (споразумения, които пораждат реципрочни права на първи отказ (112)), както и чрез договори за предоставяне на помещения и персонал, така че икономическата интеграция между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat е достатъчно силна, за да се достигне до подобно заключение. Освен това трябва да се проучи точният обхват на държавната гаранция, за да се провери дали в случай на неизпълнение на задължения на частноправно дъщерно дружество на публичноправната организация ФИП могат да се използват държавни ресурси за обезщетяване на неговите кредитори (с други думи дали икономическите дейности на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са или не са покрити от неограничена държавна гаранция).
(138)
В своите становища дружеството UOP Limited не се произнася по този въпрос. Аргументацията му се основава на начина, по който участниците на пазара възприемат субекта „ФИП/Axens“, който според него предоставя предимство на групата ФИП както по отношение на доставчиците, така и по отношение на клиентите и капиталовложителите. Тази гледна точка е разгледана в част 7.1.4 от настоящото решение, посветена на проучването на предимствата, които групата ФИП получава от мярката.
(139)
На свой ред, както се посочва в съображение 47, френските власти оспорват наличието на държавна гаранция в полза на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, по-специално поради статута им на акционерни дружества по общия правен режим.
(140)
По примера, с който се доказва наличието на неограничена гаранция в полза на публичноправната организация ФИП, представено в част 7.1.1.1, Комисията последователно ще проучи дали кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП се ползват с гаранция по отношение на изплащането на техните индивидуални вземания (A) или гаранция за запазване на задълженията на тези дъщерни дружества (Б) в случай на недостиг на активи.
A. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП нямат никаква гаранция по отношение на изплащането на своите индивидуални вземания
(141)
Дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП имат статут на акционерни дружества. Като юридически лица на частното право (за разлика от контролиращия ги акционер, който е публичноправна организация), те попадат изцяло в приложното поле на съдебните производства за оздравяване и ликвидация по общия правен режим (113) във Франция.
(142)
Преди да се проучи дали може да се търси отговорност на контролиращия акционер - публичноправната организация ФИП - по отношение на дъщерните дружества (б), уместно е да се изложи производството за съдебна ликвидация по общия правен режим, приложим към тези частноправни дъщерни дружества в случай на прекратяване на плащанията (а).
a) Производството за съдебна ликвидация по общия правен режим
(143)
Ако се предположи, че едно акционерно дружество от дъщерните дружества от групата ФИП се окаже в ситуация на прекратяване на плащанията (с други думи ако вече не е в състояние да удовлетвори задълженията си с наличните активи) и оздравяването изглежда очевидно невъзможно (114), процедурата по общото право (115) би довела до съдебна ликвидация на дружеството. При необходимост длъжникът ще отправи искане за започване на процедура (116) най-късно до четиридесет и пет дни след прекратяването на плащанията (освен ако последният е отправил искане за постигане на споразумение). Подобно производство за съдебна ликвидация е предназначено да сложи край на дейността на предприятието или за реализиране на собствеността му чрез глобална или частична цесия на правата и имуществото му (117). В решението, чрез което се открива производството за съдебна ликвидация (118), съдът ще посочи съдия по ликвидацията и ще назначи ликвидатор, синдик или друго лице, избрано поради компетенциите му тази област. В рамките на един месец след назначаването си, ликвидаторът ще изготви доклад относно положението на предприятието и след това ще се заеме с операциите по ликвидация и с проверката (119) на дълга (120). Средствата, получени от ликвидацията, ще бъдат разпределени между кредиторите в зависимост от тяхната категория (привилегировани и обезпечени с недвижимости кредитори, кредитори, ползващи се със специални обезпечения върху движимо имущество, необезпечени, т.е. непривилегировани кредитори, пропорционално на техните вземания).
(144)
Когато не съществуват повече пасиви и ликвидаторът разполага с необходимите суми за удовлетворяване на кредиторите или когато продължаването на производството за съдебна ликвидация е невъзможно поради недостиг на активи, съдът се произнася за закриване на производството по съдебната ликвидация (121). След закриване на производството по отношение на длъжника се прилага принципът за неподновяване на производството. С други думи, съдебното решение за закриване на производството за съдебна ликвидация поради недостиг на активи не дава възможност на кредиторите да започнат производство срещу длъжника освен ако (122) вземането произтича от наказателна присъда или от правата, свързани с личността на кредитора.
б) Липса на гаранционен механизъм в полза на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(145)
Както посочи експертът на Комисията по пощенското дело, при някои търговски дружества, по-специално при акционерните дружества и дружествата с ограничена отговорност, съдружниците обикновено нямат задължение да изплащат задълженията на организацията, в която участват, извън първоначалното си участие. Като акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП попадат точно в тази категория. По този начин в групата ФИП, както във всяка друга група на дружества, в случай на неизпълнение на задълженията на дъщерно дружество, учредено под формата на дружество, при което отговорността е ограничена (в настоящия случай - акционерно дружество), при липса на обезпечения, поръчителства, гаранции, писма за намерение или гаранционни писма (123), които изрично биха я ангажирали, отговорността на дружеството майка е ограничена до размера на участието (както е за всеки друг обикновен акционер).
(146)
С оглед принадлежността на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества към една и съща икономическа група по смисъла на конкурентното право е уместно да се провери дали съгласно френското дружествено право може автоматично да се търси отговорност от публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на тези частноправни дъщерни дружества, въз основа на отношенията на икономическа зависимост, в които дъщерните дружества са поставени спрямо тяхното дружество майка, и следователно дали могат да се използват държавни средства, тъй като държавата осигурява основното финансиране на ФИП и е отпуснала на публичноправната организация неограничена гаранция по подразбиране.
(147)
В края на настоящото задълбочено изследване Комисията е в състояние да заключи, че съгласно френското гражданско и търговско право в случай на неизпълнение на задълженията на едно от дъщерните дружества, по принцип не може да се търси отговорност на неговия контролиращ акционер, освен ако се докаже наличието на виновно поведение на контролиращия акционер при управлението на неговото дъщерно дружество (i). Предприетите неотдавна, но впоследствие изоставени проекти за реформа на Гражданския кодекс, които целяха да разширят именно принципа за отговорност за вреди, причинени от друго лице, в случай на зависимост между дружество майка и дъщерни дружества от една група, потвърждават a contrario, че подобен принцип за настоящия момент не съществува във френското право (ii).
i) Липса на обща отговорност на акционера във връзка с неговото дъщерно дружество
(148)
Съгласно доктрината (124) една организация в група не би могла сама по себе си да бъде източник на каскадна отговорност. Френското право се придържа към принципа на лична отговорност, заложен в член 1382 от Гражданския кодекс (125). Поради това единствено правонарушение в резултат на виновно поведение на дружеството майка би довело до осигуряване на достъп до неговата собственост.
(149)
В самото начало, доколкото в конкретния случай дружеството майка от групата ФИП е юридическо лице на публичното право (публичноправната организация ФИП), този въпрос води до допълнително затруднение: уместно е всъщност да се запитаме предварително кой съд от френската съдебна система (административен или с обща компетентност) би бил компетентен при необходимост да потърси евентуална отговорност на юридическо лице на публичното право, упражняващо контрол върху юридическо лице на частното право, по отношение на което е започнало производство за съдебна ликвидация.
(150)
Комисията отбелязва, че по отношение на делата за търсене на отговорност поради недостиг на активи (126) Арбитражният съд дълго време е считал, че съдът с обща компетентност е компетентен, когато публичноправното юридическо лице е ръководител по право (127), а административният съд, когато публичноправното юридическо лице е фактически ръководител (128). Въпреки това в настоящия случай изглежда, че разпределението на подсъдността между административния съд и съда с обща компетентност се основава занапред върху естеството на предоставяните услуги: публична административна служба или дейност с промишлен и търговски характер.
а)
Когато става въпрос за публична административна служба, предходната съдебна практика, основаваща се върху фактическото и управлението по право, изглежда, че е изоставена от френския Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) (129) след решението му Département de la Dordogne (130): Съдът се е произнесъл в полза на компетентността на административния съд, тъй като става въпрос за публична административна служба, независимо дали публичноправното юридическо лице да е фактически или по право ръководител на частноправно юридическо лице, което изпълнява функция за предоставяне на обществена услуга. След като припомни, в съответствие със съдебното решение по делото Blanco (131), че „отговорността, която може да се търси от държавата и другите юридически лица на публичното право поради вреди, причинени от техните публични административни служби, се подчинява на определения в публичното право ред“ (подчертаването е добавено) и че няма друга възможност, освен ако законът изрично не я предвижда, Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) отсъди, че от закона от 25 януари 1985 г. за оздравяване и съдебна ликвидация на предприятията (понастоящем кодифициран в членове L. 624-3 и следващи от Търговския кодекс) не произтича, че „законодателят е предвидил чрез дерогация от принципите, уреждащи отговорността на публичноправните юридически лица, подвеждането под гражданска отговорност на държавата или на други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на публична административна служба, да попада в сферата на компетентност на съдилищата с обща компетентност“. (подчертаването е добавено).
б)
Обратно, когато става въпрос за дейност с промишлен или търговски характер съдилищата с обща компетентност са ясно оправомощени да подвеждат под гражданска отговорност юридическо лице на публичното право, което упражнява контрол върху частноправно юридическо лице, намиращо се в процедура по ликвидация. В решението по дело Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) по-специално счете, че „ако търсенето на гражданска отговорност от държавата или други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на административна служба попада в компетенцията на административните съдилища, то търсенето на отговорност попада в компетенцията на съдилищата с обща компетентност, когато се търси отговорност на държавата или на юридическо лице на публичното право на основание извършването на дейност с промишлен и търговски характер, без да е необходимо да се разграничи дали съответната публична власт е действала в качеството си на фактически ръководител или ръководител по право“ (подчертаването е добавено). За да достигне до това заключение по въпросното дело, Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits)е отхвърлил твърдението, че извършваните от едно акционерно дружество с управителен и надзорен съвет дейности (la SEM Olympique d'Alès en Cévennes) имат характер на публична административна служба, въз основа на две съображения: от една страна предметът на дейност (133) и начинът на финансирането му (134) от друга страна.
(151)
Що се отнася по-специално до акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, частноправни дъщерни дружества, върху които публичноправната организация ФИП упражнява контрол, от наличната по преписката информация, по-специално тази, която се припомня в съображение 159, е видно, че техният предмет на дейност има не административна, а икономическа насоченост (135). Освен това основните средства на тези предприятия са с произход от оперативни приходи, които техните икономически дейности генерират, а не от публично финансиране. Накрая, уместно е да се отбележи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са учредени като търговски дружества по инициатива на юридическо лице на частното право (136) (а не от публичноправно юридическо лице, тъй като трансформацията на публичноправната организация ФИП в EPIC настъпи едва на 7 юли 2006 г.). Освен това промишленият и търговски характер на дейностите на Axens, Beicip-Franlab и Prosernat изглежда неоспорим и в случай на съдебна ликвидация съдилищата с обща компетентност без никакво съмнение са компетентни да разгледат евентуален иск за подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП.
(152)
При тези условия е уместно да се проверят условията за подвеждане под отговорност на контролиращия акционер в съответствие със съдебната практика на Касационния съд. Впрочем, за да се разшири производството за съдебна ликвидация, открито срещу определено юридическо лице (дъщерното дружество) към друго юридическо лице (дружеството майка), условията, които трябва да са изпълнени, са много строги. В случай на неизрядно дъщерно дружество пострадалите от неговите действия лица са задължени да докажат виновното поведение на дружеството майка, за да получат обезщетение, по-специално отричането от дружеството майка на качеството юридическо лице на нейното дъщерно дружество (α) и виновното управление на контролираното дружество (β).
α) Отричане на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество от дружеството майка
(153)
Съдебната практика на Касационния съд затвърди възможността да се разшири отговорността на дружеството майка към действията на неговите дъщерни дружества в два изключителни случая (137): от една страна, когато имуществото на дъщерните дружества се смесва с това на дружеството майка (т.нар. хипотеза на „смесване на имущество“) и от друга страна, когато дъщерните дружества са фиктивни юридически лица (т.нар. хипотеза на „фиктивност на юридическото лице“).
(154)
Що се отнася до „смесване на имуществата“ (138), с това понятие се обозначава обикновено положението, при което счетоводствата на двете различни юридически лица са такива, че не може да се определи към кое от се отнася тях даден актив или пасив. Въпреки това за доказването на съществуването на подобно смесване на имуществата наличието на връзки, били те и тесни, между дружествата от групата, не е достатъчно. По същия начин едни и същи съдружници или управители, дори и едно и също седалище (139) на юридическите лица, не позволява само по себе си да се установи смесване на имущества. Официализирането на взаимоотношенията във групата чрез сключени от дружеството майка и неговите дъщерни дружества спогодби най-често е достатъчно, за да се отстрани всяка възможност за смесване на имуществата (140).
(155)
По две скорошни дела - Metaleurop (141) и AOL Liberté (142) Касационният съд изглежда е засилили своя контрол по отношение на условията за разширяване на производството спрямо дружеството майка на една група. Интеграцията на дружествата в групата, дори и в голяма степен, не води задължително до обединяване на имуществата. В съответствие с доктрината (143)„нито спогодбите за административно обслужване и обмяна на средства между две юридически лица, нито размяната на персонал, нито авансовите плащания на дружеството майка, нито ръководната роля на дружеството майка в управлението на дъщерното дружество имат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, което да оправдае смесване на имуществата“. Следователно изглежда изключително трудно да се търси отговорност от дружеството майка по отношение на действията на едно от неговите дъщерни дружества на основание смесване на техните имущества (144), тъй като изискуемото от Касационния съд равнище за доказване на отговорността е изключително високо.
(156)
В конкретния случай се налага изводът, че Комисията е установила вече, че „[…] тъй като публичноправната организация ФИП и съответните дъщерни дружества са отделни юридически лица, тяхното счетоводство е отделно“ (145). Освен това подписаните спогодби между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, по-специално изключителните споразумения за трансфер на технологии или предоставянето на персонал, (146) нямат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, чрез който би се оправдало обединяване на имуществата по смисъла на съдебната практика на Касационния съд, тъй като всяка предоставена услуга се осчетоводява изрично в съответните баланси на всяко юридическо лице от групата ФИП, както се установява в част 7.1.4 и 7.3.
(157)
Що се отнася до „фиктивността на юридическото лице“, необходимо е да се установи липсата на елементи от дружествения договор на дъщерното дружество (affectio societatis), за да се докаже, че то не осъществява реална дейност. Касационният съд (147) счита, че е налице фиктивно дружество, когато юридическото лице, срещу което е открито производство, съществува единствено привидно, без да развива различна дейност (148) от този, който контролира предприятието - физическо или юридическо лице.
(158)
Въз основа на налична публична информация (149) Комисията отбелязва също така, че публичноправната организация ФИП и Axens, Beicip-Franlab и Prosernat нямат един и същ адрес, нито едни и същи места на дейност:
а)
Публичноправната организация ФИП е регистрирана в Търговския регистър (наричан по-нататък „ТР“) в Нантер под номер B 775 729 155, а нейното седалище е разположено в Рьой-Малмезон (150). Публичноправната организация ФИП разполага с две учреждения, разположени във Франция, съответно в Solaize (151) и Pau (152).
б)
Axens е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 599 815 073, а неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (153) от този на дружеството майка. Местата му на дейност са също така разположени на различни места от тези на дружеството майка, най-често извън Франция: в Съединените щати в Хюстън (Тексас), в Принстън (Ню Джърси), в Савана (Джорджия) и в Калвърт сити (Кентъки); в Канада в Броквил (Онтарио); в Китай, Пекин; в Япония, Токио, в Индия в Ню Делхи, в Бахрейн и в Русия в Москва;
в)
Beicip-Franlab е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 679 804 047 и неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (154) от този на неговото дружество майка и на Axens. То притежава дъщерни дружества и офиси в много страни по света, по-специално в Бахрейн, Абу Даби, в Либия в Триполи, в Малайзия в Куала Лумпур, в Съединените щати в Хюстън, Тексас, в Мексико във Вилаермоса, в Бразилия в Рио де Жанейро и в Русия в Москва.
г)
Prosernat регистрирано в ТР в Нантер под номер B 315 251 330 и неговото седалище е разположено в Puteaux (155). Дружеството посочва (156), че присъства в двадесет страни по света, по-специално в Южна Америка (Аржентина, Бразилия, Венецуела), в Европа (Великобритания, Италия, Норвегия), в Северна Африка (Алжир, Египет), в страните от Персийския залив (Саудитска Арабия, Обединените арабски емирства, Кувейт, Оман, Катар), в Иран, в Русия, в Общността на независимите държави, както и в Югоизточна Азия.
(159)
Освен това, в конкретния случай, икономическите дейности, упражнявани от всяко от дъщерните дружества, са реални, така че те не могат да бъдат квалифицирани разумно като фиктивни, и при все това, че Касационният съд проявява голяма взискателност при определянето на дадено юридическо лице като „фиктивно“ (157).
а)
Дружеството Axens, учредено през 2001 г., действително извършва икономическа дейност на пазара на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, за която работят повече от 600 души и благодарение на която то реализира годишно 300 млн. EUR оборот.
б)
Дружеството Beicip-Franlab, учредено през 1967 г., извършва реална дейност в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и провеждането на проучвания и консултации. За извършването на тази дейност работят повече от 100 служители и годишно се реализира оборот от повече от 40 млн. EUR.
в)
Дружеството Prosernat, придобито през 2001 г., развива дейност в сферата на проучванията и услугите, както и в оборудването, предназначено за преработка на газ и извличане на сярата. За осъществяването на тази дейност в предприятието работят 70 души и оборотът, който се реализира, е около 50 млн. EUR.
(160)
От горепосоченото следва, че извън случая на вина при управлението, който ще бъде разгледан в съображения 161-164, изключително ограничените случаи на фиктивност на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество или на смесването на имуществата на дъщерното дружество и дружеството майка, предвидени от съдебната практика за търсене на отговорност от дружеството майка във връзка с нейните дъщерни дружества, в конкретния случай ясно не са изпълнени. Следователно Комисията счита, че няма достатъчно условия за автоматично подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП в случай на ликвидация на нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat.
β) Отговорност за виновно управление на дъщерното дружество от дружеството майка
(161)
Отговорност от дружеството майка традиционно може да се търси за виновно упражняване на контрола върху дъщерното дружество (158). Когато първото е направило грешки по отношение на контрола, който то трябва да упражнява върху управлението на неговите дъщерни дружества „по-специално относно групи от дружества, съдебната практика разрешава търсенето на отговорност от дружеството майка“ (159). Доктрината възприема, че за виновно управление на дружеството майка, което е действало като фактически или по право ръководител на дъщерното дружество в затруднение, може да се търси отговорност (160) в случай на ликвидация. Всъщност може да се търси отговорност от дружеството майка в качеството му на съдружник на дъщерното дружество (161), ако може да му бъде вменена вина относно произхода на затрудненията, в които е изпаднало контролираното дружество (162).
(162)
Следователно в общия правен режим се предвижда отговорност на ръководителите към тяхното дружество, съдружници или кредитори (163). При наличието на група от дружества кредиторите на едно от дъщерните дружества, което е преустановило плащанията си, ще се опитат да докажат, че дружеството майка е притежавало качеството на ръководител - фактически или по право (164) - на дъщерното дружество. Следователно виновната отговорност на едно дружество майка по отношение на неговото дъщерно дружество е по-специално установена от правото за колективните процедури (165) и по-точно в рамките на предявяването на иск за търсене на отговорност за недостиг на активи (166), при условие че това дружество е действало като ръководител (167) на своето дъщерно дружество. Въпреки това, за да се търси виновна отговорност от дружеството майка, следва да се приведе доказателство за съществуването на вина и най-вече на причинна връзка между вината и понесената вреда вследствие на поведението на дъщерното дружество (168).
(163)
Във всички случаи от горепосоченото следва, че подобни търсения на отговорност не представляват в никакъв случай гаранционни искове, тъй като се основават винаги върху виновната отговорност на дружеството майка. Също така от подобни искове не би могло да се установи общ принцип на отговорност на дружеството майка във връзка с неговите дъщерни дружества, който би отрекъл принципа за ограничаване на отговорността на акционера до първоначалното му участие в акционерните дружества, извън хипотезите, при които тези акционерни дружества биха били фиктивни юридически лица или биха имали смесване на имущесвото с дружеството майка, хипотези, които могат да бъдат отхвърлени в конкретния случай.
(164)
В крайна сметка от съдебната практика на Касационния съд следва, че прибягването до принципа на виновна отговорност на дружеството майка при управлението на дъщерното дружество не наподобява в никакъв случай механизъм, който е равнозначен на гаранционен режим.
ii) Последните проекти за реформа на отговорността за вреди, причинени от другиго
(165)
При настоящото състояние на правото изглежда, в съответствие с заключенията на един неотдавнашен парламентарен информационен доклад (169), че „решенията, изведени от съдебната практика, подчертават препятствието, което юридическата правосубектност представлява в рамките на налагането на отговорността“ (170). (подчертаването е добавено).
(166)
На този етап това препятствие изглежда толкова непреодолимо, че неотдавна във Франция се породи дебат за реформа на Гражданския кодекс, която би разширила отговорността за вреди, причинени от другиго, към положения на икономическа зависимост (171) (по-специално за правоотношенията, в които се намират дъщерните дружества от една група спрямо тяхното дружество майка). Някои сдружения на потребителите (172), споменати в горепосочения парламентарен доклад, изглежда по-специално са обезпокоени, че чрез техниката на „учредяване на дъщерни дружества“ позволява, в случай на последващ спор, на някои субекти да използват правната разделеност на дружествата от групата, когато се търси отговорността на едно дъщерно дружество, когато при представянето на търговски оферти се изтъква имиджът на група от напълно интегрирани дружества, които предлагат съвкупност от услуги.
(167)
В член 1355 от предварителния проект Catala (173) неотдавна беше предложено да се създаде ново основание за търсене на отговорност за вреди, причинени от другиго, което би поставило под въпрос принципа за юридическа автономност на дъщерните дружества:
„Член 1355
Пълна е отговорността за вреди, причинени от тези, на които се определя начина на живот или чиято дейност се организира, ръководи или контролира в собствен интерес […]“
(168)
Предоставените от съставителите на този предварителен проект съображения изясняват предложените в текста нововъведения относно извъндоговорната отговорност за вреди, причинени от другиго. С приемането на текста би се добавило като допълнително основание „фактът, че е налице ръководене и организиране на дейността на другиго в собствен интерес на този, който упражнява този контрол“ (174), което би изменило коренно настоящото състояние на правото с оглед на това, че отговорността занапред би била строга: отговорността не би била „подчинена на доказването на вина на ръководителя, а на факт, въз основа на който би било възможно да се търси личната отговорност на прекия правонарушител, при условие, че той не е действал под чужд контрол“ (175).
(169)
В алинея 2 от член 1360 от предварителния проект този принцип се намалява в случая на отговорност на дружеството майка в една група от дружества по отношение на нейните дъщерни дружества:
„Член 1360
[…] По същия начин отговорност се носи от този, който упражнява контрол върху икономическата или стопанската дейност на професионална организация, намираща се в положение на зависимост, въпреки че действа за своя собствена сметка, когато увреденото лице докаже, че вредоносното събитие е във връзка с упражнявания контрол. Това по-специално е приложимо за дружествата майки за нанесените от техните дъщерни дружества вреди или за възложителите на концесии, за нанесените от техните концесионери вреди. (подчертаването е добавено)“.
(170)
От горепосоченото следва, че a contrario, при настоящото състояние на френското право подвеждането под отговорност на дружеството майка във връзка с неговото дъщерно дружество предполага ясно, както по-горе се посочва, да се докаже вината на първото за положението на второто.
(171)
Що се отнася до предвидимото развитие на френското законодателство, Комисията отчита факта, че започната по този въпрос реформа изглежда е изоставена. Всъщност в рамките на горепосочения парламентарен доклад работната група на законодателната комисия се обяви срещу „утвърждаването на съществуването на безвиновна отговорност в следствие на състояние на икономическа зависимост“ (Препоръка № 19). Реформа в този смисъл впрочем не изглежда вече да е на дневен ред: по-специално тя не е включена в проектозакон № 657 за реформа на гражданската отговорност (176), представен по време на редовната сесия 2009-2010 г. (заведен в деловодството на Сената на 9 юли 2010 г.).
(172)
В заключение, в противовес на отговорността на държавата при неизпълнение от страна на нейните публичноправни организации, която има характеристиките на гаранционен механизъм (по-специално) във връзка с нейния автоматичен характер, в настоящото състояние на френското право не съществува автоматично и по подразбиране търсене на отговорност от дружествата майки за действията на техните частноправни дъщерни дружества, намиращи се в режим на съдебна ликвидация.
Б. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е гаранция по отношение на запазването на съществуването на тези дъщерни дружества и/или запазването на задължения им
(173)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че, ако в качеството им на акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП бъдат заличени след приключването на процедурата по ликвидация, техните права и задължения биха се заличили заедно с тях. При такива обстоятелства техният контролиращ акционер - публичноправната организация ФИП - би разполагал със сигурност с възможността да влее предварително капитали (177), за да се избегне тяхното заличаване и ликвидация. Подобно вливане на средства би подлежало на използване зазапазването на вземанията на трети лица по отношение на дъщерните дружества.
(174)
Въпреки това тогава би ставало въпрос за стратегически избор на публичноправната организация, а не за законово задължение, което автоматично би ѝ било наложено. Освен това за подобен избор би се приложило правото, регулиращо държавните помощи: в хипотезата, при която тази намеса с финансови средства не се оправдава от поведението на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тя би останала подчинена на предварителния контрол (и съгласие) на Европейската комисия след уведомление от френските власти.
(175)
По този начин Комисията е в състояние да заключи, че при процедура по ликвидация кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е сигурност по отношение на изплащането на техните вземания.
В. Заключение за липсата на държавна гаранция, покриваща частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(176)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че за разлика от кредиторите на публичноправната организация ФИП, кредиторите на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП не разполагат с гаранция нито за изплащането на техните индивидуални вземания, нито за запазване на съществуването на тези акционерни дружества в случай на ликвидация. От това следва, че тези частноправни дъщерни дружества не се покриват от неограничена гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва във връзка със статута си. Комисията основава своя анализ на факта, че кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП:
-
продължават да подлежат на производствата за оздравяване и ликвидация на предприятията по общия правен режим;
-
при настоящото състояние на френското право не могат автоматично да подведат под отговорност контролиращия акционер на дъщерните дружества - публичноправната организация ФИП (и оттам, френската държава) във връзка с действията на тези дъщерни дружества; всъщност те трябва да докажат предварително, че поведението на публичноправната организация е виновно, което изключва, че подобно търсене на отговорност е автоматично и поради това може да се приравни към гаранционен механизъм.
(177)
Комисията подчертава, че е приела подобни решения за други случаи, за които тя е счела, че едно акционерно дружество, притежавано на 100 % от публичноправна организация или от самата държава, не се покрива от неограничена държавна гаранция, от която неговият акционер се ползва. Що се отнася до акционерните дружества, които държавата притежава пряко, Комисията е счела още през 2003 г. по делото EDF (178), че преобразуването на EPIC в акционерно дружество по общия правен режим и следователно прилагането към него на общия правен режим за несъстоятелността има за последица премахването на гаранцията, от която предприятието се е ползвало до този момент. Неотдавна тази теза се потвърди, когато самата La Poste бе преобразувана в акционерно дружество (179), притежавано на 100 % от държавата. Що се отнася до акционерните дружества, притежавани на 100 % от публичноправни организации, Комисията призна в горепосоченото решение относно учредяването на La Banque Postale, че юридическият статут на такова дъщерно акционерно дружество, притежавано изцяло от публичноправна организация (в случая от La Poste, която по това време е имала публичноправен статут, приравним на EPIC) би позволил сам по себе си да се изключи наличието на неограничена гаранция на ниво La Banque Postale (180).
7.1.2 СТОПАНСКА СЪЩНОСТ НА ДЕЙНОСТИТЕ, ИЗВЪРШВАНИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, ПОКРИТИ С НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(178)
Както Комисията посочи в предходните си решения относно публичноправната организация ФИП (181), по силата на разпоредбите на устава си публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция за научноизследователска и развойна дейност в областите на проучвания на нефтени и газови залежи, технологии на рафиниране и преработка на нефта;
-
функция за обучение на инженери и техници;
-
функция за информация и документация за секторите.
(179)
Френските власти, както е посочено в съображение 31, считат, че публичноправната организация ФИП е научноизследователска организация, която изпълнява тройна функция от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация).
(180)
Комисията счита също, че спрямо функциите, които са ѝ поверени, публичноправната организация ФИП може да се определи като „научноизследователска организация“ по смисъла на точка 2.2 от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации (182) (наричано по-нататък „рамката за НИРИ“): нейната основна цел е да осъществява фундаментални научни изследвания (183), индустриални научни изследвания (184) или експериментално развитие (185) и да разпространява резултатите от тях посредством обучение, публикуване или трансфер на технологии.
(181)
В съответствие със съдебната практика на Съда (186) публичното финансиране на осъществяваните от научноизследователска организация дейности (включително и тяхното покритие от неограничена държавна гаранция) може (187) да има за последица отпускането на държавна гаранция, доколкото въпросната организация упражнява икономическа дейност, т.е. дейност, която се състои в предлагането на стоки или услуги на даден пазар (188) независимо от нейния правен статут или начин на финансиране.
(182)
По-специално, що се отнася до стопанската (или нестопанската) същност на осъществяваните от научноизследователските организации дейности, Комисията уточни по време на практиката си по взимане на решения (189) това, което тя счита за уместно за едната или другата категория.
(183)
Що се отнася до основните дейности на научноизследователските организации Комисията счита, че те представляват по принцип дейности с нестопански характер, по-специално:
-
обучение за по-големи и по-квалифицирани човешки ресурси;
-
провеждане на независими ИРД за повече знания и по-добро разбиране, включително съвместни ИРД;
-
разпространение на научноизследователските резултати.
(184)
Освен това Комисията счита, че дейностите по трансфер на технологии (отдаване на лицензи, създаване на производни продукти и други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация), са нестопански, ако тези дейности са от „вътрешен характер“ (190) и всички приходи от тези дейности се реинвестират в основните дейности на научноизследователската организация.
(185)
За сметка на това Комисията счита, че извършваните научни изследвания по договор с индустриални предприятия, наемът на научноизследователска инфраструктура и консултантската дейност (191) попадат в сферата на стопанската дейност.
(186)
В конкретния случай неограничената държавна гаранция, предоставена на публичноправната организация ФИП поради нейния статут EPIC, покрива едновременно нестопански дейности (което само по себе си не представлява проблем по отношение на правото в областта държавната помощ) и нейните стопански дейности, които са два вида.
(187)
Що се отнася до първия вид стопански дейности, въпреки че считат, както е посочено в съображение 31, че дейностите, които публичноправната организация ФИП извършва, са в по-голямата си част нестопански, френските власти признаха в писмата си от 13 януари и 16 юли 2010 г., че извън изключителното поле на дейност на нейните дъщерни дружества, публичноправната организация ФИП осъществява предоставяне на услуги, които се състоят основно в отдаване под наем на оборудване и помещения, предоставяне на персонал, предоставяне на юридически услуги в полза на дъщерните дружества, както и извършване на научни изследвания въз основа на договори за сметка на трети лица или за сметка на нейните дъщерни дружества. Както се посочва в съображение 185, подобни дейности имат стопански характер по смисъла, който Комисията обичайно влага в това.
(188)
Що се отнася до втория вид стопански дейности - дейностите по трансфер на технологии, даването на лицензи, създаването на производни продукти или други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация, представляват по принцип, както е припомнено в съображение 184, нестопански дейности, ако те се осъществяват в самата организацията и ако приходите, които те генерират, се инвестират изцяло в научни изследвания в публичния сектор. В конкретния случай въпреки това, както Комисията заключи в горепосоченото решение C 51/2005, много от специфичните връзки, които публичноправната организация ФИП и някои от нейните частноправни дъщерни дружества поддържат, са такива, че „[…] някои дейности на публичноправната организация ФИП произхождат от областта на нестопанската му дейност, доколкото те дават възможност за ползване с търговска цел от неговите дъщерни дружества“ (192). Всъщност Комисията заключи, че съответните дъщерни дружества не могат да се разглеждат като оператори, които са независими от своето дружество майка, дотолкова доколкото дейността им се интегрира в стратегията за развитие на публичноправната организация ФИП, доколкото последната упражнява контрол, който е не само юридически, но и de facto, доколкото сключените изключителни споразумения свидетелстват за голяма икономическа интеграция и доколкото публичноправната организация ФИП и засегнатите дъщерни дружества имат общ имидж пред операторите от съответните сектори. Дейностите по трансфер на технологии, по-специално тези, резултат от промишлени изследвания, (193) между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat трябва следователно да бъдат определени като стопански дейности по смисъла на конкурентното право.
7.1.3 ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(189)
От част 7.1.1 следва, че единствено осъществяваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности се покриват от държавна гаранция, за разлика от извършваните от нейните частноправни дъщерни дружества дейности, които не попадат в обхвата на гаранцията.
(190)
Освен това измежду извършаваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности, единствено покритието от държавна гаранция на тези, които са от стопанско естество, евентуално представлява държавна помощ, ако останалите условия, предвидени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, също са изпълнени.
(191)
На последно място, от част 7.1.2 следва, че тези стопански дейности се ограничават от една страна до научноизследователската дейност, осъществявана по договор от публичноправната организация ФИП, и от друга страна до дейностите по трансфер на технологии в изключителните области на дейност на дъщерните дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab, както и до дейностите по отдаване под наем на инфраструктура, предоставяне на персонал и юридически услуги.
7.1.4 НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ПРЕДИМСТВО ЗА ГРУПАТА ФИП
(192)
За да анализира евентуалните предимства, които групата ФИП би могла да получи от неограничената държавна гаранция, предоставена на нейното дружество майка - публичноправната организация ФИП във връзка с нейния статут EPIC, Комисията ще използва двустепенна методология при своя анализ: първоначално тя ще проучи евентуалните предимства, възникнали на равнище дружество майка (7.1.4.1), преди да анализира тези, които потенциално се прехвърлят на нейните дъщерни дружества (7.1.4.2).
7.1.4.1 Възникнали предимства на равнището на публичноправната организация ФИП
(193)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, съгласно точка 2.1.3 от горепосоченото известие относно гаранциите, Комисията посочи, че счита, че публичноправната организация ФИП би могла да извлече предимство от своя статут EPIC главно чрез по-благоприятните условия за финансиране (194) на капиталовите пазари, предимство, което е резултат от неприложимостта на производството за оздравяване и съдебна ликвидация съгласно общото право спрямо юридически лица на публичното право. Освен това в случай на неизпълнение от страна на публичноправната организация, Комисията отбеляза, че държавната гаранция се отнася за всички дългове на публичноправната организация ФИП, които, както се посочва в съображение 71 от решението за откриване, „могат да бъдат не само финансови, но също така търговски и даже от друго естество“, по-специално вземанията на доставчиците (чиито фактури евентуалноне са били платени) или на клиентите (за които услугите евентуално не са били извършени).
(194)
След приключване на задълбоченото проучване на въпросната мярка, Комисията счита също така, че е уместно да се анализира съществуването на евентуално предимство за публичноправната организация ФИП на ниво отношенията ѝ с банковите и финансовите институции (A), доставчиците (Б) и клиентите ѝ (В).
A. Липса на предимство на ниво отношения с банковите и финансовите институции
(195)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, въпреки че Комисията признава, че публичноправната организация ФИП не е обект на финансов рейтинг от външна агенция за финансов рейтинг (195), тя отчита, че отпуснатото на публичноправната организация ФИП финансиране задължително е обект на оценка от страна на кредиторите за риска от неизпълнение (196). Считайки, че публичноправната организация ФИП „прибягва до кредитния пазар, за да финансира своите задължения“, тя посочва, че не може да изключи на етапа на предварителното проучване, че публичноправната организация ФИП може да се ползва от икономическо предимство, свързано с вземането предвид при оценката на финансовите пазари на ролята, която държавата изпълнява като кредитор от последна инстанция по отношение на дълговете на публичноправната организация ФИП.
(196)
След края на задълбоченото проучване Комисията отчита предадените от Франция елементи, посочени в съображение 64 отг, които са обобщени в таблица 1, поместена в настоящото съображение (в която съкращението „K EUR“ означава „хил. EUR“).
Таблица 1
Задължения на публичноправната организация ФИП за периода 2005-2010 г.
Образувание:
IFP
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
Заеми и задължения към кредитни институцииt (197)
Срок на падеж до една година (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Срок на падеж след повече от една година
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197) г.
(1) от които текущи банкови заеми и кредитни банкови салда
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Лихвени проценти на заемите и натрупани дългове към кредитни институции:
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010 г.
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Заеми в средносрочен и дългосрочен план
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Банкови заеми и кредитни линии Краткосрочен план
[Банка№ 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Банка № 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
От тези данни следва, че, що се отнася до падежите след повече от една година, публичноправната организация ФИП не е прибягвала до заем от кредитни институции от промяната на статута си насам, т.е. за периода 2006-2009 г., за който има данни. За същия период след промяната на статута, публичноправната организация ФИП е прибягнала само един път до заем, през 2009 г., чийто падеж е до една година и с незначителен размер от […] (*) ЕUR. Освен това се налага изводът, че прилаганият от [Банка № 3] лихвен процент (**) (EONIA + […] (*) %) е с […] (*) процентни пункта по-висок (при равни други условия), отколкото договорения лихвен процент от публичноправната организация ФИП през 2005 г. с [Банка № 1] (**) (EONIA + […] (*) %), когато ФИП е била все още юридическо лице на частното право и следователно все още не е била покрита от държавна гаранция, от която се възползва понастоящем поради статута си на публичноправна организация.
(198)
Що се отнася по-специално до 2010 година френските власти уточниха, че публичноправната организация ФИП е получила четири предложения за кредитни линии от […] (*) EUR, чиито годишни лихвени проценти варират между EONIA + […] (*) към [Банка № 4] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR) и EONIA + […] (*) % към [Банка № 3] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е.[…] (*) EUR) или към [Банка № 1] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR). Публичноправната организация ФИП също така получава друго „спот“ предложение от [Банка № 3] (**) (в зависимост от избрания срок на теглене), за лихвен процент, равен на EURIBOR + […] (*) %. Комисията отчита факта, че тези лихвени проценти са еквивалентни на тези, които публичноправната организация ФИП е договаряла преди промяната на статута си през 2006 г., когато все още е била юридическо лице на частното право, което не е било покрито от държавна гаранция.
(199)
С оглед на гореизложеното Комисията признава, че за периода между промяната на статута ѝ и 2010 г. публичноправната организация ФИП не е извлякла реално икономическо предимство от своя статут EPIC при отношенията си с банковите и финансовите институции. С други думи изглежда, че потенциалното предимство, което предприятието е можело да извлече от неограничената гаранция под формата на по-благоприятен лихвен процент по заем, отколкото при пазарни условия, не е могло да се реализира през същия този период.
(200)
Подобно заключение важи единствено за минали периоди, тъй като Комисията не може да предполага бъдещото поведение на пазарните оператори, нито развитието на тяхното възприемане на влиянието на държавната гаранция върху риска от неизпълнение от страна на публичноправната организация ФИП. Също така в рамките на годишните доклади, които френските власти ще бъдат приканени да представят на Комисията за в бъдеще, ще бъде уместно френските власти да предоставят информация за нивата и условията на задлъжнялост на публичноправната организация ФИП, и да докажат, че тези заеми са съобразени с пазарните условия, или да добавят брутния еквивалент на съответната помощ при оценката на максималните размери на последиците от гаранцията в съответствие с методология, аналогична на тази, описана в Таблица 6, поместена в съображение 300.
(201)
На последно място Комисията отчита предложението на френските власти, с което се цели включването за всяка операция в договора за финансиране (за всеки инструмент обхванат от договор), на следната писмена бележка:
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква, пряка или косвена, гаранция, от страна на държавата. При изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
(202)
В този контекст, това задължение, комбинирано с останалите задължения на Франция, дори ако то само по себе си не позволява да се реши въпросът за наличието на гаранция, ще позволи, при необходимост, да се приложи изключението за поетия риск и значително да се ограничат евентуалните негативни последици от гаранцията.
Б. Предимство на ниво отношения с доставчиците
(203)
По отношение на доставчиците, противно на това, което френските власти посочват (вж. съображение 65), не е достатъчно публичноправната организация ФИП да е обвързана чрез правото на Европейския съюз или националното право със задължение за провеждане на търг, за да се избегне всяко предимство, произтичащо от нейния статут EPIC: в рамките на организираните обществени поръчки всеки кандидат-доставчик може да предвиди невъзможността за несъстоятелност на публичноправната организация ФИП, когато той отговаря на покана за подаване на оферти. Уместно е също така по отношение на обществените поръчки да се разграничи понижаването на цените, свързано с повишаването на ефикасността, което е възможно поради конкуренцията между оферентите в рамките на покана за подаване на оферти - това представлява, както Комисията посочи в цитирания от френските власти доклад, истинска „социална полза“ - а понижаването на цените, което произтича от по-благоприятната оценка от ФИПдоговарящите се на риска от неизпълнение на едно юридическо лице, за което те знаят, че е защитено от риск от съдебна ликвидация поради статута си на публичноправна организация. Тези два фактора, макар че и двата целят понижаването на цените на обществените поръчки, са различни по своята същност, така че няма възможност Комисията да отдаде последиците от втория фактор на тези от първия.
(204)
За да се оцени понижаването на цените, произтичащо от по-благоприятната оценка на риска от неизпълнение, Комисията възнамерява да се позове на цената на покритието на съответния риск. Всъщност при липсата на държавна гаранция един доставчик на публичноправната организация ФИП, който желае да се ползва от подобна гаранция (т.е. да се защити изцяло срещу риска от неизпълнение на своя възложител), би могъл да прибегне до услугите на една специализирана кредитна или застрахователна организация. По-специално подобно поемане на риска от неизпълнение се предлага обичайно от специализираните във факторинга (199) дружества.
(205)
Комисията отбелязва, че заплащането на подобна услуга за факторинг се състои от два елемента:
а)
Такса за финансиране (или дължими лихви), изчислена prorata temporis за покриването на предвиденото финансиране на договорения за доставчика аванс и която е по-специално функция от лихвения процент в сила към момента на цесията на вземанията.
б)
Самата такса за факторинг, варираща (200) между 0,7 % и 2,5 % от поверения оборот със среден лихвен процент от 1,5 %, изчислена върху размера на прехвърлените вземания за изплащане на услугите по управление на счетоводството, за погасяване и гаранция за добро изпълнение.
(206)
В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти посочиха, че според тях съображенията на Комисията относно ролята на факторинга се основават на една непълна оценка на основанията, поради които едно предприятие може да прибегне до този вид услуга. Френските власти със сигурност признават, че дружествата за факторинг могат да осигурят три услуги: авансови парични плащания, за погасяване и за обезпечаване на вземанията, но уточняват, че те могат да предложат тези услуги в пакет или разделно. Въз основа на едно изследване, осъществено през 2009 г. от Banque de France (201), те добавят, че измежду тези различни услуги, делегираното управление (т.е. операция по финансиране без погасяване на вземанията) би станало преобладаващо при факторинговото предложение, така че прибягването до факторинг би се ограничило все по-често до обикновена финансова операция за доставчика. Комисията отчита тази бележка.
(207)
Освен това френските власти съобщиха размера на осъществените от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг (202) от 2004 г. насам (изплащане на средствата, необходими за двата вида дейност: стопански и нестопански):
Таблица 2
Прибягване до факторинг за доставчиците на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г.
Година
Брой на съответните доставчици
Плащания за факторинг
(в EUR)
Брой на съответните фактури
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
За целия период
(2004-2010 г.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Френските власти установяват, че от промяната на статута ѝ през 2006 г., осъществяваните от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг са се увеличили. Оттук те заключават, че това развитие би оборило обосновката на Комисията относно възприемането на риска от неизпълнение на EPIC от трети лица. Те считат, че ако публичноправната организация ФИП се беше ползвала след 2006 г. от гаранция от държавата за своя риск от неизпълнение, прибягването до услугите за факторинг щеше да се извършва по-рядко след тази дата и дори щеше изцяло да изчезне.
(209)
Доколкото, както самите френските власти посочват в съображение 206, прибягването до факторинг е все повече свързано с нуждата от средства в аванс (нарастване на услугата за делегирано управление) и все по-малко свързано с поемането на риска от неплащане (намаляване на услугата по погасяване, финансиране и гарантиране) и доколкото, в счетоводството на публичноправната организация ФИП не е възможно да се разграничи прибягването на неговите доставчици до факторинг по видове услуги, Комисията счита, в противовес на това, че установеното от публичноправната организация ФИП развитие не дава основание да се обезсили нейната обосновка и още по-малко да се докаже, че доставчиците на публичноправната организация ФИП са установили повишаване на риска от неизпълнение на последната след промяната на статута ѝ.
(210)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна стойност на размера на премията, която е необходима за обезпечаването на доставчиците за риска от неизпълнение на публичноправната организация ФИП, ако тя не се ползва вече от държавна гаранция. Въпреки това Комисията отбелязва, че доколкото таксата за факторинг, посочена в съображение 205.б.), в действителност покрива три различни услуги (погасяване, финансиране и гаранция срещу риск от неплащане), посоченият максимален размер от 2,5 % от обезпечения оборот представлява във всички случаи увеличение на премията, което би било необходимо, за да се обезпечи единствено риска от неизпълнение.
(211)
Във всички случаи френските власти си запазват възможността да представят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с доставчиците. Базирана на една икономическа експертиза, обсъждана от всички страни в рамките на разследването, тази методология може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да се използва от Франция за изпълнение на задълженията за предоставяне на информация, определени в разпоредбите на настоящото решение.
(212)
Що се отнася до въпросните суми френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че цената за придобиване на тези стоки и услуги участва пряко в оценъчната ставка за персонала, участващ в съответните дейности по придобиване на тези стоки и услуги (204). Освен това, що се отнася до дейностите по осчетоводяване на командированите служители и тези на щат, те не водят до никакъв специфичен разход, тъй като съвкупността от понесените разходи е вече интегрирана в структурните разходи на организацията.
(213)
На последно място, що се отнася до стоките и услугите, придобити единствено с цел осъществяване на стопански дейности, годишният среден размер на тези доставки представлява според френските власти само малка част (205) от средния годишен оборот, който публичноправната организация ФИП реализира. За научните изследвания по договор, въз основа на събраната от публичноправната организация ФИП информация посредством системата ѝ за аналитично счетоводство, средният годишен размер на доставките, които публичноправната организация ФИП е получила, за предоставянето на своите услуги в периода 2006-2009 година, възлиза на […] (*) EUR годишно.
(214)
Комисията счита, че за упражняване на своята стопанска дейност публичноправната организация ФИП се е ползвала от реално икономическо предимство, състоящо се в понижаване на практикуваните от неговите доставчици цени и произтичащо от една по-благоприятна оценка от последните на риска от неизпълнение на предприятието. Без да е в състояние да определи ясно точния размер на това предимство, Комисията счита, че при всички положение то не може да надвиши сума от порядъка на […] (*) EUR годишно (206), средно за разглеждания период (2006-2009 г.).
(215)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите доставчици, е избирателно доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразделно свързана със статута на публичноправната организация ФИП.
B. Предимство на ниво отношения с клиентите
(216)
Що се отнася до научноизследователските услуги, които публичноправната организация ФИП предоставя, Комисията отчита съображенията на дружеството UOP Limited, когато то посочва, че в областта на лицензиране на технологии, област, която по своето естество е рискова, приобретателите са особено чувствителни по отношение на гаранциите, които техните доставчици са в състояние да им предоставят относно обезпечаване както на договорната, така и на извъндоговорната отговорност.
(217)
Въпреки това що се отнася до извъндоговорната отговорност френските власти уточниха в писмото си от 13 януари 2010 г., че юридическите лица на частното право и публичноправните организации подлежат без разлика във Франция на общия правен режим (член 1382 от Гражданския кодекс, който по-специално се отнася до режима на виновната отговорност (207)). Те добавиха, че дейностите на публичноправната организация ФИП притежават особени характеристики по отношение на това, че те включват използването на лабораторни инструменти и на запалими, взривни и отровни продукти, които са потенциални източници на голям „промишлен“ риск (208) по смисъла, който застрахователите обичайно влагат в този термин. Вследствие на това, публичноправната организация ФИП е сключила различни застрахователни договори за обезпечаване не само на класическите рискове (гражданска отговорност), но също така и на специфични рискове като рисковете, свързани с йонизиращи източници, или също така рискове, свързани с повреждане на машините в близост до петролни кладенци. Що се отнася до покритието на нейната гражданската отговорност, застрахователният договор на публичноправната организация ФИП покрива четири риска: отговорност за разработване на нефтени находища, отговорност след доставка, професионална отговорност и екологичните щети.
(218)
От горепосоченото следва, че публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се е освободила от своята извъндоговорна отговорност по отношение на държавата, приемайки риска от задействане на гаранцията, от която тя се ползва поради статута си EPIC в случай на възникване на произшествие, дори напротив, тя е сключила необходимите застрахователни договори за покритие на този риск при пазарни условия.
(219)
Що се отнася до договорната отговорност, от предоставената от френските власти информация в отговор на съображенията на дружеството UOP Limited, по-специално на включените в съображение 91, следва, че в областта на предоставянето на услуги отговорността на публичноправната организация ФИП спрямо клиентите ѝ (независимо дали става въпрос за нейните собствени дъщерни дружества или трети лица) „се ограничава до […] (*) % от реално полученото възнаграждение с таван, който евентуално може да стигне […] (*) % според случая“, по такъв начин, че ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение. Освен това Комисията отчита забележката на френските власти, които установяват, че във връзка с принципа на ненатрупване на отговорностите, една страна по договор не може да се позове на извъндоговорна отговорност, за да търси обезщетение за нанесените вреди по силата на договорното правоотношение (209).
(220)
Остава обаче фактът, че, като се има предвид предоставената от държавата на публичноправната организация ФИП гаранция, нейните клиенти са сигурни, че тя никога няма да изпадне в положение на съдебна ликвидация и следователно винаги ще бъде в състояние да изпълнява своите договорни задължения или ако евентуално тя не направи това, клиентите ѝ ще бъдат сигурни, че ще получат обезщетение за това неизпълнение.
(221)
Следвайки обосновката, която изложи в съображение 204 и следващи, касаещи отношенията с доставчиците, Комисията счита, че при липсата на държавна гаранция един клиент, който би имал желание да се ползва от същото ниво на защита, би бил принуден да договори с финансов посредник (например банкова институция или застрахователна компания) гаранция за добро изпълнение (на английски език „performance bond“), за да бъде сигурен за развитието на договора, с който е обвързан с публичноправната организация ФИП. Целта на подобна закрила би била да се гарантира на този клиент парична компенсация при нанесени вреди във връзка с неизпълнение (изцяло или частично) на договора.
(222)
По тази точка Комисията отчита, че Франция признава, с някои резерви, и по начина, по който това е посочено в съображение 66, че „единствената предполагаема последица за публичноправната организация ФИП, която би могла да се установи, се състои в облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение“. Френските власти следователно заключават, без допълнителни уточнения, че въз основа на „обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга, изглежда че резултатът от подобно облекчение представлява незначителна сума“.
(223)
Комисията преди всичко счита, че при определянето на стойността на гаранцията за добро изпълнение участват редица фактори, по-специално видът на договора и покритата стойност, използваният персонал, финансовото положение, рискът от неизпълнение и история на исковете срещу предприятието, чиято услуга е покрита, както и други чисто финансови елементи като възнагражденията или комисионните на посредниците. Въз основа на публично достъпната информация (210) Комисията счита, че прилаганият процент варира обикновено между 1 % и 5 % от покрития от гаранцията оборот.
(224)
Таксуването на покриването от специализираните посредници се основава на статистически методи, евентуално съобразени с вида риск, така че не е възможно да се установи a priori фиксиран процент за гаранцията за добро изпълнение. Крайната цена на гаранцията зависи in fine от предвидимия размер на евентуалните загуби и вероятността те да се настъпят. Следователно, докато гаранция за „отлично качество“ може да се предлага в някои сектори (например в секторите на общественото благоустройство и строителство или международната търговия), не изглежда възможно да се покрива нещо повече от „най-доброто усилие“, когато става въпрос за научноизследователски услуги, извършвани въз основа на договори, тъй като по своята същност ИРД е рискова област, в която приобретателят на дейности за научни изследвания няма никаква сигурност по отношение на факта дали те ще доведат или не до реални резултати. По този въпрос Комисията отбелязва, че гарантираната чрез договори стойност за клиентите на публичноправната организация ФИП, включително и нейните дъщерни дружества, се ограничава до цената на предоставяните научни изследвания.
(225)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна оценка на размера на премията, която би била необходима за гарантирането на клиентите (включително и дъщерните дружества) на „най-добро усилие“ на публичноправната организация ФИП при предоставянето на научноизследователски услуги. Запитани по този въпрос френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че те също така не разполагат с данни по отношение на изискваните от пазара нива на премиите за покриване на специфичните рискове в областта на ИРД. Въпреки това Комисията счита, че премията, която ще се изисква от пазара за покриване на подобен риск (ограничен до „най-добри усилия“ в научноизследователска дейност и следователно по-малък от риска, който съпровожда „отличното качество“ при един договор) би трябвало логично да бъде по-нисък от максималните стойности, посочени в съображение 223. Също така Комисията счита, че максималният процент от 5 % от получения оборот от покритата с гаранция услуга представлява във всички случаи увеличаване на премията, която е необходима за покриването на подобен риск.
(226)
Що се отнася до размера на стопанските дейности, които могат да бъдат покрити от подобна гаранция, Комисията припомня, че тези дейности са два вида: от една страна, дейности по отдаване под наем на инфраструктурни обекти, предоставяне на изследователски персонал и юридически услуги, както и научноизследователски дейности по договори, осъществявани от публичноправната организация ФИП (както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества), и от друга страна, дейности по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и Prosernat. Всъщност за извършваните от публичноправната организация ФИП дейности в изключителната сфера на дейност на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab (211) Комисията вече установи, че те се финансират изцяло от получените приходи от пазара на консултантски услуги по експлоатацията на нефтени находища и от договори за разработване на софтуер за нефтодобивната промишленост. В посоченото по-горе решение C 51/2005 Комисията установи липсата на вътрешногрупови прехвърляния на публично финансиране от публичноправната организация ФИП към нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, като търговските отношения между двете юридически лица се осъществяват при нормални пазарни условия. Тъй като възнагражденията, заплащани от Beicip-Franlab на публичноправната организация ФИП, покриват „в голяма степен“ (212) стойността на дейностите, извършвани от последната в изключителната област на нейното дъщерно дружество, Комисията е в състояние да заключи, че практикуваното таксуване е такова, че Beicip-Franlab би поело, каквото и да се случи, евентуалното допълнително въздействие на държавната гаранция върху разходите по изследователска дейност, поети от публичноправната организация ФИП. При тези условия покритието с държавна гаранция на търговските отношения между дъщерното дружество и нейното дружество майка по своята същност не може да предостави конкурентно предимство на дейностите, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на научни изследвания на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab. Следователно тяхното евентуално покритие с държавна гаранция не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(227)
Що се отнася до дейностите от първия вид, извършвани от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества, френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г. размера на стопанските дейности, осъществени от публичноправната организация ФИП в периода 2006-2009 г. От тази информация следва, че годишният среден размер на научноизследователските услуги е от порядъка на […] (*) EUR, от които […] (*) EUR за сметка на трети лица и […] (*) EUR за сметка на дъщерните дружества.
(228)
Френските власти освен това предоставиха данни относно предоставените административни услуги от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества през същия период. От тази информация следва, че от 2006 г. насам годишният среден размер, фактуриран от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества, е от порядъка на […] (*) EUR за командированите служители и […] (*) EUR за разходите по разполагане (213).
(229)
Що се отнася до дейностите от втория вид, а именно дейностите по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat, уместно е най-напред да се посочи, че в решение C 51/2005 вече се съдържаха сумите на дейностите за 2006 г:
а)
В изключителната област на Axens публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
б)
В изключителната област на Prosernat публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания на техническата осъществимост и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
в)
Следователно публичноправната организация ФИП реализира общо 56,4 млн. EUR от научноизследователски услуги в изключителните области на нейните дъщерни дружества (от които 7,4 млн. EUR за проучвания за техническа осъществимост и 49,0 млн. EUR за промишлени изследвания), докато размерът на собствените средства е само […] (*) EUR, така че Комисията прецени, че тези научноизследователски дейности са били субсидирани с публични средства със сумата от 11,3 млн. EUR (т.е. интензитет на помощта (214) от 20 %).
(230)
Що се отнася до следващите години, съгласно член 5, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005 до датата на изтичане на изключителните споразумения Франция е задължена да „представи на Комисията подробен годишен доклад за проектите, водени от ФИП в изключителните области на Axens и Prosernat“. Информацията, която тези годишни доклади съдържат, позволява да се изчисли точно годишния размер на научноизследователските услуги, осъществени от публичноправната организация ФИП за сметка и в изключителната област на нейните дъщерни дружества.
(231)
Понастоящем Франция е предоставила на Комисията годишните доклади за 2007, 2008 и 2009 година. Като се имат предвид необходимите за обработка на счетоводните данни срокове, докладът за 2010 г. ще бъде предоставен в течение на 2011 г.
(232)
В изключителната област на дейност на Axens тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 3, която е поместена в настоящето съображение (в хил. EUR).
Таблица 3
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Axens за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Следователно научноизследователските услуги, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Axens, са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., която е сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 г. ([…] (*) EUR).
(234)
В изключителните области на Prosernat тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 4, която е поместена в настоящото съображение (в хил. EUR).
Таблица 4
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Prosernat за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Изследователските услуги, предоставени от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Prosernat, следователно са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 година ([…] (*) EUR).
(236)
Въз основа на гореизложеното Комисията счита, че за упражняването на своите стопански дейности публичноправната организация ФИП се е ползвала от действително икономическо предимство, състоящо се в липсата на изплащане на премия, съответстваща на гаранция за добро изпълнение, най-малкото за най-доброто усилие, което тя е могла да предложи на своите клиенти по отношение на научноизследователските дейности, включително и на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat в тяхните изключителни области. Като отчита спецификата на покрития риск и без да е по-специално в състояние да определи количествено стойност точния размер на това предимство, Комисията счита при всички положения, че той не може да надвиши, услуга по услуга, година по година, сумите, поместени в Таблица 5, която се съдържа в настоящото съображение (в която символът „EUR“ означава „EUR“, а символът „M EUR“ - „млн. EUR“):
Таблица 5
Максимални стойности на икономическото предимство, от което публичноправната организация ФИП се ползва в отношенията си със своите клиенти във връзка с неограничената гаранция за периода 2006- 2009 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Научноизследователски услуги (извън изключителните области на дъщерните дружества)
Оборот
(в M EUR)
Максимум (215)
(зпремия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
За сметка на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
За сметка на трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Административни услуги
Фактуриране за командирования персонал
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Фактуриране на разходите по разполагане
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Услуги в изключителната област на Axens
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Услуги в изключителната област на Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Общо за дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Общо за трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
При всички положения френските власти си запазват възможността да обявят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с нейните клиенти. Основана на икономическа експертиза, разисквана от всички страни в рамките на разследването, тази методология ще може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да бъде използвана от Франция за изпълнението на нейните задължения за информация, посочени в разпоредбите на настоящето решение.
(238)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите клиенти, е избирателно, доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразривно свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП.
7.1.4.2 Предимства, прехвърлени на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП
(239)
Що се отнася до дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, в решението за откриване Комисията посочи, че не може да изключи в рамките на предварителното разследване, че „всяко предимство, което би могло да произтече от качеството EPIC на публичноправната организация ФИП, по-специално като по-благоприятните условия за заем, би могло също така да се приложи и към трите дъщерни дружества“ (216).
(240)
В края на настоящето задълбочено проучване, поради причините, изброени в част 7.1.1.2, като се отчита липсата във френското право на обща отговорност на акционера във връзка с неговите дъщерни дружества в групите от дружества, няма причина да се счита, че публичноправната организация ФИП и следователно френската държава могат да бъдат отговорни за изплащането на вземанията на трети лица по отношение на стопанските дейности на Axens и Prosernat, в частност при хипотезата, при която тези последните биха били предмет на съдебна ликвидация.
(241)
Въпреки това е уместно да се отбележи, че въпреки че в горепосоченото решение N 531/2005 е счела, както е припомнено в съображение 177, че в качеството си на акционерно дружество La Banque Postale продължава да подлежи на общия правен режим в областта на оздравяването и съдебната ликвидация и следователно не се ползва, за своя собствена сметка, от неограничена държавна гаранция, Комисията също така е разглеждала въпроса за евентуално прехвърляне към дъщерното дружество на последиците от държавна гаранция, отпусната на нейния единствен акционер (217).
(242)
По-конкретно Комисията е счела (218), че организацията на функциониране на групата води до извода за взаимно проникване между акционера (La Poste) и дъщерното дружество (La Banque Postale), което се дължи на комбинирания ефект на: i) използването от дъщерното дружество на материални и човешки ресурси, осигурени от нейното дружество майка, и ii) възнаграждение за тези ресурси въз основа на разходите, извършени от дружеството майка, така че в случай на икономическо предимство, при което се понижават цените на La Poste, изплатеното възнаграждение от La Banque Postale на нейното дружество майка ще намалее съответно, водейки до прехвърляне (най-малкото частично) на това икономическо предимство към дъщерното дружество.
(243)
По същия начин в горепосоченото решение C 51/2005 Комисията е счела, че съществува известна порьозност, по-специално в избора на таксуване, практикуван от публичноправната организация ФИП за услугите, предоставяни на Axens и Prosernat в тяхната изключителна област, така че междугруповите търговски отношения не биха се подчинявали на пазарната логика, а откриват обратно възможността за кръстосано субсидиране на стопанските дейности на дъщерните дружества с публичните средства, предоставени на дружеството майка. Както е посочено в съображение 226, Комисията освен това заключи, че отношенията между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Prosernat (219) се осъществяват при нормални пазарни условия.
(244)
В горепосоченото дело относно La Banque Postale, Комисията е счела за необходимо френските власти да поемат ангажименти, чрез които се позволява установяването на механизъм, който да неутрализира на ниво дъщерното дружество евентуално съществуващите предимства за дружеството майка. Що се отнася до условията за финансиране това задължение представлява „за всяка операция да се отбележи писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент), че съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата. Проспектът за емитиране на всяка операция ще трябва да направи обществено достояние тази договорна разпоредба.“ (220)
(245)
В конкретния случай френските власти са поели задължението по отношение на условията за заем на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) да отбелязват писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент) при всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално нуждата от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“
(246)
Що се отнася до използването на човешки и материални ресурси от дъщерните дружества, предоставени от дружеството майка, както Комисията посочи това в горепосоченото решение C 51/2005 „ако има субсидиране на стопанските дейности, то произтича от равнището на възнагражденията, заплащани от съответните дъщерни дружества на дружеството майка и се отразява в счетоводството на ФИП“. (221) Впрочем при проучването на счетоводството на публичноправната организация ФИП единствените ценови елементи, които не бяха взети предвид от Комисията, за 2006 г. в горепосоченото решение C 51/2005, и за следващите години в годишните доклади, предоставени от френските власти, са тези, които се отнасят до покритието, като неограничена гаранция, на предоставените от публичноправната организация ФИП услуги на нейните дъщерни дружества. Премията, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение или поне на най-доброто усилие, не е платена на държавата и не е могла също така да бъде калкулирана в предоставените на дъщерните дружества услуги.
(247)
Следователно има основание да се счита, че икономическото предимство, възникнало за публичноправната организация от законовата гаранция, е било прехвърлено към нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat.
(248)
По отношение на съвместно подписаните договори от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab с общите доставчици, които Комисията посочи в решението за откриване и които дружеството UOP Limited също посочи в своите становища, както е посочено в съображение 73, тяхното съществуване със сигурност е било потвърдено от френските власти, но последните уточниха, че те се отнасят основно за областта на транспорта (въздушен и железопътен) за служебни придвижвания на персонал от отделните дружества. Комисията счита, че ако дъщерните дружества са могли да се ползват от по-благоприятни условия за покупка, предоставени на групата ФИП, което не е установено със сигурност по отношение на въпросните доставки, това би се основавало по-скоро на политика за отстъпка за количество, евентуално въведена от тези доставчици при групови покупки, отколкото да е евентуална последица от гаранцията. Във всички случаи дори и да се предположи, че представеният анализ в част 7.1.4.1, буква Б за публичноправната организация може да бъде приложен и за дъщерните дружества по отношение на получените заедно с публичноправната организация доставки и че тези дъщерни дружества се ползват от подобен механизъм на прехвърляне на предимството, от което се ползва публичноправната организация ФИП във връзка с гаранцията, като получават по-евтино тези услуги, сумите, за които става въпрос биха били толкова незначителни, че Комисията се съмнява, че те могат да имат характера на истинско икономическо предимство.
(249)
Следователно в съответствие със заключението в горепосоченото решение C 51/2005 единствените дейности, за които може да е налице предимство от покриването с държавна гаранция, отпусната на дружеството майка, от научноизследователските дейности, извършвани в изключителната област на дейност на дъщерните дружества, се ограничават до „принос на [публичноправната организация ФИП] в областите на дейност на Axens и Prosernat“ (222). По-конкретно, що се отнася до прехвърлените на Axens и на Prosernat предимства, без да бъде напълно в състояние да изрази количествено точния размер на това предимство, като отчита спецификата на покрития риск, Комисията счита, че при всички положения той не може да превиши, услуга по услуга, година по година, сумите, съдържащи се в Таблица 5, поместена в съображение 236.
(250)
Комисията счита, че подобно икономическо предимство, прехвърлено от публичноправната организация ФИП на нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat, е избирателно, доколкото конкурентите на последните нямат достъп до технологиите и материалните и човешки ресурси на публичноправната организация ФИП при такива благоприятни условия.
7.1.5 НАРУШЕНИЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(251)
Проучваната мярка може до доведе до намаляване на оперативните разходи на публичноправната организация ФИП за услугите, които тя предоставя на трети лица (научни изследвания по договор) и до намаляване на оперативните разходи на Axens и на Prosernat за услугите, които те получават от своето дружество майка (научни изследвания в тяхната изключителна област, научни изследвания по договор, предоставяне на персонал и оборудване, предоставяне на административни услуги), което има за последица да облагодетелства групата ФИП и да наруши конкуренцията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(252)
Тъй като пазарите, на които групата ФИП осъществява дейност, по-специално този за научни изследвания по договор, що се отнася пряко до публичноправната организация ФИП, пазарите на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, що се отнася до дъщерното дружество Axens и проучвания, услуги и оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата, що се отнася до дъщерното дружество Prosernat, са широко отворени за търговия вътре в Европейския съюз, подобна мярка може да има неблагоприятни последици за конкурентните предприятия, които развиват или желаят да развият подобни стопански дейности на съответните пазари.
(253)
При тези условия наличието на неограничена държавна гаранция в полза на публичноправната организация ФИП може да наруши конкуренцията и да засегне търговията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.1.6 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪЩНОСТТА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(254)
Законовата гаранция от страна на държавата в полза на публичноправната организация ФИП следователно води до прехвърляне на държавни средства, приписано на държавата, и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и търговията между държавите-членки, като облагодетелства групата ФИП.
(255)
Комисията заключава, че тази гаранция представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.2 НЕПРАВОМЕРНОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(256)
Преди промяната на статута ѝ ФИП беше юридическо лице на частното право, учредено под формата на професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси. По този повод ФИП подлежеше на производствата по общия правен режим в областта на съдебното оздравяване и ликвидация и не се ползваше от държавна гаранция, дължаща се на статута EPIC.
(257)
С декрет от дата 6 юли 2006 г., приет в допълнение на Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г., ФИП придобива статут EPIC на 7 юли 2006 г. Следователно въпросната мярка трябва да бъде определена като нова помощ по смисъла на член 1, точка в) от процедурния регламент.
(258)
В съответствие с член 2, точка 1 от процедурния регламент държавите членки имат задължение да уведомят своевременно „за всички планове за предоставяне на нова помощ“. Доколкото промяната на статута на публичноправната организация не е била официално обявена от Франция, а само отбелязана инцидентно в рамките на друга процедура и тъй като ефективното прилагане на мярката не е било подложено на условие за предварителното одобрение на Комисията, въпросната държавна помощ е била приведена в действие от френското правителство при нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(259)
Следователно Комисията счита, че тази мярка представлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от процедурния правилник.
7.3 СЪВМЕСТИМОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
7.3.1 ПОМОЩ В ОБЛАСТТА НА НАУЧНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ ПО ДОГОВОР И ПРЕДОСТАВЯНЕТО НА УСЛУГИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(260)
Предоставянето на услуги се състои в отдаването под наем на инфраструктура за научни изследвания, предоставяне на персонал и на юридически услуги (за сметка на дъщерните дружества).
(261)
Предоставянето на научни изследвания по договор представлява като цяло за публичноправната организация ФИП оказване на помощ на даден клиент (трето лице или дъщерно дружество (223)), който желае да извърши научниизследвания, които позволяват да се разбере или овладее по-добре дадено научно или техническо явление (224). Искането може да бъде повече или по-малко конкретно и да остави на публичноправната организация ФИП по-тясно или по-широко поле за действие, като се започне от простото спазване на техническо задание, строго дефинирано от клиента, и се стигне до предоставяне на цялостна научноизследователска услуга, която включва и препоръки. […] (*) За всяко искане публичноправната организация ФИП изготвя технико-икономическо предложение, съпроводено от договорни условия за изпълнението, което става предмет на преговори с клиента. Френските власти доизясниха предоставянето на научни изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП в нейните три сфери на компетентност (CREP, CRRP, CRME).
(262)
На ниво CREP чрез услугите по-специално се цели утвърждаването и/или подобряването на развитите методологии, технологии и софтуер от научноизследователския център. Освен това, за да осъществи някои от своите услуги, CREP предоставя на своите промишлени партньори оборудване и изчислителни алгоритми, които са собственост на публичноправната организация ФИП, или тясно специализирани експертни становища, които не са на разположение в рамките на дадена търговска услуга, предоставена от частен оператор. Тези услуги могат да се класифицират в зависимост от следните категории:
а)
Услуги, свързани със специфично оборудване, което няма еквивалент или неговите еквиваленти са много малко в света (225);
б)
Тълкуване на случай, при който е необходимо използването на софтуер, разработен от публичноправната организация ФИП, който все още не е пуснат на пазара или чието използване в тази конкретен контекст изисква специфично експертно становище, за което се използват компетенциите на публичноправната организация ФИП (226);
в)
Използване на специален експертен опит на публичноправната организация ФИП (227);
г)
Използване на експертен опит по време на дадена разработка за валидиране на компетентността и на разработваните технологиите и методики (228).
(263)
На ниво CRRP научните изследвания по договор се състояха например в помощ за внедряването от чуждестранен университет (229) на дейности от специфичната компетентност на ФИП в областта на катализаторите, в дейностите относно „[…] (*) (230)“, за да се проучат явленията […] (*) или в проучване (231) на […] (*).
(264)
На ниво CRME научните изследвания по договор за сметка на автомобилните конструктори например се състояха в […] (*) от […] (*), от […] (*) и методика (232) на публичноправната организация ФИП, в проучване […] (*) (233) въз основа на научните изследвания на публичноправната организация ФИП […] (*) или изпитвания на […] (*) за […] (*), които публичноправната организация ФИП разработи (234).
(265)
От това описание следва, че научните изследвания по договор, извършвани от публичноправната организация ФИП за сметка на трети лица, имат за цел или провеждането на предходни на научноизследователската дейност проучвания за техническата осъществимост, или придобиването на нови познания и умения в сферите на компетентност на института, или използването на познанията и технологиите, разработени от публичноправната организация ФИП за получаването на нови продукти, процеси или услуги.
(266)
Френските власти предоставиха оценка на дейностите за научни изследвания по договор и на предоставените услуги за сметка на трети лица от публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г. От предоставената информация следва, че изследователските услуги представляват годишно около[0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП (т.е. […] (*) EUR за услуги, като бюджетът е бил около 300 млн.EUR), така че тази стопанска дейност може да бъде определена като остатъчна сред дейностите на публичноправната организация.
7.3.1.1 Хипотеза на прехвърляне на държавната помощ към трети юридически лица или дъщерните дружества
(267)
В съответствие с точка 3.1.2 от рамката за НИРИ, когато изследователска организация с нестопанска цел упражнява по изключение стопански дейности като отдаване под наем на съоръжения, предоставяне на услуги в полза на предприятия или изпълнението на научноизследователски договори, държавното финансиране на тези стопански дейности означава обикновено държавна помощ. Все пак, ако е възможно да се докаже, че държавното финансиране е прехвърлено изцяло върху крайния бенефициер и че посредникът не е извлякъл никакво предимство от това, може да бъде счетено, че последният не се е ползвал от държавна помощ.
(268)
В конкретния случай, доколкото научноизследователска организация, каквато е публичноправната организация ФИП, ползваща се от неограничена държавна гаранция, упражнява дейности за научни изследвания по договор, е уместно да се счита, че тя се ползва от държавна помощ, освен ако се докаже, че чрез продажната цена на тези услуги е било осъществено прехвърляне на цялата държавна помощ върху нейните клиенти.
(269)
Тарифирането на научните изследвания по договор на публичноправната организация ФИП е установено въз основа на тяхната пълна себестойност (235), към която се прилага марж, чийто процент варира спрямо резултата от преговорите с клиента, посочени в съображение 261. Като се отчете това, единственият ценови елемент, който изглежда, че не е взет предвид от публичноправната организация съответства точно на премията за покритие на гаранцията за добро изпълнение (или най-доброто усилие) на публичноправната организация ФИП.
(270)
Що се отнася до осъществените от публичноправната организация ФИП научни изследвания по договор за сметка на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, Комисията счита, че икономическото предимство, което произтича от гаранцията, може или да остане на равнището на публичноправната организация ФИП и при необходимост да бъде използвано по друг начин, или като се вземат под внимание връзките, които обединяват дъщерните дружества с тяхното дружество майка, да бъде прехвърлено на дъщерните дружества посредством тарифирането:
а)
в първия случай съвместимостта на помощта е описана в настоящата част.
б)
във втория случай Комисията препраща към анализа на съвместимостта, представен в част 7.3.2, който поради съображения за предпазливост ще включва сумите от значение при оценката на предимството, потенциално прехвърлено върху дъщерните дружества.
(271)
По същия начин, що се отнася до клиентите трети лица, ако може да се установи, че сума, съответстваща на този допълнителен разход, систематично е прехвърляна на трети лица чрез прилаганото тарифиране, тогава подробно проучване на прехвърлената помощ би било много вероятно да доведе до суми de minimis (236). В действителност от предоставената от френските власти информация следва, че по-голямата част от фактурираните услуги генерират оборот по-малък от […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритието на риска от неизпълнение от […] (*) EUR), а най-големият договор е само за […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритие на риска от неизпълнение от […] (*) EUR).
(272)
При все това не може да бъде изключено, че маржът, практикуван от публичноправната организация ФИП не е позволявал винаги да се прехвърли изцяло размерът на помощта върху клиента на научни изследвания по договор. В подобен случай неплащането на държавата на премията за гаранция за покритието на договорите за научни изследвания по договор, изпълнявани за трети лица би представлявало допълнително държавно финансиране, предоставено на публичноправната организация от държавата.
(273)
Съответните публични средства биха могли следователно да бъдат използвани за три цели:
а)
или за финансиране на нестопанските дейности на публичноправната организация, което не представлява държавна помощ.
б)
или за финансирането на други дейности за научни изследвания по договор за сметка на трети лица или дъщерни дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.1.2.
в)
или за финансирането на извършвани от публичноправната организация научни изследвания в изключителната област на дейност на нейните дъщерни дружества, което следователно би могло да се прибави към стойността на държавна помощ, вече прехвърлена на дъщерните дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.2.
7.3.1.2 Съвместимост на държавна гаранция, отпусната на научноизследователска организация за извършване на научни изследвания по договор и на допълнителни услуги към нейната основна дейност, състояща се в извършване на независими научни изследвания в публичния сектор
(274)
Преди да проучи особеностите на конкретния случай Комисията възнамерява да препотвърди принципното положение, което тя възприе при вземането на решения, според което една неограничена държавна гаранция, покриваща стопански дейности, представлява по принцип несъвместима държавна помощ (237). Като цяло Комисията счита, че неограничените гаранции в един икономически сектор, отворен за конкуренцията, са несъвместими с ДФЕС, по-специално тъй като с подобна гаранция държавата поема съвкупността от рискове, съпровождащи дадена стопанска дейност, без предприятието бенефициер да понесе цената на това покритие, и това води до появата на морален риск, който кара предприятието бенефициер, защитено от всякаква заплаха от несъстоятелност, да увеличи поемания риск, в сравнение със ситуацията, при която то би понесло изцяло отрицателните последици от своите действия. По силата на принципа на пропорционалност подобни неограничени гаранции най-често не могат да бъдат оправдани от икономически функции от общ интерес, доколкото се оказва невъзможно, в случая на неограничена гаранция, да се провери, че размерът на помощта не превишава нетните разходи за осигуряването на обществената услуга (238).
(275)
В конкретния случай е редно да се отчете, че френското законодателство е възложило на публичноправната организация ФИП задължения за обществена услуга, които се състоят в тройна функция за научноизследователска дейност, обучение и документация, които противно на услугите от общ икономически (239) интерес, не попадат в полето на стопанските дейности по смисъла на правото на Съюза. Покритието от държавна законова гаранция на нестопанските дейности не включва следователно никакво отпускане на държавна помощ. Впрочем основната дейност на публичноправната организация ФИП е нестопанска. Следователно влиянието на гаранцията, от която тя се ползва, се съсредоточава главно в нестопанските ѝ дейности, и не засяга допълнителните услуги за научни изследвания по договор и услугите, които извършва само по изключение.
(276)
Обратно, когато подобна гаранция покрива стопанските дейности на научноизследователските организации, например научни изследвания по договор или предоставянето на услуги, без да бъде обект на тарифиране на пазарна цена, чрез нея на научноизследователската организация се отпуска държавна помощ, която, както е обяснено по-горе, може да се прибави към публичното финансиране на нейните нестопански дейности от общ интерес (независими научни изследвания в публичния сектор) или към финансирането на нейните други външни стопански дейности и предоставяне на услуги или, на последно място, към финансирането на дейностите по трансфер на технологии към Axens и Prosernat (240).
(277)
За първите два случая при все това се налага изводът, че въпреки a priori неограничения характер на държавната гаранция по изключение е възможно да се приеме a posteriori за периода 2006-2009 г. максимума на брутния еквивалент на помощта като последица от тази гаранция (неизплатената премия за риска на държавата), чрез която се увеличиха (още повече, че бе запазена на равнището на публичноправната организация ФИП) публичните средства, изплатени вече от държавата на ФИП за покриването на нетните разходи за дейността ѝ в областта на независимите научни изследвания в публичния сектор и научните изследвания по договор или предоставянето на услуги.
(278)
По този въпрос Комисията държи да подчертае, че научните изследвания по договор и предоставянето на услуги, покрити от държавната гаранция, се ограничават при все това до „допълнителни“ към основната дейност дейности по независими научни изследвания в публичния сектор, т.е. стопански дейности, които:
а)
не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на научноизследователската организация;
б)
се предоставят при нормални пазарни условия и по-специално на пазарна цена или при липса на пазарна цена, на цена, която отразява целостта на разходите за тях (извън въздействието на гаранцията), увеличени с разумен марж;
в)
са обект на счетоводство, различно от това на дейностите за независими научни изследвания в публичния сектор, по-специално по отношение на съответните им разходи и финансиране;
г)
са неразривно свързани с основната дейност, състояща се от независими научни изследвания в публичния сектор, така че не е възможно те технически да бъдат отделени, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или поради назначаването на служба на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
(279)
Тези допълнителни дейности могат да се състоят в изпълнението на договори за научни изследвания, предоставянето на експертни становища или технически или научни консултации, които включват при необходимост предоставянето на инфраструктурни обекти, на материално оборудване, на технологии с висока степен на иновация, финансирани или внедрени в рамките на, и необходими за провеждането на независими научни изследвания в публичния сектор, които нямат еквивалент или техните еквиваленти са много малко по света (241) извън предоставяните услуги от една или повече подобни научноизследователски организации, за чието използване се изисква експертното становище или уменията на изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници, назначени главно от научноизследователската организация, за да допринасят за нейните независими научни изследвания в публичния сектор.
(280)
Освен това тези услуги позволяват разпространението на научното познание между научни изследванията в публичния сектор и промишления сектор, като на предприятията клиенти се предлага възможността за достъп до оборудване за провеждане на опити, до технологии и до ноу-хауто на персонала на публичноправната организация ФИП, като на последната се позволява да акумулира натрупания нов опит на основа на резултатите от нейните оригинални разработки - източници за бъдещи подобрения на независимите ѝ научни изследвания в публичния сектор. Тези кръстосани въздействия в областта на научните познания са от взаимна полза за засегнатите различни участници и за Европейския съюз като цяло.
(281)
Както се посочва в съображение 266, предоставянето на научни изследвания по договор и услуги представлява само [0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2009 г., което представлява много малка част.
(282)
Освен това, отнесени към всеки един клиент, фактурираните услуги са най-често в за сума по-ниска от […] (*) EUR, така че максималният размер на помощта продължава да бъде най-често незначителен, от порядъка на […] (*) EUR на договор. Следователно Комисията счита, че въпросната мярка е съразмерна на целта от общ интерес за разпространение на научното познание в Европейския съюз.
(283)
При условие че тези допълнителни дейности продължават да представляват много малка част от използвания от публичноправната организация ФИП бюджет за нейната основна функция за независими научни изследвания в публичния сектор и като се има предвид положителното въздействие на тези допълнителни дейности от гледна точка на целите от общ интерес, Комисията счита, че тяхното покритие от държавната гаранция не може по никакъв начин да засегне условията за търговия до степен, която противоречи на интересите на Съюза по смисъла на член 107, параграф 3, точка в) от ДФЕС.
(284)
В рамките на годишните доклади относно въпросната мярка френските власти ще трябва да докажат, че това условие продължава да бъде изпълнено в бъдеще. При съмнение относно допълнителния характер на научните изследвания по договор или предоставянето на услуги ще бъде уместно Комисията да бъде информирана незабавно и при необходимост да бъде уведомена за евентуалната държавна помощ, като взема под внимание въздействието на държавната гаранция.
(285)
В този контекст Комисията също така отчита предложението на френските власти, с което се цели включването във всеки договор, който по специфичен начин попада в полето на стопанската дейност на публичноправната организация ФИП и следователно в това на нейните дейности по научни изследвания по договор и предоставяне на услуги, клауза за неотговорност на държавата, така че при необходимост да се задейства изключението за поетия риск и по този начин да се ограничат значително евентуалните отрицателни последици от гаранцията.
7.3.2 ПОМОЩ ЗА ГРУПАТА ФИП В ИЗКЛЮЧИТЕЛНИТЕ ОБЛАСТИ НА ДЕЙНОСТ НА AXENS И PROSERNAT
7.3.2.1 Основание за проучване на съвместимостта на помощта
(286)
Когато се отнася до държавна мярка, с която се цели поддържането на ИРД, извършвана от публичноправната организация ФИП, приложимите правила за проучването на съвместимостта, са тези, които се отнасят до държавната помощ за научноизследователска и развойна дейност.
(287)
Доколкото промяната на статута на публичноправната организация настъпи на 7 юли 2006 г., датата на отпускане от държавата на въпросната неограничена гаранция предхожда датата 1 януари 2007 г., на която влезе в сила горепосочената рамка за НИРИ. Също така, що се отнася до проучването на съвместимостта на тази мярка, съгласно известието за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (242), Комисията ще приложи към тази необявена помощ Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 1996 г., която е била в сила към момента на отпускане на помощта.
(288)
При все това, като има предвид факта, че покритието на стопанските дейности на публичноправната организация ФИП от неограничената гаранция, отпусната поради нейния статут EPIC, е предвидено да се увеличи без ограничение във времето, и като се има предвид факта, че както е обяснено в съображение 277, по изключение е възможно да се извърши количествена оценка на максималното въздействие на гаранцията в конкретния случай, Комисията ще проучи също така съвместимостта с вътрешния пазар на покритието от неограничената гаранция на дейностите, които публичноправната организация осъществява в изключителните области на дейност на Axens и на Prosernat въз основа на разпоредбите на рамката за НИРИ от 1 януари 2007 г. - датата на влизането ѝ в сила. При всички положения заключенията от анализа на съвместимостта остават непроменени каквато и рамка да е използвана.
7.3.2.2 Етапи на научноизследователска дейност
(289)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (243) Комисията е счела, че дейностите, осъществени от публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност и в сътрудничество с дъщерните ѝ дружества Axens и Prosernat, попадат действително в полето на ИРД, доколкото при всеки проект са били открити слаби точки по отношение на компонентите, на връзките между тях или на характеристиките на съответните процеси или продукти, като дейностите са били осъществени преди етапа на официално одобрение, от персонал, състоящ се главно от изследователи и технически специалисти, въз основа на методи, базирани на опита, тълкуването и моделирането, а резултатите от тези дейности са били с широк обхват и са били патентовани. Комисията констатира, че дейности от същия вид, осъществявани от други оператори в сектора, обикновено се класифицират като научноизследователска дейност (244). Анализът на новаторските аспекти на провежданата научноизследователската дейност е бил извършен на базата на международно признатите стандарти от Наръчника на Фраскати (245).
(290)
По отношение на 2006 г. Комисията проучи в горепосоченото решение C 51/2005 (246) разработките, осъществени в рамките на споразуменията за научноизследователска дейност, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга. Комисията заключи, че тези разработки представляват от една страна промишлени изследвания и от друга страна - проучвания за техническа осъществимост преди проектите за промишлени изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. Тази класификация на научноизследователската дейност бе разработена на базата на специфични примери и обяснения, предоставени от Наръчника на Фраскати за всяка отделна научноизследователска дейност, проведена от публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга.
(291)
Освен това в рамките на предоставените доклади в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 френските власти класираха проектите, осъществени в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г., като използваха двете горепосочени категории по смисъла на рамката ИРД от 1996 г., или като алтернатива - промишлени изследвания по смисъла на точка 2.2.е) и проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания по смисъла на точка 5.2 от рамката за НИРИ от 2006 г. Тази дейност се състоеше в проучването на нови методи за синтез или тяхното усъвършенстване, в мащаб, който няма отношение към промишленото производство. Те бяха насочени към валидирането на концепции и спадаха към промишлените изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ. Годишни резюмета за всеки отделен проект заедно с годишните доклади бяха предоставени на Комисията в рамките на горепосочената помощ C 51/2005.
(292)
За следващите години Комисията припомня, че в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължението да представи на Комисията годишен доклад, в който се съдържа подробно описание на проектите, осъществени от публичноправната организация ФИП, класифицирани по научноизследователски категории.
7.3.2.3 Допустими разходи
(293)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (247) (за 2006 година) и в годишните доклади (за 2007, 2008 и 2009 г.) разходите за проекти в изключителните области на Axens и на Prosernat са в съответствие с допустимите разходи, определени в приложение II от рамката ИРД от 1996 г., както и с допустимите разходи по смисъла на точка 5.1.4 от рамката за НИРИ.
(294)
Припомня се, че разходите по фактуриране на научноизследователската дейност на публичноправната организация ФИП, на Axens и Prosernat включват разходите, които са пряко свързани с проекти и са за подизпълнители, командировки, застраховки и документация, както и обзавеждане и дребни материали. Те включват също така другите свързани с проектите разходи като разходите за научноизследователски персонал, амортизация за материални и нематериални дълготрайни активи, както и други общи разходи. Тези разходи се заплащат пряко за научноизследователската дейност и са разпределени между различните научноизследователски проекти пропорционално на времето, посветено от научноизследователския персонал на всеки проект. При това, разходите за хоризонтални проекти за научноизследователска и развойна дейност, свързани с методите и оборудването, използвани в другите проекти за научноизследователска и развойна дейност, се начисляват пропорционално на разходите за всеки проекти за научноизследователска и развойна дейност.
(295)
Тези разходи съответстват на следните категории: разходи за консултантски и равностойни на тях услуги, разходи за персонал, разходи за инструменти, материали, земя и сгради, допълнителни общи разходи и други разходи за дейността съгласно категориите допустими разходи от рамката от 1996 г. и рамката за НИРИ.
(296)
Тази информация за в бъдеще ще трябва също да бъде поместена в годишните доклади, предоставяни от френските власти.
7.3.2.4 Интензитет на помощта
(297)
От рамката ИРД от 1996 г. следва, че максималният разрешен интензитет е 75 % за предварителни проучвания за техническа осъществимост на проекти за промишлени изследвания (точка 5.4) и 50 % за проекти на промишлени изследвания (точка 5.3).
(298)
От рамката за НИРИ следва, че интензитетът на помощта, изчислен на базата на допустимите разходи за проекта, не може да надвишава 50 % за промишлени научни изследвания (точка 5.1.2, буква б) и 65 % подготвителни проучвания за промишлени научни изследвания, проведени в големи предприятия (точка 5.2, буква б). Припомня се, че покритите от държавната гаранция дейности се отнасят единствено до промишлените изследвания, а предварителните проучвания за техническа осъществимост, проведени от публичноправната организация ФИП, и допазарната развойна дейност по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. (или посредством експериментално развитие по смисъла на рамката за НИРИ) са изцяло финансирани от Axens и Prosernat със собствени средства от получени на пазара доходи.
(299)
Комисията състави Таблица 6, поместена в съображение 300, въз основа на списъците на проектите, в които описва годишните разходи по проекти и по етапи на научноизследователската дейност, както и въз основа на справката за собствените ресурси на публичноправната организация ФИП.
(300)
При нейното изготвяне Комисията е следвала консервативен подход, включвайки всички разходи, които пряко или непряко са свързани с областите на изключителни дейности на Axens и Prosernat, и изключвайки всички постъпления, различни от тези, заплащани от Axens и Prosernat (248). Комисията от съображения за предпазливост също така посочи в тази таблица всички потенциални последици от неограничената гаранция за малко вероятната хипотеза, при която всички те биха били използвани от публичноправната организация ФИП за финансирането на научноизследователски дейности в изключителните области на Axens и на Prosernat (последици от гаранцията в отношенията с доставчиците и клиентите - не само дъщерните дружества, но също така и трети лица).
Таблица 6
Максимална оценка на общия размер на общото държавно финансиране, осигурено от публичноправната организация ФИП за дейностите, провеждани в изключителните области на Axens и на Prosernat за периода 2006-2009 г.
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Годишни разходи за проучванията за техническа осъществимост (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
7,4
3,5
0,9
0,9
Годишни разходи за промишлени изследвания (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
49,0
45,5
52,8
55,2
Собствени средства (в млн. EUR)
Размер
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Годишна държавна помощ (в млн. EUR)
Размер на държавното финансиране (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с доставчиците ѝ
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с нейните клиенти (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
в изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
извън изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимален размер на държавното финансиране
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
13,1
9,8
11,3
14,7
Интензитет на помощта
(извън максимума на последиците от гаранцията)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Максимум на интензитета на помощта
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Максимален разрешен интензитет (251)
-
разпоредби на рамката ИРД от 1996 г.
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
разпоредби на рамката за НИРИ
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Комисията е проверила спазването на допустимите интензитети по етапи на научноизследователската дейност въз основа на годишните списъци на проектите, провеждани в периода 2006-2009 г., като отчита максималните възможни последици от неограничената гаранция, свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП, включвайки като допълнителен помощен елемент възприетия максимум за премиите за покриването на различните рискове. При всички положения дори и да включи всички евентуални въздействия на гаранцията в отношенията с клиентите и доставчиците, максимума за интензитета на помощта остава много под максималния разрешен интензитет. В заключение Комисията счита, че разрешените интензитети на помощ от рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ са спазени.
(302)
За следващите години Комисията припомня, че, в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължение да представя на Комисията годишен доклад, за да може последната да се увери, че интензитетите на помощ по етапи на научноизследователската дейност и по проекти също така са спазени. Считано от 2010 г. в този доклад ще трябва да се представи групата от проекти, осъществявани в областите на дейност на Axens и на Prosernat, класифицирани по категории научноизследователска дейност, като в него се посочат точно освен разходите за тях по етапи на научноизследователска дейност, и размерът на държавно финансиране и собствените средства, предоставени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, максимума на размера на гаранционната премия, изчислен благодарение на описания в настоящото решение метод, включително и евентуалните последици върху условията на задлъжняване на публичноправната организация ФИП в съответствие с изложената в съображение 200 обосновка.
7.3.2.5 Комбинирана помощ
(303)
Разпоредбите относно комбинираната помощ са спазени, независимо дали става дума за разпоредбите, определени в точка 5.12 от рамката ИРД от 1996 г. или точка 8 от рамката за НИРИ. Комисията всъщност е изчислила размера на общото публично финансиране, независимо от произхода му, включително и максималното въздействие на неограничената гаранция за периода 2006-2009 г.
(304)
Считано от 2010 г. френските власти ще приложат същия метод в годишните доклади, предоставяни на Комисията.
7.3.2.6 Стимулиращ ефект
(305)
Въз основа на Рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ държавните помощи трябва да имат стимулиращ ефект, т.е. да предизвикат промяна в поведението на техния бенефициер, която да го накара да увеличи своите научноизследователски и развойни дейности (и иновативните дейности). Следващите критерии по принцип са достатъчни за доказването на наличие на стимулиращ ефект за проектите, ползващи се от помощи под праговете за задълбочено проучване: увеличаване на размера на проекта, увеличаване на обхвата, увеличаване на ритъма на проекта и увеличаване на общия размер, предоставен за научноизследователска и развойна дейност, и иновации. Ако може да бъде доказана значителен ефект от поне един от тези елементи, Комисията ще счита по принцип, че проектът за помощ има стимулиращ ефект, като взема под внимание нормалното поведение на предприятията от въпросния сектор (252).
(306)
Комисията препраща към посочения анализ в съображения 196-198 от горепосоченото решение C 51/2005 относно стратегическия интерес, контролиран и одобрен от техническите комитети, за научни изследвания, провеждани от публичноправното организация ФИП и нейните дъщерни дружества в областта на сигурността в дългосрочен план на енергийните доставки, по-специално що се отнася до възобновяването и увеличаването на добива на петрол и на газ (увеличаване на степента на успех на проучванията, степента на извличане на залежите, експлоатирането на неконвенционални ресурси и т.н.), разработване на процеси на рафиниране, технологии за преобразуване, разработване на новаторски горива и технологии за ефективни двигатели, разнообразяване на източниците на енергия за производството на горива, редица от тях са сред приоритетите на Европейския съюз по отношение на научноизследователската дейност, енергийната политика и политиката за опазване на околната среда.
(307)
Що се отнася до 2006 г., Комисията отново поддържа своя анализ, изложен в съображение 199 от горепосоченото решение C 51/2005, според който благодарение на публичната помощ, в която се включва неограничената гаранция, публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества са могли да осъществяват добре своята допълнителна научноизследователска дейност, която не би могла да се реализира поради технологични рискове или рискове, свързани с твърде несигурния характер на възвращаемостта на инвестициите.
(308)
Въз основа на годишните доклади, предоставени от френските власти, Комисията установява, че тази логика се е запазила през 2007, 2008 и 2009 г. В тези доклади френските власти посочиха проект по проект стимулиращия ефект, породен благодарение на помощта, по-специално по отношение на обхвата на проекта, неговия ритъм и увеличението на общия размер на сумите, отделени за ИРД.
(309)
Например през 2007 г. в изключителната област на Axens групата ФИП е осъществила по-специално водещите проекти […] (*) (253). […] (*). Без държавната помощ щеше да се получи забавяне от няколко години при пускането на пазара на тези продукти: научноизследователски и развойни проекти щяха да бъдат започнати по-късно, те щяха да се развиват по-бавно и […] (*).
(310)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ е позволила започването на проекта […] (*) относно […] (*), изработване и патентоване на оригиналните процеси на […] (*) (254) […] (*). [Този проект] (**) включваше опасни и трудни операции, за който бяха нужни значителни човешки, технически и финансови инвестиции, които дружество като Prosernat не можеше изцяло само да осъществи. Следователно публичната помощ, отпусната от публичноправната организация ФИП, се оказа крайно необходима. По-специално, единствено публичноправната организация ФИП разполагаше със специализирани екипи, които имаха капацитета да изработят необходимите за развитието на процеса модели и с лабораторно оборудване, приспособено към обработката на опасни за здравето елементи.
(311)
През 2008 г. в изключителната област на Axens, държавната помощ позволи да се преодолеят научните и техническите препятствия при […] (*). Освен това по проекта […] (*) (255) беше постигнат значителен напредък. Държавната помощ позволи на публичноправната организация ФИП да разработи заедно с промишлените партньори процес за […] (*), който ще бъде достъпен на пазара посредством лиценз. Разработките за развитието на процес от този вид включват едновременно […] (*) и […] (*).
(312)
Освен това в изключителната област на Prosernat беше разработен проект […] (*) за улавяне на CO2 от изгорели газове. Улавянето/съхранението на CO2 (256) (CSC) е едно от средствата за намаляване на глобалното затопляне. Като взе предвид състава на изгорелите газове и тяхното ниско налягане, публичноправната организация ФИП установи нови технологични предизвикателства. Prosernat не би била в състояние да разработи този процес със свои средства, като се има предвид несигурността по отношение структурата, обхватът, развитието и нормативната рамка на бъдещия пазар на улавяне на CO2.
(313)
През 2009 г. в изключителната област на Axens може да бъде цитиран за пример проект […] (*) относно процесите […] (*). С него се целеше развитието на […] (*), както и подобрението на някои процеси […] (*). Благодарение на публичните средства беше успешно проучен […] (*), което позволи значително подобряване на […] (*). При проекта […] (*) благодарение на държавното финансиране се достигна до решения, нямащи аналог в съществуващите технологии […] (*). Също така в проекта […] (*) бяха включени катализатори, с което се позволи разнообразяване на предлагането на пазара на […] (*), който е в пълен възход. Без държавната помощ катализаторите щяха да се разработят по много по-постепенен начин, а подобрението на ефективността щеше да бъде по-бавно. В областта на […] (*) с проекта […] (*), който се отнасяше до новаторските катализатори […] (*), се откриха нови пътища на изследване благодарение на държавната помощ, а проектът […] (*), с който се целеше проучването на технологичните граници (по-специално изменението на разходите), за да може да […] (*), успя да разшири обхвата си отвъд съществуващата ефективност.
(314)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ например позволи подновяването и продължаването на научноизследователската и развойна дейност, постепенно измествани от основната дейност, в областта на […] (*). По този начин публичната помощ позволи да не бъдат загубени предходните технически достижения и да се поддържа гама от процеси за […] (*) на пазара. По същия начин проектът […] (*) относно улавянето на CO2 […] (*) беше продължен благодарение на държавната помощ.
(315)
Комисията отбелязва също така, че положителното развитие на индикаторите, за измерване на усилията по отношение на ИРД, положени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, което тя бе установила в съображение 200 от горепосоченото решение C 51/2005, е продължило през периода 2007-2009 г.
Таблица 7
Развитие на индикаторите за измерване на усилията на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г.
Развитие на индикаторите
ФИП/Axens
ФИП/Prosernat
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
Разходи за ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Персонал, участващ в ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Също така Комисията повтаря констатациите, които е обобщила в съображения 201-203 от горепосоченото решение C 51/2005: частта от разходите за ИРД в оборота на групата ФИП е особено голяма, докато последната търпи развитие в среда, регулирана от множество национални предписания, които се променят непрекъснато, по-специално що се отнася до екологичните стандарти и режимите на защита на интелектуалната собственост.
(317)
Както направи това в съображение 204 от горепосоченото решение C 51/2005, Комисията отчита разнообразието и структурата на предлагането, както и функционирането на конкуренцията (257) на пазара на технологиите на рафиниране и приложението им в рафиниращата и нефтохимическата промишленост. По този въпрос тя отбелязва, че някои конкуренти се намират в много по-благоприятна конкурентна позиция от тази на групата ФИП. Дружеството UOP Limited разполага например с процент от световния пазар от порядъка на 57 % по стойност срещу само 7 % за групата ФИП. Също така Комисията счита, че публичната помощ, отпусната за проекти за научноизследователска и развойна дейност, осъществявани от групата ФИП, не може, поради своя характер или своите пропорции, да възпрепятства динамичните стимули на пазара на технологиите на рафиниране. Освен това се налага изводът, че търговските партньори на Европейския съюз, по-специално Съединените американски щати, отделят значителни средства за финансиране на научноизследователската дейност в областта на енергетиката, което позволява осъществяването на проекти за научноизследователска и развойна дейност от конкурентите на групата ФИП. По този начин някои от конкурентите на групата ФИП, по-специално дружеството UOP Limited, са получили значителна държавна помощ (258) или са се ползвали от непряка държавн помощ благодарение на партньорства с научноизследователски институти или университети.
(318)
В заключение Комисията достига до извода, че държавната помощ в полза на групата ФИП в изключителната област на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat е имала стимулиращ ефект за годините 2006, 2007, 2008 и 2009.
(319)
Считано от 2010 г., в годишните доклади, предоставяни от Франция на Комисията до изтичане на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, ще трябва да се доказва стимулиращият ефект на помощта.
(320)
С оглед на всички предходни съображения Комисията заключава, че държавната помощ, отпусната на групата ФИП за дейностите в изключителните области на неговите дъщерни дружества Axens и Prosernat, включително и елементът на помощ, свързан с последиците от неограничената гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва, е в съответствие с разпоредбите на рамката ИРД от 1996 година, както и с рамката за НИРИ, при условие че са спазени съдържащите се в тях изисквания.
7.3.3 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪВМЕСТИМОСТТА НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(321)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е съвместима с вътрешния пазар при положение, че условията, посочени в точки 7.3.1 и 7.3.2, са спазени.
8 НЕУТРАЛНОСТ ПО ОТНОШЕНИЕ НА РЕЖИМА НА СОБСТВЕНОСТ
(322)
Комисията държи да подчертае, че по никакъв начин не поставя под въпрос принадлежността на публичноправната организация ФИП към държавата, нито оспорва статута ѝ на юридическо лице на публичното право като такъв.
(323)
По смисъла на член 345 от ДФЕС Общността е неутрална по отношение на режима на собствеността в държавите-членки и няма разпоредба от Договора, която да препятства държавата да притежава (изцяло или частично) предприятия. Като се има предвид това, правилата на конкуренцията трябва да се прилагат по еднакъв начин към частните предприятия и към държавните предприятия. При прилагането на тези правила нито един вид от тези предприятия не следва да получава изгода или да бъде лишено от такава.
(324)
В настоящия случай гаранцията, от която се ползва публичноправната организация ФИП не е резултат от собствеността, а от правния статут на предприятието. Държавите-членки са свободни да избират правната форма на предприятията, но при избора си трябва да спазват правилата на конкуренцията, заложени в Договора. По-специално само фактът, че държавната гаранция е автоматично свързана с конкретен правен статут, не е пречка същата тази гаранция да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са налице условията, посочени в него (259),
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. С предоставянето от страна на Франция на статут на публичноправна организация с търговски и промишлен характер на ФИП, считано от 7 юли 2006 г., последната получи неограничена държавна гаранция (наричана по-нататък „държавна гаранция“) за всички свои дейности.
2. Покритието с държавна гаранция на нестопанските дейности на публичноправната организация ФИП, по-специално обучение с оглед на повече и по-квалифицирани човешки ресурси, независима научноизследователска и развойна дейност с оглед по-широки познания и по-добро разбиране и разпространение на резултатите от изследванията, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителната спогодба за разработка, търговско разпространение и използване, сключена с дъщерното дружество Beicip-Franlab, не представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
4. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителните спогодби, сключени с нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решението на Комисията от 16 юли 2008 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на групата ФИП (наричано по-нататък „решение C 51/2005“), представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
5. Покритието с държавна гаранция на научните изследвания по договор и услугите, предоставяни от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на дружествата, представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
В случай на изменение на спогодбата между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, посочена в член 1, параграф 3 от настоящото решение, Франция уведомява Комисията за същата тази спогодба, като отчита евентуалното въздействие на държавната гаранция за оценяването на целия евентуален размер на държавното финансиране, освен ако нови договорни условия позволят да се изключи наличието на държавна помощ.
Член 3
Покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 и 5 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, за периода 7 юли 2006 г. - 31 декември 2009 г.
Член 4
Считано от 1 януари 2010 г. и до изтичането на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005, покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, при условие че се спазват условията, предвидени в членове 5 и 6 от настоящото решение.
Член 5
1. Годишният финансов доклад, посочен в член 4, параграф 2 от решение C 51/2005 освен вече споменатите елементи в член 5, параграф 1 от същото решение съдържа и изброените елементи в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член.
2. В годишния финансов доклад се посочва размерът, лихвеният процент и договорните условия на сключените от публичноправната организация ФИП заеми по време на съответния годишен период, както и оценка на брутния еквивалент на помощта на евентуалната лихвена отстъпка, свързана с държавната гаранция, освен ако се докаже, че тези договори за заем са в съответствие с обичайните пазарни условия или чрез сравнение на техните условия с условията, получавани от публичноправната организация ФИП преди промяната на статута ѝ, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
3. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стоките и услугите, получени от публичноправната организация ФИП от доставчиците за осъществяването на икономическите услуги, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, през съответния годишен период, както и максимална оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от по-благоприятната оценка на доставчиците за риска от неизпълнение на задълженията на предприятието. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 2,5 % към размера на реализираните придобивки, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
4. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стопанските дейности, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, осъществени от публичноправната организация ФИП през съответния годишен период, както и максималната оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от неплащането на премия, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение, или поне за най-доброто усилие, предложено на получателите на същите тези икономически услуги. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 5 % върху размера на предоставените услуги, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
Член 6
1. Общият размер на публичните средства, отпуснати за дейностите на публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност на Axens и Prosernat, включително максималното въздействие на държавната гаранция, както е оценено в член 5, параграфи 2, 3 и 4 от настоящото решение, трябва да бъде по-ниско от максималния разрешен интензитет от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации.
2. При надхвърляне на прага, посочен в параграф 1 от настоящия член, излишъкът от помощта при необходимост се изплаща от съответното дъщерно дружество Axens или Prosernat на публичноправната организация ФИП.
Член 7
Считано от 1 януари 2010 г., покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 5, представлява държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар при спазване на условията, предвидени в член 8 от настоящото решение.
Член 8
1. Научните изследвания по договор и услугите, предоставени от публичноправната организация ФИП, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение, трябва да продължат да бъдат допълващи към нейната основна дейност за независими научни изследвания в публичния сектор.
2. С оглед да бъдат счетени за допълващи, научните изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП трябва:
-
да не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на публичноправната организация ФИП;
-
да бъдат тарифирани на пазарна цена или, ако не съществува пазарна цена, на цена, която отразява пълната стойност, увеличена с разумен марж, с изключение на потенциалното въздействие на държавната гаранция;
-
да подлежат на отделно осчетоводяване от дейностите по независими научни изследвания в публичния сектор (счетоводно разделяне на съответните цени и финансиране) и всички доходи, които пораждат, трябва да бъдат инвестирани обратно в основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор;
-
да бъдат неразривно свързани с основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор на публичноправната организация ФИП, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или използването на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
-
да не попадат в приложното поле на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005, при необходимост удължени или изменени съгласно член 3, параграф 2 от решение C 51/2005 и член 12, параграф 2 от настоящото решение;
-
да представляват малка част от бюджета, използван от публичноправната организация ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
3. Всяка година Франция представя на Комисията доклад за научните изследвания по договор и предоставени услуги от публичноправната организация ФИП, в който се уточнява съотношението на сумите, отделени за тях, в бюджета на ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
Член 9
1. Френските власти и публичноправната организация ФИП посочват следната забележка в договора за финансиране на всяка операция (за всеки покрит от договора инструмент):
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
2. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която държавата се освобождава от отговорност, във всеки договор, свързан с предоставянето на научни изследвания по договор или услуги, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение.
3. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която публичноправната организация ФИП и държавата се освобождават от отговорност, във всеки договор, сключен с акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, по който има задължаване.
4. Публичноправната организация ФИП се въздържа от предоставянето на гаранция, авал, обезпечение, писмо за намерение или гаранционно писмо в полза на дъщерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, които биха противоречали на обичайните пазарни условия.
Член 10
Франция уведомява поотделно Комисията за всяка помощ, чийто размер надхвърля праговете, предвидени от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации, като взема под внимание евентуалното въздействие на държавната гаранция.
Член 11
Франция уведомява Комисията, в срок от два месеца след датата на уведомление на настоящото решение, за мерките, които е взела с цел привеждане в съответствие.
Член 12
1. Членове 4, 5 и 6 от настоящото решение се прилагат до изтичане на срока на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005.
2. Когато френските власти уведомяват Комисията за подновяване или изменение на тези изключителни споразумения в съответствие с член 3, параграф 2 от решение C 51/2005, те трябва да вземат под внимание въздействието на държавната гаранция при оценката на общия размер на публичното финансиране.
Член 13
Адресат на настоящото решение е Република Франция.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. birželio 29 d.
dėl valstybės pagalbos C 35/08 (ex NN 11/08), kurią Prancūzija suteikė viešajai įstaigai Institut Français du Pétrole
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 4483)
(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2012/26/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (1), ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą (2), ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (3),
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
Atlikdamos oficialų valstybės pagalbos Nr. C 51/05 bylos, susijusios su Prancūzijos pagalbos Institut Français du Pétrole (4) (IFP) priemonėmis, tyrimą Prancūzijos institucijos 2006 m. liepos 18 d. raštu, užregistruotu 2006 m. liepos 19 d., Komisijos tarnyboms pranešė, kad 2006 m. liepos 7 d. viešoji įstaiga IFP, kuri anksčiau buvo profesinė įstaiga pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612, pertvarkyta į pramoninę ir komercinę viešąją įstaigą (toliau - PKVĮ). Šis pertvarkymas matyti iš dviejų dokumentų, kuriuos Prancūzijos institucijos pridėjo prie rašto: i) 2006 m. liepos 6 d. Dekreto Nr. 2006-797, kuriuo nustatomi nauji viešosios įstaigos IFP įstatai, ir ii) 2005 m. liepos 13 d. Įstatymo Nr. 2005-871 dėl programos, kuria nustatomos energetikos politikos gairės, 95 straipsnį (taikant šią programą priimtas minėtas dekretas).
(2)
2007 m. rugpjūčio 3 d. ir 2008 m. gegužės 7 d. raštais Komisija Prancūzijos institucijoms pateikė prašymus suteikti informaciją; į šiuos raštus Prancūzijos institucijos atsakė atitinkamai 2007 m. rugsėjo 28 d. ir 2008 m. birželio 26 d. raštais.
(3)
Ankstesnėje byloje Komisija 2008 m. liepos 16 d. priėmė sprendimą (toliau - Sprendimas Nr. C 51/2005) dėl pirmosios pagalbos priemonės, kurią Prancūzija įgyvendino remdama grupę IFP (5). Jame Komisija pabrėžė, kad papildomos valstybės pagalbos, susijusios su galima dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso valstybės teikiama neribota garantija, klausimas atskirai bus nagrinėjamas vykdant kitą procedūrą.
(4)
Dėl šios antrosios procedūros, numatytos SESV 108 straipsnio 2 dalyje, 2008 m. liepos 16 d. Komisija pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (6) (toliau - Procedūros reglamentas), 4 straipsnio 4 dalį priėmė sprendimą (7) (toliau - Sprendimas pradėti procedūrą) prieš neribotą valstybės pagalbą, kuri galėjo būti suteikta grupei IFP.
(5)
2008 m. spalio 11 d. minėtą Sprendimą pradėti procedūrą Komisija paskelbė Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ir pakvietė suinteresuotąsias trečiąsias šalis pateikti pastabas dėl aptariamos priemonės.
(6)
Prancūzijos pastabas Komisija gavo 2008 m. spalio 14 d. raštu.
(7)
2008 m. lapkričio 6 d. raštu, kurį Komisija užregistravo tą pačią dieną, bendrovės UOP Limited konsultantai pranešė Komisijai, kad jų klientė nori pateikti pastabas dėl aptariamos priemonės. Tuomet atsižvelgdami į vertimui atlikti būtinus terminus jie paprašė suteikti papildomą terminą iki 2008 m. lapkričio 30 d., kad galėtų pateikti pastabas. 2008 m. lapkričio 7 d. raštu Komisija nurodė, kad pritaria šio prašymo pagrindimui ir bendrovei UOP Limited suteikia papildomą atsakymo pateikimo terminą iki 2008 m. lapkričio 30 d.2008 m. lapkričio 28 d. raštu, kurį Komisija užregistravo tą pačią dieną, bendrovės UOP Limited konsultantai pateikė klientės pastabas dėl Sprendimo pradėti procedūrą.
(8)
Tuo pačiu 2008 m. lapkričio 28 d. raštu bendrovės UOP Limited konsultantai paprašė, kad jų klientei būtų leista pateikti papildomas pastabas vykstant procedūrai. Komisija į šį prašymą atsakė 2008 m. gruodžio 17 d. raštu - ji sutiko bendrovės UOP Limited atsakymo pateikimo terminą pratęsti iki 2009 m. sausio 23 d., kad bendrovė galėtų pateikti papildomas pastabas. Bendrovės UOP Limited konsultantai papildomas klientės pastabas pateikė 2009 m. sausio 23 d. raštu.
(9)
2009 m. gegužės 6 d. raštu Komisija visas bendrovės UOP Limited pastabas dėl Sprendimo pradėti procedūrą pateikė Prancūzijos institucijoms; jeigu tai buvo būtina, pastabas ji pateikė kaip konfidencialias. Ji paragino Prancūzijos institucijas pastabas Komisijai pateikti ne vėliau kaip 2009 m. birželio 8 d.2009 m. birželio 2 d. raštu Prancūzijos institucijos paprašė šį terminą pratęsti iki 2009 m. birželio 22 d., nes, jų teigimu, trečiosios šalies pastabos turi būti išsamiai bei nuodugniai išnagrinėtos ir turi būti konsultuojamasi su keliais ministerijų departamentais. 2009 m. birželio 9 d. raštu Komisija sutiko šį terminą pratęsti iki 2009 m. birželio 22 d. Prancūzijos institucijos pastabas dėl bendrovės UOP Limited pastabų pateikė 2009 m. birželio 22 d. raštu.
(10)
2009 m. liepos 29 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijų paprašė papildomos informacijos ir paragino atsakymą pateikti iki 2009 m. rugpjūčio 24 d.2009 m. rugpjūčio 19 d. raštu Prancūzijos institucijos paprašė suteikti papildomą atsakymo pateikimo terminą iki 2009 m. rugsėjo 7 d.; Komisija šį terminą suteikė 2009 m. rugpjūčio 20 d. raštu. Prancūzijos institucijos prašytą informaciją galiausiai pateikė 2009 m. rugsėjo 8 d. raštu.
(11)
2009 m. lapkričio 20 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijų paprašė naujos papildomos informacijos ir paragino atsakymą pateikti per dvidešimt dienų. 2009 m. gruodžio 14 d. raštu Prancūzijos institucijos paprašė suteikti papildomą atsakymo pateikimo terminą iki 2010 m. sausio 22 d.; šį terminą Komisija suteikė 2009 m. gruodžio 18 d. raštu. Prancūzijos institucijos prašytą informaciją galiausiai pateikė 2010 m. sausio 13 d. raštu.
(12)
2010 m. gegužės 20 d. Komisijos tarnybos surengė susitikimą Briuselyje, kad su Prancūzijos institucijomis aptartų 2010 m. sausio 26 d. Komisijos priimto sprendimo dėl Paštui suteiktos valstybės pagalbos Nr. C 56/07 (ex E 15/05) (8) (toliau - Sprendimas Nr. C 56/2007) poveikį šiai bylai. Kadangi Paštas buvo viešoji įstaiga, iki tol turėjusi į PKVĮ panašų statusą (9), su juo susijusi byla (toliau - Pašto byla) buvo labai panaši į aptariamą priemonę, todėl Prancūzijos institucijos pastabose dėl kiekvienos iš šių dviejų bylų pateikė mutatis mutandis tokius pat argumentus. 2010 m. birželio 4 d. Prancūzijai el. paštu buvo išsiųstas papildomų klausimų sąrašas, nes Komisijos tarnybos norėjo turėti rašytinį Prancūzijos institucijų atsakymą į įvairius šiame susitikime aptartus klausimus. Prašytą informaciją Prancūzijos institucijos pateikė 2010 m. liepos 16 d.
(13)
2010 m. rugsėjo 29 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijų paprašė papildomos informacijos ir paragino atsakymą pateikti per dvidešimt dienų. 2010 m. spalio 7 d. raštu Prancūzijos institucijos paprašė suteikti papildomą atsakymo pateikimo terminą iki 2010 m. lapkričio 26 d.; šį terminą Komisija suteikė 2010 m. spalio 8 d. raštu. Prancūzijos institucijos prašytą informaciją galiausiai pateikė 2010 m. lapkričio 26 d. raštu.
2. GRUPĖ IFP
(14)
Kaip Komisija nurodė Sprendime pradėti procedūrą ir minėtame Sprendime Nr. C 51/2005 (10), viešoji įstaiga IFP vykdo tris užduotis:
-
atlieka mokslinius tyrimus ir vykdo technologinę plėtrą naftos ir dujų žvalgybos, taip pat naftos perdirbimo ir naftos chemijos technologijų srityse;
-
rengia inžinierius ir techninius darbuotojus;
-
teikia su atitinkamais sektoriais susijusią informaciją ir vykdo su šiais sektoriais susijusią dokumentavimo veiklą.
Su valstybe sudarytoje tikslų sutartyje pagrindinės grupės veiklos gairės nustatomos penkerių metų laikotarpiams.
(15)
Be to, viešoji įstaiga IFP tiesiogiai ir netiesiogiai kontroliuoja tam tikras komercines bendroves, su kuriomis ji sudarė išimtines mokslinių tyrimų ir licencijų sutartis. Atsižvelgdama į visus sutampančius duomenis, kurie išsamiai primenami 137 konstatuojamojoje dalyje, Komisija minėtame Sprendime Nr. C 51/2005 pareiškė nuomonę, kad akcinių bendrovių Axens, Beicip-Franlab bei Prosernat ir viešosios įstaigos IFP, kuri yra jų patronuojančioji bendrovė, grupė pagal konkurencijos teisę yra ekonominė grupė (toliau - grupė IFP).
(16)
Bendrovė Axens veikia katalizatorių ir naftos perdirbimo bei naftos chemijos pramonei skirtų technologijų rinkoje; 2006 m., kai buvo pakeistas patronuojančiosios bendrovės statusas, jos konsoliduotoji apyvarta buvo 308,45 mln. EUR. Viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Axens yra sudariusios du išimtinius pagrindinės licencijos bei gamybos licencijos susitarimus ir pramoninių tyrimų sutartį (11). Kaip kompensaciją už šiuos susitarimus, patronuojamoji bendrovė patronuojančiajai bendrovei moka mokesčius pagal licencijų sutartis ir […] (13) mokestį už galimybę naudotis viešosios įstaigos IFP mokslinių tyrimų pajėgumais.
(17)
Bendrovė Beicip-Franlab kuria ir platina programinę įrangą telkinių žvalgybos srityje, taip pat atlieka tyrimus ir teikia konsultacijas. 2006 m. jos apyvarta buvo 42 mln. EUR. 2003 m. pasirašytoje ir dešimt metų galiojančioje išimtinėje technologinės plėtros, pardavimo ir naudojimo sutartyje nustatyta, kad bendrovei Beicip-Franlab [įstaiga IFP siūlo naudotis savo mokslinių tyrimų rezultatais] (**), susijusiais su algoritmais, modeliais ar metodikomis, kuriuos [atlikusi mokslinius tyrimus] (**) viešoji įstaiga IFP sukuria telkinių žvalgybos srityje; bendrovė Beicip-Franlab gali prašyti, kad šiuo pagrindu viešoji įstaiga IFP sukurtų tam tikrus produktus. Beicip-Franlab padengia visas su produktų kūrimu susijusias viešosios įstaigos IFP sąnaudas. Be to, Beicip-Franlab moka įvairaus pobūdžio papildomą užmokestį […] (*), skirtą su priežiūra ir naudojimo teisėmis susijusioms išlaidoms padengti. 2005 m. buvo pasirašytas sutarties priedas, kuriuo iš dalies pakeistos užmokesčio mokėjimo taisyklės, tačiau paliktas galioti principas, pagal kurį visas su kūrimu susijusias sąnaudas dengia bendrovė Beicip-Franlab.
(18)
Bendrovė Prosernat atlieka tyrimus ir teikia paslaugas bei visą įrangą dujų perdirbimo ir sieros išgavimo srityje. 2006 m. jos apyvarta buvo 49,9 mln. EUR. 2003 m. rugpjūčio 18 d. buvo pasirašytas viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Prosernat pagrindinės licencijos susitarimas ir pramoninių tyrimų sutartis, kurie atgaline data taikomi nuo 2002 m. sausio 1 d. ir galioja dešimt metų; pagal juos bendrovei Prosernat suteikta išimtinė koncesija naudotis viešosios įstaigos IFP patentų licencijomis, ir [IFP bendrovei siūlo naudotis] savo mokslinių tyrimų, atliktų […] (*) dujų perdirbimo ir sieros išgavimo technologijų srityje, [rezultatais] (**). Bendrovė Prosernat patronuojančiajai bendrovei moka mokestį nuo metinės apyvartos kaip užmokestį už suteiktą licenciją naudoti technologijas, taip pat kiekvienu atveju nustatomą mokestį už įrangą. Viešosios įstaigos IFP užmokestis, kurį ji gauna už bendrovei Prosernat suteiktą galimybę naudotis mokslinių tyrimų rezultatais, siekia […] (*) % bendros metinės Prosernat apyvartos.
(19)
Pagal minėto Sprendimo Nr. C 51/2005 6 straipsnį į išimtinius susitarimus, kuriais reglamentuojamas viešajai įstaigai IFP jos patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat mokamas užmokestis, 2009 m. buvo įtraukta tam tikra sąlyga (14) siekiant užtikrinti, kad patronuojančiajai bendrovei būtų mokamas mažiausias nevienodo dydžio užmokestis, kuriuo būtų padengiama ne mažiau negu 25 % prieš atliekant pramoninius tyrimus rengiamų galimybių studijų sąnaudų, 50 % pramoninių tyrimų sąnaudų ir, jei reikia, 75 % ikikonkurencinio lygmens technologinės plėtros veiklos, kuri apibrėžta 1996 m. vasario 17 d. Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai programoje (15) (toliau - 1996 m. MTTP programa) ir kurią patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse vykdo viešoji įstaiga IFP, sąnaudų (16).
(20)
Nagrinėjant aptariamą priemonę pagal Sprendimą pradėti procedūrą būtina atsižvelgti į galimą valstybės garantijos, taikomos dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso, poveikį visiems grupės IFP subjektams (įskaitant viešąją įstaigą IFP ir tris jos patronuojamąsias bendroves, reglamentuojamas pagal privatinę teisę) (17).
3. PRIEMONĖS APRAŠYMAS
(21)
Iki 2006 m. viešoji įstaiga IFP turėjo pagal privatinę teisę reglamentuojamo juridinio asmens statusą: pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612 ji buvo profesinė įstaiga, kurios ekonominę ir finansinę kontrolę vykdė Prancūzijos vyriausybė.
(22)
2005 m. liepos 13 d. Įstatymo Nr. 2005-781 dėl programos, kuria nustatomos energetikos politikos gairės, 95 straipsniu buvo padėtas pagrindas įstaigą IFP pertvarkyti į PKVĮ. Šis pertvarkymas įsigaliojo 2006 m. liepos 6 d., Dekreto Nr. 2006-797, kuriuo nustatomi viešosios įstaigos IFP įstatai, paskelbimo Prancūzijos Respublikos oficialiajame leidinyje dieną.
(23)
Viešoji įstaiga IFP, kaip PKVĮ, statuso pakeitimo dieną tapo pagal viešąją teisę reglamentuojamu juridiniu asmeniu (18).
(24)
Teisiniai PKVĮ statuso suteikimo padariniai išsamiai paaiškinami minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 2 dalyje („Priemonės aprašymas“) ir Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1 dalyje („Teisiniai IFP turimo PKVĮ statuso padariniai“), į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodas.
4. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ PRADĖTA OFICIALI TYRIMO PROCEDŪRA
(25)
Sprendime pradėti procedūrą Komisija visų pirma pareiškė nuomonę, kad dėl priemonės kyla abejonių, nes PKVĮ taikoma nuo bendrosios teisės nukrypstanti bankroto tvarka yra panaši į neribotos valstybės garantijos mechanizmą, pagal kurį naudojami valstybės ištekliai.
-
Nemokumo ir bankroto procedūros PKVĮ, kaip pagal viešąją teisę reglamentuojamiems juridiniams asmenims, nėra taikomos remiantis nuo XIX a. pabaigos Prancūzijos teismų, ypač Kasacinio teismo, praktikoje (19) įtvirtintu bendruoju principu, kad pagal viešąją teisę reglamentuojamų juridinių asmenų turtas negali būti areštuojamas. Komisija nurodo, kad išsamesnė informacija pateikiama Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1.1 dalies 38-40 konstatuojamosiose dalyse (20).
-
Tačiau PKVĮ taikomi 1980 m. liepos 16 d. įstatymas ir jo įgyvendinimo aktai. Juose valstybė aiškiai nurodoma kaip institucija, kompetentinga išieškoti viešųjų įstaigų skolas, jai suteikiami dideli įgaliojimai, pavyzdžiui, duoti nurodymus savo iniciatyva ir sukaupti pakankamai išteklių, nustatomas valstybės, kaip paskutinio garanto, atsakomybės už pagal viešąją teisę reglamentuojamų juridinių asmenų skolas principas. Komisija nurodo, kad išsamesnė informacija pateikiama Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1.2 dalies 41-45 konstatuojamosiose dalyse (21).
-
Jeigu PKVĮ likviduojama, paprastai taikomas skolų perdavimo valstybei ar kitam viešajam subjektui principas (22), todėl visi PKVĮ kreditoriai yra tikri, kad niekada nepraras viešajai įstaigai paskolintų sumų. Komisija nurodo, kad išsamesnė informacija pateikiama Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1.3 dalies 46-51 konstatuojamosiose dalyse (23).
-
PKVĮ gali turėti išskirtines galimybes naudotis iždo avansinio mokėjimo sąskaitomis. Komisija nurodo, kad išsamesnė informacija pateikiama Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1.4 dalies 52 konstatuojamojoje dalyje (24).
(26)
Be to, kaip patikslinta Sprendimo pradėti procedūrą 65-74 konstatuojamosiose dalyse, kuriomis Komisija pataria remtis ieškant daugiau informacijos, Prancūzijos institucijų pateikti įstatymų ir kitų teisės aktų paaiškinimai neatrodė pakankami, kad šios abejonės a priori būtų išsklaidytos.
(27)
Be to, Komisija nurodė, jog negalima atmesti galimybės, kad tokia padėtis suteikia atrankinį ekonominį pranašumą, nes iš esmės taikomos palankesnėmis laikomos finansavimo sąlygos, nors nepriklausoma kredito reitingų agentūra ir nenustato viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių finansinių reitingų. Grupė IFP taip pat galėjo palankesnėmis sąlygomis palaikyti ryšius su klientais ir tiekėjais, nes klientai ir tiekėjai galėjo tikėtis, kad jiems grąžintinoms skoloms bus taikoma valstybės garantija. Todėl atliekant pirminį tyrimą nebuvo galima atmesti galimybės, kad tiekiant ar perkant prekes arba teikiant ar perkant paslaugas, dėl kurių skolinamasi lėšų, atitinkami tiekėjai ar klientai viešajai įstaigai IFP sudaro geresnes sąlygas, negu sudarytų įmonei, kuriai valstybės garantija netaikoma.
(28)
Be to, remdamasi atlikus pirminį tyrimą gauta informacija Komisija pareiškė nuomonę, kad dėl garantijos neribotumo, ypač jos trukmės, sumos ir taikymo masto, itin sunku apskaičiuoti priemokos, kurią viešoji įstaiga IFP turėtų mokėti valstybei už garantijos taikymą, rinkos kainą.
(29)
Galiausiai Komisija nurodė, kad abejoja dėl valstybės pagalbos suderinamumo su vidaus rinka, nes visų pirma prima facie atrodo, kad valstybės pagalba nėra skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti.
5. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS IR PASIŪLYMAI
5.1. PRADINĖS PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS
(30)
Paskelbus minėtą Sprendimą pradėti procedūrą Prancūzijos institucijos pastabas ir pasiūlymus Komisijai pateikė 2008 m. spalio 14 d. raštu. Šiuo raštu papildyti ankstesniuose Prancūzijos institucijų raštuose (25) išdėstyti ir Sprendime pradėti procedūrą apibendrinti pasiūlymai ir pastabos.
(31)
2008 m. spalio 14 d. pastabose Prancūzijos institucijos pirmiausia priminė, kad procedūra dėl grupės IFP pradėta nagrinėjant minėtą Pašto bylą, todėl nurodė, kad mutatis mutandis pateikia tokius pat argumentus kaip ir išdėstytieji nagrinėjant šią bylą (26). Nors abi bylos panašios, Prancūzijos institucijos vis dėlto norėjo priminti viešosios įstaigos IFP ypatumus: tai mokslinių tyrimų įstaiga, vykdanti tris visuotinės svarbos užduotis (atlieka mokslinius tyrimus, rengia mokymus ir vykdo dokumentavimo veiklą); didžioji dalis įstaigos veiklos yra neekonominė, todėl jai suteiktas viešasis finansavimas yra pagrįstas. Be to, Prancūzijos institucijos nurodė, kodėl įstaigos statusas pakeistas į PKVĮ statusą: buvo siekiama suderinti IFP veiklos pobūdį ir finansavimo būdą su jos teisiniu statusu, kad atsisakius pagal privatinę teisę reglamentuojamo profesinės įstaigos statuso viešoji įstaiga IFP labiau atitiktų viešojo sektoriaus taisykles.
(32)
Prancūzijos institucijos nesutiko su tuo, kad suteikta valstybės pagalba: jų teigimu, neįgyvendintos dvi iš SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodytų sąlygų, nes pagal aptariamą mechanizmą viešajai įstaigai IFP neperduoti jokie valstybės ištekliai (5.1.1 dalis) ir nesuteiktas joks pranašumas (5.1.2 dalis).
5.1.1. VALSTYBEI PRISKIRTINA GARANTIJA, KURIĄ TAIKANT PERDUODAMI VALSTYBĖS IŠTEKLIAI, NESUTEIKTA
(33)
Prancūzijos institucijos tvirtina, kad (A) viešosioms įstaigoms dėl jų statuso neteikiama jokia garantija, (B) Sprendime pradėti procedūrą išdėstyti Komisijos argumentai yra klaidingi.
A. Nesuteikta jokia neribota valstybės garantija
(34)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 41-45 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos argumentus grindžia penkiais teiginiais.
(35)
Pirma, jokiu teisės aktu ir jokiu sprendimu nenustatytas pagrindas, pagal kurį valstybė iš esmės neribotą laiką užtikrintų PKVĮ skolų grąžinimą.
(36)
Antra, Valstybės tarybos praktikoje, visų pirma Sprendime Société de l’hôtel d’Albe (27) ir dviejuose sprendimuose, priimtuose byloje Campoloro (28), buvo pareikšta nuomonė dėl garantijų netaikymo.
(37)
Trečia, 2001 m. rugpjūčio 1 d. Pagrindiniame įstatyme dėl finansų įstatymų (PĮFĮ) numatoma, kad garantija gali būti taikoma tik pagal finansų įstatymų nuostatas (29), ir Valstybės taryba tai aiškiai patvirtino 2006 m. metinėje ataskaitoje (30). Todėl, kaip teigia Prancūzijos institucijų minėtoje Pašto byloje įgaliotas ekspertas (31), nuo PĮFĮ visiško įsigaliojimo dienos - 2005 m. sausio 1 d. - teisėtai negalėjo būti suteikta jokia numanoma garantija. Nuo 2005 m. sausio 1 d. susidariusioms skoloms numanoma garantija netaikoma. Dėl iki 2005 m. sausio 1 d. susidariusių skolų ekspertas mano, kad nesant ginčytino sprendimo negalima nustatyti, ar remiantis Konstitucijoje įtvirtintu kreditorių teisių apsaugos principu galima atmesti teiginį, kad iki 2005 m. sausio 1 d. be aiškaus finansų įstatyme nustatyto leidimo suteiktos konkrečios numanomos garantijos negalioja.
(38)
Ketvirta, Prancūzijos nuomone, jeigu PKVĮ būtų taikoma valstybės garantija, pasikeitus jų statusui reikėtų imtis kreditorių teisių apsaugos priemonių. Kadangi tokių priemonių niekuomet nesiimta (32), ji daro išvadą, kad PKVĮ a contrario negauna jokios valstybės garantijos.
(39)
Penkta, Prancūzijos institucijos mini buvusio Valstybės tarybos Bylų skyriaus pirmininko D. Labetoulle’o straipsnį (33), kuriame teigiama, kad „pagal teisės nuostatas ši garantija [valstybės garantija, kuri visateisiškai taikoma valstybės viešosioms įstaigoms] neteikiama, ja nesinaudojama ir jos apimtis nenustatoma savaime“.
B. Klaidingi Komisijos argumentai (34)
(40)
Prancūzijos institucijos mano, kad a) nėra numatyta konkrečių PKVĮ skolų grąžinimo garantija, b) neužtikrinamas viešosios įstaigos veiklos tęstinumas ar jos įsipareigojimų įgyvendinimas.
a) konkrečių skolų grąžinimo garantija nenumatyta
(41)
Kaip paaiškinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 46-49 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos mano, kad 1980 m. liepos 16 d. įstatymu garantijos grįsti negalima: remdamasi įstatymo rengimo darbais, 1999 m. lapkričio 10 d. Sprendimo Campoloro (35) bei 2005 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Campoloro (36) aiškinimu ir doktrina (37) Prancūzija nurodo, kad, jos nuomone, 1980 m. liepos 16 d. įstatyme valstybės prievolė skirti nuosavus išteklius nenumatoma: įstatymo 1 straipsnyje minėtas posakis „tuo pasirūpina“ reiškia tik tai, kad valstybei suteikiamas įgaliojimas „perimti“ juridinio asmens „vykdomuosius įsipareigojimus“, kurį vykdant „įsipareigojimus perimančiojo kompetencija iš esmės tokia pat kaip įsipareigojimus perduodančiojo“. Todėl įsipareigojimus perėmusi valstybė gali vykdyti tik vykdomuosius įgaliojimus, kurie neapima galimybės naudotis valstybės biudžetu, nes išimtinės subsidijos skyrimas „nesusijęs su įsipareigojimų perėmimo įgaliojimais“.
(42)
Be to, kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 50-53 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos teigia, kad valstybės negali prisiimti atsakomybės be kaltės vien dėl to, kad trūksta turto. Prancūzijos institucijų nuomone, suteikdamas garantiją garantas prisiima atsakomybę už garantiją gaunančiojo veiksmus. Kadangi atsakomybė tenka esant kaltei arba, jeigu ji tenka be kaltės, prisiimama už savo veiksmų padarinius, negali būti keliamas garantijos klausimas. Prancūzijos teigimu, valstybė negali prisiimti atsakomybės vien dėl to, kad prefektas arba kontrolės institucija dėl viešosios įstaigos finansinės ir turtinės padėties negalėjo imtis jokių priemonių, kuriomis galima užtikrinti skolos grąžinimą. Kaltės argumentas turėtų būti atmestas, nes tai, kad prefektas ar kontrolės institucija nevykdo tam tikrų veiksmų, savaime nėra kaltė. Tačiau Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad pagal 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą valstybės atstovas privalo vykdyti reikalavimą užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą, bet mano, kad net jei teisėjas nurodytų sumokėti kreditoriui kompensaciją, dėl tokios kompensacijos kreditoriaus padėtis būtų tokia pati kaip ir tuo atveju, jeigu būtų taikoma bendroji teisė, nes pagal bendrąją teisę turtas būtų parduotas ir visi kreditoriai gautų tam tikrą pinigų sumą. Todėl kreditorius šiuo atveju neturi jokio pranašumo.
b) nėra garantijos dėl viešosios įstaigos IFP veiklos arba jos įsipareigojimų tęstinumo
(43)
Kaip nurodyta Sprendimo Nr. C 56/2007 54-56 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos mano, jog dėl to, kad viešiesiems subjektams netaikoma bendrojoje teisėje nustatyta restruktūrizavimo ir likvidavimo procedūra, neatmetama galimybė, kad PKVĮ bankrutuos ar kad bus vykdoma jos bankroto procedūra. Jos nepritaria Komisijos išvadai/teiginiui, pagrįstam Pranešimu dėl garantijomis suteikiamos valstybės pagalbos (38) (toliau - Pranešimas dėl garantijų), ir mano, jog šiuo atveju Komisija neįrodė, kad nesant galimybės vykdyti bankroto procedūrą sudaromos „palankesnės kreditavimo sąlygos“, ir nenustatė, kad viešoji įstaiga IFP negali bankrutuoti ar kad negali būti vykdoma jokia nemokumo procedūra, nes 1985 m. įstatymas yra tik procedūros įstatymas ir ta aplinkybė, kad jis PKVĮ nėra taikomas, nereiškia, kad negali būti įgyvendinama PKVĮ ad hoc restruktūrizavimo, likvidavimo ar bankroto procedūra.
(44)
Be to, kaip paaiškinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 57-67 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos teigia, kad taikant 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą, o ne pagal bendrąją teisę reglamentuojamą kolektyvinę procedūrą, kreditoriui nesuteikiamas joks pranašumas. Prancūzijos institucijos nesutinka su tuo, kad būtina laikytis viešumo (39) ir lygiavertiškumo (40) kriterijų, kuriuos Sprendimo pradėti procedūrą 81 konstatuojamojoje dalyje Komisija nustatė siekdama įvertinti, ar nemokiai įstaigai taikant konkrečią procedūrą suteikiamas pranašumas, palyginti su įmonėmis, kurioms taikoma komercinė teisė (41), tačiau jos tokius pat kriterijus taiko nagrinėdamos 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą. Dėl viešumo kriterijaus jos mano, jog kredito reitingų agentūros teisingai nustatė, kad ši procedūra taikytina nemokioms PKVĮ, o dėl lygiavertiškumo kriterijaus jos išskiria du atvejus: atvejį, kai reikalavimas užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą taikomas, ir atvejį, kai šis reikalavimas netaikomas, ir pažymi, kad dėl viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių finansinės padėties grupė IFP negali patirti turto trūkumo - 2007 m. pabaigoje jos likvidusis turtas ir investicijos (150,3 mln. EUR) buvo beveik penkis kartus didesni negu paskolų ir finansinių skolų suma (25,2 mln. EUR).
a)
jeigu nebūtų taikomas joks reikalavimas užtikrinti viešąją paslaugą, 1980 m. įstatymu nustatytą procedūrą taikant viešosios įstaigos turto trūkumo atveju kreditorių padėtis nebūtų palankesnė negu tuomet, jeigu būtų taikoma pagal bendrąją teisę reglamentuojama procedūra: jie susigrąžintų tokią pat sumą kaip ir įstaigos, kuriai taikoma komercinė teisė, kreditoriai, t. y. pardavus turtą gautą sumą, ir baigus procedūrą nebeturėtų galimybių teikti skundų (42), nes, Prancūzijos teigimu, valstybė negali prisiimti atsakomybės vien dėl to, kad trūksta turto. Skiriasi tik du aspektai:
-
neapmokamos visos kreditoriams grąžintinos skolos: priešingai negu pagal privatinės teisės procedūrą, kai apmokamos visos skolos, o kreditoriams mokama mažėjančia pirmenybės tvarka proporcingai turimoms sumoms, pagal 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą kreditorius gali išsaugoti savo teises tik pateikdamas ieškinį. 1980 m. liepos 16 d. įstatymu įtvirtintas pirmumo principas;
-
pareigas, prilygstančias likvidatoriaus ir teismo paskirto bankroto administratoriaus pareigoms, vykdo valstybės atstovas, kontroliuojamas administracinio teismo teisėjo (kontroliuojama, ar nebuvo didelio aplaidumo, kaip nustatyta minėtame Valstybės tarybos sprendime Campoloro).
b)
Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad jeigu turėtų būti užtikrinamas viešosios paslaugos tęstinumas, vykdydamas 1980 m. liepos 16 d. įstatymu suteiktus įgaliojimus valstybės atstovas galėtų priimti sprendimą neparduoti tam tikro su viešąja paslauga susijusiai užduočiai vykdyti reikalingo turto. Nepardavus tam tikro turto, jeigu valstybė jo nekompensuotų, pajamų būtų mažiau, taigi kreditorių susigrąžinamos sumos sumažėtų. Prancūzijos institucijų teigimu, pagal tokią procedūrą viešosios įstaigos IFP kreditoriams nebūtų suteikiamos didesnės teisės negu tos, kurias jie turėtų taikant komercinę teisę. Tačiau Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad šiuo atveju būtų galima kelti valstybės atsakomybės be kaltės klausimą: dėl šios atsakomybės kreditoriams būtų mokamos kompensacijos, atitinkančios jų patirtą žalą (didžiausia kompensacija atitiktų turto, kurį valstybė pasiliko siekdama užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą, rinkos vertę). Todėl kreditorių padėtis galėtų būti tokia pati kaip ir tuo atveju, jeigu būtų taikoma bendroji teisė. Tuo remdamosi Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatyta procedūra nesuteikiamas joks pranašumas, palyginti su bendrojoje teisėje nustatyta procedūra, todėl tokią procedūrą nepagrįsta tiesiogiai taikyti viešajai įstaigai IFP.
(45)
Kaip paaiškinta Sprendimo Nr. C 56/2007 68 konstatuojamojoje dalyje, į kurią Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos pabrėžia, kad Sprendime pradėti procedūrą, ypač 82 konstatuojamojoje dalyje, Komisijos nurodyti dokumentai, visų pirma 2002 m. liepos 18 d. Kodifikavimo instrukcija Nr. 02-060-M95 dėl nacionalinių pramoninių ir komercinių viešųjų įstaigų finansų ir apskaitos reglamentavimo ir 2006 m. lapkričio 14 d. Finansų organizavimo steigiant, pertvarkant ir panaikinant nacionalines viešąsias įstaigas ir viešojo intereso grupes vadovas, viešajai įtaigai IFP netaikytini ir neperkeltini.
(46)
Dėl viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kapitalo restruktūrizavimo Prancūzijos institucijos visų pirma mano, kad Sprendimo pradėti procedūrą 80 konstatuojamojoje dalyje keliamas klausimas turėtų būti nagrinėjamas ne siekiant įrodyti, kad gali būti suteikta valstybės garantija, bet siekiant įvertinti galimą tokios garantijos, dėl kurios viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių padėtis tam tikrais atvejais taptų palankesnė dėl to, kad kapitalo restruktūrizavimo sąlygos būtų lengvesnės, poveikį. Be to, Prancūzijos institucijos mano, kad Komisijos argumentai grindžiami dviem klaidingais požiūriais:
-
pirma, Komisija klysta teigdama, kad viešoji įstaiga IFP gali remti patronuojamąsias bendroves pervesdama lėšas kuriai nors viešos grupės bendrovei, nes sąlygos, kuriomis grupės patronuojančioji bendrovė, nors ir yra pagal viešąją teisę reglamentuojamas juridinis asmuo, gali remti vieną iš sunkumų patiriančių patronuojamųjų bendrovių, griežtai reglamentuojamos pagal bendrovių teisę (43) ir visiškai nesusijusios su įmonės sąvoka pagal konkurencijos teisę;
-
antra, Prancūzijos institucijos nesutinka, kad dėl turimo PKVĮ statuso ir valstybės garantijos, kuri prireikus būtų taikoma dėl tokio statuso, viešoji įstaiga IFP savo patronuojamųjų bendrovių kapitalą gali restruktūrizuoti lengviau negu grupės patronuojančiosios bendrovės, turinčios pagal privatinę teisę reglamentuojamą teisinį statusą. Prancūzijos institucijų teigimu, tai, kad bendrovė laikinai dengia vienos iš savo patronuojamųjų bendrovių nuostolius, atitinka bendrovių grupės įprastos veiklos taisykles, kaip, beje, tai jau pripažino Europos Sąjungos teismas (44), be to, viešojo investuotojo, veikiančio pagal tokias pat elgesio taisykles kaip ir privatusis investuotojas, intervencija nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (45). Būtent toks yra viešosios įstaigos IFP atvejis: ši įstaiga turi teisinę galimybę (o ne prievolę) sunkumų patiriančios patronuojamosios bendrovės kapitalą restruktūrizuoti pagal tokius pat vertinimo kriterijus kaip ir bet kuris kitas apdairus investuotojas. Galiausiai Prancūzijos institucijos nesutinka, kad PKVĮ turi galimybių „tiesiogiai naudotis iždo sąskaitomis“. Jos nurodo, kad pagal PĮFĮ 24 straipsniu reglamentuojamą biudžeto mechanizmą, susijusį su „finansinės paramos sąskaita“, numatoma atidaryti ribotų asignavimų (kurių viršutinė riba nustatoma finansų įstatymu) sąskaitas, leidžiančias valstybei, jeigu ji to nori ir gali (visų pirma pagal Europos Sąjungos teisę), įvairioms įstaigoms mokėti avansus. Prancūzijos institucijų teigimu, PKVĮ negali „tiesiogiai naudotis“ šiomis sąskaitomis.
5.1.2. VIEŠAJAI ĮSTAIGAI IFP IR JOS PATRONUOJAMOSIOMS BENDROVĖMS NESUTEIKTAS JOKS PRANAŠUMAS
(47)
Prancūzijos institucijos visų pirma mano, kad pagal minėtą Pranešimą dėl garantijų negalima daryti išvados, jog šiuo atveju pranašumas suteiktas, kad pranašumo, kurį viešoji įstaiga IFP gali turėti dėl PKVĮ statuso, suteikimas šios įstaigos patronuojamosioms bendrovėms (pagal bendrąją teisę reglamentuojamoms akcinėms bendrovėms) prieštarauja Komisijos sprendimų priėmimo praktikai ir kad šiuo atveju viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių gaunamas faktinis ekonominis pranašumas nėra įrodytas.
(48)
Prancūzijos institucijos mano, kad Komisija klaidingai aiškina minėto Pranešimo dėl garantijų 1.2 punktą, kuriame nurodyta, kad „ … Komisija garantija suteikta pagalba laiko palankesnes finansavimo sąlygas, gautas įmonių, kurių bankrotas arba kitos nemokumo procedūros yra neįmanomos dėl jų teisinės formos, arba jei ji užtikrina valstybės garantiją arba kad nuostolius padengs valstybė“.
-
Pirma, Prancūzijos institucijos nesutinka, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo teisinio statuso (PKVĮ statuso) neįmanomos jokios bankroto ar nemokumo procedūros; bet kokiu atveju Komisija to neįrodė, o tik pateikė įrodymą, kad dėl šio statuso negali būti taikoma konkreti procedūra (šiuo atveju 1985 m. sausio 25 d. įstatymu nustatyta procedūra).
-
Antra, Prancūzijos institucijos neigia, jog tai, kad dėl teisinių ir su statusu susijusių priežasčių bankroto ar nemokumo procedūra negali būti taikoma, yra savaime susiję su naudojimusi palankesnėmis finansavimo sąlygomis rinkose; pagal minėto Pranešimo dėl garantijų 1.2 punktą prieš pripažindama, kad įmonė, dėl kurios teisinio statuso negali būti taikoma bankroto ar nemokumo procedūra, gauna pagalbą garantijos forma, Komisija turėtų įrodyti, kad yra palankesnės finansavimo sąlygos.
(49)
Be to, Sprendime pradėti procedūrą Komisija, nagrinėdama, ar viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms galėjo būti suteiktas pranašumas dėl su PKVĮ susijusios neribotos garantijos, neatsižvelgė į savo sprendimų priėmimo praktiką. Komisija pateikė argumentus, prieštaraujančius tiems argumentams, kuriuos ji išdėstė steigiant įstaigą Banque Postale (46): nors ši įstaiga, kaip ir viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės, buvo akcinė bendrovė, kurios 100 % kapitalo priklausė į PKVĮ panašiai įstaigai, Komisija pareiškė (neatsižvelgdama į Prancūzijos šioje byloje prisiimtus įsipareigojimus), kad dėl pagal bendrąją teisę reglamentuojamos akcinės bendrovės teisinio statuso savaime galima atmesti galimybę, kad patronuojamajai bendrovei teikiama kokia nors neribota garantija. Prancūzijos institucijų teigimu, jei būtų vadovaujamasi tokiais pat argumentais, reikėtų daryti išvadą, kad viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės, irgi turinčios pagal bendrąją teisę reglamentuojamos akcinės bendrovės statusą, taip pat negauna neribotos garantijos, kuri gali būti teikiama dėl PKVĮ statuso.
(50)
Galiausiai Komisija neįrodė, kad viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės gavo faktinę ekonominę naudą, ir Sprendime pradėti procedūrą tik paminėjo palankesnėmis „laikomas“ finansavimo sąlygas nepateikdama faktinių įrodymų, kad tokios sąlygos buvo. Pagal Europos Sąjungos teismų praktiką šiuo atveju iš Komisijos reikalaujama įrodyti, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso jai faktiškai galėjo būti sudarytos palankesnės finansavimo sąlygos (47). Tačiau vykdant procedūrą Prancūzijos institucijos pateikė tam tikrą informaciją, kuria įrodoma, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės negavo ir negalėjo gauti jokios finansinės naudos, nes viešoji įstaiga IFP buvo pertvarkoma visų pirma laikantis bendrojo tęstinumo principo, ypač įstaigos veiklos, organizacinės struktūros, apskaitos ir finansų tvarkos (apskaitos bei finansų išteklių ir taisyklių), taip pat mokesčių schemos tęstinumo principo.
(51)
Prancūzijos institucijų nuomone, iš to, kas išdėstyta, matyti, kad:
-
viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių finansinė padėtis yra gera, todėl galimo bankroto, taigi ir valstybės, kaip paskutinio garanto, įsikišimo klausimas yra netikslingas;
-
tiek viešajai įstaigai IFP, tiek kiekvienai iš jos patronuojamųjų bendrovių taikomos skirtingos trumpalaikio finansavimo sąlygos, dėl kurių intuitu personae atskirai deramasi su atitinkamais jų bankais;
-
viešajai įstaigai IFP ir jos patronuojamosioms bendrovėms palaikant ryšius su tiekėjais ir klientais, dėl tiekėjų ir klientų lūkesčių, susijusių su valstybės garantija, taip pat nėra sudaromos lengvatinės sąlygos.
(52)
Todėl Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad:
-
Sprendime pradėti procedūrą Komisijos pateiktos išvados yra ginčytinos: viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės negauna jokios valstybės garantijos;
-
Komisija neįrodė, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso šiai įstaigai ir jos patronuojamosioms bendrovėms suteiktas pranašumas;
-
taigi Komisija neįrodė, kad viešajai įstaigai IFP ir jos patronuojamosioms bendrovėms suteikta valstybės pagalba.
5.2. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASIŪLYMAI
(53)
Tačiau siekdamos išsklaidyti visas Komisijos abejones Prancūzijos institucijos nurodė, kad tuo atveju, jeigu Komisija sutiktų baigti procedūrą pagal minėto Procedūros reglamento 7 straipsnio 2 dalį priėmusi sprendimą, kad pagalba nesuteikta, jos būtų pasirengusios įgyvendinti šias priemones:
-
išaiškinti dekretą, kuriuo įgyvendinamas 1980 m. liepos 16 d. įstatymas;
-
į viešosios įstaigos IFP sutartis, kuriomis prisiimami įsipareigojimai dėl skolų, įtraukti nuorodą, kad garantija netaikoma;
-
į viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių finansavimo sutartis įtraukti nuorodą, kad garantija netaikoma.
5.2.1. DEKRETO, KURIUO ĮGYVENDINAMAS 1980 M. LIEPOS 16 D. ĮSTATYMAS, IŠAIŠKINIMAS
(54)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 94-96 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos siūlo patikslinti 1980 m. liepos 16 d. įstatymo aiškinimą ir iš dalies keisti jo įgyvendinimo dekreto (48) 3-1 straipsnio ketvirtąją pastraipą. Jų teigimu, pakeitimu siekiama išsklaidyti visas abejones dėl posakio „tuo pasirūpina“ reikšmės suteikiant kontrolės įgaliojimus prefektui ar kontrolės institucijai ir nustatyti, kad nuo šiol jie turės skirti lėšų iš valdžios institucijos ar įstaigos biudžeto (49). Pasak Prancūzijos institucijų, jei šis pasiūlymas būtų priimtas, būtų užtikrinta, kad, vykdydamas kontrolės įgaliojimus, valstybės atstovas valdžios institucijos ar įstaigos išteklių nepadidintų naudodamasis valstybės subsidija ar valstybės išteklių injekcija.
5.2.2. NUORODOS, KAD GARANTIJA NETAIKOMA, ĮTRAUKIMAS Į VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP SUTARTIS, KURIOMIS PRISIIMAMI ĮSIPAREIGOJIMAI DĖL SKOLŲ
(55)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 97-100 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos prieštarauja Komisijos pozicijai (50), kad valstybė gali būti įpareigota prisiimti atsakomybę vien dėl viešosios įstaigos IFP nemokumo. Tačiau, kaip ir Pašto byloje, jos pateikia prisiimtos rizikos išimtimi pagrįstą pasiūlymą (žr. Valstybės tarybos sprendimus Sille (51) ir Meunier (52)): viešosios įstaigos IFP kreditoriams oficialiai patvirtinti, kad jiems grąžintinoms skoloms valstybės garantija netaikoma ir kad nemokumo atveju valstybei nebūtų taikoma prievolė perimti įmonės finansinius įsipareigojimus, kad skola būtų sumokėta. Todėl suinteresuotieji asmenys, kurie sąmoningai prisiima riziką gerai suvokdami padėtį, negalėtų remtis teise gauti kompensaciją. Taigi Prancūzijos institucijos kartu su viešąja įstaiga IFP prisiimtų įsipareigojimą dėl kiekvienos operacijos į finansavimo sutartį įtraukti šią nuorodą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms):
„Emisijai, programai arba paskolai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija. Nemokumo atveju valstybė nėra įpareigota perimti finansinius viešosios įstaigos IFP įsipareigojimus, kad skola būtų sumokėta.“
(56)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 101 konstatuojamojoje dalyje, į kurią Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos taip pat pažymi Sprendimo pradėti procedūrą 71 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pareikštas abejones - Komisija nurodė, kad, pirma, prisiimtos rizikos išimtis yra teismų praktikoje nustatyta taisyklė, kuri galėtų būti keičiama, antra, tokia taisyklė grindžiama antrinės teisės aktais, kurie kilus ginčui galėtų būti panaikinti, trečia, Prancūzijos institucijų pasiūlymas netinka visiems atvejams, nes kreditoriai gali būti ne tik finansiniai, bet ir komerciniai ar kitokio pobūdžio.
(57)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 102-104 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos, priminusios, kad iš esmės prieštarauja Komisijos pozicijai dėl valstybės patraukimo atsakomybėn be kaltės remiantis vien tuo, kad trūksta viešosios įstaigos IFP turto, pateikė papildomą informaciją siekdamos išsklaidyti šias abejones:
a)
Prancūzijos institucijų nuomone, pirmoji Komisijos pastaba tolygi teiginiui, kad valstybės pagalbai pagrįsti užtenka vien to, kad teismų praktika, t. y. nacionalinė teisė, gali būti pakeista, nors valstybės narės teisėje šiuo klausimu nuostata nėra numatyta. Pagalbos priemonės Komisija negali grįsti galimybe pakeisti teisę - šiuo atveju tokia galimybė yra daugiau negu neįtikima, nes prisiimtos rizikos išimtis yra bendras pagal viešąją teisę taikomas principas, kuris daug kartų patvirtintas teismų praktikoje, yra plačiai komentuojamas ir kuriam niekada nebuvo prieštaraujama;
b)
dėl antrosios pastabos Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad įstatymai ir kiti teisės aktai yra viršesni už sutartis ir kad ginčytina sąlyga visada gali būti panaikinta. Tačiau jos mano, kad ši pastaba nepatvirtinta jokiu didesnę galią turinčiu teisės aktu, yra nepagrįsta, taigi nesvarbi;
c)
dėl trečiosios pastabos Prancūzijos institucijos mano, kad ji pagrįsta vien prielaida, jog tiekėjai gali tikėtis ar turėti lūkesčių, kad jiems grąžintinoms skoloms bus taikoma valstybės garantija; vien šia prielaida pranašumo pagrįsti negalima, bet reikėtų prielaidą patvirtinti informacija, kad viešajai įstaigai IFP ir jos patronuojamosioms bendrovėms toks ekonominis pranašumas iš tikrųjų suteiktas.
(58)
Tačiau, kaip patikslinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 106 konstatuojamojoje dalyje, į kurią Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos pažymi, kad yra pasirengusios pasiūlymą įtraukti nuorodą, kad garantija netaikoma, taikyti visoms sutartims, kuriomis prisiimami įsipareigojimai dėl skolų, kad būtų aiškiai atmesta bet kokios rizikos įpareigoti valstybę prisiimti atsakomybę be kaltės remiantis vien tuo, kad viešoji įstaiga IFP yra nemoki, galimybė.
5.2.3. NUORODOS, KAD GARANTIJA NETAIKOMA, ĮTRAUKIMAS Į VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP PATRONUOJAMŲJŲ BENDROVIŲ AXENS, BEICIP-FRANLAB IR PROSERNAT FINANSAVIMO SUTARTIS
(59)
Be to, siekdamos papildyti pasiūlytą priemonę, Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė papildomą pasiūlymą, panašų į pateiktąjį steigiant Banque Postale: nustatant viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) skolinimosi rinkose sąlygas, įsipareigoti kiekvienos operacijos finansavimo sutartyje raštu nurodyti (nuoroda taikoma visoms sutartyje minimoms priemonėms), kad „pagal Prancūzijos teisę (pagal kurią visų pirma turi būti gautas aiškus teisės aktu nustatytas leidimas teikti kiekvieną garantiją) šiai finansavimo operacijai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija“.
(60)
Kaip patikslinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 107-110 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos mano, kad abi pasiūlytos aiškinamosios priemonės (išsamiai primintos 55 ir 59 konstatuojamosiose dalyse) viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių kreditoriams sudaro sąlygas aiškiau suvokti savo teises, todėl Prancūzija negali būti laikoma „atsakinga už atsiradusius viešosios įstaigos IFP kreditorių lūkesčius dėl garantijos taikymo“ ir sąmoningai palaikančia „neaiškią teisinę padėtį“, dėl kurios „viešajai įstaigai IFP suteikiamas pranašumas ir gali būti skiriami valstybės ištekliai“, kaip Komisija nurodė Sprendimo pradėti procedūrą 87 konstatuojamojoje dalyje.
5.3. PAPILDOMOS PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS
(61)
2010 m. liepos 16 d. ir 2010 m. lapkričio 26 d. raštais Prancūzijos institucijos pateikė papildomą informaciją, kuri, jų nuomone, patvirtina, kad valstybės pagalba viešajai įstaigai IFP nesuteikta.
(62)
Visų pirma 2010 m. liepos 16 d. rašte jos primena bylą France Télécom (53) ir pabrėžia, kad Europos Sąjungos teismas priminė Komisijos prievolę įrodyti faktinio pranašumo buvimą siekiant nustatyti, ar suteikta valstybės pagalba. Šiuo atveju jos mano, kad dėl neribotos garantijos, kuri, pasak Komisijos, gaunama dėl viešosios įstaigos IFP statuso, iš tikrųjų įstaigai nesuteikiamas joks ekonominis pranašumas. 2010 m. lapkričio 26 d. rašte Prancūzijos institucijos pažymi, kad, jų nuomone, prievolė įrodyti tenka Komisijai. Šiuo klausimu jos primena Europos Sąjungos teismų praktikoje, ypač minėtame Bendrojo Teismo sprendime France Telecom, Teisingumo Teismo sprendime Krantz (54) ir neseniai Teisingumo Teismo priimtame sprendime Deutsche Post AG (55) nustatytus reikalavimus dėl įrodymų ir motyvavimo. Prancūzijos institucijos mano, kad Komisijos išvados šiuo atveju pagrįstos „daugiau prielaidomis negu konkrečiais įrodymais“.
(63)
Be to, Prancūzijos institucijų nuomone, Komisija mano, kad viešoji įstaiga IFP pranašumu gali naudotis trimis lygmenimis: i) palaikydama ryšius su bankais ir finansų įstaigomis, ii) palaikydama ryšius su tiekėjais ir iii) palaikydama ryšius su pramonės partneriais - trečiosiomis šalimis, kurios naudojasi mokslinių tyrimų paslaugomis.
(64)
Dėl viešosios įstaigos IFP ryšių su bankais ir finansų įstaigomis Prancūzijos institucijos mano, kad iki šiol viešoji įstaiga IFP dėl turimo PKVĮ statuso negavo jokio ekonominio pranašumo. Jos pateikia Komisijai informaciją, kuria patvirtinama, kad: i) ilguoju laikotarpiu viešosios įstaigos IFP skola 2005, 2006, ir 2007 m. (56), taip pat 2008 ir 2009 m. buvo nulinė; ii) nors vidutiniu laikotarpiu viešoji įstaiga IFP kasmet derėdavosi su įvairiais bankais dėl indėlių pereikvojimo linijų, palūkanos būdavo panašios į rinkos palūkanas ir bet kokiu atveju ji niekada šių kredito linijų nenaudojo; iii) trumpuoju laikotarpiu viešosios įstaigos IFP atitinkamo laikotarpio skola buvo beveik nulinė arba nulinė.
(65)
Dėl ryšių su tiekėjais Prancūzijos institucijos mano, kad viešajai įstaigai IFP, kaip perkančiajai organizacijai, galioja 2005 m. birželio 6 d. Nutarime Nr. 2005-649 nustatytos prievolės viešai skelbti informaciją ir rengti konkursus (57), todėl ji negauna jokiu pranašumu. 2010 m. lapkričio 26 d. rašte Prancūzijos institucijos pateikia tokias pat išvadas ir pažymi, jog tai, kad viešoji įstaiga IFP pirkimą vykdo pagal konkurso procedūrą, atitinkančią 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (58) nuostatas, yra, jų nuomone, pakankama garantija, kad bus išvengta konkurencijos iškraipymo rinkoje. Prancūzijos teigimu, viešoji įstaiga IFP, rengianti konkursus tiekėjams pagal Europos Sąjungos teisėje nustatytas prievoles, negali būti kaltinama tuo, kad naudojasi neteisėtu pranašumu, bent jau nesant jokių konkrečių įrodymų. Jos pabrėžia, kad būtent siekiant užtikrinti viešojo pirkimo veiksmingumą buvo palengvintos galimybės naudotis elektroninio pirkimo sistemomis, nes Direktyvos 2004/18/EB 13 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad, pavyzdžiui, „šios pirkimų priemonės padeda perkančiosioms organizacijoms … sukaupti ypač daug įvairių pasiūlymų, ir tokiu būdu, padidėjant konkurencijai, užtikrinti, kad viešosios lėšos būtų panaudotos tinkamiausiomis sąlygomis“. Šiuo klausimu jos mini Komisijos ataskaitą (59), kurioje padaryta išvada, kad viešojo pirkimo teisės aktai daro teigiamą poveikį - kainos mažėja, o tai įvardijama kaip tinkamesnės konkurso dalyvių konkurencijos teikiama „socialinė nauda“. Todėl Komisija, teigdama, kad su tiekėjais susiję finansai gaunami dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso, nesilaiko direktyvos nuostatų, pagal kurias atrankos procedūros yra svarbiausias veiksnys užtikrinant geresnę konkurenciją, dėl kurios mažėja viešojo pirkimo sąnaudos.
(66)
Galiausiai dėl viešosios įstaigos IFP ryšių su klientais Prancūzija nurodo, kad viešoji įstaiga IFP, pagal sutartis vykdydama atitinkamą mokslinių tyrimų veiklą, paslaugas teikia kliento, trečiosios šalies ar patronuojamosios bendrovės prašymu ir šios paslaugos apima klausimus, kurie susiję su viešosios įstaigos IFP užduotimi, viešajai įstaigai IFP nėra strategiškai svarbūs rezultatų nuosavybės požiūriu, leidžia išplėsti viešosios įstaigos žinias ir gebėjimus, susijusius su jos vykdomomis viešųjų mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros programomis, ir neįeina į išimtinę patronuojamųjų bendrovių veiklos sritį. Prancūzijos institucijos pažymi, kad šiems klientams teikiant mokslinių tyrimų paslaugas reikalinga konkreti įranga ir patirtis.
(67)
Šiuo klausimu Prancūzija pabrėžia, kad net jeigu vykdydama šią ekonominę veiklą viešoji įstaiga IFP dėl turimo PKVĮ statuso naudotųsi pranašumu, šis pranašumas neturėtų jokio konkretaus poveikio rinkai. Visų pirma dėl jo nebūtų galima iškraipyti konkurencijos ir daryti poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai. Tačiau Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad nuo tada, kai buvo pakeistas viešosios įstaigos IFP statusas (2006 m. liepos mėn.), ši įstaiga galėjo patirti mažiau išlaidų, nes nebuvo sudaromos sutartys dėl įvykdymą užtikrinančių užstatų, bet jų sumos, kurių paprastai reikalauja bankai ir draudimo bendrovės, kad būtų teikiamos šios rūšies paslaugos, nedidelės. Todėl Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad toks poveikis nėra pranašumas, taigi kyla abejonių dėl paties valstybės pagalbos suteikimo viešajai įstaigai IFP.
6. TREČIŲJŲ ŠALIŲ IR PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS
6.1. BENDROVĖS UOP LIMITED PASTABOS
(68)
2008 m. lapkričio 28 d. rašte bendrovė UOP Limited pagrindžia, kodėl suinteresuota dalyvauti procedūroje kaip suinteresuotoji trečioji šalis (60), pateikia kelias bendras pastabas ir nurodo, kad, pasak jos, įstaiga, kurią ji vadina IFP / Axens, gavo valstybės pagalbą:
-
grupė IFP / Axens, kurią sudaro viešoji įstaiga ir jos patronuojamoji bendrovė Axens, rinkoje neabejotinai laikoma viešąja įstaiga (5.1.1 dalis);
-
grupei IFP / Axens suteikus PKVĮ statusą galėjo būti ir toliau galės būti labai iškraipoma konkurencija procesų technologijų rinkoje, kurioje veikia bendrovė UOP Limited, nes dėl to įgyjamas pranašumas palaikant ryšius su tiekėjais, kapitalo teikėjais ir klientais (5.1.2 dalis).
6.1.1. RINKOS DALYVIŲ NUOMONĖ APIE ĮSTAIGĄ IFP / AXENS
(69)
Bendrovės UOP Limited teigimu, Prancūzijos institucijų argumentas, kad bendrovė Axens ir kitos IFP patronuojamosios bendrovės yra atskiri ekonominiai subjektai, negali būti priimtinas. Komisija teisi teigdama, kad: i) 100 % bendrovės Axens kapitalo priklauso viešajai įstaigai IFP; ii) tai, jog bendrovė Axens įgyvendina viešosios įstaigos IFP MTTP programas, rodo, kad dėl strateginių prioritetų sprendimą priima valstybė; iii) viešosios įstaigos IFP vadovai dalyvauja valdant bendrovę Axens; iv) bendrovė Axens su viešąja įstaiga IFP yra sudariusi išimtinę sutartį, kuri itin svarbi patronuojamosios bendrovės ekonominei veiklai ir v) sudaryta susitarimas, pagal kurį suteikiama naudojimo pirmenybė ir teikiami darbuotojai.
(70)
Bendrovė UOP Limited papildo 69 konstatuojamojoje dalyje pateiktą informaciją nurodydama, kad labai svarbūs veiksniai taip pat yra IFP ir Axens formuojamas tarpusavio santykių įvaizdis ir rinkos dalyvių nuomonė apie jį.
-
IFP ir Axens rinkoje prisistato kaip vienas ekonominis subjektas IFP / Axens. Axens interneto svetainėje nurodoma, kad „bendrovė jau beveik penkiasdešimt metų remiasi sėkmingais moksliniais bei pramoniniais tyrimais ir technologine bei pramonine plėtra“ (61). Be to, Axens technologijų reklamoje minima viešoji įstaiga IFP. Axens ir viešosios įstaigos IFP darbuotojai kartais kartu lanko jų licencijas gavusius klientus.
-
Kad rinkoje grupė IFP / Axens laikoma vienu ekonominiu subjektu, matyti iš pramonės spaudos. Bendrovė UOP Limited pateikė spaudos straipsnių, kuriuose aptariama grupės IFP / Axens veikla procesų technologijų licencijavimo srityje arba nurodoma, kad viešoji įstaiga IFP tokias licencijas išduoda per patronuojamąją bendrovę Axens, ištraukas. Be to, bendrovė UOP Limited pateikė straipsnių ar pristatymų, kuriuose bendrovės Axens darbuotojai leidžia suprasti, kad, viešosios įstaigos IFP nuomone, bendrovė Axens vykdo „visą atitinkamą pramoninio padalinio ir bendrovės Procatalyse veiklą“, pavyzdžių.
6.1.2. DĖL PKVĮ STATUSO SUTEIKIAMAS PRANAŠUMAS
(71)
Bendrovė UOP Limited nurodo, kad bendrovei Axens suteikiamas didelis pranašumas rinkoje, nes ir tiekėjai, ir klientai mano, kad veiklai finansuoti ši bendrovė naudojasi neribotais valstybės ištekliais. Net jeigu tai būtų tik rinkos dalyvių nuomonė, pasaulinės ekonomikos krizės akivaizdoje šis faktas dar reikšmingesnis.
(72)
Kalbant apie klientus pažymėtina, kad įstaigos IFP / Axens teikiamos garantijos ypač svarbios rinkoje, kurioje klientai, prieš pasirinkdami tam tikrą technologiją, atsižvelgia į ilgalaikius ekonominius rodiklius. Remdamasi „aromatų junginių“ pavyzdžiu, bendrovė UOP Limited aiškina, kad prieš pradėdami taikyti tokias technologijas klientai turi investuoti labai dideles sumas į gamybos infrastruktūros objektų projektavimą ir statymą - darbus, kuriems atlikti reikia kelerių metų. Tačiau šių pramonės kompleksų sėkmė priklauso nuo taikomų technologijų eksploatacinių savybių, todėl klientai paprastai prašo, kad technologijų pardavėjas šias savybes garantuotų (62). Jeigu eksploatacinės savybės nebūtų tinkamos, jie nedvejodami pareikalautų, kad koncesijos gavėjas prisiimtų atsakomybę ir kad būtų laikomasi griežtų įsipareigojimų atlikti remontą. Todėl pirkėjams renkantis prekę koncesijos gavėjo ilgalaikis mokumas yra svarbus veiksnys ne tik užtikrinant sutartinių įsipareigojimų laikymąsi, bet ir atsižvelgiant į MTTP srities perspektyvas - garantiją, kad ateityje įsigytų technologijų eksploatacinės savybės bus pagerintos. Taigi įstaiga IFP / Axens, kuri, rinkos dalyvių nuomone, priklauso nuo valstybės, įgyja pranašumą, palyginti su konkurentais, nes pirkėjai neturi konkrečios priežasties abejoti ilgalaikiu jos gyvybingumu.
(73)
Dėl tiekėjų bendrovė UOP Limited mano, kad įstaigai IFP / Axens galėjo būti sudarytos lengvatinės sąlygos, palyginti su konkurentais; šiuo klausimu jos daro nuorodą į Sprendime pradėti procedūrą minėtas sutartis, kurias kartu pasirašė IFP ir Axens.
(74)
Dėl finansų rinkų bendrovė UOP Limited mano, kad atsižvelgiant į valstybės, kaip paskutinio garanto, vaidmenį įstaigai IFP / Axens kapitalo rinkose sudarytos lengvatinės sąlygos ir taikomos lengvatinės palūkanų normos. Be to, finansų krizės akivaizdoje dėl valstybės dalyvavimo ir saugumo, kurį ji užtikrina investuotojams, trūkstant lėšų galima pritraukti privataus kapitalo. Konkuruojančios įmonės panašaus finansavimo gauti negali arba gali tik ne tokiomis ekonomiškai naudingomis sąlygomis. Bendrovės UOP Limited teigimu, skyrus pagalbą, dėl ekonomikos ir finansų krizės poveikio konkurencija gali būti dar labiau iškraipoma.
(75)
2009 m. sausio 23 d. rašte bendrovė UOP Limited daro nuorodą į ankstesnes pastabas ir per su minėtu Sprendimu Nr. C 51/2005 susijusią procedūrą pateiktas pastabas. Ji mano, kad šia informacija pakankamai įrodo sutarties šalių mokumo svarbą atitinkamoje technologijų licencijavimo rinkoje. Bendrovė pakartoja argumentą, kad įstaigos IFP / Axens klientai mano palaikantys komercinius santykius su valstybės įstaiga, kurios ilgalaikiam gyvybingumui nekyla jokia rizika. Galiausiai bendrovė UOP Limited prašo Komisiją išnagrinėti Axens bei jos klientų sutartis ir nurodo esanti įsitikinusi, kad šiose sutartyse nėra jokios nuostatos, kuria gali būti ribojama bendrovės Axens atsakomybė.
6.2. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL BENDROVĖS UOP LIMITED PASTABŲ
(76)
2009 m. birželio 22 d. rašte Prancūzijos institucijos reiškia nuomonę, kad bendrovės UOP Limited pastabos yra „pagrįstos neteisingais, netgi visiškai klaidingais teiginiais ir bet kokiu atveju neparemtos jokiu įrodymu, kad viešajai įstaigai IFP ar bendrovei Axens suteikta valstybės pagalba“.
(77)
Iš esmės Prancūzijos institucijos ginčija teiginio, kad rinkoje įstaiga IFP / Axens laikoma viešąja įstaiga, kuri turi pranašumų palaikydama ryšius su klientais bei tiekėjais ir veikdama finansų rinkose, pagrįstumą ir atmeta teiginį, kad įstaiga IFP / Axens yra valstybės įstaiga, neturinti jokių sunkumų užtikrinti ilgalaikį įstaigos gyvybingumą.
(78)
Prancūzijos institucijos pateikia du argumentus:
-
pirma, įstaiga IFP / Axens nėra valstybės įstaiga, turinti neribotus išteklius; be to, nėra jokių įrodymų, kad ši įstaiga rinkoje laikoma valstybės įstaiga (6.2.1 dalis);
-
antra, dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso bendrovei Axens rinkoje nesuteikiamas joks pranašumas (6.2.2 dalis).
6.2.1. ĮSTAIGA IFP / AXENS NĖRA NERIBOTUS IŠTEKLIUS TURINTI VALSTYBĖS ĮSTAIGA
(79)
Pasak Prancūzijos institucijų, priešingai, negu tvirtina bendrovė UOP Limited, įstaigos IFP / Axens klientai ir tiekėjai nelaiko jos „valstybės įstaiga“, turinčia neribotus išteklius.
(80)
Pirma, Prancūzijos institucijos daro nuorodą į ankstesnes pastabas ir Komisijai jau pateiktą teisinį tyrimą, kuriuose, jų teigimu, įrodoma, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso nesuteikiama jokia bet kokio pobūdžio valstybės garantija.
(81)
Antra, Prancūzijos institucijos pažymi, kad bendrovė UOP Limited remiasi „tariamais lūkesčiais dėl įstaigai IFP / Axens teikiamos neribotos valstybės garantijos“, kurie teisės normose nėra numatyti ir kurių vienų neužtenka valstybės pagalbos buvimui pagrįsti.
(82)
Trečia, net jeigu viešajai įstaigai IFP būtų teikiama valstybės garantija (nors Prancūzijos institucijos su tuo nesutinka), būtų klaidinga manyti, kad tokia garantija savaime taikoma ir viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms dėl to, kad ši įstaiga ir jos patronuojamosios bendrovės pagal konkurencijos teisę sudaro ekonominę grupę. Pasak Prancūzijos, viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms, kaip pagal privatinę teisę reglamentuojamoms įstaigoms, kurioms taikoma bendrovių teisė, ir konkrečiai bendrovei Axens tokia garantija iš tikrųjų netaikoma, nes visų pirma bendrovės UOP Limited pateiktai garantijų „savaiminio išplėtimo“ grupėje teorijai prieštarauja patronuojamųjų bendrovių savarankiškumo principas. Nors grupės sąvoka gali būti apibrėžta konkurencijos teisėje, tačiau ji nepripažįstama bendrovių teisėje, todėl grupėje garantijos teikiamos laikantis griežtų formos ir turinio sąlygų. Būtent toks yra viešosios įstaigos IFP atvejis - jos įstatų 7 straipsnyje numatyta, kad garantijas leidžia teikti valdyba. Be to, Prancūzijos institucijos mano, kad Komisija šį klausimą jau apsvarstė, nes pripažino, „kad neribotos garantijos teikimas įstaigai Banque Postale neįmanomas vien dėl įstaigos Banque Postale teisinio statuso (tai pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo) (63)“.
6.2.2. DĖL VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP TURIMO PKVĮ STATUSO BENDROVEI AXENS RINKOJE NESUTEIKIAMAS JOKS PRANAŠUMAS
(83)
Prancūzijos institucijos mano, jog bendrovės UOP Limited argumentas, kad įstaiga IFP / Axens rinkoje laikoma neribotus išteklius turinčia valstybės įstaiga ir turi pranašumų palaikydama santykius su klientais, tiekėjais ir kreditoriais, yra nepagrįstas „jokiu rimtu įrodymu“, be to, jis „nenuginčijamai paneigiamas faktais“.
(84)
Prancūzijos institucijos pateikė bendrovės Axens Teisės ir sutarčių skyriaus pranešimą, pavadintą „Bendrovės Axens teisinio saugumo principai“ (64), kuriame apibūdinami viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Axens santykiai. Šiems santykiams aiškiai taikoma bendra taisyklė, pagal kurią Axens neprašo patronuojančiosios bendrovės garantijos, kad ir kokios būtų priežastys. Prancūzijos institucijos patikslino, kad negali būti taikoma jokia šios taisyklės dėl garantijos netaikymo išimtis. Šis principas, beje, dokumente primenamas in extenso: „IFP dėl bendrovės Axens veiksmų vykdymo ar nevykdymo garantijos neteikia“. Prancūzijos institucijos nurodė, kad ši taisyklė taikoma visoms sutartims ar projektams, kuriuos Axens gali sudaryti su klientais ir tiekėjais ar vykdyti finansų rinkose.
6.2.2.1 Dėl bendrovės Axens ir jos klientų santykių
(85)
Pasak Prancūzijos, bendrovė UOP Limited be jokio pagrindo tvirtina, kad valstybės garantija yra svarbi bendrovės Axens ilgalaikei finansinei padėčiai, visų pirma sutartinėms garantijoms ir licencijų sutartyse paprastai numatomoms techninės priežiūros prievolėms (65), bendrovė taip pat nepaaiškina, kodėl ji „įsitikinusi, kad Komisija neras jokios nuostatos, kuria ribojama bendrovės Axens atsakomybė“.
(86)
Šiais klausimais Prancūzijos institucijos nurodė, kad 84 konstatuojamojoje dalyje apibūdinta taisyklė (pagal kurią patronuojamoji bendrovė patronuojančiosios bendrovės neprašo jokios garantijos) taip pat taikoma visoms garantijoms, dėl kurių Axens gali derėtis ar sudaryti sutartį su klientu. Prancūzijos institucijos savo argumentą pailiustravo „aromatų junginio“ pavyzdžiu, kurį bendrovė UOP Limited minėjo savo pastabose. Prancūzijos institucijos patikslino, kad Axens paprastai prisiima atsakomybę, kuri neviršija tam tikros mokesčio dalies […] (*). Todėl ši garantijų ribojimo politika, kuri yra vienas iš bendrovės Axens teisinio saugumo principų, aiškiai skiriasi nuo kitų šioje srityje veikiančių įmonių praktikos - Prancūzijos institucijų teigimu, šios įmonės tam tikrais atvejais paprastai teikia neribotą garantiją.
(87)
Galiausiai Prancūzijos institucijos primena, kad žalos atveju vykdant prievoles, susijusias su technine priežiūra ir (arba) remontu, viešosios įstaigos IFP finansuoti nereikia:
a)
jeigu Axens nevykdytų įsipareigojimų, bendrovę civilinės atsakomybės draudimu apdraudusių draudikų lėšos, skiriamos pagal įvairias jos pasaulinės programos draudimo linijas, būtų daug didesnės negu sutartyse, sudarytose su bendrovės Axens licencijas gavusiais klientais, nustatytos Axens atsakomybės viršutinės ribos;
b)
gebėjimai nedelsiant arba greitai sukaupti Axens lėšas taip pat yra labai dideli, visų pirma dėl nedidelių bendrovės skolų;
c)
viešosios įstaigos IFP ir Axens sutartyse aiškiai ribojama viešosios įstaigos IFP atsakomybė tuo atveju, jeigu bendrovės Axens licenciją gavęs klientas nevykdytų įsipareigojimų: mokamos neišvengiamai mažos sumos, nes jos priklauso nuo viešosios įstaigos IFP imamo mokesčio;
d)
bendrovę Axens civilinės atsakomybės draudimu apdraudęs draudikas aiškiai atsisako teikti bet kokius skundus dėl viešosios įstaigos IFP, kad ir kokios būtų priežastys.
(88)
Tuo remdamosi Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad bendrovės UOP Limited teiginiai dėl tariamo pranašumo, kurį bendrovė Axens turi technologijų licencijavimo rinkoje, yra paneigiami visų pirma dėl to, kad Axens nuolat vykdė klientams teikiamų atsakomybės garantijų ribojimo politiką.
(89)
2009 m. rugsėjo 8 d. rašte Prancūzijos institucijos nurodė, kad riboti atsakomybę klientams numatyta ir pagrindinės licencijos sutartyje (66), ir gamybos licencijos sutartyje (67), kurias sudarė viešoji įstaiga IFP bei bendrovė Axens ir kurios įsigaliojo 2001 m. sausio 1 d. Abiejose sutartyse numatyta, jog tuo atveju, jeigu bendrovė Axens gali įrodyti, kad įsipareigojimų ji nevykdo dėl viešosios įstaigos IFP teikiamų paslaugų, pastaroji įstaiga finansiškai atsako tik už sumų, kurias viešoji įstaiga IFP faktiškai surinko kaip pardavimo operacijai, dėl kurios pateiktas reikalavimas, proporcingą mokestį, dalį (68) (gamybos licencijos sutartis) ir tik už vieneto, dėl kurio suteikta sublicencija, ar pagal sublicenciją atliktos pardavimo operacijos, dėl kurios pateiktas reikalavimas, vertę (pagrindinės licencijos sutartis). Kitaip tariant, viešoji įstaiga IFP niekada negali atsakyti už daugiau nei 100 % surinktų sumų. Be to, pagrindinės licencijos sutartyje numatyta, kad bendrovė Axens atsako už sublicencijų gavėjams suteiktas finansines garantijas, susijusias su technologijų techninėmis eksploatacinėmis savybėmis. Todėl viešoji įstaiga IFP nelaikoma atsakinga už bendrovės Axens savo klientams suteiktas technines garantijas.
(90)
Be to, pažymėtina, kad bendrovės Axens ir jos klientų licencijų sutartyse atitinkamai numatyta, kad paprastai Axens finansiškai atsako už ne daugiau kaip […] (*) % mokesčių, sumokėtų už kiekvieną vienetą, dėl kurio pateiktas reikalavimas. Viešosios įstaigos IFP atsakomybė visiškai nepriklauso nuo bendrovės Axens atsakomybės, jeigu dėl komercinių priežasčių garantija, kurią bendrovė Axens suteikė savo klientui, yra didesnė negu viešosios įstaigos IFP šiam klientui suteikta garantija. Toks pat principas taikomas visoms licencijoms, kurias viešoji įstaiga IFP suteiks ne savo patronuojamosioms bendrovėms, o trečiosioms šalims.
(91)
Galiausiai Prancūzijos institucijos pridūrė, kad viešoji įstaiga IFP, teikdama paslaugas klientų (patronuojamųjų bendrovių ar grupei nepriklausančių klientų) sąskaita (atlikdama tyrimus, mokslinius tyrimus pagal užsakymą, bandymus ir pan.), taiko atsakomybės klientams ribojimo principą. Viešoji įstaiga IFP gali prisiimti atsakomybę ištaisyti atliktų darbų trūkumus; finansiniu požiūriu taikomas principas, pagal kurį ji atsako tik už […] (*) % faktiškai surinkto mokesčio - atsižvelgiant į konkretų atvejį gali atsakyti už mokestį iki […] (*) % viršutinės ribos. Taigi jei klientas manys, kad viešosios įstaigos IFP atliktas darbas turi trūkumų, ši įstaiga jokiu būdu negalės būti verčiama darbus iš naujo atlikti neribotą laiką.
6.2.2.2. Dėl bendrovės Axens santykių su tiekėjais ir finansavimo sąlygų finansų rinkose
(92)
Prancūzijos institucijos ginčija bendrovės UOP Limited teiginio, kad dėl tariamų lūkesčių, susijusių su bendrovei Axens teikiamais neribotais finansiniais ištekliais, šiai bendrovei lengvatines sąlygas sudaro ir tiekėjai, ir finansų rinkų dalyviai, pagrįstumą. Prancūzijos teigimu, bendrovė UOP Limited nepateikė jokių įrodymų šiam teiginiui pagrįsti.
(93)
Prancūzijos institucijos mano, kad 84 konstatuojamojoje dalyje apibūdintos taisyklės, pagal kurią patronuojamoji bendrovė patronuojančiosios bendrovės neprašo jokios garantijos, užtenka siekiant paneigti bendrovės UOP Limited pateiktą prielaidą.
(94)
Be to, dėl bendrovės Axens, taip pat bendrovių Beicip-Franlab ir Prosernat skolinimosi finansų rinkose sąlygų Prancūzijos institucijos primena, jog pasirengusios įsipareigoti Komisijai, kad dėl kiekvienos operacijos visose finansavimo sutartyse raštu būtų nurodyta: „Pagal Prancūzijos teisę (pagal kurią visų pirma turi būti gautas aiškus teisės aktu nustatytas leidimas teikti kiekvieną garantiją) šiai finansavimo operacijai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija.“ (69).
7. VERTINIMAS
7.1. VALSTYBĖS PAGALBOS BUVIMAS PAGAL SESV 107 STRAIPSNIO 1 DALĮ
(95)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
(96)
Šiuo atveju siekiant nustatyti, ar valstybės pagalba teikiama, visų pirma reikėtų patikrinti, ar taikant priemonę, pagal kurią Prancūzija 2006 m. liepos 7 d. viešajai įstaigai IFP suteikė PKVĮ statusą, naudojami valstybės ištekliai (7.1.1 dalis) siekiant suteikti neribotą valstybės garantiją ekonominei veiklai (7.1.2 dalis). Nustačius valstybės garantijos taikymo mastą ir veiklos, kuriai ši garantija taikoma, pobūdį bus galima apibrėžti šio sprendimo taikymo sritį (7.1.3 dalis) ir įvertinti, ar taikant aptariamą priemonę grupei IFP suteikiamas atrankinis pranašumas (7.1.4 dalis), dėl kurio gali būti daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai (7.1.5 dalis).
7.1.1. VALSTYBĖS IŠTEKLIŲ NAUDOJIMAS TEIKIANT NERIBOTĄ GARANTIJĄ
(97)
Kadangi pagal konkurencijos teisę ekonominės grupės sudėtis yra išskirtinė, būtina atsižvelgti į galimą neribotos valstybės garantijos poveikį, kuris dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso daromas visoms grupės IFP įstaigoms, t. y. pačiai viešajai įstaigai ir jos patronuojamosioms bendrovėms, ir aptarti du klausimus:
-
viešajai įstaigai IFP daromas neribotos garantijos poveikis tiesiogiai susijęs su PKVĮ statusu: iš tikrųjų viešajai įstaigai IFP, kaip pagal viešąją teisę reglamentuojamam juridiniam asmeniui, netaikomos bendrosios teisės nuostatos, susijusios su sunkumų patiriančių įmonių teisminiu reorganizavimu ir likvidavimu. Atsižvelgiant į šį ypatumą, grupės IFP patronuojančioji bendrovė ekonominę veiklą gali tiesiogiai vykdyti palankesnėmis sąlygomis negu kiti rinkos dalyviai, kurie panašios apsaugos negauna (7.1.1.1 dalis);
-
kalbant apie tiesiogiai grupės IFP patronuojamųjų bendrovių, kurios reglamentuojamos pagal privatinę teisę ir kurioms visoms bankroto srityje taikoma bendroji teisė, vykdomą veiklą pažymėtina, kad viešosios įstaigos, taigi ir valstybės, tiesiogiai įpareigoti prisiimti atsakomybę negalima. Todėl darant prielaidą, kad patronuojamosios bendrovės turto trūks, reikėtų įvertinti, ar bendrovių Axens, Prosernat ir Beicip-Franlab kreditoriams galėtų būti taikomas netiesioginis mechanizmas remiantis garantijų mechanizmui prilygstančia galima patronuojančiosios bendrovės atsakomybe už patronuojamąsias bendroves (7.1.1.2 dalis).
7.1.1.1. Neribotos valstybės garantijos taikymas viešajai įstaigai IFP dėl jos turimo PKVĮ statuso
(98)
Minėtame Sprendime Nr. C 56/2007 Komisija padarė išvadą (70), kad dėl viešosios Pašto įstaigos statuso (71) ypatumų, visų pirma dėl individualių skolų grąžinimo garantijos ir Pašto veiklos tęstinumo ir (arba) įsipareigojimų įgyvendinimo garantijos, viešajai įstaigai vykdant ekonominę veiklą valstybė atlieka paskutinio garanto vaidmenį.
(99)
Šiuo atveju Komisija mano, kad minėtame Sprendime Nr. C 56/2007 išdėstytus argumentus iš esmės galima taikyti viešosios įstaigos IFP turimam PKVĮ statusui ir kad šios įstaigos teisinė padėtis taip pat yra išskirtinė tiek kalbant apie skolų grąžinimą kreditoriams, tiek apie įstaigos veiklos tęstinumo užtikrinimą nemokumo atveju. Todėl atlikdama šį tyrimą Komisija darys nuorodas į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 4.1 dalyje („Pagalbos kvalifikavimas“) išdėstytus argumentus.
A. Individualių skolų grąžinimo garantija
(100)
Visų pirma prieš įrodant, kad tuo atveju, jeigu viešoji įstaiga IFP nutrauktų mokėjimus, jos kreditoriams būtų taikoma palankesnė procedūra negu pagal bendrąją teisę reglamentuojamų įmonių kreditoriams taikoma procedūra, reikėtų patikrinti Prancūzijos institucijų argumentą, kad a) pramoninėms ir komercinėms viešosioms įstaigoms valstybės garantija pagal teisės aktus arba teismų praktiką negali būti teikiama.
a) Prancūzijos institucijų argumentai atmetami
(101)
Priešingai negu tvirtina Prancūzijos institucijos, Komisija gali daryti išvadą, kad pagal Prancūzijos teisę galima teikti numanomas garantijas, ypač su viešosios įstaigos statusu susijusią valstybės garantiją. Komisija Prancūzijos institucijų argumentus atmeta dėl šių priežasčių.
(102)
Pirma, dėl Prancūzijos teiginių, kad jokiu teisės aktu ar sprendimu nėra nustatytas principas, pagal kurį valstybė garantuotų PKVĮ skolų grąžinimą, Komisija mutatis mutandis daro nuorodą į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 120 ir 121 konstatuojamąsias dalis. Priešingai, Komisija mano, kad nors teisės akto ar sprendimo, kuriuo patvirtinama ar atmetama pramoninėms ir komercinėms viešosioms įstaigoms taikoma aiški valstybės garantija, iš tikrųjų nėra, negalima atmesti galimybės, kad taikoma numanoma garantija.
(103)
Antra, dėl Prancūzijos institucijų nuomonės, kad galioja teismų praktika, pagal kurią garantijos neteikiamos, visų pirma Sprendimas Société de l’hôtel d’Albe (72) ir sprendimai Campoloro (73), Komisija mutatis mutandis daro nuorodą į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 122-124 konstatuojamąsias dalis. Dėl pirmojo sprendimo pažymėtina, kad, kaip Komisijos ekspertas pabrėžė Pašto byloje, Sprendimas Société de l’hôtel d’Albe nėra susijęs su konkrečia padėtimi, kuriai esant garantija gali būti taikoma (74). Priešingai nei Prancūzijos institucijos, Komisija mano, kad antrajame sprendime (75) įrodyta, kad valstybės atsakomybės schemai, taikomai įgyvendinant viešųjų įstaigų skolų išieškojimo procedūrą, būdingi visi garantijų mechanizmo ypatumai.
(104)
Trečia, Komisija mano, jog Prancūzijos institucijų Pašto byloje pateiktas argumentas, kad PKVĮ skoloms, susidariusioms po to, kai 2005 m. sausio 1 d. įsigaliojo Pagrindinis įstatymas dėl finansų įstatymų (PĮFĮ), numanoma garantija negali būti taikoma, negali būti priimtinas.
a)
Komisija pabrėžia, kad viešosios įstaigos IFP statusas pakeistas 2006 m. liepos 7 d. - po to, kai įsigaliojo PĮFĮ. Tokiomis aplinkybėmis Prancūzijos institucijų eksperto Pašto byloje pateiktų argumentų dėl galimų skolų, susidariusių iki 2005 m. sausio 1 d., nebūtina nagrinėti, nors Prancūzijos institucijos šį argumentą mutatis mutandis nurodo pastabose. Iš tikrųjų viešoji įstaiga IFP iki 2005 m. sausio 1 d. įsipareigojimus dėl skolų prisiėmė kaip profesinė įstaiga pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612 (taigi kaip pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo), todėl pasirašant įsipareigojimus dėl šių skolų (76) joms negalėjo būti taikoma dėl PKVĮ statuso teikiama neribota garantija;
b)
tačiau Komisija pažymi (kaip, beje, Pašto byloje nurodė jos ekspertas ir kaip ji jau aiškino minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 130 konstatuojamojoje dalyje, į kurią mutatis mutandis ji daro nuorodą), kad prievolė finansų įstatyme nurodyti apie valstybės garantijų teikimą taikoma tik tokių garantijų „teikimui“, todėl garantija teikiama atvejais, kai valstybė, aiškiai išreiškusi savo valią, nusprendžia suteikti valstybės garantiją tam tikrai įstaigai arba operacijai; prievolė į finansų įstatymą įtraukti nuorodą apie garantijas netaikoma numanomoms ir savaiminėms garantijoms, teikiamoms dėl statuso arba su teismų praktika susijusios prievolės; garantijos, teikiamos dėl su teismų praktika susijusios prievolės, priklauso ne nuo valstybės sprendimo, o nuo to, ar valstybė veikia ankstesnėmis teisinėmis aplinkybėmis ir garantija tėra tokių aplinkybių padarinys (77);
c)
todėl Komisija daro išvadą (kaip ir Sprendimo Nr. C 56/2007 131 konstatuojamojoje dalyje, į kurią mutatis mutandis ji daro nuorodą), kad Pagrindiniu įstatymu dėl finansų įstatymų pagrįstas Prancūzijos institucijų argumentas neįtikimas, nes tai, kad jokiame finansų įstatyme nepatikslinama, jog valstybė garantiją viešajai įstaigai IFP teikia dėl šios turimo statuso, neleidžia atmesti numanomos garantijos galimybės; kad bet kokiu atveju Komisija neprivalo paisyti nei to, jog Prancūzijos teisėje priemonė kvalifikuojama kaip garantija, nei to, jog šiai garantijai yra taikomas PĮFĮ; kad vienintelis tinkamas šios priemonės kvalifikavimas - tai kvalifikavimas pagal Europos Sąjungos teisę; ir kad pagal šią teisę numanomos garantijos taikymas pripažįstamas tuomet, jeigu valstybė narė teisiškai yra įpareigota grąžinti kito juridinio asmens skolą šiam nevykdant įsipareigojimų (78).
(105)
Ketvirta, Komisija atmeta Prancūzijos institucijų argumentą, kad tuo atveju, jeigu valstybės garantija pramoninėms ir komercinėms viešosioms įstaigoms būtų teikiama, įsteigus bet kokią naują PKVĮ (taip pat pakeitus statusą) reikėtų imtis garantinių priemonių, kuriomis būtų apsaugotos iki šio pertvarkymo atsiradusios kreditorių teisės; Komisija atmeta ir šiam argumentui prieštaraujantį teiginį (modus tollens), pagal kurį, kadangi tokios priemonės niekada nebuvo priimtos (79), jokia garantija viešajai įstaigai IFP netaikoma:
a)
kaip Pašto byloje nurodė Komisijos ekspertas ir kaip primenama minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 133 konstatuojamojoje dalyje, į kurią mutatis mutandis Komisija daro nuorodą, Komisija mano, kad toks teiginys pateiktas per plačiai aiškinant Konstitucijoje įtvirtintą teisės į nuosavybę apsaugą;
b)
Komisija nori patikslinti (kaip, beje, jau patikslino minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 134 konstatuojamojoje dalyje, į kurią mutatis mutandis ji daro nuorodą), kad norint užtikrinti teisę į nuosavybę, nereikia numatyti konkrečios priemonės, skirtos kreditorių teisėms užtikrinti PKVĮ pertvarkant į bendrovę, kuriai taikomos teisminio reorganizavimo ir likvidavimo procedūros, ir kad tokių priemonių nebuvimas nėra požymis, jog netaikoma numanoma garantija;
c)
Komisija priduria, kad, kaip paaiškinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 135 ir 136 konstatuojamosiose dalyse, į kurias mutatis mutandis Komisija daro nuorodą, tai, jog Prancūzijos institucijos nusprendė suteikti aiškią garantiją Paštui (80), kai šiai įstaigai 1990 m. buvo suteiktas panašus į PKVĮ statusas, neįrodo, kad Paštui jau nebuvo taikoma numanoma garantija.
(106)
Galiausiai Komisija daro nuorodą į šio sprendimo dalį, kurioje aptariamas valstybės atsakomybės prisiėmimo klausimas, ir minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 4.1.1 skirsnio A punkto b papunkčio 3 dalį, kurioje minimas Prancūzijos institucijų nurodytas D. Labetoulle’o straipsnis (81), taip pat į savo tyrimą, susijusį su sprendimais Campoloro (82).
(107)
Priešingai negu tvirtina Prancūzijos institucijos (jų teigimu, pagal teisės aktus tokia garantija negali būti teikiama), Komisija pažymi, kad byloje Crédit Lyonnais 1995 m. Valstybės tarybos pateiktame pranešime patvirtinama, kad su viešosios įstaigos statusu susijusios numanomos garantijos yra taikomos ir kad numanoma valstybės garantija taikoma remiantis vien tuo, kad įstaiga yra viešoji (83).
(108)
Kaip paaiškinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 142-145 konstatuojamosiose dalyse, į kurias mutatis mutandis Komisija daro nuorodą, Komisija nepritaria Prancūzijos institucijų aiškinimui, kad šios Valstybės tarybos nuomonės negalima taikyti viešajai įstaigai IFP. Komisija visų pirma pabrėžia, kad šioje nuomonėje nėra jokios nuorodos nei į viešojo apskaitininko pareigas viešojoje įstaigoje, nei į tai, ar viešojoje įstaigoje jis dirba, ar ne. Beje, Prancūzijos institucijos nepaaiškina, kodėl, jų teigimu, ši nuomonė taikytina tik viešuosius apskaitininkus turinčioms viešosioms įstaigoms. Be to, Komisija atmeta Prancūzijos institucijų argumentus, kad nuomonė nėra taikytina, nes ji priimta prieš įsigaliojant PĮFĮ ir neatitinka vėlesnės Valstybės tarybos sprendimų praktikos, - 104 konstatuojamojoje dalyje ir minėtame Sprendime Nr. C 56/2007 Komisija priminė, kad PĮFĮ nėra kliūtis viešajai įstaigai IFP taikyti numanomą valstybės garantiją.
(109)
Galiausiai, kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 146 ir 147 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija pažymi 2003 m. liepos 22 d. finansų ir pramonės ekonomikos ministro pranešimą, kuriuo siekiama „pateikti numanomų ar aiškių valstybės garantijų teikimo priemonių sąrašą“ ir patvirtinama, kad numanomos garantijos teikiamos pagal administracinį ar teisės aktą, kuris „sukelia ir turi finansinių padarinių valstybei“. Šiame pranešime, iš kurio matyti, kad valstybės garantija gali būti teikiama pagal įvairiausius teisės aktus (84), primenama, kad įsteigus viešąją įstaigą jos kreditoriams gali būti taikoma numanoma valstybės garantija (85).
b) viešosios įstaigos IFP kreditorius užtikrinamas, kad skola jam bus grąžinta.
(110)
Remdamasi minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 4.1.1 skirsnio A punkto b papunktyje, į kurį Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, pateiktais argumentais, Komisija toliau ketina įrodyti, kad viešajai įstaigai IFP nutraukus mokėjimus jos kreditorių padėtis būtų palankesnė negu įmonės, kuriai taikoma komercinė teisė, kreditorių padėtis.
(111)
Pirma, viešosioms įstaigoms įprasti apribojimai, susiję su pagal privatinę teisę reglamentuojamos įstaigos skolos padengimu, netaikomi. Remdamasi informacija, išsamiau išdėstyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 150-154 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija šiuo pirmu klausimu daro išvadą, kad:
-
priešingai negu įmonių, kurioms taikoma komercinė teisė, kreditoriai, viešosios įstaigos IFP kreditoriai nepatiria rizikos, kad pasibaigus teisminei likvidavimo procedūrai visos jų skolos ar jų dalis nebus padengtos (nes viešajai įstaigai IFP netaikomos bendrosios teisės normos, susijusios su sunkumų patiriančių įmonių teisminiu reorganizavimu ir likvidavimu);
-
tai, kad viešoji įstaiga IFP yra juridinis asmuo, nėra kliūtis gauti valstybės garantiją;
-
kadangi nėra aiškių valstybės atsakomybės už viešąją įstaigą IFP apribojimų, šios kreditoriai teisėtai gali remtis principu, pagal kurį valstybė padengia viešosios įstaigos IFP skolas, nors ši įstaiga ir yra juridinis asmuo.
(112)
Antra, išieškant viešųjų įstaigų, kurių kaltė pripažinta teismo sprendimu, skolas dėl 113-117 konstatuojamosiose dalyse paaiškintų priežasčių, 1980 m. liepos 16 d. įstatymu (ir įvairiais jo įgyvendinimo aktais (86)) nustatyta procedūra viešosios įstaigos IFP kreditoriams yra naudingesnė negu pagal bendrąją teisę taikomos teisminės procedūros, nes vykdant šią procedūrą viešosios įstaigos IFP skolos kreditoriams negali būti panaikintos.
(113)
Atsižvelgdama į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 157-161 konstatuojamosiose dalyse pateiktas išvadas, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija visų pirma pažymi, kad 1980 m. įstatyme (87) ir jo įgyvendinimo aktuose (88) valstybė laikoma institucija, kompetentinga išieškoti viešųjų įstaigų skolas, ir jai suteikiami svarbūs įgaliojimai: teikti nurodymus savo iniciatyva ir sukaupti pakankamai išteklių.
(114)
Kaip ir Sprendimo Nr. C 56/2007 162-168 konstatuojamosiose dalyse pateiktose pastabose, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad 1980 m. įstatymu ir jo įgyvendinimo aktais nustatyta speciali procedūra yra ne likvidavimo, o tik skolų išieškojimo procedūra, ir kad baigus vykdyti šią procedūrą skola nepanaikinama, o baigus vykdyti pagal bendrąją teisę taikomą likvidavimo procedūrą sprendimu dėl įstaigos veiklos nutraukimo trūkstant turto, kuriuo neskiriamos sankcijos, kreditoriams uždraudžiama tęsti persekiojimą. Komisija taip pat pažymi, kad dėl 1980 m. įstatymo ir jo įgyvendinimo aktų, kuriuose numatoma galimybė atidėti nurodymus ir visiškai nenumatoma su mokėjimų nutraukimu susijusi padėtis, kreditoriai gali daryti prielaidą, jog lėšų, reikalingų viešosios įstaigos skoloms kreditoriams grąžinti, yra ar visuomet bus. Šios dvi nuostatos leidžia Komisijai manyti, kad trūkstant lėšų jų bus gauta, prireikus iš valstybės, arba tokia padėtis yra tik laikina. Tačiau vykdant likvidavimo procedūrą nenumatoma trečiosios šalies galimybė prisiimti atsakomybę už nemokaus juridinio asmens skolas, nebent, be abejo, ši trečioji šalis būtų garantas.
(115)
Atsižvelgdama į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 170-180 konstatuojamosiose dalyse pateiktas išvadas, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad Prancūzijos teisės aktuose valstybei leidžiama ir ji net skatinama, kai viešosioms įstaigoms trūksta lėšų, joms teikti dotacijas, kurios pirmiausia naudojamos įprastoms banko paskoloms finansuoti ir gali būti 1980 m. liepos 16 d. įstatyme numatytos papildomos lėšos. Ji taip pat mano, kad kreditoriai yra susipažinę su šiais teisės aktais, todėl jie pagrįstai tikisi, kad kontrolės institucija galės rasti jiems grąžintinoms skoloms padengti būtinų išteklių. Taigi Komisija mano, jog prielaida, kad skola kreditoriui nebūtų grąžinta taikant 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytas procedūras, mažai tikėtina.
(116)
Tačiau Komisija, priešingai negu dėl Pašto teigė minėtame Sprendime Nr. C 56/2007, pažymi, kad šiuo atveju nuosavi ištekliai, kuriuos gali sukaupti viešoji įstaiga IFP, yra palyginti dideli, nes, kaip Prancūzijos institucijos paaiškino 44 konstatuojamojoje dalyje, 2007 m. pabaigoje likvidusis turtas ir investicijos (150,3 mln. EUR) buvo beveik penkis kartus didesni negu paskolų ir finansinių skolų suma (25,2 mln. EUR). Todėl Komisija pripažįsta, jog atsižvelgiant į dabartinius viešosios įstaigos IFP finansus atrodo mažai tikėtina, kad bent jau artimiausioje ateityje dėl nuosavų išteklių trūkumo viešoji įstaiga IFP nebūtų pajėgi sumokėti skolų ir dėl to reikėtų įsikišti valstybei.
(117)
Nors šiuo metu mažai tikėtina, kad viešajai įstaigai IFP turto pritrūks, tokia galimybė išlieka atsižvelgiant į ilgesnį laikotarpį. Tokiomis aplinkybėmis, jeigu nebūtų galima išteklių sukaupti parduodant turtą, būtų taikomi kiti garantijų mechanizmai (avansai, valstybės atsakomybės pripažinimas ir pan.). Be to, tuo, kad įstatymų leidėjas įvedė turto apsaugos schemą, galėtų būti remiamasi bylose dėl valstybės atsakomybės be kaltės tuo atveju, jeigu viešoji įstaiga IFP nevykdytų įsipareigojimų (89). Šiuo klausimu Komisija pažymi Prancūzijos institucijų argumentą (90), kad, jeigu valstybė viešajai įstaigai priklausantį turtą laikytų „būtinu“ su viešąja paslauga susijusiai užduočiai vykdyti, taigi prieštarautų jo pardavimui, ji neprivalėtų mokėti kompensacijos pagal garantijų mechanizmus. Tačiau Komisija pažymi, jog Prancūzijos institucijos pripažino, kad vykdant 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą valstybės atstovui yra taikomas reikalavimas užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą (nors jos ir nesutinka, kad viešajai įstaigai IFP dėl to gali būti suteiktas pranašumas) (91). Todėl Komisija mano, kad dėl tokio valdžios institucijos sprendimo neparduoti turto siekiant užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą valstybė galėtų būti priversta prisiimti atsakomybę be kaltės dėl lygybės viešųjų prievolių atžvilgiu pažeidimo.
(118)
Trečia, dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 185-226 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, jog darant mažai tikėtiną prielaidą, kad vykdant 1980 m. įstatymu nustatytą procedūrą kreditorius negalėtų susigrąžinti paskolintų sumų, priemonėms, kurias jis taikytų siekdamas įpareigoti valstybę prisiimti atsakomybę, būdingi garantijų mechanizmo ypatumai.
(119)
Nors Prancūzijos institucijos mano, kad valstybė iš principo negali būti įpareigota prisiimti atsakomybę tiek esant kaltei, tiek be kaltės (92), jos pripažįsta, kad, jeigu vykdant 1980 m. įstatymu nustatytą procedūrą valstybės atstovui būtų taikomas reikalavimas užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą, teismas galėtų nurodyti sumokėti kreditoriui kompensaciją. Tačiau Prancūzijos institucijos mano, kad tokiu atveju kreditoriui nebūtų suteiktas joks pranašumas, nes jo gauta kompensacija būtų panaši į tą, kokią jis gautų pagal bendrąją teisę. Šiuo klausimu Komisija pažymi tam tikrus 1980 m. įstatymu nustatytos specialios teisės ypatumus: pagal bendrosios teisės normas, susijusias su teisminiu likvidavimu, kreditoriai (visų pirma neturintieji garantijų) paprastai neatgauna visos paskolintos sumos, trečioji šalis dažniausiai nesumoka likviduojamos įmonės skolų.
(120)
Prancūzijos institucijos taip pat nesutinka su tuo, kad kreditorių galimybės gauti kompensacijas įpareigojant prisiimti atsakomybę prilygsta garantijai. Priešingai, Komisija mano, kad valstybės prievolė prisiimti atsakomybę (esant kaltei ar be kaltės) vykdant 1980 m. liepos 16 d. įstatyme nurodytų viešųjų juridinių asmenų skolų išieškojimo procedūrą prilygsta garantijų mechanizmui pagal Europos Sąjungos teisę, nes dėl tokios prievolės kreditoriai yra tikri, kad, jeigu viešoji įstaiga IFP nevykdytų įsipareigojimų, skolos jiems būtų grąžintos įpareigojant valstybę jas padengti. Be to, Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau - EŽTT) sprendime Société de gestion du port de Campoloro ir Société fermière de Campoloro prieš Prancūziją (93) (toliau - Sprendimas Campoloro) pripažįstamas savaiminių garantijų taikymas.
(121)
Galiausiai remdamasi minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 181-184 konstatuojamosiose dalyse pateiktais argumentais, į kuriuos Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad Prancūzijos institucijų pasiūlymo išaiškinti dekretą, kuriuo įgyvendinamas 1980 m. įstatymas, nepakanka, kad ištekliai nebūtų skiriami iš valstybės išteklių:
a)
Prancūzijos institucijos pasiūlė dekretą, kuriuo įgyvendinamas 1980 m. įstatymas, iš dalies keisti taip: „Jeigu pasibaigus šiems terminams į įspėjimą neatsižvelgiama, valstybės atstovas arba kontrolės institucija įtraukia išlaidas į įsipareigojimų nevykdančios valdžios institucijos ar viešosios įstaigos biudžetą. Prireikus būtinus išteklius iš valdžios institucijos ar įstaigos biudžeto jis skiria arba sumažindamas kitoms išlaidoms skirtus ir dar nepanaudotus asignavimus, arba padidindamas išteklius“ (pakeitimai pabraukti);
b)
tačiau Komisija pažymi, kad, kaip ji jau nurodė Sprendimo pradėti procedūrą 67 konstatuojamojoje dalyje, teisės akto (nei dabartinės versijos, nei pagal Prancūzijos institucijų pasiūlymą iš dalies pakeistos versijos) nuostatose neatmetama galimybė išteklius skirti juos padidinus, suteikus subsidiją ar valstybės išteklius.
(122)
Be to, dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 204-211 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad minėtas EŽTT sprendimas Campoloro rodo, jog šiuo atveju Prancūzijos valstybės prievolė prisiimti atsakomybę taikoma kaip numanoma garantija, kad valstybės institucijų skolos bus padengtos, ir ši prievolė nesusijusi su jokia nuostolių sąlyga:
a)
Komisija visų pirma pažymi, kad EŽTT atmetė Prancūzijos institucijų argumentus (Prancūzijos institucijos savo argumentus (94) bandė grįsti tuo, kad nėra aplinkybės, dėl kurios būtų galima apkaltinti valstybę, ir kad valstybės garantija juridinio asmens statusą turinčioms valdžios institucijoms netaikoma) ir pateikė ieškovų argumentams priešingus argumentus (95);
b)
Komisija pažymi, jog EŽTT galiausiai konstatavo, kad Europos žmogaus teisių konvencijos (toliau - Konvencija) 6 straipsnio 1 dalis yra pažeista visų pirma dėl to, kad „šie sprendimai turėtų būti įgyvendinami: Teismas primena, kad valstybės institucija negali remtis išteklių trūkumu siekdama nemokėti teismo sprendimu nustatytos skolos … “. Be to, EŽTT konstatavo, kad pažeistas minėtos Konvencijos Protokolo Nr. 1 straipsnis, nes kištasi į ieškovių teisę į nuosavybę: jos patyrė ypatingą, per didelę naštą, nes nesumokėtos sumos, kurias jos turėjo gauti (96). Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, EŽTT įpareigojo valstybę sumokėti visą įsiskolinusių savivaldybių skolą (97);
c)
Komisija mano, kad atsižvelgiant į šį EŽTT sprendimą pažymėtini trys svarbūs aspektai:
-
jeigu ieškovams grąžintina skola pripažįstama teismo sprendimu, valstybės atsakomybė taikoma kaip numanoma garantija (98), nes Prancūzijos valstybei priteista sumokėti visa viešojo juridinio asmens skola (99), o padėtis, kurią galima priskirti įsiskolinusios valdžios institucijos nemokumui, visiškai neatskirta nuo padėties, kai valstybė gali būti kaltinama įsipareigojimų nevykdymu (EŽTT visiškai neieško aplinkybės, dėl kurios būtų galima apkaltinti valstybę, ir remiasi vien skolininko nemokumu);
-
ši atsakomybė taikoma valdžios institucijų, kurios vis dėlto yra juridiniai asmenys, skoloms. Prancūzijos vyriausybė, norėdama paprieštarauti tam, kad Prancūzijos valstybė privalo prisiimti atsakomybę, aiškiai rėmėsi juridinio asmens ir nuosavo turto argumentu, tačiau šį argumentą EŽTT atmetė;
-
valstybės garantija taikoma valstybės įsteigtoms valdžios institucijoms. Todėl garantija iš esmės susijusi su skolininko statusu, reglamentuojamu pagal viešąją teisę.
d)
be to, Komisija pažymi, kad minėtoje EŽTT byloje Campoloro priimtas sprendimas nėra vienintelis - priešingai, jis atspindi labai aiškią šio teismo praktikos, visų pirma sprendimų Artico prieš Italiją (100) ir Bourdov prieš Rusiją (101), tendenciją.
(123)
Dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 212-220 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad dėl Prancūzijos institucijų pateiktų pastabų šie argumentai negali būti paneigti. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro tokią pat išvadą kaip ir dėl Pašto bylos (išvada dėl šios bylos pateikta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 222 konstatuojamojoje dalyje ir Sprendime pradėti procedūrą): kad pagal dabartinę Prancūzijos teisę viešosios įstaigos IFP kreditorius, kuriam grąžintina skola nesumokama taikant 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytas procedūras, visas paskolintas ir negrąžintas sumas gali atgauti remdamasis valstybės, kaip paskutinio garanto, atsakomybe, priešingai negu taikant pagal bendrąją teisę reglamentuojamą likvidavimo procedūrą, pagal kurią kreditoriui grąžinama suma ribojama atsižvelgiant į turimo turto vertę. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad valstybės atsakomybė vertinama kaip garantija, kad ši garantija Prancūzijos teisės aktu visiškai neribojama ir kad ji iš esmės susijusi su pagal viešąją teisę reglamentuojamu įsiskolinusios įstaigos statusu.
(124)
Be to, dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 223-226 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija atsižvelgia į Prancūzijos pasiūlymą į visas viešosios įstaigos IFP sutartis, kuriomis prisiimami įsipareigojimai dėl skolų, įtraukti tam tikrą sąlygą, kuria būtų sumažinta rizika, kad valstybė bus įpareigota prisiimti atsakomybę be kaltės vien dėl viešosios įstaigos IFP nemokumo. Vis dėlto Komisija mano, kad toks teisinis pagrindas vis dar netvirtas ir kelia abejonių dėl jo ilgalaikiškumo, nes prisiimtos rizikos išimtis yra teismų praktikoje nustatyta taisyklė, kuri bet kada gali būti keičiama. Tačiau Komisija mano, kad vien tokio pasiūlymo neužtenka, nes į jį neįtraukti visi galimi atvejai: atsižvelgiant į jį negalima atmesti galimybės, kad valstybės garantija bus taikoma visų rūšių atsakomybei (ypač deliktinei ir baudžiamajai atsakomybei). Be to, sutartyse neįmanoma numatyti, kad valstybė neprivalės mokėti viešosios įstaigos IFP skolų šios įstaigos skolininkams, nes viešoji įstaiga IFP, pavyzdžiui, gali tapti trečiosios šalies skolininke pagal įvairius teisinius mechanizmus, visų pirma prijungus kitą įstaigą (102), turinčią skolų trečiosioms šalims, kurias sunku iš karto nustatyti. Galiausiai dėl konkrečių skolų trečiosioms šalims Komisija mano, kad neribotą garantiją būtų galima panaikinti tik bendro pobūdžio teisės aktu, kuriame būtų nurodyta, kad valstybė nėra viešosios įstaigos IFP garantas, ir kuris būtų visoms trečiosioms šalims taikomas esant bet kokiai padėčiai. Be to, remiantis Prancūzijos pasiūlymais negalima aiškiai nustatyti, kas atsitiktų viešosios įstaigos IFP nemokumo atveju (103), jeigu šiais pasiūlymais būtų užkirstas kelias bet kokiai viešosios įstaigos IFP kreditoriaus galimybei įpareigoti valstybę prisiimti atsakomybę už jam grąžintinos skolos padengimą (Komisijos nuomone, tokia prielaida nėra patikrinta).
(125)
Ketvirta, net jeigu viešosios įstaigos kreditoriui skola nebūtų grąžinta, galėtų būti patirti teisiniai padariniai kreditoriui pareiškus, jog susidarant skolai jis padarė teisėtą klaidą tikėdamasis, kad ji bus grąžinta.
(126)
Dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 227 konstatuojamojoje dalyje, 228 konstatuojamosios dalies pirmojoje, antrojoje bei trečiojoje pastraipose ir 229 konstatuojamojoje dalyje jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, jog remiantis regimybės teorija (104) galima patvirtinti, kad viešosios įstaigos IFP kreditoriai, atsižvelgdami į visus nuoseklius požymius, turi pagrindo manyti, kad tokia garantija iš tikrųjų taikoma (net ir darant prielaidąquod non, kad dėl turimo PKVĮ statuso Prancūzijos valstybės neribota garantija viešajai įstaigai IFP teisiškai negali būti taikoma). Pagal regimybės teoriją pagrindiniai tinkami požymiai yra tokie: remdamasis įvairiais teisės aktais (1980 m. įstatymu ir jo įgyvendinimo teisės aktais) ar oficialiais (biudžeto) dokumentais kreditorius gali tikėtis, kad trūkstant lėšų valstybė padengs PKVĮ skolas arba prisiims atsakomybę jas padengti; kreditoriai taip pat tikisi, kad tokia garantija taikoma, nes Prancūzijos institucijos nepateikė paaiškinimo dėl teisės, kuri šioje srityje taikoma priėmus Sprendimą Campoloro ir pasibaigus pirmosioms Komisijos pradėtoms procedūroms, susijusioms su PKVĮ statusu; galiausiai tokie lūkesčiai taip pat kyla dėl to, kad nėra aiškios informacijos apie padarinius, kurie būtų patirti PKVĮ nutraukus mokėjimus.
(127)
Šiuo atveju Komisija nori pridurti, kad iki 2006 m. liepos 7 d. galimi viešosios įstaigos IFP kreditoriai sutartiniais santykiais buvo susiję su profesine įstaiga pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612; ši įstaiga buvo pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo ir kreditoriai neturėjo jokio pagrindo manyti, kad jai galėtų būti taikoma valstybės garantija. Todėl taikyti regimybės teoriją tikslinga gali būti tik skoloms, susidariusioms pakeitus viešosios įstaigos IFP statusą.
(128)
Komisija daro išvadą (kuri yra tokia pati kaip Pašto byloje jos eksperto pateiktos išvados), kad net jeigu, kaip teigia Prancūzijos institucijos, kreditorius būtų klaidingai manęs, kad valstybė privalo garantuoti viešųjų įstaigų, konkrečiai viešosios įstaigos IFP, skolas, susidariusias po 2006 m. liepos 7 d., jo klaida yra teisėta atsižvelgiant į pateiktą informaciją, ir dėl to gali būti patirti teisiniai padariniai. Jeigu išimties atveju kreditoriui skola nebūtų sumokėta, jis vis dėlto būtų tikras, kad ji negali būti panaikinta.
B. Garantija dėl viešosios įstaigos IFP veiklos tęstinumo ir (arba) jos įsipareigojimų įgyvendinimo
(129)
Dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 230-250 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad net jeigu įgyvendinus A punkte apibūdintas procedūras PKVĮ kreditoriui skola nebūtų sumokėta per priimtiną terminą, jis vis dėlto būtų tikras, kad ši skola nebus panaikinta, - priešingai negu pagal privatinę teisę reglamentuojamos likviduojamos įstaigos kreditorius, neturintis jokių garantijų, kad jam grąžintina skola bus sumokėta.
(130)
Komisija pabrėžia, kad viešąją įstaigą likviduojant valdžios institucijos sprendimu negali būti panaikintos įstaigos teisės ir pareigos: taikoma praktika ir tam tikri pagrindiniai administracinės teisės principai rodo (nors tai nėra aiškiai numatyta jokiame teisės akte), kad jeigu valdžios institucijos sprendimu įstaiga likviduojama, likviduojamos viešosios įstaigos teises ir pareigas visada perima kita įstaiga, o jeigu jų neperima įstaiga, perima valstybė. Kitaip tariant, viešųjų įstaigų skolos visada perduodamos kitam juridiniam asmeniui, kuris negali atsisakyti jas padengti, todėl kiekvienas kreditorius yra tikras, kad įgyvendinti teisę į jam grąžintiną skolą galės prašyti kitos įstaigos, taigi, skola nebus panaikinta.
(131)
Komisija daro nuorodą į išvadas, pateiktas minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 233-250 konstatuojamosiose dalyse ir pagrįstas Pašto byloje jos eksperto atliktu tyrimu, susijusiu su viešosioms įstaigoms poveikį darančiais vidaus struktūros pokyčiais; išvadose išskiriamos trys viešųjų įstaigų likvidavimo priežastys (105): baigiasi viešųjų įstaigų veiklos laikotarpis, viešosios įstaigos likviduojamos panaikinus jų užduotis ir įstaigos užduotys perduodamos kitai įstaigai kartu būtinai perduodant teises ir pareigas (tai dažniausiai pasitaikantis atvejis):
a)
pirma, remiantis šia analize galima pažymėti, kad, nors nėra bendros teisinės sistemos, pagal kurią viešosios įstaigos būtų likviduojamos, praktika rodo, kad remiantis teisės aktu (106) likviduojamos įstaigos teisės ir pareigos visada perduodamos valstybei arba šios įstaigos užduotis perimančiai įstaigai;
b)
antra, paprastai perduodamos „teisės ir pareigos“ (terminas „pareigos“ neabejotinai apima skolas), kartais perduodamas „turtas“ (107) (šis terminas taip pat apima skolas). Nustatytas vienintelis viešosios įstaigos likvidavimo pasibaigus jos veiklos laikotarpiui pavyzdys ir bet kokiu atveju tuomet buvo numatyta skolas perduoti kitoms pagal viešąją teisę reglamentuojamoms įstaigoms (108);
c)
trečia, net jeigu panaikinamos užduotys, viešosios įstaigos teises ir pareigas praktiškai perima kita įstaiga;
d)
ketvirta, tyrime aprašyta praktika atitinka minėtus 2002 m. liepos 18 d. Kodifikavimo instrukciją Nr. 02-060-M95 ir Finansų organizavimo steigiant, pertvarkant ir panaikinant nacionalines viešąsias įstaigas vadovą (109), t. y. likviduotos PKVĮ teisės ir pareigos atitenka valstybei arba įstaigos užduotis perimančiam juridiniam asmeniui.
(132)
Galiausiai Komisija, kaip ir jos ekspertas Pašto byloje, daro išvadą, kad likvidavus tam tikras užduotis vykdžiusias viešąsias įstaigas šių įstaigų skolos praktiškai visada perduodamos kitam pagal viešąją teisę reglamentuojamam juridiniam asmeniui. Todėl šių viešųjų įstaigų, kurioms priklauso ir viešoji įstaiga IFP, kreditoriai yra tikri, kad jiems grąžintinos nepadengtos skolos nebus panaikintos.
C. Išvados dėl valstybės garantijos taikymo viešajai įstaigai IFP
(133)
Remdamasi informacija, pateikta siekiant įrodyti, kad taikoma konkrečių skolų grąžinimo garantija ir garantija dėl viešosios įstaigos IFP įsipareigojimų įgyvendinimo, Komisija daro išvadą, kad nuo tada, kai 2006 m. liepos 7 d. pakeistas viešosios įstaigos IFP statusas:
-
viešosios įstaigos IFP kreditoriams nekyla įprastų taikant privatinę ir viešąją teisę atsirandančių kliūčių, dėl kurių gali likti padengtos ne visos skolos;
-
viešosios įstaigos IFP kreditoriai, siekdami, kad būtų išieškotos jiems grąžintinos skolos, gali prašyti taikyti specialias procedūras, pagal kurias valstybė gali įpareigoti įsiskolinusią įstaigą sumokėti skolą;
-
pagal Prancūzijos teisę viešosios įstaigos IFP kreditoriai jokiomis aplinkybėmis negali tikėtis, kad viešajai įstaigai IFP galėtų galutinai pritrūkti lėšų;
-
remiantis biudžeto dokumentais galima daryti prielaidą, kad trūkstant lėšų valstybė viešojo sektoriaus įstaigoms, prie kurių priskiriama ir viešoji įstaiga IFP, galėtų suteikti išskirtinę subsidiją;
-
jeigu atlikus apibūdintas procedūras kreditorius negali atgauti skolos, jis gali patraukti valstybę atsakomybėn, kad būtų padengta visa jam grąžintina skola;
-
jeigu nurodytus veiksmus reikia atlikti per ilgesnį laikotarpį, kreditorius tikras, kad jam grąžintina skola nebus panaikinta, net jeigu viešosios įstaigos IFP vidaus struktūra būtų pakeista.
(134)
Šie ypatumai iš esmės susiję su viešosios įstaigos IFP turimu viešosios įstaigos statusu ir dėl jų valstybė atlieka paskutinio garanto vaidmenį. Todėl galima teisėtai daryti išvadą, kad viešoji įstaiga IFP dėl turimo PKVĮ statuso gauna neribotą Prancūzijos valstybės garantiją.
(135)
Neribotos valstybės garantijos taikymas viešajai įstaigai IFP reiškia, kad perduodami valstybės ištekliai, kaip apibrėžta minėto Pranešimo dėl garantijų 2.1 punkte. Viešoji įstaiga IFP nemoka jokios šios garantijos priemokos. Taigi įmonei teikiamas pranašumas ir kartu mažėja valstybės ištekliai, nes valstybė atsisako mokesčio, kuris paprastai imamas teikiant garantijas. Be to, dėl garantijos atsiranda rizika, kad šiuo metu ir ateityje gali būti naudojami valstybės ištekliai, nes valstybė galėtų būti įpareigota mokėti viešosios įstaigos IFP skolas (110).
(136)
Galiausiai viešajai įstaigai IFP taikoma neribota valstybės garantija priskirtina valstybei, nes ji atsiranda dėl to, kad pagal viešąją teisę reglamentuojamas viešosios įstaigos IFP turimas statusas, nacionalinės teisės principai ir du teisės aktai - 1985 m. sausio 25 d. įstatymas, tapęs Komerciniu kodeksu, ir 1980 m. liepos 16 d. Įstatymas Nr. 80-539 bei jo įgyvendinimo teisės aktai - yra tarpusavyje susiję.
7.1.1.2. Pagal privatinę teisę reglamentuojamoms grupės IFP patronuojamosioms bendrovėms neribota garantija netaikoma
(137)
Kaip Komisija jau nurodė su minėta byla C 51/2005 susijusiame savo sprendime (111), su aptariamu atveju susijusiame Sprendime pradėti procedūrą ir šio sprendimo 2 dalyje („Grupė IFP“), konkurencijos teisės požiūriu viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat sudaro ekonominę grupę: viešoji įstaiga IFP tiesiogiai valdo 100 % bendrovės Axens kapitalo ir 100 % bendrovės Beicip-Franlab kapitalo, o netiesiogiai - 100 % bendrovės Prosernat kapitalo, kontroliuoja patronuojamąsias bendroves: įstaigos valdymo personalas dalyvauja šių bendrovių sprendimus priimančiuose organuose, reiškia nuomonę visų pirma dėl strateginių gairių ir pagrindinių sprendimų, susijusių su patronuojamųjų bendrovių ateitimi, ir privalo laikytis išimtinių sutarčių dėl technologijų, būtinų patronuojamųjų bendrovių ekonominei veiklai vykdyti, perdavimo (šiose sutartyse numatytos abipusės pirmojo atsisakymo teisės (112)), taip pat sutarčių dėl patalpų bei darbuotojų suteikimo; taigi viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat ekonominė integracija yra pakankamai didelė, kad būtų galima daryti tokią išvadą. Todėl reikėtų įvertinti tikslų valstybės garantijos taikymo mastą norint patikrinti, ar pagal privatinę teisę reglamentuojamai viešosios įstaigos IFP patronuojamajai bendrovei nevykdant įsipareigojimų valstybės ištekliai galėtų būti naudojami šios bendrovės kreditoriams skirtoms kompensacijoms sumokėti (kitaip tariant, ar viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių ekonominei veiklai taikoma neribota valstybės garantija).
(138)
Pastabose bendrovė UOP Limited šiuo klausimu nuomonės nepareiškia. Jos argumentai grindžiami rinkos dalyvių nuomone apie įstaigą IFP / Axens, dėl kurios, bendrovės teigimu, grupė IFP įgyja pranašumą tiek palaikydama ryšius su tiekėjais, tiek su klientais ar kapitalo teikėjais. Klausimas bus aptartas šio sprendimo 7.1.4 dalyje, kurioje nagrinėjamas taikant priemonę grupės IFP gaunamas pranašumas.
(139)
Tačiau, kaip nurodyta 47 konstatuojamojoje dalyje, Prancūzijos institucijos nesutinka, kad viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms teikiama valstybės garantija - visų pirma dėl jų turimo akcinės bendrovės statuso, reglamentuojamo pagal bendrąją teisę.
(140)
Remdamasi 7.1.1.1 dalyje pateiktais argumentais, kad viešajai įstaigai IFP teikiama neribota garantija, Komisija toliau nagrinės, ar pagal privatinę teisę reglamentuojamų viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai gauna (A) konkrečių skolų grąžinimo garantiją arba (B) garantiją dėl šių patronuojamųjų bendrovių įsipareigojimų įgyvendinimo trūkstant turto.
A. Viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai negauna jokios konkrečių skolų grąžinimo garantijos
(141)
Viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės turi akcinės bendrovės statusą. Kaip pagal privatinę teisę reglamentuojamiems juridiniams asmenims, šioms bendrovėms (priešingai negu jas kontroliuojančiam akcininkui, kuris yra viešoji įstaiga) Prancūzijoje iš esmės taikomos pagal bendrąją teisę reglamentuojamos teisminio reorganizavimo ir likvidavimo procedūros (113).
(142)
Prieš nagrinėjant, ar kontroliuojantysis akcininkas - viešoji įstaiga IFP - galėtų būti priverstas prisiimti atsakomybę už patronuojamąsias bendroves (b), reikėtų apibūdinti pagal bendrąją teisę reglamentuojamą teisminio likvidavimo procedūrą, kuri šioms pagal privatinę teisę reglamentuojamoms patronuojančiosioms bendrovėms būtų taikoma, jeigu būtų nutraukti mokėjimai (a).
a) pagal bendrąją teisę reglamentuojama teisminio likvidavimo procedūra
(143)
Jeigu viena iš grupės IFP patronuojamųjų bendrovių (akcinė bendrovė) nutrauktų mokėjimus (kitaip tariant, nebepajėgtų skolų padengti turimu turtu) ir jeigu būtų akivaizdžiai neįmanoma atlikti reorganizavimo (114), vykdant pagal bendrąją teisę reglamentuojamą procedūrą (115) šiai patronuojamajai bendrovei būtų taikoma teisminio likvidavimo procedūra. Prireikus skolininkas galėtų prašyti pradėti procedūrą (116) ne vėliau kaip per 45 dienas nuo mokėjimų nutraukimo dienos (nebent jis jau būtų paprašęs pradėti taikinimo procedūrą). Tokios teisminio likvidavimo procedūros tikslas būtų nutraukti įmonės veiklą arba parduoti jos turtą, perleidžiant įmonės teises ir turtą visus kartu ar atskirai (117). Sprendimu, kuriuo būtų pradėtas teisminis likvidavimas (118), teismas paskirtų įgaliotąjį teisėją ir likvidatorių - bankroto administratorių ar dėl atitinkamoje srityje turimos kompetencijos pasirinktą asmenį. Tuomet likvidatorius per mėnesį nuo paskyrimo parengtų ataskaitą apie įmonės padėtį, paskui įvykdytų likvidavimo operacijas, taip pat patikrintų (119) skolas (120). Likvidavus įmonę gautos pajamos kreditoriams būtų paskirstytos eiliškumo principu (pirmaeiliams ir hipotekos kreditoriams, kreditoriams, turintiems specialų užstatą kilnojamuoju turtu, ir garantijų neturintiems kreditoriams, t. y. nepirmaeiliams kreditoriams, proporcingai jiems grąžintinoms skoloms).
(144)
Kai nebėra neapmokėtų skolų ir likvidatorius turi pakankamai pinigų, kad padengtų kreditoriams grąžintinas skolas, arba kai tęsti teisminio likvidavimo neįmanoma, nes trūksta turto, teismas paskelbia teisminio likvidavimo pabaigą (121). Pasibaigus procedūrai, skolininkui taikomas draudimo atnaujinti jo persekiojimą principas. Kitaip tariant, priėmus sprendimą baigti teisminį likvidavimą dėl turto trūkumo kreditoriai neturi galimybės persekioti skolininką, nebent (122) grąžinti skolą būtų priteista teismo sprendimu arba skola būtų atsiradusi dėl su kreditoriaus asmeniu susijusių teisių.
b) pagal privatinę teisę reglamentuojamoms viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms garantijų mechanizmas netaikomas
(145)
Kaip Pašto byloje paaiškino Komisijos ekspertas, tam tikrose komercinėse bendrovėse, visų pirma akcinėse bendrovėse ir uždarosiose akcinėse bendrovėse, akcininkai paprastai neprivalo grąžinti įstaigos, kurios akcijas jie valdo, skolų, viršijančių pradinį jų įnašą. Viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės, kaip akcinės bendrovės, priklauso būtent šiai kategorijai. Todėl, jeigu patronuojamoji bendrovė, įsteigta kaip ribotos rizikos bendrovė (šiuo atveju akcinė bendrovė), nevykdo įsipareigojimų ir jeigu nėra garantijų, patvirtinimų, laidavimų, ketinimų protokolo ar patikinimo rašto (123), kuriais bendrovė būtų aiškiai įpareigota prisiimti atsakomybę, grupėje IFP, kaip ir bet kokioje kitoje bendrovių grupėje, patronuojančiosios bendrovės atsakomybė ribojama - bendrovė praranda tik savo įnašus (kaip ir bet kuris kitas įprastas akcininkas).
(146)
Atsižvelgiant į tai, kad viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės pagal konkurencijos teisę priklauso tai pačiai ekonominei grupei, reikėtų patikrinti, ar pagal Prancūzijos bendrovių teisę viešoji įstaiga IFP dėl patronuojamųjų bendrovių ekonominės priklausomybės nuo patronuojančiosios bendrovės gali būti savaime įpareigota prisiimti atsakomybę, taigi ir naudoti valstybės išteklius tuo atveju, jeigu šios pagal privatinę teisę reglamentuojamos patronuojamosios bendrovės nevykdytų įsipareigojimų, nes šią viešąją įstaigą daugiausia finansuoja valstybė, suteikusi jai numanomą neribotą garantiją.
(147)
Baigusi išsamų tyrimą Komisija gali daryti išvadą, kad pagal Prancūzijos civilinę ir komercinę teisę tuo atveju, jeigu patronuojamosios bendrovės nevykdo įsipareigojimų, jų kontroliuojantysis akcininkas atsakomybės iš esmės neprivalo prisiimti, nebent įrodoma su patronuojamosios bendrovės valdymu susijusi jos kontroliuojančiojo akcininko kaltė (i). Neseniai numatytuose Civilinio kodekso pakeitimo projektuose, kurių paskui atsisakyta ir kuriais kaip tik siekta netiesioginės deliktinės atsakomybės principą išplėsti ir taikyti grupės patronuojančiosios bendrovės bei patronuojamųjų bendrovių santykiams, patvirtinama, kad a contrario šiuo metu Prancūzijos teisėje tokio principo nėra (ii).
i) bendra akcininko atsakomybė už jo patronuojamąją bendrovę nėra numatyta
(148)
Pagal doktriną (124) dėl grupės organizavimo niekada savaime neatsiranda su tuo susijusi atsakomybė. Pagal Prancūzijos teisę laikomasi asmeninės atsakomybės, nustatytos Civilinio kodekso 1382 straipsnyje (125), principo. Todėl teisė naudoti patronuojančiosios bendrovės turtą suteikiama tik dėl šios bendrovės neteisėtų veiksmų.
(149)
Visų pirma kadangi šiuo atveju grupės IFP patronuojančioji bendrovė yra pagal viešąją teisę reglamentuojamas juridinis asmuo (viešoji įstaiga IFP), nagrinėjant šį klausimą kyla papildomas sunkumas: pirmiausia reikia kelti teismo jurisdikcijos klausimą - kuriam teismui (administraciniam ar bendrosios kompetencijos) pagal Prancūzijos sistemą prireikus būtų priskirta jurisdikcija nustatyti galimą juridinio asmens, reglamentuojamo pagal viešąją teisę ir kontroliuojančio pagal privatinę teisę reglamentuojamą juridinį asmenį, dėl kurio vykdomas teisminis likvidavimas, atsakomybę.
(150)
Komisija pažymi, kad nagrinėdamas ieškinius dėl atsakomybės už turto trūkumą nustatymo (126) Arbitražo teismas ilgą laiką laikėsi nuomonės, kad bendrosios kompetencijos teismui jurisdikcija priskiriama tuomet, jeigu viešasis juridinis asmuo vadovauja teisiškai (127), o administraciniam teismui - tuomet, jeigu viešasis juridinis asmuo vadovauja faktiškai (128). Tačiau atrodo, kad šioje srityje administracinių ir bendrosios kompetencijos teismų jurisdikcija nuo šiol atskiriama remiantis teikiamų paslaugų pobūdžiu: tuo, ar teikiamos administracinės viešosios paslaugos, ar vykdoma pramoninė arba komercinė veikla:
a)
kalbant apie administracines viešąsias paslaugas pažymėtina, kad Arbitražo teismas ankstesnės teismų praktikos, pagrįstos teisiniu ar faktiniu valdymu, veikiausiai atsisakė (129) priėmęs sprendimą Dordonės departamentas (130): Aukščiausiasis Teismas buvo nusprendęs, kad jurisdikcija nagrinėti su administracinėmis viešosiomis paslaugomis susijusias bylas priskiriama administraciniam teismui, neatsižvelgiant į tai, ar viešasis juridinis asmuo teisiškai ar faktiškai vadovauja privačiam juridiniam asmeniui, vykdančiam su viešąja paslauga susijusias užduotis. Arbitražo teismas, laikydamasis sprendimo Blanco (131), priminęs, kad „atsakomybei, kuri dėl žalos, patirtos teikiant administracines viešąsias paslaugas, gali tekti valstybei arba kitiems pagal viešąją teisę reglamentuojamiems juridiniams asmenims, taikoma viešojoje teisėje nustatyta tvarka“ (pabraukė Komisija) ir kad ši tvarka netaikoma tik tuomet, jeigu tai aiškiai numatyta įstatymu, nusprendė, jog remiantis 1985 m. sausio 25 d. Įmonių teisminio reorganizavimo ir likvidavimo įstatymu (kuris šiuo metu yra kodifikuotas Komercinio kodekso L. 624-3 ir tolesniuose straipsniuose) negalima tvirtinti, „kad teisės aktų leidėjas, nukrypdamas nuo principų, kuriais reglamentuojama viešųjų juridinių asmenų atsakomybė, bendrosios kompetencijos teismams siekė priskirti jurisdikciją nustatyti valstybės ar kitų pagal viešąją teisę reglamentuojamų juridinių asmenų atsakomybę, tenkančią vykdant su administracine viešąja paslauga susijusią užduotį“ (pabraukė Komisija);
b)
tačiau kalbant apie pramoninę ar komercinę veiklą, jurisdikcija nustatyti pagal viešąją teisę reglamentuojamo juridinio asmens, kontroliuojančio likviduojamą privatų juridinį asmenį, civilinę atsakomybę aiškiai priskiriama bendrosios kompetencijos teismams. Sprendime Société d’Économie Mixte Olympique d’Alès en Cévennes (132) Arbitražo teismas visų pirma pažymėjo, kad „nors jurisdikcija nustatyti valstybės ar kitų pagal viešąją teisę reglamentuojamų juridinių asmenų civilinę atsakomybę, tenkančią vykdant su administracine paslauga susijusią užduotį, priskiriama administraciniams teismams, jurisdikcija nustatyti valstybės ar pagal viešąją teisę reglamentuojamo juridinio asmens atsakomybę, susijusią su pramonine ar komercine veikla, priskiriama bendrosios kompetencijos teismams, ir neturi būti išskiriama tai, ar atitinkama valdžios institucija vadovavo faktiškai ar teisiškai“ (pabraukė Komisija). Tokią išvadą tuo metu nagrinėtoje byloje Arbitražo teismas priėjo atmetęs galimybę, kad vykdydama veiklą vykdomąją valdybą ir stebėtojų tarybą turinti akcinė bendrovė (SEM Olympique d’Alès en Cévennes) teikia administracines viešąsias paslaugas; jis rėmėsi dviem pagrindais: bendrovės veiklos tikslu (133) ir bendrovės finansavimo būdu (134).
(151)
Kalbant konkrečiai apie akcines bendroves Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat, kurios yra pagal privatinę teisę reglamentuojamos patronuojamosios bendrovės, kontroliuojamos viešosios įstaigos IFP, iš byloje pateiktos informacijos, visų pirma primintos 159 konstatuojamojoje dalyje, matyti, kad jų tikslas yra vykdyti ekonominę (135), o ne administracinę veiklą. Be to, pagrindiniai šių įmonių ištekliai gaunami iš ekonominės veiklos pajamų, o ne iš viešojo finansavimo lėšų. Galiausiai pažymėtina, kad šios viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės buvo įsteigtos kaip komercinės bendrovės pagal privatinę teisę reglamentuojamo juridinio asmens iniciatyva (136) (o ne viešojo juridinio asmens iniciatyva, nes viešoji įstaiga IFP į PKVĮ buvo pertvarkyta tik 2006 m. liepos 7 d.). Todėl bendrovių Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat veiklos pramoninis ir komercinis pobūdis yra neginčytinas ir, jeigu joms būtų taikoma teisminio likvidavimo procedūra, nėra jokių abejonių, kad jurisdikcija nagrinėti viešajai įstaigai IFP pareikštą ieškinį dėl atsakomybės nustatymo priklausytų bendrosios kompetencijos teismams.
(152)
Todėl sąlygas, kuriomis kontroliuojantysis akcininkas prisiima atsakomybę, reikėtų patikrinti atsižvelgiant į Kasacinio teismo praktiką. Tačiau sąlygos, taikomos siekiant išplėsti pradėtą konkretaus juridinio asmens (patronuojamosios bendrovės) teisminio likvidavimo procedūrą ir taikyti ją kitam juridiniam asmeniui (patronuojančiajai bendrovei), yra labai griežtos. Patronuojamajai bendrovei nevykdant įsipareigojimų dėl jos veiksmų nukentėję asmenys, norėdami gauti kompensaciją, privalo įrodyti, kad patronuojančiosios bendrovės veiksmai buvo neteisėti, ypač įrodyti, kad patronuojančioji bendrovė derėjosi dėl patronuojamosios bendrovės turimo juridinio asmens statuso (α) ir kad kontroliuojamoji bendrovė buvo valdoma netinkamai (β).
α) patronuojančiosios bendrovės derybos dėl patronuojamosios bendrovės turimo juridinio asmens statuso
(153)
Pagal Kasacinio teismo praktiką įpareigoti patronuojančiąją bendrovę prisiimti atsakomybę už patronuojamųjų bendrovių veiksmus leidžiama dviem išimtiniais atvejais (137): jeigu patronuojamųjų bendrovių ir patronuojančiosios bendrovės turtas yra bendras (vadinamoji „turto sutapties“ prielaida) ir jeigu patronuojamosios bendrovės yra fiktyvūs juridiniai asmenys (vadinamoji „fiktyvaus juridinio asmens“ prielaida).
(154)
„Turto sutapties (138)“ sąvoka paprastai apibūdinama padėtis, kai iš dviejų atskirų juridinių asmenų apskaitos neįmanoma nustatyti, kuriam iš šių juridinių asmenų priskiriama konkreti turto ar skolų dalis. Tačiau siekiant įrodyti turto sutaptį neužtenka nustatyti, kad grupės bendrovės palaiko ryšius, net ir glaudžius. Turto sutapties taip pat negalima nustatyti remiantis vien tuo, kad akcininkai ar vadovai yra tie patys ir net registruotoji būstinė yra ta pati (139). Siekiant atmesti turto sutapties galimybę, dažniausiai užtenka to, kad grupės vidaus santykiai įforminti patronuojančiosios bendrovės ir jos patronuojamųjų bendrovių pasirašytose sutartyse (140).
(155)
Atrodo, kad dviejuose naujausiuose sprendimuose Metaleurop (141) ir AOL Liberté (142) Kasacinis teismas net griežčiau tikrino sąlygas, kuriomis procedūra išplečiama ir taikoma grupės patronuojančiajai bendrovei. Grupės bendrovių integracija, net ir labai didelė, nebūtinai reiškia, kad turtas sutampa. Pagal doktriną (143)„nei dviejų įstaigų finansų ir mainų sutartys, nei keitimasis darbuotojais, nei patronuojančiosios bendrovės mokami avansai, nei patronuojančiajai bendrovei suteikti įgaliojimai valdyti patronuojamąją bendrovę nerodo bendros apskaitos netvarkos, dėl kurios reikėtų sujungti turtą.“ Taigi atrodo, kad įpareigoti patronuojančiąją bendrovę prisiimti atsakomybę už vienos iš patronuojamųjų bendrovių veiksmus remiantis turto sutapties argumentu yra labai sunku (144), nes Kasacinis teismas reikalauja pateikti itin daug šio argumento įrodymų.
(156)
Šiuo atveju pažymėtina, jog Komisija jau nurodė, kad „ … IFP grupė ir susijusios pavaldžiosios bendrovės yra atskiri teisiniai subjektai, todėl jų sąskaitos yra atskiros“ (145). Be to, viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių pasirašytos sutartys, visų pirma išimtinės technologijų perdavimo ar darbuotojų teikimo sutartys (146), nerodo bendros apskaitos netvarkos, dėl kurios reikėtų sujungti turtą, kaip apibrėžta Kasacinio teismo praktikoje, nes kiekviena paslauga atskirai įtraukiama į kiekvienos grupei IFP priklausančios įstaigos atitinkamų balansų apskaitą, kaip bus nurodyta 7.1.4 ir 7.3 dalyse.
(157)
Vertinant „juridinio asmens fiktyvumą“, reikia nustatyti, ar patronuojamajai bendrovei priklausančios bendrovės sutartyje nėra nuostatų (affectio societatis), kuriomis įrodoma, kad bendrovė nevykdo faktinės veiklos. Kasacinis teismas (147) mano, kad bendrovė fiktyvi tuomet, jeigu juridinis asmuo, dėl kurio pradėta procedūra, veikia tik išoriškai ir nevykdo nuo įmonės savininko (fizinio ar juridinio asmens) atskiros veiklos (148).
(158)
Remdamasi vieša informacija (149), Komisija taip pat pažymi, kad nesutampa nei viešosios įstaigos IFP ir bendrovių Axens, Beicip-Franlab bei Prosernat kontaktiniai duomenys, nei jų veiklos vietos:
a)
viešoji įstaiga IFP įregistruota Nantero prekybos ir bendrovių registre (toliau - PBR) numeriu B 775 729 155, jos registruotoji būstinė yra Riuej Malmezone (150). Viešoji įstaiga IFP Prancūzijoje turi dvi įstaigas, esančias Soleze (151) ir Po (152);
b)
bendrovė Axens įregistruota Nantero PBR numeriu B 599 815 073, jos registruotoji būstinė taip pat yra Riuej Malmezone, tačiau jos adresas skiriasi (153) nuo patronuojančiosios bendrovės būstinės adreso. Bendrovės veiklos centrai taip pat įsteigti ne tose vietose, kuriose veikia patronuojančiosios bendrovės veiklos centrai; šie centrai daugiausia įsteigti ne Prancūzijoje: Jungtinėse Amerikos Valstijose - Hjustone (Teksase), Prinstone (Naujajame Džersyje), Savanoje (Džordžijoje) ir Kalvert Sityje (Kentukyje); Kanadoje - Brokvilyje (Ontarijuje); Kinijoje (Pekine), Japonijoje (Tokijuje), Indijoje (Naujajame Delyje), Bahreine ir Rusijoje (Maskvoje);
c)
bendrovė Beicip-Franlab įregistruota Nantero PBR numeriu B 679 804 047, jos registruotoji būstinė taip pat yra Riuej Malmezone, tačiau jos adresas skiriasi (154) nuo patronuojančiosios bendrovės ir bendrovės Axens adresų. Patronuojamųjų bendrovių ir filialų ji turi įvairiose pasaulio šalyse: Bahreine (Abu Dabyje), Libijoje (Tripolyje), Malaizijoje (Kvala Lumpūre), Jungtinėse Amerikos Valstijose (Hjustone (Teksasas), Meksikoje (Viljahermosoje), Brazilijoje (Rio de Žaneire) ir Rusijoje (Maskvoje);
d)
bendrovė Prosernat įregistruota Nantero PBR numeriu B 315 251 330, jos registruotoji būstinė yra Piuto (155). Bendrovė nurodo (156), kad veikia dvidešimtyje pasaulio šalių: Pietų Amerikoje (Argentinoje, Brazilijoje, Venesueloje), Europoje (Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Norvegijoje), Šiaurės Afrikoje (Alžyre, Egipte), Persijos įlankos valstybėse (Saudo Arabijoje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Kuveite, Omane, Katare), Irane, Rusijoje ir Nepriklausomų valstybių sandraugoje, taip pat Pietryčių Azijoje.
(159)
Be to, šiuo atveju kiekviena patronuojamoji bendrovė faktiškai vykdo ekonominę veiklą ir ši veikla negali būti pagrįstai laikoma fiktyvia, juo labiau kad Kasacinis teismas laikosi labai griežtos pozicijos siekdamas nustatyti, ar juridinis asmuo yra fiktyvus (157):
a)
2001 m. įsteigta bendrovė Axens ekonominę veiklą faktiškai vykdo katalizatorių ir naftos perdirbimo bei naftos chemijos pramonei skirtų technologijų rinkoje. Šiai veiklai vykdyti ji samdo daugiau negu 600 asmenų ir iš šios veiklos kasmet gauna apie 300 mln. EUR apyvartą;
b)
1967 m. įsteigta bendrovė Beicip-Franlab vykdo faktinę veiklą, susijusią su specialios programinės įrangos telkinių žvalgybos srityje kūrimu ir platinimu, taip pat moksliniais tyrimais ir konsultacijomis. Šią veiklą vykdo daugiau negu šimtas darbuotojų ir iš šios veiklos bendrovė kasmet gauna apie 40 mln. EUR apyvartą;
c)
2001 m. įsigyta bendrovė Prosernat atlieka tyrimus, teikia paslaugas ir gamina dujų perdirbimo bei sieros šalinimo įrangą. Šiai veiklai vykdyti įmonė samdo apie 70 darbuotojų ir iš šios veiklos kasmet gauna apie 70 mln. EUR apyvartą.
(160)
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad neatsižvelgiant į valdymo klaidos atvejį, kuris bus nagrinėjamas 161-164 konstatuojamosiose dalyse, labai retai pasitaikančių atvejų, kurie teismų praktikoje numatyti siekiant įpareigoti patronuojančiąją bendrovę prisiimti atsakomybę už patronuojamąsias bendroves, - patronuojamosios bendrovės, kaip juridinio asmens, fiktyvumo ar patronuojamosios bendrovės ir patronuojančiosios bendrovės turto sutapties - sąlygos šiuo atveju aiškiai nėra įgyvendintos. Todėl Komisija mano, kad sąlygos, taikomos siekiant savaime įpareigoti viešąją įstaigą IFP prisiimti atsakomybę, jeigu jos patronuojamosios bendrovės Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat būtų likviduojamos, nėra įgyvendintos.
β) atsakomybė, tenkanti dėl to, kad patronuojančioji bendrovė netinkamai valdė patronuojamąją bendrovę
(161)
Paprastai patronuojančioji bendrovė gali būti verčiama prisiimti atsakomybę už netinkamą patronuojamosios bendrovės kontrolę (158). Jeigu patronuojančioji bendrovė padarė klaidų vykdydama privalomą patronuojamųjų bendrovių valdymo kontrolę, „pagal teismų praktiką kontroliuojančioji bendrovė, ypač veikianti bendrovių grupėje, gali būti įpareigota prisiimti atsakomybę“ (159). Doktrinoje nustatyta, kad dėl patronuojančiosios bendrovės, teisiškai ar faktiškai vadovaujančios sunkumų patiriančiai patronuojamajai bendrovei, padarytos valdymo klaidos patronuojančioji bendrovė gali būti įpareigota prisiimti atsakomybę (160) likviduojant patronuojamąją bendrovę. Patronuojančioji bendrovė, kaip patronuojamosios bendrovės akcininkė, gali būti įpareigota prisiimti atsakomybę (161), jeigu jai gali būti priskiriama kaltė, dėl kurios kontroliuojamoji bendrovė patyrė sunkumų (162).
(162)
Taigi bendrojoje teisėje numatyta vadovų atsakomybė už bendrovę, jos akcininkus ar kreditorius (163). Grupėje veikiančios ir mokėjimus nutraukusios vienos iš patronuojamųjų bendrovių kreditoriai stengsis įrodyti, kad patronuojančioji bendrovė teisiškai ar faktiškai vadovavo patronuojamajai bendrovei (164). Todėl patronuojančiosios bendrovės atsakomybė už patronuojamąją bendrovę, esant patronuojančiosios bendrovės kaltei, visų pirma įtvirtinama kolektyvinių procedūrų teisėje (165), ypač apibūdinant ieškinius dėl atsakomybės už turto trūkumą nustatymo (166), jeigu ši bendrovė vadovavo patronuojamajai bendrovei (167). Tačiau siekiant patraukti atsakomybėn dėl patronuojančiosios bendrovės kaltės reikia pateikti tokios kaltės įrodymą, ypač įrodyti šios kaltės ir vykdant patronuojamosios bendrovės veiklą patirtos atitinkamos žalos priežastinį ryšį (168).
(163)
Bet kokiu atveju iš to, kas išdėstyta, matyti, jog tokie patraukimo atsakomybėn veiksmai jokiu būdu nereiškia, kad teikiami ieškiniai dėl garantijos, nes atliekant šiuos veiksmus visada remiamasi atsakomybe esant patronuojančiosios bendrovės kaltei. Todėl pagal tokius ieškinius dėl garantijos bendro patronuojančiosios bendrovės atsakomybės už patronuojamąsias bendroves principo nustatyti negalima - šis principas neatspindėtų principo, pagal kurį akcininkas atsako tik už pradinius įnašus, įneštus į akcines bendroves, neatsižvelgiant į prielaidas, kad šios akcinės bendrovės gali būti fiktyvios ar jų ir patronuojančiosios bendrovės turtas gali sutapti (šiuo atveju tokias prielaidas galima atmesti).
(164)
Galiausiai iš Kasacinio teismo praktikos matyti, kad taikomas atsakomybės esant patronuojančiosios bendrovės kaltei, susijusiai su patronuojamosios bendrovės valdymu, principas jokiu būdu nėra panašus į garantijų schemai prilygstantį mechanizmą.
ii) naujausi netiesioginės deliktinės atsakomybės pakeitimo projektai
(165)
Taigi pagal dabartinę teisę atrodo, kad, kaip nurodoma naujausio parlamento informacinio pranešimo (169) išvadose, „teismų sprendimuose pabrėžiama, kad juridinio asmens statusas yra atsakomybės priskyrimo kliūtis“ (170) (pabraukė Komisija).
(166)
Ši kliūtis atrodo tokia didelė, kad Prancūzijoje neseniai pradėtos diskusijos dėl to, ar reikia keisti Civilinį kodeksą išplečiant netiesioginės deliktinės atsakomybės taikymo sritį - įtraukiant į ją ekonominės priklausomybės atvejus (171) (visų pirma susijusius su grupės patronuojamųjų bendrovių santykiais su patronuojančiąja bendrove). Atrodo, kad kai kurios minėtame parlamento pranešime nurodytos vartotojų asociacijos (172) ypač apgailestauja, kad tam tikros įstaigos, atsižvelgdamos į patronuojamųjų bendrovių veiklos būdą, vėliau kilus ginčui gali remtis grupės bendrovių teisiniu atskyrimu, jeigu kyla patronuojamosios bendrovės atsakomybės klausimas, nors komerciniuose pasiūlymuose ir buvo pabrėžusios, kad bendrovių grupė yra visiškai integruotų bendrovių grupė, teikianti visas paslaugas.
(167)
Preliminaraus projekto Catala (173) 1355 straipsnyje neseniai pasiūlyta įvesti naują netiesioginės deliktinės atsakomybės pagrindą, pagal kurį būtų iš naujo svarstomas patronuojamųjų bendrovių teisinio savarankiškumo principas.
„1355 straipsnis
Atsakomybė savaime priskiriama už žalą, padarytą tų subjektų, kurių veiklos būdas reguliuojamas arba veikla organizuojama, reglamentuojama ar kontroliuojama siekiant savo interesų. … “
(168)
Šio preliminaraus projekto rengėjų pastabose pateikiami paaiškinimai dėl šiame dokumente pasiūlytų naujovių, susijusių su netiesiogine deliktine atsakomybe. Priėmus šį preliminarų projektą kaip galimas pagrindas būtų įterpta „kito subjekto veiklos reglamentavimo ir organizavimo siekiant asmeninių šią kontrolę vykdančio subjekto interesų“ (174) sąvoka ir taip būtų gana smarkiai pakeista dabartinė teisė, juo labiau kad ši atsakomybė nuo šiol būtų griežta: norint patraukti atsakomybėn nebūtų „keliama sąlyga pateikti atsakingo subjekto kaltės įrodymą, bet įrodymą, kad padaryti veiksmai, dėl kurių tiesioginį jų vykdytoją galima patraukti asmeninėn atsakomybėn, jeigu šis veikė nekontroliuojamas kito subjekto“ (175).
(169)
Preliminaraus projekto 1360 straipsnio antrojoje pastraipoje šis principas apibūdinamas atsižvelgiant į bendrovių grupės patronuojančiosios bendrovės atsakomybę už patronuojamąsias bendroves:
„1360 straipsnis
… Taip pat atsakingas yra tas subjektas, kuris kontroliuoja ekonominę ar su turtu susijusią priklausomo profesinės veiklos vykdytojo veiklą, nors šis ir veikia savo vardu, jeigu nukentėjusysis nustato, kad veiksmai, dėl kurių patirta žala, yra susiję su kontrolės vykdymu. Visų pirma toks yra patronuojančiųjų bendrovių atvejis, kai žala patiriama dėl jų patronuojamųjų bendrovių, arba koncesijos suteikėjų atvejis, kai žala patiriama dėl jų koncesijų gavėjų.“ (Pabraukė Komisija).
(170)
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad a contrario pagal dabartinę Prancūzijos teisę patronuojančiąją bendrovę įpareigojant prisiimti atsakomybę už patronuojamąją bendrovę turi būti pateiktas patronuojančiosios bendrovės kaltės, susijusios su patronuojamosios bendrovės padėtimi, įrodymas, kaip jau buvo paaiškinta.
(171)
Dėl nuspėjamos Prancūzijos pozityviosios teisės raidos Komisija pažymi, kad numatytos reformos šioje srityje veikiausiai atsisakyta: rengiant minėtą parlamento pranešimą Įstatymų komiteto darbo grupė nepritarė tam, kad būtų „įtvirtinta dėl ekonominės priklausomybės priskiriama atsakomybė be kaltės“ (Rekomendacija Nr. 19). Be to, atrodo, kad numatyta reforma šioje srityje nebėra įtraukta į darbotvarkę: ji neminima Įstatymo Nr. 657 dėl civilinės atsakomybės pakeitimo pasiūlyme (176), pateiktame per 2009-2010 m. eilinę sesiją (Senato kanceliarijoje užregistruotame 2010 m. liepos 9 d.).
(172)
Pagal dabartinę Prancūzijos teisę patronuojančiosios bendrovės nei numanomai, nei savaime nėra patraukiamos atsakomybėn už pagal privatinę teisę reglamentuojamų patronuojamųjų bendrovių, kurios likviduojamos teismine tvarka, veiksmus; valstybės atsakomybės atvejis yra kitoks: ši atsakomybė, taikoma viešosioms įstaigoms nevykdant įsipareigojimų, turi garantijų mechanizmo požymių (visų pirma) dėl savaiminio pobūdžio.
B. Viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai neturi jokios garantijos dėl šių bendrovių veiklos tęstinumo ir (arba) jų įsipareigojimų įgyvendinimo
(173)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija gali daryti išvadą, kad, jeigu viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės, kaip akcinės bendrovės, būtų panaikintos baigus likvidavimo procedūrą, kartu būtų panaikintos jų teisės ir pareigos. Tokiomis aplinkybėmis jų kontroliuojantysis akcininkas (viešoji įstaiga IFP) galėtų iš anksto atlikti kapitalo injekciją (177), kad patronuojamosios bendrovės nebūtų likviduotos. Tokiu lėšų įnašu būtų galima užtikrinti, kad būtų perimtos šių patronuojamųjų bendrovių skolos trečiosioms šalims.
(174)
Tačiau tuomet viešoji įstaiga priimtų strateginį sprendimą, o ne vykdytų savaime jai tenkančią teisinę prievolę. Be to, toks sprendimas būtų griežtai reglamentuojamas pagal valstybės pagalbos srityje taikomą teisę: jeigu ši kapitalo injekcija nebūtų pagrįsta atsižvelgiant į privataus rinkos ekonomikos investuotojo elgesį, ją iš anksto turėtų tikrinti (ir jai pritarti) Europos Komisija, gavusi Prancūzijos institucijų pranešimą.
(175)
Todėl Komisija gali daryti išvadą, kad vykdant likvidavimo procedūrą viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai visiškai nėra tikri dėl to, kad skolos jiems bus apmokėtos.
C. Išvada dėl valstybės garantijos netaikymo pagal privatinę teisę reglamentuojamoms viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms
(176)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija gali daryti išvadą, kad pagal privatinę teisę reglamentuojamų grupės IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai, priešingai negu viešosios įstaigos IFP kreditoriai, negauna garantijos nei dėl to, kad konkrečios skolos jiems bus grąžintos, nei dėl to, kad likvidavimo atveju šių akcinių bendrovių veikla bus tęsiama. Todėl neribota garantija, kurią dėl savo statuso gauna viešoji įstaiga IFP, šioms pagal privatinę teisę reglamentuojamoms patronuojamosioms bendrovėms nėra taikoma. Komisija išvadą grindžia tuo, kad pagal privatinę teisę reglamentuojamų viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriams:
-
yra taikomos pagal bendrąją teisę reglamentuojamos procedūros, susijusios su įmonių reorganizavimu ir likvidavimu;
-
pagal dabartinę Prancūzijos teisę šie kreditoriai negali savaime įpareigoti patronuojamųjų bendrovių kontroliuojantįjį akcininką - viešąją įstaigą IFP (taigi ir Prancūzijos valstybę) - prisiimti atsakomybę už šių patronuojamųjų bendrovių veiksmus: pirmiausia jie turi pateikti viešosios įstaigos kaltės įrodymą, todėl prievolė prisiimti atsakomybę nėra savaiminė ir ji negali būti prilyginama garantijų mechanizmui.
(177)
Komisija pabrėžia, kad panašias išvadas ji jau padarė kitose bylose, kuriose pareiškė nuomonę, kad akcinei bendrovei, kurios 100 % kapitalo priklauso viešajai įstaigai ar pačiai valstybei, nėra taikoma neribota valstybės garantija, teikiama jos akcininkui. Dėl tiesiogiai valstybės valdomų akcinių bendrovių Komisija nuo 2003 m. laikėsi pozicijos (pareiškusi tokią nuomonę sprendime EDF (178)), kad PKVĮ pertvarkius į pagal bendrąją teisę reglamentuojamą akcinę bendrovę ir atitinkamai jai taikant su bankrotu susijusias bendrosios teisės normas, garantija, kuri įmonei taikyta iki tol, panaikinama. Ši pozicija neseniai patvirtinta į akcinę bendrovę pertvarkius Paštą (179), kurio 100 % kapitalo priklauso valstybei. Aptardama viešųjų įstaigų valdomų akcinių bendrovių klausimą, Komisija minėtame sprendime dėl bendrovės Banque Postale įsteigimo pripažino, kad dėl tokios patronuojamosios bendrovės - akcinės bendrovės, kurios visas kapitalas priklauso viešajai įstaigai (šiuo atveju Paštui, kuris tuo metu turėjo į PKVĮ statusą panašų pagal viešąją teisę reglamentuojamą statusą) - teisinio statuso savaime galima atmesti galimybę, kad šiai bendrovei teikiama neribota garantija (180).
7.1.2. VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP VEIKLOS, KURIAI TAIKOMA NERIBOTA GARANTIJA, EKONOMINIS POBŪDIS
(178)
Kaip Komisija jau nurodė ankstesniuose sprendimuose dėl viešosios įstaigos IFP (181), viešoji įstaiga IFP pagal įstatus vykdo tris užduotis:
-
atlieka mokslinius tyrimus ir vykdo technologinę plėtrą naftos ir dujų žvalgybos bei perdirbimo, taip pat naftos chemijos technologijų srityse;
-
rengia inžinierius ir techninius darbuotojus;
-
teikia su atitinkamais sektoriais susijusią informaciją ir vykdo su šiais sektoriais susijusią dokumentavimo veiklą.
(179)
Kaip primenama 31 konstatuojamojoje dalyje, Prancūzijos institucijos mano, kad viešoji įstaiga IFP yra mokslinių tyrimų įstaiga, kuriai pavesta vykdyti tris visuotinės svarbos užduotis (atlikti mokslinius tyrimus, rengti mokymus ir vykdyti dokumentavimo veiklą).
(180)
Atsižvelgdama į viešajai įstaigai IFP pavestas užduotis Komisija taip pat mano, kad ši įstaiga gali būti laikoma mokslinių tyrimų įstaiga pagal Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui sistemos (182) (toliau - MTTV ir naujovių diegimo sistema) 2.2 dalies d punktą: jos pagrindinis tikslas yra vykdyti veiklą, susijusią su fundamentiniais tyrimais (183), pramoniniais tyrimais (184) arba bandomąja taikomąja veikla (185), ir skleisti šios veiklos rezultatus rengiant mokymus, viešinant informaciją ar perduodant technologijas.
(181)
Pagal Teisingumo Teismo praktiką (186), užtikrinant mokslinių tyrimų įstaigos veiklos (įskaitant veiklą, kuriai taikoma neribota valstybės garantija) viešąjį finansavimą valstybės pagalba gali būti (187) suteikta, jeigu aptariama įstaiga vykdo ekonominę veiklą, t. y. veiklą, kurią vykdant tiekiamos tam tikros prekės ar teikiamos tam tikros paslaugos konkrečioje rinkoje (188), neatsižvelgiant į institucijos teisinį statusą ir finansavimo būdą.
(182)
Dėl mokslinių tyrimų įstaigų veiklos ekonominio (ar neekonominio) pobūdžio pažymėtina, kad Komisija savo sprendimuose (189) jau yra patikslinusi, kokia veikla, jos nuomone, yra ekonominė arba neekonominė.
(183)
Komisija mano, kad pagrindinė mokslinių tyrimų įstaigų veikla iš esmės yra neekonominė:
-
mokymo veikla, vykdoma siekiant parengti daugiau žmogiškųjų išteklių, kurie būtų geriau kvalifikuoti;
-
nepriklausomų MTTP vykdymas, siekiant daugiau žinių ir geresnio suvokimo, įskaitant bendrai atliekamus MTTP;
-
mokslinių tyrimų rezultatų skleidimas.
(184)
Be to, ji mano, kad technologijų perdavimas (licencijavimas, antrinių produktų kūrimas arba kitos mokslinių tyrimų įstaigos žinių valdymo formos) yra neekonominė veikla, jeigu ši veikla yra vidinio pobūdžio (190) ir visos pajamos iš šios veiklos reinvestuojamos į pagrindinę mokslinių tyrimų įstaigų veiklą.
(185)
Tačiau Komisija mano, kad moksliniai tyrimai, atliekami pagal sutartis, sudarytas su pramonės atstovais, mokslinių tyrimų įrangos nuoma ir konsultacijų teikimas (191) yra ekonominė veikla.
(186)
Šiuo atveju viešajai įstaigai IFP dėl turimo PKVĮ statuso teikiama neribota garantija yra taikoma ir neekonominei veiklai (valstybės pagalbos teisės požiūriu savaime dėl to problemų nekyla), ir dviejų rūšių ekonominei veiklai.
(187)
Dėl pirmosios rūšies ekonominės veiklos pažymėtina, kad Prancūzijos institucijos, nors ir mano (kaip nurodyta 31 konstatuojamojoje dalyje), kad viešosios įstaigos IFP veikla daugiausia yra neekonominė, 2010 m. sausio 13 d. ir liepos 16 d. raštuose pripažino, kad viešoji įstaiga IFP teikia daugiausia tokias su išskirtine patronuojamųjų bendrovių veikla nesusijusias paslaugas: nuomoja įrangą ir patalpas, parūpina darbuotojų, teikia teisines paslaugas patronuojamosioms bendrovėms ir pagal sutartis atlieka mokslinius tyrimus trečiųjų šalių bei patronuojamųjų bendrovių sąskaita. Kaip nurodyta 185 konstatuojamojoje dalyje, tokią veiklą Komisija paprastai laiko ekonomine.
(188)
Dėl antrosios rūšies ekonominės veiklos pažymėtina, kad, kaip priminta 184 konstatuojamojoje dalyje, technologijų perdavimas, pavyzdžiui, licencijavimas, antrinių produktų kūrimas arba kitos mokslinių tyrimų įstaigos žinių valdymo formos, iš esmės yra neekonominė veikla, jeigu ji yra vidinio pobūdžio ir visos pajamos iš šios veiklos reinvestuojamos į viešuosius mokslinius tyrimus. Tačiau šiuo atveju, kaip Komisija padarė išvadą Sprendime Nr. C 51/2005, dėl itin specifinių viešosios įstaigos IFP ir tam tikrų jos patronuojamųjų bendrovių, reglamentuojamų pagal privatinę teisę, santykių „ … tam tikra IFP grupės veikla nepatenka į neekonominės veiklos sritį, nes ji pavaldžiosioms bendrovėms sudaro komercinio panaudojimo galimybes“ (192). Komisija padarė išvadą, kad patronuojamosios bendrovės negali būti laikomos nuo patronuojančiosios bendrovės nepriklausomomis veiklos vykdytojomis, nes jų veikla yra viešosios įstaigos IFP plėtros strategijos dalis, viešoji įstaiga IFP vykdo ne tik teisinę, bet ir faktinę kontrolę, išimtinės sutartys rodo didelę ekonominę integraciją, o atitinkamų sektorių veiklos vykdytojai viešąją įstaigą IFP ir atitinkamas patronuojamąsias bendroves laiko viena grupe. Todėl viešosios įstaigos IFP technologijų perdavimas patronuojamosioms bendrovėms Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat, ypač atlikus pramoninius tyrimus (193) sukurtų technologijų perdavimas, turi būti laikomas ekonomine veikla pagal konkurencijos teisę.
7.1.3. ŠIO SPRENDIMO TAIKYMO SRITIS
(189)
Remiantis šio sprendimo 7.1.1 dalimi, valstybės garantija taikoma tik viešosios įstaigos IFP tiesiogiai vykdomai veiklai, tačiau netaikoma pagal privatinę teisę reglamentuojamų jos patronuojamųjų bendrovių vykdomai veiklai.
(190)
Be to, prielaida, kad valstybės pagalba suteikta, gali būti daroma tik dėl viešosios įstaigos IFP tiesiogiai vykdomos ekonominės veiklos, kuriai taikoma valstybės garantija, jeigu taip pat vykdomos kitos SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos.
(191)
Galiausiai iš šio sprendimo 7.1.2 dalies matyti, kad ši ekonominė veikla yra tik viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekami moksliniai tyrimai, technologijų perdavimas, susijęs su išimtinėmis patronuojamųjų bendrovių Axens, Prosernat ir Beicip-Franlab veiklos sritimis, taip pat infrastruktūros nuoma, darbuotojų ir teisinių paslaugų teikimas.
7.1.4. GRUPEI IFP TEIKIAMAS ATRANKINIS PRANAŠUMAS
(192)
Siekdama išnagrinėti, ar grupė IFP galėjo gauti pranašumą dėl patronuojančiajai bendrovei - viešajai įstaigai IFP - teikiamos neribotos garantijos, susijusios su įstaigos turimu PKVĮ statusu, Komisija aptars du aspektus: pirmiausia ji išnagrinės galimą patronuojančiajai bendrovei teikiamą pranašumą (7.1.4.1 dalis), paskui - pranašumą, kuriuo gali naudotis jos patronuojamosios bendrovės (7.1.4.2 dalis).
7.1.4.1. Viešajai įstaigai IFP teikiamas pranašumas
(193)
Sprendime pradėti procedūrą pagal Pranešimo dėl garantijų 2.1.3 punktą Komisija nurodė, kad, jos nuomone, viešajai įstaigai IFP dėl turimo PKVĮ statuso galėtų būti teikiamas pranašumas, daugiausia dėl palankesnių negu finansų rinkose finansavimo sąlygų (194); pranašumas galėtų būti teikiamas dėl to, kad pagal viešąją teisę reglamentuojamiems juridiniams asmenims netaikoma bendrojoje teisėje nustatyta teisminio reorganizavimo ir likvidavimo procedūra. Be to, Komisija pažymėjo, kad, jeigu viešoji įstaiga nevykdytų įsipareigojimų, valstybės garantija būtų taikoma visoms viešosios įstaigos IFP skoloms, kurios, kaip nurodyta Sprendimo pradėti procedūrą 71 konstatuojamojoje dalyje, „gali būti ne tik finansinės, bet ir komercinės ar kitokio pobūdžio“, ypač skolos tiekėjams (kurių sąskaitos faktūros neapmokėtos) arba klientams (kuriems nesuteiktos paslaugos).
(194)
Todėl išsamiai išnagrinėjusi aptariamą priemonę Komisija mano, kad vertinti, ar viešajai įstaigai IFP galėjo būti suteiktas pranašumas, reikėtų atsižvelgiant į jos santykius su A) bankais ir finansų įstaigomis, B) tiekėjais ir C) klientais.
A. Pranašumas palaikant ryšius su bankais ir finansų įstaigomis neteikiamas
(195)
Sprendime pradėti procedūrą Komisija, nors ir pripažįsta, kad nepriklausoma kredito reitingų agentūra nenustato viešosios įstaigos IFP finansinių reitingų (195), pažymi, kad teikdami finansavimą viešajai įstaigai IFP kreditoriai neišvengiamai vertina įsipareigojimų neįvykdymo riziką (196). Atsižvelgdama į tai, kad viešoji įstaiga IFP „prašo paskolų kredito rinkoje savo skolai finansuoti“, Komisija nurodo, jog pirminio tyrimo etapu ji negali atmesti galimybės, kad viešoji įstaiga IFP gali gauti ekonominę naudą, nes atlikdami vertinimą finansų rinkų dalyviai atsižvelgia į valstybės, kaip paskutinio garanto laiduojant viešosios įstaigos IFP skolas, vaidmenį.
(196)
Atlikusi išsamų tyrimą Komisija pažymi Prancūzijos pateiktą informaciją, nurodytą 64 aukščiau konstatuojamojoje dalyje ir apibendrintą šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 1 lentelėje (kurioje santrumpa „tūkst. EUR“ reiškia „tūkstančiai eurų“).
1 lentelė.
2005-2010 m. viešosios įstaigos IFP skolos
Įstaiga
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Kredito įstaigų suteiktos paskolos ir skolos joms (197)
Trumpesni negu vienų metų terminai (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Ilgesni negu vienų metų terminai
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) Įskaitant įprastą bankų finansavimą ir bankų kreditorių likučius.
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Paskolų ir skolų, dėl kurių kredito įstaigose prisiimti įsipareigojimai, palūkanų normos
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Vidutinės ir ilgalaikės paskolos
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Bankų finansavimas ir trumpalaikio kredito linijos
[pirmas bankas] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[antras bankas] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[trečias bankas] (198)
EONIA + […] (197)
[ketvirtas bankas] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Iš šių duomenų matyti, kad viešoji įstaiga IFP paskolos, kurios terminas ilgesnis negu vieni metai, kredito įstaigų neprašė nuo tada, kai buvo pakeistas jos statusas, t. y. 2006-2009 m. (šių metų duomenys pateikiami). Tuo pačiu laikotarpiu po statuso pakeitimo paskolą, kurios terminas trumpesnis negu vieni metai, viešoji įstaiga IFP ėmė tik kartą 2009 m.; šios paskolos suma buvo nedidelė - […] (*) EUR. Be to, pažymėtina, kad tuomet [trečio banko] (**) taikyta palūkanų norma (EONIA + […] (*) %) buvo […] (*) baziniais punktais didesnė (be to, visos sąlygos buvo vienodos) negu palūkanų norma, dėl kurios viešoji įstaiga IFP 2005 m. susitarė su [pirmu banku] (**) (EONIA + […] (*) %), kai ji dar buvo pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo, todėl dar negavo valstybės garantijos, kuri šiuo metu jai teikiama dėl viešosios įstaigos statuso.
(198)
Dėl 2010 m. Prancūzijos institucijos patikslino, kad viešoji įstaiga IFP gavo keturis […] (*) EUR kredito linijų pasiūlymus; vienų metų palūkanų norma buvo nevienoda: nuo EONIA + […] (*) % [ketvirtame banke] (**) (ir […] (*) % įsipareigojimo mokestis, t. y. […] (*) EUR) ar [penktame banke] (**) (ir […] (*) % įsipareigojimo mokestis, t. y. […] (*) EUR) iki EONIA + […] (*) % [trečiame banke] (**) (ir […] (*) % įsipareigojimo mokestis, t. y. […] (*) EUR) ar [pirmame banke] (**) (ir […] (*) % įsipareigojimo mokestis, t. y. […] (*) EUR). Viešoji įstaiga IFP taip pat gavo kitą [trečio banko] (**) „paskutinės minutės“ pasiūlymą (jo sąlygos priklauso nuo skolinimosi trukmės pasirinkimo), pagal kurį palūkanų norma lygi EURIBOR + […] (*) %. Komisija pažymi, kad šios palūkanų normos atitinka tas normas, dėl kurių viešoji įstaiga IFP buvo susitarusi prieš 2006 m. pakeičiant jos statusą, kai ji dar buvo pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo, kuriam netaikoma valstybės garantija.
(199)
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija pripažįsta, kad nuo tada, kai pakeistas viešosios įstaigos IFP statusas, iki 2010 m. ši įstaiga, palaikydama ryšius su bankais ir finansų įstaigomis, faktinio ekonominio pranašumo dėl turimo PKVĮ statuso negavo. Kitaip tariant, akivaizdu, kad su palankesnėmis paskolų palūkanų normomis negu tos, kurios taikomos rinkos sąlygomis, susijęs pranašumas, kurį įmonė galėjo gauti dėl neribotos garantijos, minėtu laikotarpiu nebuvo gautas.
(200)
Be abejo, tokia išvada daroma tik dėl praėjusio laikotarpio, nes Komisija negali numatyti būsimo rinkos subjektų elgesio ar to, kaip keisis jų požiūris į valstybės garantijos poveikį viešosios įstaigos IFP įsipareigojimų neįvykdymo rizikai. Todėl reikėtų, kad metinėse ataskaitose, kurias Prancūzijos institucijų ateityje bus prašoma pateikti Komisijai, Prancūzijos institucijos pateiktų informaciją apie viešosios įstaigos IFP skolų dydį bei skolinimosi sąlygas ir įrodymą, kad šios paskolos atitinka rinkos sąlygas, arba nurodytų bendrąjį atitinkamos pagalbos ekvivalentą, didžiausias garantijos poveikio sumas apskaičiuodamos pagal metodiką, panašią į apibūdintąją 300 konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 6 lentelėje.
(201)
Galiausiai Komisija atsižvelgia į Prancūzijos institucijų pasiūlymą, kuriuo siekiama dėl kiekvienos operacijos į finansavimo sutartį įtraukti tokią rašytinę nuostatą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms):
„Emisijai, programai arba paskolai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija. Nemokumo atveju valstybė nėra įpareigota perimti finansinius viešosios įstaigos IFP įsipareigojimus, kad skola būtų sumokėta.“
(202)
Šiomis aplinkybėmis prisiėmus tokį įsipareigojimą, taikomą kartu su visais kitais Prancūzijos įsipareigojimais, net jei ir nebus galima garantijos taikymo klausimo išspręsti remiantis vien šiuo įsipareigojimu, prireikus bus galima taikyti prisiimtos rizikos išimtį ir labai sumažinti galimą neigiamą garantijos poveikį.
B. Pranašumas palaikant ryšius su tiekėjais
(203)
Dėl tiekėjų pažymėtina, kad, priešingai negu nurodo Prancūzijos institucijos (žr. 65 konstatuojamąją dalį), neužtenka remiantis Europos Sąjungos teise ar nacionaline teise viešajai įstaigai IFP taikyti prievolę rengti konkursus, kad būtų atmesta bet kokio pranašumo dėl PKVĮ statuso galimybė: kiekvienas viešojo pirkimo konkurse dalyvaujantis kandidatas (tiekėjas) gali iš anksto numatyti, kad viešoji įstaiga IFP negali bankrutuoti. Todėl aptariant viešojo pirkimo klausimą reikėtų atskirti, kodėl kaina mažesnė: dėl didesnio veiksmingumo, kurį galima užtikrinti konkurso dalyviams konkuruojant tarpusavyje (kaip Komisija nurodė Prancūzijos institucijų minėtoje ataskaitoje, tokia mažesnė kaina duoda tikrą „socialinę naudą“), ar dėl to, kad sutarties šalys įstaigos įsipareigojimų neįvykdymo riziką vertina palankiau, nes žino, kad dėl turimo viešosios įstaigos statuso ji apsaugota nuo teisminio likvidavimo rizikos. Nors abu veiksniai rodo pastangas sumažinti su viešuoju tiekimu susijusias kainas, jie iš esmės yra skirtingo pobūdžio, todėl Komisija negali antrojo veiksnio poveikio priskirti pirmajam veiksniui.
(204)
Norėdama įvertinti kainų mažėjimą, susijusį su tuo, kad PKVĮ įsipareigojimų neįvykdymo riziką jos tiekėjai vertina palankiau, Komisija ketina aptarti lygiavertės rizikos garantijos taikymo sąnaudas. Jei nebūtų valstybės garantijos, viešosios įstaigos IFP tiekėjas, norėdamas gauti panašią garantiją (t. y. visiškai apsidrausti nuo sutarties šalies įsipareigojimų neįvykdymo rizikos), galėtų prašyti specialios kredito ar draudimo įstaigos paslaugų. Prisiimti įsipareigojimų neįvykdymo riziką paprastai siūlo specialios faktoringo bendrovės (199).
(205)
Komisija pažymi, kad tokios faktoringo paslaugos mokestį sudaro:
a)
finansavimo mokestis (arba mokėtinos palūkanos), apskaičiuotas pagal principą prorata temporis siekiant padengti iš anksto tiekėjui suteiktą avansą; šis mokestis visų pirma priklauso nuo perleidžiant skolas galiojančios palūkanų normos;
b)
pats faktoringo mokestis, kurį sudaro (200) 0,7-2,5 % pavestos apyvartos (vidutinė norma - 1,5 %), skaičiuojamas nuo perduotų skolų sumos ir yra skirtas apskaitos tvarkymo, skolų išieškojimo ir įvykdymą užtikrinančių užstatų teikimo paslaugoms apmokėti.
(206)
2010 m. lapkričio 26 d. rašte Prancūzijos institucijos nurodė, kad, jų nuomone, Komisija faktoringo taikymą vertina remdamasi klaidingu priežasčių, dėl kurių įmonė gali prašyti teikti tokios rūšies paslaugas, vertinimu. Nors Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad faktoringo bendrovės gali teikti tris paslaugas: mokėti avansą, išieškoti skolas ir užtikrinti skolų apmokėjimą, bet patikslina, kad šias paslaugas jos gali teikti visas kartu arba atskirai. Remdamosi 2009 m. Prancūzijos banko atliktu tyrimu (201) jos priduria, kad iš šių įvairių paslaugų svarbiausia tarpininkų siūloma paslauga tampa valdymas pagal įgaliojimą (t. y. finansavimo operacija nevykdant skolų išieškojimo), todėl kreipiantis dėl faktoringo paslaugų vis dažniau prašoma vykdyti tik paprastą tiekėjo finansavimo operaciją. Komisija į šią pastabą atsižvelgia.
(207)
Be to, Prancūzijos institucijos nurodė mokėjimų, kuriuos viešoji įstaiga IFP tarpininkams atliko nuo 2004 m. (atsiskaitydama už teikiamas paslaugas, būtinas vykdant ekonominę ir neekonominę veiklą), sumas (202).
2 lentelė.
Faktoringo paslaugos, kuriomis 2004-2010 m. naudojosi viešosios įstaigos IFP tiekėjai
Metai
Tiekėjų skaičius
Mokėjimai tarpininkams
(eurais)
Sąskaitų faktūrų skaičius
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Visas laikotarpis
(2004-2010 m.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Prancūzijos institucijos pažymi, kad nuo tada, kai 2006 m. pakeistas viešosios įstaigos IFP statusas, ši įstaiga tarpininkams atliko daugiau mokėjimų. Todėl jos daro išvadą, kad remiantis šiuo pokyčiu Komisijos argumentai dėl trečiųjų šalių nuomonės apie PKVĮ įsipareigojimų neįvykdymo riziką netenka pagrindo. Jos mano, kad, jeigu valstybė nuo 2006 m. viešajai įstaigai IFP būtų teikusi įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantiją, nuo tada tarpininkų paslaugomis turėtų būti naudojamasi rečiau arba visiškai nebesinaudojama.
(209)
Kadangi, kaip Prancūzijos institucijos pačios nurodo 206 konstatuojamojoje dalyje, naudojimasis faktoringo paslaugomis vis daugiau susijęs su poreikiu gauti avansinius mokėjimus (daugiau naudojamasi valdymo pagal įgaliojimą paslauga) ir vis mažiau - su neapmokėjimo rizikos prisiėmimu (mažiau teikiama išieškojimo, finansavimo ir skolų grąžinimo užtikrinimo paslaugų) ir kadangi viešosios įstaigos IFP apskaitoje faktoringo paslaugų, kuriomis naudojasi jos tiekėjai, negalima atskirti pagal paslaugos rūšį, Komisija mano priešingai - kad remiantis nustatytu viešosios įstaigos IFP pokyčiu Komisijos argumentų paneigti negalima ir juo labiau negalima įrodyti, kad viešosios įstaigos IFP tiekėjai padarė išvadą, jog pakeitus šios įstaigos statusą jos įsipareigojimų neįvykdymo rizika padidėjo.
(210)
Komisija pripažįsta, kad ji negali tiksliai apskaičiuoti priemokos, reikalingos siekiant suteikti tiekėjams viešosios įstaigos IFP įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantiją, jeigu šiai įstaigai jau nebūtų taikoma valstybės garantija, sumos. Tačiau Komisija pažymi, jog atsižvelgiant į tai, kad 205.b) punkte nurodytas faktoringo mokestis iš tikrųjų apima tris atskiras paslaugas (skolų išieškojimą, finansavimą ir neapmokėjimo rizikos garantiją), nurodyta didžiausia 2,5 % garantuojamos apyvartos suma bet kokiu atveju yra priemokos, reikalingos siekiant suteikti vien įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantiją, viršutinė riba.
(211)
Bet kokiu atveju Prancūzijos institucijoms suteikiama galimybė pranešti apie tikslesnę metodiką, taikomą siekiant įvertinti viešajai įstaigai dėl garantijos suteiktą pranašumą palaikant ryšius su tiekėjais. Dėl šios metodikos, kuri bus pagrįsta ekonominiu vertinimu, pagal rungimosi principą apsvarstytu vykstant tyrimui, Komisija prireikus galės priimti teigiamą sprendimą, ir Prancūzija šią metodiką galės taikyti siekdama įgyvendinti šio sprendimo nuostatose nurodytas prievoles teikti informaciją.
(212)
Dėl aptariamų sumų Prancūzijos institucijos 2010 m. lapkričio 26 d. rašte nurodė, kad šių prekių ir paslaugų įsigijimo sąnaudos tiesiogiai įtrauktos į kuo geresnio darbuotojų, vykdančių su minėtų prekių ir paslaugų įsigijimu susijusią veiklą, panaudojimo sąnaudas (204). Be to, nepatiriama jokių didelių į sąskaitas faktūras įtraukiamų išlaidų, susijusių su komandiruotais darbuotojais ir patalpomis, nes visos atitinkamos sąnaudos jau yra įtrauktos į įstaigos veiklos organizavimo sąnaudas.
(213)
Galiausiai, Prancūzijos institucijų teigimu, vidutinė metinė prekių ir paslaugų, įsigyjamų vien ekonominei veiklai vykdyti, suma sudaro tik nedidelę vidutinės metinės viešosios įstaigos IFP apyvartos dalį (205). Dėl pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų pažymėtina, kad pagal informaciją, viešosios įstaigos IFP sukauptą remiantis analitinės apskaitos sistema, vidutinė metinė prekių ir paslaugų, kurias viešoji įstaiga IFP įsigijo paslaugoms teikti 2006-2009 m., suma yra […] (*) EUR per metus.
(214)
Komisija mano, kad vykdydama ekonominę veiklą viešoji įstaiga IFP naudojosi faktiniu ekonominiu pranašumu - tiekėjai jai taikė mažesnes kainas ir palankiau vertino įmonės įsipareigojimų neįvykdymo riziką. Komisija negali nustatyti tikslios dėl šio pranašumo gautos sumos, tačiau mano, kad bet kokiu atveju atitinkamu laikotarpiu (2006-2009 m.) ji negali viršyti vidutiniškai […] (*) EUR per metus (206).
(215)
Galiausiai Komisija pažymi, kad toks pranašumas viešajai įstaigai IFP palaikant ryšius su tiekėjais yra atrankinis, nes jos konkurentai, kuriems taikomos pagal bendrąją teisę reglamentuojamos teisminės reorganizavimo ir likvidavimo procedūros, negauna panašios valstybės garantijos, neatsiejamos nuo viešosios įstaigos IFP turimo viešosios įstaigos statuso.
C. Pranašumas palaikant ryšius su klientais
(216)
Aptardama viešosios įstaigos IFP teikiamas mokslinių tyrimų paslaugas Komisija atsižvelgia į bendrovės UOP Limited pastabas: ši bendrovė nurodo, kad perleidžiant technologijas (ši veiklos sritis rizikinga jau vien savo pobūdžiu) jas įsigyjantys subjektai ypač daug dėmesio skiria garantijoms, kurias paslaugų teikėjai gali jiems suteikti ir sutartinės, ir deliktinės atsakomybės taikymo srityje.
(217)
Tačiau dėl deliktinės atsakomybės Prancūzijos institucijos 2010 m. sausio 13 d. rašte nurodė, kad bendrojoje teisėje nustatyta tvarka (Civilinio kodekso 1382 straipsnyje, ypač kalbant apie deliktinės atsakomybės taikymo tvarką (207)) pagal privatinę teisę reglamentuojamoms bendrovėms ir viešosioms įstaigoms Prancūzijoje taikoma nevienodai. Jos pridūrė, kad viešosios įstaigos IFP veiklos pobūdis yra ypatingas, nes vykdant šią veiklą naudojami laboratoriniai įrankiai ir degūs, sprogūs ar nuodingi produktai, dėl kurių gali kilti didelė „pramoninė“ rizika, kaip paprastai ją suvokia draudikai (208). Todėl viešoji įstaiga IFP pasirašė įvairias draudimo sutartis, kad apsidraustų ne tik nuo įprastos rizikos (civilinė atsakomybė), bet ir nuo specifinės rizikos, pavyzdžiui, su jonizuojančiosios spinduliuotės šaltiniais ar prie šulinių esančių mechaninių įrenginių gedimu susijusios rizikos. Viešosios įstaigos IFP draudimo sutartyje civilinės atsakomybės draudimas apima keturių rūšių riziką, susijusią su veiklos civiline atsakomybe, civiline atsakomybe po prekės pristatymo, profesine civiline atsakomybe ir žala aplinkai.
(218)
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad viešoji įstaiga IFP, prisiimdama riziką nelaimės atveju taikyti dėl PKVĮ statuso gaunamą garantiją, savo deliktinės atsakomybės jokiu būdu neperdavė valstybei, bet, priešingai, rinkoje pasirašė būtinas draudimo sutartis, kad apdraustų šią riziką.
(219)
Dėl sutartinės atsakomybės pažymėtina, kad iš Prancūzijos institucijų informacijos, pateiktos atsakant į bendrovės UOP Limited pastabas, ypač iš 91 konstatuojamojoje dalyje pateiktos informacijos, matyti, kad teikiant paslaugas viešoji įstaiga IFP atsako savo klientams (patronuojamosioms bendrovėms ar trečiosioms šalims) „tik už […] (*) % faktiškai surinkto mokesčio - atsižvelgiant į konkretų atvejį gali atsakyti už mokestį iki […] (*) % viršutinės ribos“, taigi jei klientas mano, kad viešosios įstaigos IFP atliktas darbas turi trūkumų, ši įstaiga jokiu būdu negali būti verčiama darbus iš naujo atlikti neribotą laiką. Be to, Komisija pažymi Prancūzijos institucijų pastabą, kad dėl principo, pagal kurį atsakomybė netaikoma bendrai, sutarties šalis, siekdama gauti dėl sutartinių santykių patirtos žalos kompensaciją, negali remtis deliktine atsakomybe (209).
(220)
Tačiau dėl viešajai įstaigai IFP valstybės teikiamos garantijos šios įstaigos klientai yra tikri, kad jai niekada nebus taikoma teisminio likvidavimo procedūra, todėl ji visada galės vykdyti sutartinius įsipareigojimus arba, jeigu jų nevykdytų, dėl šio nevykdymo klientams bus sumokėta kompensacija.
(221)
Remdamasi 204 ir tolesnėse konstatuojamosiose dalyse išdėstytais argumentais dėl ryšių su tiekėjais Komisija mano, kad jei nebūtų valstybės garantijos, norėdamas gauti tokią pat apsaugą klientas turėtų susitarti su finansų tarpininku (pavyzdžiui, banku ar draudimo bendrove) dėl įvykdymą užtikrinančio užstato (angl. performance bond), kad būtų tikras, jog su viešąja įstaiga IFP jį siejanti sutartis bus įgyvendinta. Tokios apsaugos tikslas - suteikti šiam klientui garantiją, kad dėl sutarties nevykdymo (visos sutarties ar jos dalies) patyręs žalą jis gaus finansinę kompensaciją.
(222)
Šiuo klausimu Komisija pažymi, jog, kaip nurodyta 66 konstatuojamojoje dalyje, Prancūzija ne be tam tikrų išlygų pripažįsta, kad „nesudarant susitarimų dėl įvykdymą užtikrinančių užstatų, vien dėl numanomo poveikio viešajai įstaigai IFP, kuris gali būti nustatytas, patiriama mažiau išlaidų“. Todėl nepaaiškindamos išsamiau Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad atsižvelgiant į „sumas, kurių paprastai reikalauja bankai ir draudimo bendrovės, kad būtų teikiamos šios rūšies paslaugos, akivaizdu, kad tokių išlaidų suma yra nedidelė.“
(223)
Pirmiausia Komisija pažymi, kad apskaičiuojant su įvykdymą užtikrinančiu užstatu susijusias sąnaudas atsižvelgiama į įvairius veiksnius, kaip antai sutarties rūšį, garantuojamą sumą, samdomus darbuotojus, finansinę padėtį, įsipareigojimų neįvykdymo riziką, įmonės, kurios teikiamos paslaugos garantuojamos, nuostolingumą, ir kitus grynai finansinius veiksnius, pavyzdžiui, darbo užmokesčius ar tarpininkų komisinius. Remdamasi vieša informacija (210) Komisija mano, kad paprastai taikoma 1-5 % garantuojamos apyvartos norma.
(224)
Profesionalūs tarpininkai garantijos tarifus nustato remdamiesi statistiniais metodais, kurie gali būti pritaikyti pagal rizikos rūšį, taigi a priori negalima nustatyti įvykdymą užtikrinančiam užstatui taikomos vienodo dydžio normos. Galutinė užstato kaina in fine priklauso nuo numatomos galimų nuostolių sumos ir nuo tikimybės patirti šiuos nuostolius. Todėl nors tam tikruose sektoriuose (pavyzdžiui, civilinės inžinerijos ir statybos pramonės arba tarptautinės prekybos sektoriuose) gali būti siūlomas „visišką įgyvendinimą“ užtikrinantis užstatas, neatrodo, kad teikiant pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugas būtų įmanoma suteikti didesnę garantiją negu „didžiausių pastangų“ garantija, nes MTTP sritis rizikinga vien savo pobūdžiu - mokslinius tyrimus užsakantis atlikti subjektas visiškai nėra tikras, ar bus pasiekti laukiami rezultatai. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad pagal sutartis viešosios įstaigos IFP klientams, įskaitant jos patronuojamąsias bendroves, garantuojama suma yra ne didesnė negu vieną kartą atliktų mokslinių tyrimų kaina.
(225)
Komisija pripažįsta, kad ji negali tiksliai įvertinti priemokos, reikalingos siekiant suteikti klientams (taip pat patronuojamosioms bendrovėms) viešosios įstaigos IFP „didžiausių pastangų“ garantiją, susijusią su mokslinių tyrimų paslaugų teikimu, sumos. Šiuo klausimu Prancūzijos institucijos 2010 m. lapkričio 26 d. rašte nurodė, kad informacijos apie priemokų, kurių rinkos dalyviai prašo norėdami suteikti su MTTP sritimi susijusios konkrečios rizikos garantiją, dydžius taip pat neturi. Tačiau Komisija mano, kad priemoka, kurios rinkos dalyviai prašytų siekdami suteikti tokios rizikos garantiją (tik su moksliniais tyrimais susijusių „didžiausių pastangų“ rizikos, kuri atitinkamai yra mažesnė negu su sutarties „visišku įgyvendinimu“ susijusi rizika, garantiją), logiškai turėtų būti mažesnė negu 223 konstatuojamojoje dalyje nurodyti didžiausi įverčiai. Todėl Komisija mano, kad bet kokiu atveju priemokos, reikalingos siekiant suteikti tokios rizikos garantiją, viršutinė riba yra ne didesnė negu 5 % apyvartos, gautos teikiant garantuojamą paslaugą.
(226)
Dėl ekonominės veiklos, kuriai gali būti teikiama tokia garantija, sumos Komisija primena, kad ši veikla yra dviejų rūšių: 1) infrastruktūros nuoma, mokslinius tyrimus atliekančių darbuotojų teikimas, teisinių paslaugų teikimas ir viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekami moksliniai tyrimai (tiek trečiųjų šalių, tiek patronuojamųjų bendrovių sąskaita), 2) viešosios įstaigos IFP technologijų perdavimas patronuojamosioms bendrovėms išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse. Komisija jau nurodė, kad visa viešosios įstaigos IFP veikla, vykdoma išskirtinėje patronuojamosios bendrovės Beicip-Franlab veiklos srityje (211), yra finansuojama iš pajamų, gautų konsultacijų naftos telkinių eksploatavimo klausimais ir naftos eksploatavimo programinės įrangos kūrimo rinkose. Sprendime Nr. C 51/2005 Komisija nustatė, kad grupės viduje viešoji įstaiga IFP viešojo finansavimo lėšų patronuojamajai bendrovei Beicip-Franlab neperveda, nes abi įstaigos komercinius santykius palaiko įprastomis rinkos sąlygomis. Kadangi bendrovės Beicip-Franlab viešajai įstaigai IFP mokamo užmokesčio „visiškai“ užtenka (212) šios įstaigos darbų, atliekamų išskirtinėje patronuojamosios bendrovės veiklos srityje, sąnaudoms padengti, Komisija gali daryti išvadą, kad atsižvelgiant į taikomus tarifus bendrovė Beicip-Franlab bet kokiu atveju jau kompensuoja galimą papildomą valstybės garantijos poveikį viešosios įstaigos IFP patiriamoms mokslinių tyrimų sąnaudoms. Šiomis sąlygomis valstybės garantiją taikant patronuojamosios bendrovės ir jos patronuojančiosios bendrovės komerciniams santykiams konkurencinis pranašumas nėra teikiamas viešajai įstaigai IFP vykdant veiklą išskirtinėse patronuojamosios bendrovės Beicip-Franlab mokslinių tyrimų srityse. Todėl valstybės garantija, kuri gali būti teikiama šiai veiklai, nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
(227)
Dėl pirmosios rūšies veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdo tiek trečiųjų šalių, tiek patronuojamųjų bendrovių sąskaita, pažymėtina, kad Prancūzijos institucijos 2010 m. lapkričio 26 d. rašte nurodė ekonominės veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdė 2006-2009 m., sumą. Iš šios informacijos matyti, kad vidutinė metinė mokslinių tyrimų paslaugų suma šiuo laikotarpiu yra […] (*) EUR; iš šios sumos […] (*) EUR gauta mokslinius tyrimus atliekant trečiųjų šalių sąskaita ir […] (*) EUR - patronuojamųjų bendrovių sąskaita.
(228)
Be to, Prancūzijos institucijos pateikė duomenis, susijusius su tuo pačiu laikotarpiu viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms suteiktomis administracinėmis paslaugomis. Iš šios informacijos matyti, kad nuo 2006 m. viešoji įstaiga IFP į patronuojamosioms bendrovėms išrašytas sąskaitas faktūras įtraukė šias vidutines metines sumas: […] (*) EUR su komandiruotais darbuotojais susijusių sąnaudų ir […] (*) EUR išlaidų patalpų nuomai ir papildomoms paslaugoms (213).
(229)
Dėl antrosios rūšies veiklos (t. y. viešosios įstaigos IFP technologijų perdavimo patronuojamosioms bendrovėms išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse) pirmiausia reikėtų pažymėti, kad Sprendime Nr. C 51/2005 jau buvo nurodytos 2006 m. veiklos sumos:
a)
išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje viešoji įstaiga IFP parengė […] (*) EUR kainavusias techninių galimybių studijas, rengiamas prieš atliekant pramoninius tyrimus, ir atliko […] (*) EUR kainavusius pramoninius tyrimus; bendra ekonominės veiklos suma yra […] (*) EUR;
b)
išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje viešoji įstaiga IFP parengė […] (*) EUR kainavusias techninių galimybių studijas ir atliko […] (*) EUR kainavusius pramoninius tyrimus; bendra ekonominės veiklos suma yra […] (*) EUR;
c)
taigi išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse viešoji įstaiga IFP mokslinių tyrimų paslaugų iš viso suteikė už 56,4 mln. EUR (parengė 7,4 mln. EUR kainavusias techninių galimybių studijas ir atliko 49,0 mln. EUR kainavusius pramoninius tyrimus), o jos nuosavų išteklių suma buvo tik […] (*) EUR, todėl Komisija pareiškė nuomonę, kad šiai mokslinių tyrimų veiklai iš viešųjų lėšų skirta 11,3 mln. EUR subsidijų (taigi pagalbos intensyvumas (214) yra 20 %).
(230)
Dėl vėlesnių metų pažymėtina, kad pagal Sprendimo Nr. C 51/2005 5 straipsnio 1 dalį, kol baigsis išimtinių sutarčių galiojimo terminas, Prancūzija privalo „Komisijai pateikti išsamią metinę ataskaitą apie IFP grupės vykdomus projektus bendrovių Axens ir Prosernat išskirtinėse veiklos srityse“. Pagal šiose metinėse ataskaitose pateikiamą informaciją galima tiksliai apskaičiuoti metinę mokslinių tyrimų paslaugų, kurias viešoji įstaiga IFP suteikė patronuojamųjų bendrovių sąskaita išskirtinėse jų veiklos srityse, sumą.
(231)
Šiuo metu Prancūzija Komisijai yra pateikusi 2007, 2008 ir 2009 m. metines ataskaitas. Kadangi apskaitos duomenims sutvarkyti reikia laiko, 2010 m. ataskaita bus pateikta 2011 m.
(232)
Ekonominė veikla, 2007-2009 m. vykdyta išskirtinėse bendrovės Axens veiklos srityse, apibendrinama šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 3 lentelėje (tūkstančiais eurų).
3 lentelė.
2007-2009 m. viešosios įstaigos IFP išskirtinėse bendrovės Axens veiklos srityse vykdyta veikla
(tūkstančiais eurų)
Iš viso
Bendros išlaidos
Bendri nuosavi ištekliai
Valstybės ištekliai (+) arba pelnas (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Taigi iš ekonominės veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdė teikdama mokslinių tyrimų paslaugas išskirtinėse bendrovės Axens veiklos srityse, 2007 m. gauta […] (*) EUR, 2008 m. - […] (*) EUR, o 2009 m. - […] (*) EUR; ši veikla panaši į Sprendime Nr. C 51/2005 Komisija minėtą 2006 m. veiklą (iš jos gauta […] (*) EUR).
(234)
Ekonominė veikla, 2007-2009 m. vykdyta išskirtinėse bendrovės Prosernat veiklos srityse, apibendrinama šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 4 lentelėje (tūkstančiais eurų).
4 lentelė.
2007-2009 m. viešosios įstaigos IFP išskirtinėse bendrovės Prosernat veiklos srityse vykdyta veikla
(tūkstančiais eurų)
Iš viso
Bendros išlaidos
Bendri nuosavi ištekliai
Valstybės ištekliai (+) arba pelnas (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Taigi iš ekonominės veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdė teikdama mokslinių tyrimų paslaugas išskirtinėse bendrovės Prosernat veiklos srityse, 2007 m. gauta […] (*) EUR, 2008 m. - […] (*) EUR, o 2009 m. - […] (*) EUR; ši veikla panaši į Sprendime Nr. C 51/2005 Komisija nurodytą 2006 m. veiklą (iš jos gauta […] (*) EUR).
(236)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija mano, kad vykdydama ekonominę veiklą viešoji įstaiga IFP naudojosi faktiniu ekonominiu pranašumu: nebuvo mokamos priemokos, susijusios su įvykdymą užtikrinančiu užstatu, bent jau su „didžiausių pastangų“ garantija, kuriuos vykdydama mokslinių tyrimų veiklą įstaiga galėjo teikti savo klientams, taip pat patronuojamosios bendrovėms Axens ir Prosernat išskirtinėse jų veiklos srityse. Dėl garantuojamos rizikos ypatumų Komisija negali nustatyti tikslios su šiuo pranašumu susijusios sumos, tačiau mano, kad bet kokiu atveju vertinant kiekvieną paslaugą ir kiekvienus metus ji negali viršyti sumų, nurodytų šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 5 lentelėje (kurioje santrumpa „EUR“ reiškia eurus, o santrumpa „mln. EUR“ - milijonus eurų).
5 lentelė.
Ekonominio pranašumo, kurį 2006-2009 m. viešoji įstaiga IFP dėl neribotos garantijos gavo palaikydama ryšius su klientais, viršutinės ribos
2006
2007
2008
2009
Mokslinių tyrimų paslaugos (ne išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse)
AP
(mln. EUR)
Viršutinė riba (215)
(garantinio draudimo įmoka)
AP
(mln. EUR)
Viršutinė riba
(garantinio draudimo įmoka)
AP
(mln. EUR)
Viršutinė riba
(garantinio draudimo įmoka)
AP
(mln. EUR)
Viršutinė riba
(garantinio draudimo įmoka)
Teikiamos patronuojamųjų bendrovių sąskaita
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Teikiamos trečiųjų šalių sąskaita
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Administracinės paslaugos
Sąskaitose faktūrose nurodytos sąnaudos, susijusios su komandiruotais darbuotojais
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Sąskaitose faktūrose nurodytos išlaidos, susijusios su adresais
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Paslaugos išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
Paslaugos išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Bendra su patronuojamosiomis bendrovėmis susijusi suma
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
Bendra su trečiosiomis šalimis susijusi suma
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Bet kokiu atveju Prancūzijos institucijoms suteikiama galimybė pranešti apie tikslesnę metodiką, taikomą siekiant įvertinti viešajai įstaigai dėl garantijos suteiktą pranašumą palaikant ryšius su klientais. Dėl šios metodikos, kuri bus pagrįsta ekonominiu vertinimu, pagal rungimosi principą apsvarstytu vykstant tyrimui, Komisija prireikus galės priimti teigiamą sprendimą, ir Prancūzija šią metodiką galės taikyti siekdama įgyvendinti šio sprendimo nuostatose nurodytas prievoles teikti informaciją.
(238)
Galiausiai Komisija pažymi, kad toks pranašumas viešajai įstaigai IFP palaikant ryšius su klientais yra atrankinis, nes jos konkurentai, kuriems taikomos pagal bendrąją teisę reglamentuojamos teisminės reorganizavimo ir likvidavimo procedūros, negauna panašios valstybės garantijos, neatsiejamos nuo viešosios įstaigos IFP turimo viešosios įstaigos statuso.
7.1.4.2. Pagal privatinę teisę reglamentuojamoms grupės IFP patronuojamosioms bendrovėms teikiamas pranašumas
(239)
Dėl viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių Sprendime pradėti procedūrą Komisija nurodė, jog atliekant pirminį tyrimą negalima atmesti galimybės, kad „trys patronuojamosios bendrovės taip pat gali gauti pranašumą, susijusį su viešosios įstaigos IFP turimu PKVĮ statusu, pavyzdžiui, joms visų pirma gali būti taikomos palankesnės skolinimosi sąlygos“ (216).
(240)
Atlikus išsamų tyrimą, dėl 7.1.1.2 dalyje išdėstytų priežasčių nereikėtų manyti, kad viešoji įstaiga IFP ir atitinkamai Prancūzijos valstybė galėtų būti atsakingos už bendrovėms Axens ir Prosernat vykdant ekonominę veiklą susidariusių skolų trečiosioms šalims grąžinimą, ypač jeigu būtų vykdoma šių bendrovių teisminio likvidavimo procedūra, nes pagal Prancūzijos teisę nėra numatyta bendra akcininko atsakomybė už patronuojamąsias bendroves, veikiančias bendrovių grupėse.
(241)
Tačiau pažymėtina, kad nors Sprendime Nr. 531/2005 Komisija ir pareiškė nuomonę, kad, kaip primenama 177 konstatuojamojoje dalyje, įstaigai Banque Postale, kaip akcinei bendrovei, teisminio reorganizavimo ir likvidavimo srityje taikoma bendroji teisė, todėl neribota valstybės garantija jos vardu neteikiama, ji iškėlė galimo vieninteliam akcininkui teikiamos valstybės garantijos poveikio patronuojamajai bendrovei klausimą (217).
(242)
Komisija pareiškė (218), kad dėl grupės veiklos struktūros akcininkas (Paštas) ir patronuojamoji bendrovė (Banque Postale) daro įtaką vienas kitam, nes patiriamas toks bendras poveikis: i) patronuojamoji bendrovė naudojasi patronuojančiosios bendrovės suteiktais žmogiškaisiais ištekliais ir įranga; ii) už šiuos išteklius užmokestis mokamas remiantis patronuojančiosios bendrovės patirtomis sąnaudomis, taigi dėl ekonominio pranašumo sumažėjus Pašto sąnaudoms, atitinkamai sumažėtų bendrovės Banque Postale patronuojančiajai bendrovei mokamas užmokestis, todėl patronuojamajai bendrovei būtų suteiktas ekonominis pranašumas (bent dalis jo).
(243)
Sprendime Nr. C 51/2005 Komisija taip pat pareiškė, kad tam tikra tarpusavio įtaka daroma visų pirma viešajai įstaigai IFP priimant sprendimus dėl paslaugų, kurios bendrovėms Axens ir Prosernat teikiamos jų išskirtinėse veiklos srityse, tarifų, todėl grupės vidaus komerciniai santykiai ne atitinka rinkos logiką, o priešingai - palaikant juos galima iš patronuojančiajai bendrovei skirtų viešųjų lėšų suteikti kryžmines subsidijas patronuojamųjų bendrovių ekonominei veiklai. Be to, kaip primenama 226 konstatuojamojoje dalyje, Komisija padarė išvadą, kad viešoji įstaiga IFP santykius su patronuojamąja bendrove Beicip-Prosernat (219) palaiko įprastomis rinkos sąlygomis.
(244)
Sprendime dėl Banque Postale Komisija pareiškė, kad Prancūzijos institucijos privalo prisiimti įsipareigojimus įdiegti mechanizmą, pagal kurį būtų atsvertas patronuojančiajai bendrovei teikiamo pranašumo poveikis patronuojamajai bendrovei. Finansavimo sąlygų klausimu prisiimtas įsipareigojimas „dėl kiekvienos operacijos į finansavimo sutartį įtraukti rašytinę nuorodą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms), kad pagal Prancūzijos teisę (pagal kurią visų pirma turi būti gautas aiškus teisės aktu nustatytas leidimas teikti kiekvieną garantiją) šiai finansavimo operacijai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija. Ši sutarties nuostata turi būti paskelbta su kiekviena operacija susijusiame prospekte.“ (220)
(245)
Šiuo atveju viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) skolinimosi sąlygų klausimu Prancūzijos institucijos prisiėmė įsipareigojimą dėl kiekvienos operacijos į finansavimo sutartį įtraukti rašytinę nuorodą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms), kad „pagal Prancūzijos teisę (pagal kurią visų pirma turi būti gautas aiškus teisės aktu nustatytas leidimas teikti kiekvieną garantiją) šiai finansavimo operacijai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija“.
(246)
Dėl patronuojamųjų bendrovių naudojimosi patronuojančiosios bendrovės suteiktais žmogiškaisiais ištekliais ir įranga pažymėtina, kad, kaip Komisija nurodė Sprendime Nr. C 51/2005, „jei ekonominė veikla subsidijuojama, tai tokios subsidijos susijusios su atitinkamų pavaldžiųjų bendrovių pagrindinei bendrovei mokamu užmokesčiu ir atsispindi IFP grupės sąskaitose“ (221). Tačiau iš viešosios įstaigos IFP apskaitos matyti, kad Komisija dar neatsižvelgė į tuos sąnaudų duomenis, kurie priskiriami 2006 m. (Sprendime Nr. C 51/2005) bei vėlesniems metams (Prancūzijos institucijų pateiktose metinėse ataskaitose) ir kurie susiję su neribotos garantijos taikymu paslaugoms, kurias viešoji įstaiga IFP teikia patronuojamosioms bendrovėms. Kadangi su įvykdymą užtikrinančiu užstatu susijusi priemoka ar bent jau „didžiausių pastangų“ garantijos priemoka valstybei nebuvo mokama, ji taip pat negalėjo būti nustatyta teikiant paslaugas patronuojamosioms bendrovėms.
(247)
Todėl reikia daryti išvadą, kad pagal privatinę teisę reglamentuojamoms patronuojamosioms bendrovėms Axens ir Prosernat suteiktas ekonominis pranašumas, kuris viešajai įstaigai teikiamas dėl garantijos, taikomos turint viešosios įstaigos statusą.
(248)
Dėl sutarčių, kurias viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės Axens, Prosernat bei Beicip-Franlab kartu pasirašė su bendrais tiekėjais ir kurias Komisija nurodė Sprendime pradėti procedūrą, o bendrovė UOP Limited savo pastabose, kaip minėta 73 konstatuojamojoje dalyje, pažymėtina, jog nors Prancūzijos institucijos patvirtino, kad jos yra, tačiau patikslino, kad šios sutartys daugiausia susijusios su įvairių įstaigų darbuotojų kelionėmis oro ir geležinkelių transportu darbo reikalais. Komisija mano, kad, jeigu patronuojamosioms bendrovėms galėjo būti taikomos grupei IFP sudarytos palankesnės pirkimo sąlygos (nors aptariamo prekių tiekimo ir paslaugų teikimo atveju tai nėra visiškai aišku), jos buvo taikomos daugiau dėl to, kad vykdydami bendrą pirkimą tiekėjai galėjo laikytis nuolaidų už kiekį politikos, o ne dėl galimo garantijos poveikio. Bet kokiu atveju net jeigu 7.1.4.1 dalies B punkte pateikta su viešąja įstaiga susijusi išvada galėtų būti taikoma patronuojamosioms bendrovėms tuo atveju, kai prekės ar paslaugos įgyjamos kartu su viešąja įstaiga, ir jeigu šios patronuojamosios bendrovės dėl tokio mechanizmo naudotųsi viešajai įstaigai IFP dėl garantijos teikiamu pranašumu šias paslaugas pirkdamos pigiau, atitinkamos sumos būtų tokios nedidelės, kad Komisija abejoja, ar dėl jų galėtų būti gautas faktinis ekonominis pranašumas.
(249)
Todėl atsižvelgiant į Sprendime Nr. C 51/2005 pateiktas išvadas pažymėtina, kad vienintelė veikla, kurią vykdant dėl valstybės garantijos, patronuojančiajai bendrovei teikiamos atliekant mokslinius tyrimus išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse, galėjo būti gautas pranašumas, yra tik „[viešosios įstaigos IFP] parama veiklai bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse“ (222). Dėl garantuojamos rizikos ypatumų Komisija negali nustatyti tikslios su bendrovėms Axens ir Prosernat suteiktu pranašumu susijusios sumos, tačiau mano, kad bet kokiu atveju vertinant kiekvieną paslaugą ir kiekvienus metus ji negali viršyti sumų, nurodytų 236 konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 5 lentelėje.
(250)
Komisija mano, kad toks ekonominis pranašumas, kurį dėl viešosios įstaigos IFP gavo pagal privatinę teisę reglamentuojamos jos patronuojamosios bendrovės Axens ir Prosernat, yra atrankinis, nes šių bendrovių konkurentai neturi galimybių naudotis viešosios įstaigos IFP technologijomis, žmogiškaisiais ištekliais ir įranga tokiomis pat palankiomis sąlygomis.
7.1.5. KONKURENCIJOS IŠKRAIPYMAS IR POVEIKIS TARPUSAVIO PREKYBAI
(251)
Taikant nagrinėjamą priemonę, gali būti sumažintos viešosios įstaigos IFP veiklos, susijusios su trečiosioms šalims teikiamomis paslaugomis (pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais), sąnaudos ir bendrovių Axens bei Prosernat veiklos, susijusios su patronuojančiosios bendrovės joms teikiamomis paslaugomis (išskirtinėse jų veiklos srityse atliekamais moksliniais tyrimais, pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais, darbuotojų ir įrangos teikimu, administracinių paslaugų teikimu), sąnaudos, todėl grupei IFP sudaromos palankesnės sąlygos, taigi ir iškraipoma konkurencija pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
(252)
Kadangi rinkose, kuriose veikia grupė IFP, - ypač pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų rinkoje (joje viešoji įstaiga IFP veikia tiesiogiai), katalizatorių ir naftos perdirbimo bei naftos chemijos pramonei skirtų technologijų rinkoje (joje veikia patronuojamoji bendrovė Axens) ir su dujų perdirbimu bei sieros šalinimu susijusių tyrimų, paslaugų bei įrangos rinkoje (joje veikia patronuojamoji bendrovė Prosernat) - Europos Sąjungoje plačiu mastu vykdoma tarpusavio prekyba, tokia priemonė gali turėti neigiamą poveikį konkuruojančioms įmonėms, kurios atitinkamose rinkose plėtoja ar nori plėtoti panašią ekonominę veiklą.
(253)
Šiomis sąlygomis dėl viešajai įstaigai IFP teikiamos neribotos valstybės garantijos gali būti iškraipoma konkurencija ir daromas poveikis tarpusavio prekybai pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
7.1.6. IŠVADA DĖL PAGAL PRIEMONĘ TEIKIAMOS PAGALBOS POBŪDŽIO
(254)
Taigi valstybė, dėl viešosios įstaigos IFP statuso jai teikdama valstybės garantiją, perduoda valstybės išteklius; dėl šios garantijos yra arba gali būti iškraipoma konkurencija ir valstybių narių tarpusavio prekyba, nes grupei IFP sudaromos palankesnės sąlygos.
(255)
Komisija daro išvadą, kad ši garantija yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
7.2. PAGALBOS PRIEMONĖS NETEISĖTUMAS
(256)
Prieš pakeičiant įstaigos IFP statusą ji buvo pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo, įsteigtas kaip profesinė įstaiga pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612. Šiuo pagrindu įstaigai IFP buvo taikomos bendrojoje teisėje nustatytos teisminio reorganizavimo ir likvidavimo procedūros ir nebuvo teikiama valstybės garantija, susijusi su PKVĮ statusu.
(257)
2006 m. liepos 6 d. dekretu, priimtu įgyvendinant 2005 m. liepos 13 d. Įstatymą Nr. 2005-781, įstaiga IFP 2006 m. liepos 7 d. tapo PKVĮ. Pakeitus šį statusą viešajai įstaigai IFP pradėta taikyti neribota valstybės garantija. Todėl aptariama priemonė turi būti laikoma nauja pagalba pagal Procedūros reglamento 1 straipsnio c punktą.
(258)
Pagal Procedūros reglamento 2 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo laiku pranešti „apie planus skirti naują pagalbą“. Kadangi apie viešosios įstaigos IFP statuso pakeitimą Prancūzija oficialiai nepranešė, o tik atsitiktinai nurodė kitoje byloje ir kadangi priemonė faktiškai įgyvendinta nesilaikant sąlygos, kad Komisija ją turi iš anksto patvirtinti, Prancūzijos vyriausybė aptariamą valstybės pagalbą suteikė pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį.
(259)
Todėl Komisija mano, kad ši priemonė yra neteisėta pagalba pagal Procedūros reglamento 1 straipsnio f punktą.
7.3. PAGALBOS PRIEMONĖS SUDERINAMUMAS
7.3.1. PAGALBA, SUSIJUSI SU VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP PAGAL SUTARTIS ATLIEKAMAIS MOKSLINIAIS TYRIMAIS IR JOS TEIKIAMOMIS PASLAUGOMIS
(260)
Viešoji įstaiga teikia šias paslaugas: nuomoja mokslinių tyrimų infrastruktūrą, parūpina darbuotojų arba teikia teisines paslaugas (patronuojamųjų bendrovių sąskaita).
(261)
Teikdama pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugas viešoji įstaiga IFP paprastai padeda klientui (trečiajai šaliai arba patronuojamajai bendrovei (223)), norinčiam atlikti mokslinius tyrimus, dėl kurių galima geriau suprasti ar kontroliuoti mokslinį ar techninį reiškinį (224). Prašymas atlikti mokslinius tyrimus gali būti tikslus arba nelabai tikslus, o viešajai įstaigai IFP gali būti suteikta didelė arba mažesnė veiksmų laisvė: pradedant tuo, kad paprasčiausiai laikomasi kliento griežtai nustatytų specifikacijų, ir baigiant tuo, kad teikiama visa mokslinių tyrimų paslauga, įskaitant rekomendacijas. […] (*) Pagal kiekvieną prašymą viešoji įstaiga IFP pateikia techninį komercinį pasiūlymą kartu su sutartinėmis įgyvendinimo sąlygomis, tuomet dėl jo deramasi su klientu. Prancūzijos institucijos pateikė paaiškinimus, susijusius su viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu trijose jos kompetencijos srityse: švino poveikio pavojaus nustatymo (pranc. CREP), su naftos chemijos produktų perdirbimu susijusių rezultatų teikimo (pranc. CRRP) ir su variklių energija susijusių rezultatų teikimo (pranc. CRME) srityse).
(262)
Teikiant su CREP susijusias paslaugas visų pirma siekiama patvirtinti ir (arba) patobulinti mokslinių tyrimų centro sukurtas metodikas, technologijas ir programinę įrangą. Be to, kad būtų teikiamos tam tikros paslaugos, CREP veiklą vykdantis padalinys leidžia pramonės partneriams naudotis viešosios įstaigos IFP įranga ir skaičiavimo algoritmais arba retų tyrimų išvadomis, kuriomis nėra galimybės naudotis, kai komercinę paslaugą teikia privatus veiklos vykdytojas. Šios paslaugos gali būti suskirstytos į tokias grupes:
a)
su konkrečia įranga, į kurią panašios įrangos pasaulyje nėra arba yra labai nedaug, susijusios paslaugos (225);
b)
tam tikrų atvejų, kai reikia naudoti viešosios įstaigos IFP sukurtą programinę įrangą, kuri dar neparduodama arba kuriai naudoti šiomis konkrečiomis aplinkybėmis reikia konkrečios patirties, taikomos naudojantis viešosios įstaigos IFP gebėjimais, aiškinimas (226);
c)
viešosios įstaigos IFP konkrečios patirties taikymas (227);
d)
plėtojamos patirties taikymas siekiant patvirtinti vystomus gebėjimus ir sukurtas technologijas bei metodikas (228)
(263)
CRRP srityje teikiant pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugas, buvo padedama, pavyzdžiui, užsienio universitetui (229) pradėti vykdyti veiklą, priklausančią konkrečiai įstaigos IFP kompetencijai katalizatorių srityje, atliekami su „[…] (*) (230)“ susiję darbai siekiant suprasti […] (*) reiškinius arba vykdomas […] (*) tyrimas (231).
(264)
CRME srityje teikiant pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugas, pavyzdžiui, nuo […] (*) buvo vykdoma […] (*) automobilių gamintojų sąskaita, įgyvendinama […] (*), taikoma viešosios įstaigos IFP metodika (232) ir atliekamas […] (*) (233) tyrimas baigus viešosios įstaigos IFP mokslinius tyrimus […] (*) arba vykdomi […] (*) bandymai, susiję su […] (*), kuriuos sukūrė viešoji įstaiga IFP (234).
(265)
Iš šio aprašymo matyti, kad mokslinių tyrimų, kuriuos viešoji įstaiga IFP pagal sutartis atlieka trečiųjų šalių sąskaita, tikslas yra parengti prieš atliekant mokslinius tyrimus rengiamas techninių galimybių studijas, įgyti naujų žinių ir gebėjimų Instituto kompetencijos srityse arba viešosios įstaigos IFP sukurtas technologijas ir žinias taikyti siekiant patobulinti naujus produktus, technologijas ar paslaugas.
(266)
Prancūzijos institucijos pateikė duomenis, susijusius su 2004-2009 m. viešosios įstaigos IFP vykdyta veikla trečiųjų šalių sąskaita - pagal sutartis atliktais moksliniais tyrimais ir suteiktomis paslaugomis. Iš pateiktos informacijos matyti, kad šios mokslinių tyrimų paslaugos kasmet sudaro apie [0-5] (**) % bendro viešosios įstaigos IFP biudžeto (taigi paslaugų suteikta už […] (*) EUR, o biudžetą sudaro apie 300 mln. EUR), todėl ši ekonominė veikla gali būti laikoma nedidele viešosios įstaigos veiklos dalimi.
7.3.1.1. Valstybės pagalbos perdavimo trečiosioms šalims arba patronuojamosioms bendrovėms prielaida
(267)
Pagal MTTV ir naujovių diegimo sistemos 3.1.2 punktą, tuo atveju, jeigu ne pelno siekianti mokslinių tyrimų įstaiga kartais vykdo ekonominę veiklą, pavyzdžiui, nuomoja įrangą, teikia paslaugas įmonėms ar vykdo mokslinių tyrimų sutartis, šiai ekonominei veiklai skiriant viešąjį finansavimą paprastai teikiama valstybės pagalba. Tačiau jeigu galima įrodyti, kad visos viešojo finansavimo lėšos perduotos galutiniam naudos gavėjui ir kad tarpininkas iš jų negavo jokios naudos, galima laikyti, kad tarpininkas valstybės pagalbos negavo.
(268)
Kadangi šiuo atveju viešoji įstaiga IFP, kuri yra mokslinių tyrimų įstaiga, pagal sutartis atlieka mokslinius tyrimus ir jai taikoma neribota valstybės garantija, reikėtų laikyti, kad ji gauna valstybės pagalbą, nebent būtų įrodyta, kad dėl šių paslaugų pardavimo kainos visą valstybės pagalbą buvo galima perduoti jos klientams.
(269)
Viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugų tarifai nustatomi remiantis visomis su šiais tyrimais susijusiomis gamybos sąnaudomis (235), kurioms taikoma marža; šios maržos norma priklauso nuo 261 konstatuojamojoje dalyje minėtų derybų su klientu rezultatų. Vis dėlto vienintelė sąnaudų dalis, į kurią viešoji įstaiga veikiausiai neatsižvelgė, yra kaip tik viešosios įstaigos IFP įvykdymą užtikrinančio užstato (arba „didžiausių pastangų“ garantijos) priemoka.
(270)
Dėl viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugų, teikiamų patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat sąskaita, Komisija mano, kad su garantija susijusį ekonominį pranašumą gali gauti viešoji įstaiga IFP ir prireikus pasinaudoti juo kitiems tikslams arba, atsižvelgiant į ypatingus šių bendrovių ryšius su patronuojančiąja bendrove, šis pranašumas taikant tarifus gali būti suteiktas patronuojamosioms bendrovėms:
a)
pirmuoju atveju pagalbos suderinamumas aptariamas šioje dalyje;
b)
antruoju atveju Komisija daro nuorodą į 7.3.2 dalyje pateiktą suderinamumo tyrimą, į kurį atsargumo sumetimais įtrauktos sumos, taikomos vertinant patronuojamosioms bendrovėms galimai suteiktą pranašumą.
(271)
Dėl klientų, kurie yra trečiosios šalys, taip pat pažymėtina, kad, jeigu būtų galima nustatyti, jog taikant tarifus trečiosios šalys sistemingai gaudavo šią papildomų sąnaudų dalį atitinkančią sumą, labai tikėtina, kad atlikus išsamų perduotos pagalbos tyrimą būtų nustatytos de minimis sumos (236). Prancūzijos institucijų pateikta informacija rodo, kad teikiant daugumą į sąskaitas faktūras įtrauktų paslaugų gauta mažesnė negu […] (*) EUR apyvarta (taigi didžiausia įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantijos suma - […] (*) EUR), o didžiausios apimties sutarties suma buvo tik […] (*) EUR (taigi didžiausia įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantijos suma - […] (*) EUR).
(272)
Tačiau negalima atmesti galimybės, kad viešajai įstaigai IFP taikant maržą, pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugomis besinaudojančiam klientui ne visada buvo galima perduoti visą valstybės pagalbos sumą. Tokiu atveju valstybei nesumokėta garantijos priemoka už garantijos taikymą pagal sutartis trečiosioms šalims atliekamų mokslinių tyrimų sutartims būtų papildomo viešojo finansavimo lėšos, kurias valstybė perdavė viešajai įstaigai.
(273)
Taigi atitinkamos viešosios lėšos galėtų būti panaudotos trims tikslams:
a)
neekonominei viešosios įstaigos veiklai finansuoti - tokiu atveju šios lėšos nebūtų valstybės pagalba; arba
b)
kitai veiklai, susijusiai su pagal sutartis trečiųjų šalių ar patronuojamųjų bendrovių sąskaita atliekamais moksliniais tyrimais, finansuoti. Ši prielaida išsamiai nagrinėjama 7.3.1.2 dalyje; arba
c)
moksliniams tyrimams, kuriuos viešoji įstaiga atlieka išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse, finansuoti; tokiu atveju šios lėšos galėtų būti pridėtos prie patronuojamosioms bendrovėms jau perduotų valstybės pagalbos sumų. Ši prielaida išsamiai nagrinėjama 7.3.2 dalyje.
7.3.1.2. Valstybės garantijos, kuri mokslinių tyrimų įstaigai taikoma papildomoms paslaugoms, susijusioms su paslaugų teikimu bei pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir teikiamoms vykdant pagrindinę nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklą, suderinamumas
(274)
Prieš nagrinėdama šio atvejo ypatumus Komisija nori dar kartą patvirtinti principinę poziciją, kurios laikosi savo sprendimuose: ekonominei veiklai taikoma neribota valstybės garantija iš esmės yra nesuderinama valstybės pagalba (237). Paprastai Komisija mano, kad konkurencijai atvirame ekonomikos sektoriuje neribotos garantijos yra nesuderinamos su SESV, nes visų pirma dėl tokios garantijos valstybė privalo prisiimti visą su ekonomine veikla susijusią riziką, o pagalbą gaunanti įmonė nepatiria su tokiu prisiėmimu susijusių sąnaudų - atsiranda moralinė rizika, dėl kurios pagalbą gaunanti įmonė, apsaugota nuo bet kokios bankroto grėsmės, skatinama prisiimti daugiau rizikos negu tuomet, jeigu patirtų visus neigiamus savo veiksmų padarinius. Pagal proporcingumo principą tokios neribotos garantijos dažniausiai negali būti grindžiamos visuotinės svarbos ekonominėmis užduotimis, nes teikiant neribotą garantiją neįmanoma patikrinti, ar pagalbos suma neviršija grynųjų viešosios paslaugos teikimo sąnaudų (238).
(275)
Šiuo atveju reikėtų pažymėti, kad Prancūzijos teisės aktais viešajai įstaigai IFP pavesta vykdyti su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, pagal kuriuos įgyvendinamos trys užduotys: atliekami moksliniai tyrimai, rengiami mokymai ir vykdoma dokumentavimo veikla; priešingai negu visuotinės ekonominės svarbos paslaugos (239), šios užduotys neįeina į ekonominės veiklos sritį pagal Sąjungos teisę. Todėl šiai neekonominei veiklai taikant valstybės garantiją, susijusią su įstaigos statusu, jokia valstybės pagalba neteikiama. Be to, pagrindinė viešosios įstaigos IFP veikla yra neekonominė. Todėl garantijos, kuri jai teikiama dėl turimo statuso, poveikis daugiausia daromas šiai neekonominei veiklai; papildomoms paslaugoms, susijusioms su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugomis, šis poveikis daromas tik kartais.
(276)
Priešingai, jeigu tokia garantija taikoma mokslinių tyrimų įstaigų ekonominei veiklai (pavyzdžiui, pagal sutartis atliekamiems moksliniams tyrimams ar paslaugų teikimui), kurios tarifai nustatomi ne pagal rinkos kainą, dėl šios garantijos mokslinių tyrimų įstaigai teikiama valstybės pagalba, kuri, kaip jau paaiškinta, gali būti sumuojama su įstaigos visuotinės svarbos neekonominės veiklos (nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų) viešojo finansavimo lėšomis, kitos ekonominės veiklos, susijusios su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu, finansavimo lėšomis arba veiklos, susijusios su technologijų perdavimu patronuojamosioms bendrovėms Axens ir Prosernat, finansavimo lėšomis (240).
(277)
Vis dėlto dėl dviejų pirmųjų atvejų pažymėtina, kad, nors valstybės garantija a priori yra neribota, šiuo atveju išimties tvarka a posteriori galima įvertinti 2006-2009 m. bendrojo subsidijos ekvivalento, susijusio su šios garantijos poveikiu (valstybei nesumokėta rizikos priemoka), viršutinę ribą, kuri įtraukta į valstybės lėšas (jeigu su šia riba susijusios sumos liko viešajai įstaigai IFP), valstybės šiai įstaigai jau išmokėtas siekiant padengti su nepriklausomais viešaisiais moksliniais tyrimais ir pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais arba paslaugų teikimu susijusios veiklos grynąsias sąnaudas.
(278)
Šiuo klausimu Komisija nori pabrėžti, kad teikiamos paslaugos ir pagal sutartis atliekami moksliniai tyrimai, kuriems taikoma valstybės garantija, vis dėlto yra tik papildoma veikla (ši veikla papildo su nepriklausomais viešaisiais moksliniais tyrimais susijusią pagrindinę veiklą), t. y. ekonominė veikla:
a)
kuria nedaromas neigiamas poveikis įprastai mokslinių tyrimų įstaigos veiklai, nepriklausomumui ar neutralumui;
b)
kuri vykdoma įprastomis rinkos sąlygomis, visų pirma taikant rinkos kainą arba, jeigu rinkos kaina netaikoma, - kainą, kuri atspindi visas šios institucijos sąnaudas (neatsižvelgiant į garantijos poveikį), prie kurių pridedama pagrįsta marža;
c)
kurios apskaita, ypač atitinkamų jos sąnaudų ir finansavimo apskaita, atskirta nuo nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų apskaitos;
d)
kuri taip susijusi su pagrindine nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veikla, kad techniškai jos negalima atskirti, nes visų pirma naudojama ta pati infrastruktūra, įranga, įrenginiai ar technologijos arba samdomi tie patys tyrėjai, mokslininkai, inžinieriai, projektuotojai ar techniniai darbuotojai.
(279)
Papildomą veiklą gali sudaryti mokslinių tyrimų sutarčių vykdymas, ekspertizių atlikimas, techninių ar mokslinių konsultacijų teikimas prireikus naudojantis naujoviškais infrastruktūra, įrenginiais, įranga ar technologijomis, kurie finansuojami ar diegiami atliekant nepriklausomus viešuosius mokslinius tyrimus, yra reikalingi šiems tyrimams, kurių atitikmenų pasaulyje nėra arba yra labai nedaug (241) (tokias paslaugas teikia viena ar kelios panašios mokslinių tyrimų įstaigos) ir kuriems naudoti reikia tyrėjų, mokslininkų, inžinierių, projektuotojų ar techninių darbuotojų, kuriuos mokslinių tyrimų įstaiga samdo kaip pagrindinius darbuotojus, kad jie padėtų atlikti nepriklausomus viešuosius mokslinius tyrimus, patirties ir kompetencijos.
(280)
Be to, teikiant šias paslaugas, mokslo žinias, sukauptas atlikus viešuosius mokslinius tyrimus, galima skleisti pramonės sektoriaus atstovams: įmonėms, kaip klientėms, suteikiama galimybė naudotis viešosios įstaigos IFP eksperimentinėmis priemonėmis, technologijomis ir darbuotojų praktine patirtimi, o viešajai įstaigai IFP sudaromos sąlygos sužinoti, kokios jos pradinių tyrimų perspektyvos, ir tuo remiantis ateityje pagerinti nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklą. Šis kryžminis mokslo žinių poveikis abipusiškai naudingas įvairiems veiklos vykdytojams ir visai Europos Sąjungai.
(281)
Kaip nurodyta 266 konstatuojamojoje dalyje, 2004-2009 m. suteiktos paslaugos ir pagal sutartis atlikti moksliniai tyrimai sudarė tik [0-5] (**) % bendro viešosios įstaigos IFP biudžeto - tai labai nedidelė dalis.
(282)
Be to, kiekvienam klientui suteiktų paslaugų, įtrauktų į sąskaitas faktūras, suma dažniausiai sudaro mažesnę negu […] (*) EUR apyvartos dalį, taigi didžiausia apskaičiuota pagalbos suma dažniausiai yra nedidelė - […] (*) EUR vienai sutarčiai. Todėl Komisija mano, kad aptariama pagalba yra proporcinga visuotinės svarbos tikslui Europos Sąjungoje skleisti mokslo žinias.
(283)
Darydama prielaidą, kad ši papildoma veikla ir toliau sudarys labai nedidelę biudžeto, kurį viešoji įstaiga IFP skiria pagrindinei savo užduočiai - nepriklausomiems viešiesiems moksliniams tyrimams atlikti, dalį, ir atsižvelgdama į teigiamą šios papildomos veiklos poveikį, susijusį su visuotinės svarbos tikslais, Komisija mano, kad šiai veiklai taikant valstybės garantiją tarpusavio prekybos sąlygoms jokiu būdu negali būti daromas toks poveikis, kuris prieštarautų Sąjungos interesams pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
(284)
Prancūzijos institucijos aptariamos priemonės metinėse ataskaitose turės įrodyti, kad ši sąlyga vykdoma ir ateityje. Jeigu kiltų abejonių dėl to, ar teikiamos paslaugos arba pagal sutartis atliekami moksliniai tyrimai yra papildoma veikla, būtinai reikėtų nedelsiant apie tai pranešti Komisijai ir prireikus informuoti apie galimą valstybės pagalbą atsižvelgiant į valstybės garantijos poveikį.
(285)
Šiomis aplinkybėmis Komisija taip pat pažymi Prancūzijos institucijų pasiūlymą į visas sutartis, konkrečiai susijusias su viešosios įstaigos IFP ekonomine veikla ir atitinkamai su jos teikiamomis paslaugomis bei pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais, įtraukti sąlygą, kad valstybė neprisiima atsakomybės, kad prireikus būtų taikoma prisiimtos rizikos išimtis ir iš esmės sumažintas galimas neigiamas garantijos poveikis.
7.3.2. PAGALBA GRUPEI IFP IŠSKIRTINĖSE BENDROVIŲ AXENS IR PROSERNAT VEIKLOS SRITYSE
7.3.2.1. Pagrindas, taikomas nagrinėjant pagalbos suderinamumą
(286)
Siekiant išnagrinėti valstybės pagalbos priemonės, kuria siekiama remti viešosios įstaigos IFP vykdomą MTTP veiklą, suderinamumą, taikomos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai taisyklės.
(287)
Kadangi viešosios įstaigos IFP statusas buvo pakeistas 2006 m. liepos 7 d., valstybė aptariamą neribotą garantiją taikė iki 2007 m. sausio 1 d. - MTTV ir naujovių diegimo sistemos įsigaliojimo dienos. Todėl nagrinėdama šios priemonės suderinamumą, Komisija pagal Pranešimą dėl taisyklių, taikomų vertinant neteisėtą valstybės pagalbą, nustatymo (242) šiai pagalbai, apie kurią nepranešta, taiko 1996 m. Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai programą, kuri galiojo teikiant pagalbą.
(288)
Tačiau atsižvelgdama į tai, kad viešosios įstaigos IFP ekonominei veiklai neribota garantija dėl įstaigai suteikto PKVĮ statuso turi būti taikoma neribotą laiką ir į tai, kad, kaip paaiškinta 277 konstatuojamojoje dalyje, išimties tvarka šiuo atveju galima įvertinti didžiausią garantijos poveikį, Komisija pagal MTTV ir naujovių diegimo sistemos nuostatas taip pat nagrinės, ar nuo šios sistemos įsigaliojimo dienos - 2007 m. sausio 1 d. - neribotos garantijos taikymas viešosios įstaigos veiklai, vykdomai išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, yra suderinamas su vidaus rinka. Bet kokiu atveju, kad ir koks būtų taikomas pagrindas, suderinamumo tyrimo išvados tokios pačios.
7.3.2.2. Mokslinių tyrimų etapai
(289)
Sprendime Nr. C 51/2005 (243) Komisija pareiškė, kad veikla, kurią viešoji įstaiga IFP vykdo išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse bendradarbiaudama su jomis, iš tikrųjų priskiriama MTTP sričiai, nes nustatyta, kad kiekviename projekte aptariami poleminiai klausimai, susiję su komponentais, jų ryšiais, technologijų ypatumais ar tiksliniais produktais, o darbus prieš patvirtinimo etapą, kurių rezultatai plačiai aptariami ir patentuojami, daugiausia atlieka tyrėjai ir techniniai darbuotojai, remdamiesi bandymais, aiškinimu ir modeliavimu pagrįstais metodais. Komisija taip pat pažymėjo, kad tos pačios rūšies veikla, kurią vykdo kiti sektoriaus veiklos vykdytojai, paprastai priskiriama mokslinių tyrimų veiklai (244). Atliekamų mokslinių tyrimų inovaciniai aspektai išnagrinėti remiantis tarptautiniu mastu pripažintais Frascati vadovo (245) standartais.
(290)
Sprendime Nr. C 51/2005 (246) Komisija išnagrinėjo 2006 m. darbus, atliktus pagal mokslinių tyrimų sutartis, kurias sudarė viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Axens, taip pat viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Prosernat. Komisija padarė išvadą, kad pagal 1996 m. MTTP programą šie darbai yra pramoniniai tyrimai ir prieš įgyvendinant pramoninių tyrimų projektus parengtos techninių galimybių studijos. Ši mokslinių tyrimų veikla (kiekviena mokslinių tyrimų veikla, kurią vykdė viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Axens, taip pat viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Prosernat) konkrečiai kategorijai priskirta remiantis konkrečiais pavyzdžiais ir paaiškinimais, pateiktais Frascati vadove.
(291)
Be to, pagal Sprendimą Nr. C 51/2005 pateiktose ataskaitose Prancūzijos institucijos 2007, 2008 ir 2009 m. projektus, vykdytus išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, suskirstė į dvi minėtas kategorijas pagal 1996 m. MTTP programą arba atitinkamai priskyrė pramoniniams tyrimams pagal 2006 m. MTTV ir naujovių diegimo sistemos 2.2 dalies f punktą ir techninių galimybių studijoms, rengiamoms prieš atliekant pramoninius tyrimus, pagal šios sistemos 5.2 dalį. Šie darbai buvo susiję su naujų sintezės būdų tyrimu ar tobulinimu su pramone nesusijusiu mastu. Jais buvo siekiama patvirtinti koncepcijas ir jie priskirti pramoniniams tyrimams pagal 1996 m. MTTP programą ir MTTV ir naujovių diegimo sistemą. Kartu su metinėmis ataskaitomis, pateiktomis įgyvendinant pagalbą Nr. C 51/2005, Komisijai pateiktos metinės kiekvieno projekto santraukos.
(292)
Dėl vėlesnių metų Komisija primena, kad pagal Sprendimą Nr. C 51/2005 Prancūzija privalo Komisijai teikti metinę ataskaitą, į kurią turi įtraukti išsamią informaciją apie viešosios įstaigos IFP įgyvendintus projektus, suskirstytus pagal mokslinių tyrimų kategorijas.
7.3.2.3. Tinkamos finansuoti sąnaudos
(293)
Išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse įgyvendinamų projektų sąnaudos, nurodytos Sprendime Nr. C 51/2005 (247) (2006 m. sąnaudos) ir metinėse ataskaitose (2007, 2008 ir 2009 m. sąnaudos), atitinka 1996 m. MTTP programos II priede nustatytas tinkamas finansuoti išlaidas, taip pat tinkamas finansuoti sąnaudas pagal MTTV ir naujovių diegimo sistemos 5.1.4 dalį.
(294)
Primintina, kad į sąnaudas, kurias viešoji įstaiga IFP nurodo bendrovėms Axens ir Prosernat išrašytose sąskaitose faktūrose, susijusiose su mokslinių tyrimų veikla, įtraukiamos tiesiogiai projektams priskirtinos išlaidos; šios sąnaudos susijusios su subranga, kelionėmis, draudimu, dokumentais, prekėmis, paslaugomis ir smulkia įranga. Į šias sąnaudas taip pat įtraukiamos kitos projektams priskirtinos išlaidos, pavyzdžiui, išlaidos, susijusios su mokslinius tyrimus atliekančiais darbuotojais ir materialiojo bei nematerialiojo turto nusidėvėjimu, ir kitos bendros išlaidos. Šios sąnaudos tiesiogiai patiriamos dėl mokslinių tyrimų veiklos ir įvairiems mokslinių tyrimų projektams priskiriamos proporcingai laikui, kurį kiekvienam projektui skyrė mokslinius tyrimus atliekantys darbuotojai. Be to, horizontaliųjų MTTP projektų sąnaudos, susijusios su kituose MTTP projektuose taikytais metodais ir naudota įranga, įtraukiamos proporcingai kiekvieno MTTP projekto sąnaudoms.
(295)
Šios sąnaudos atitinka tokias kategorijas: konsultantų paslaugų ir panašių paslaugų sąnaudos, su darbuotojais susijusios išlaidos, su įrankiais, įrenginiais, žeme ir patalpomis susijusios sąnaudos, bendros papildomos išlaidos ir kitos veiklos sąnaudos pagal 1996 m. MTTP programoje bei MTTV ir naujovių diegimo sistemoje nurodytas tinkamų finansuoti sąnaudų kategorijas.
(296)
Ši informacija taip pat turės būti pateikta Prancūzijos institucijų vėlesnių metų metinėse ataskaitose.
7.3.2.4. Pagalbos intensyvumas
(297)
Iš 1996 m. MTTP programos matyti, kad didžiausias leidžiamas pagalbos intensyvumas yra 75 % sąnaudų, susijusių su prieš įgyvendinant pramoninių tyrimų projektus rengiamomis techninių galimybių studijomis (5.4 punktas), ir 50 % pramoninių tyrimų projektų sąnaudų (5.3 punktas).
(298)
Iš MTTV ir naujovių diegimo sistemos matyti, kad pagalbos intensyvumas, apskaičiuojamas remiantis tinkamomis finansuoti projekto sąnaudomis, negali viršyti 50 % pramoninių tyrimų sąnaudų (5.1.2 dalies b punktas) ir 65 % tyrimų, atliekamų rengiantis didžiosiose įmonėse vykdomiems pramoniniams tyrimams, sąnaudų (5.2. dalies b punktas). Primintina, kad veikla, kuriai taikoma valstybės garantija, yra susijusi tik su viešosios įstaigos IFP atliekamais pramoniniais tyrimais ir rengiamomis techninių galimybių studijomis, nes visą 1996 m. MTTP programoje minimą ikikonkurencinio lygmens technologinės plėtros veiklą (arba visą MTTV ir naujovių diegimo sistemoje minimą bandomąją taikomąją veiklą) bendrovės Axens ir Prosernat finansuoja nuosavais ištekliais, sudarytais iš rinkose gautų pajamų.
(299)
Komisija, remdamasi projektų sąrašais, kuriuose nurodomos metinės sąnaudos pagal projektą bei mokslinių tyrimų etapą, ir viešosios įstaigos IFP nuosavų išteklių suvestine, parengė 300 konstatuojamojoje dalyje pateikiamą 6 lentelę.
(300)
Rengdama šią lentelę Komisija taikė konservatyvų metodą: įtraukė visas sąnaudas, tiesiogiai ar netiesiogiai priskiriamas išskirtinėms bendrovių Axens ir Prosernat veiklos sritims, ir atmetė visas pajamas, nesusijusias su iš bendrovių Axens ir Prosernat gautomis pajamomis (248). Atsargumo sumetimais Komisija šioje lentelėje taip pat atsižvelgė į visą poveikį, kokį galėtų daryti neribota garantija, jeigu viešoji įstaiga IFP visas dėl jo gautas lėšas būtų panaudojusi (ši prielaida vis dėlto mažai tikėtina) moksliniams tyrimams finansuoti išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse (garantijos poveikis palaikant ryšius su tiekėjais ir klientais - ne tik patronuojamosiomis bendrovėmis, bet ir trečiosiomis šalimis).
6 lentelė.
Didžiausias bendros viso viešojo finansavimo, kurį 2006-2009 m. viešoji įstaiga IFP skyrė išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse vykdomai veiklai, sumos įvertis
(milijonais eurų)
2006
2007
2008
2009
Su techninių galimybių studijomis susijusios metinės sąnaudos (milijonais eurų)
Viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Axens veiklos sritis
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Prosernat veiklos sritis
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Iš viso
7,4
3,5
0,9
0,9
Su pramoniniais tyrimais susijusios metinės sąnaudos (milijonais eurų)
Viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Axens veiklos sritis
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Prosernat veiklos sritis
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Iš viso
49,0
45,5
52,8
55,2
Nuosavi ištekliai (milijonais eurų)
Suma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Metinė valstybės pagalba (milijonais eurų)
Viešojo finansavimo suma (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Garantijos poveikio, daromo viešajai įstaigai palaikant ryšius su tiekėjais, viršutinė riba
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Garantijos poveikio, daromo viešajai įstaigai palaikant ryšius su klientais, viršutinė riba (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse;
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ne išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Didžiausia viešojo finansavimo suma
(įskaitant garantijos poveikio viršutinę ribą)
13,1
9,8
11,3
14,7
Pagalbos intensyvumas
(be garantijos poveikio viršutinės ribos)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Pagalbos intensyvumo viršutinė riba
(įskaitant garantijos poveikio viršutinę ribą)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Didžiausias leidžiamas intensyvumas (251)
-
1996 m. MTTP programos nuostatos
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
MTTV ir naujovių diegimo sistemos nuostatos
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Ar laikomasi leidžiamo intensyvumo, Komisija patikrino pagal mokslinių tyrimų etapus, remdamasi 2006-2009 m. įgyvendintų projektų metiniais sąrašais ir atsižvelgdama į didžiausią galimą neribotos garantijos, susijusios su viešosios įstaigos IFP turimu viešosios įstaigos statusu, poveikį; kaip papildomą pagalbos dalį ji įtraukė apskaičiuotą įvairios rizikos garantijos priemokų viršutinę ribą. Bet kokiu atveju net ir atsižvelgus į visą garantijos poveikį, kuris galėtų būti daromas palaikant ryšius su klientais ir tiekėjais, pagalbos intensyvumo viršutinė riba lieka gerokai mažesnė negu didžiausias leidžiamas intensyvumas. Todėl Komisija mano, kad pagalbos intensyvumo, kuris leidžiamas pagal 1996 m. MTTP programą bei MTTV ir naujovių diegimo sistemą, laikomasi.
(302)
Dėl vėlesnių metų Komisija primena, kad pagal Sprendimą Nr. C 51/2005 Prancūzija Komisijai privalo teikti metines ataskaitas, kad ši įsitikintų, jog pagalbos intensyvumo taip pat laikomasi kiekvienu mokslinių tyrimų etapu ir kiekvieno projekto atveju. Nuo 2010 m. šiose ataskaitose turi būti pateikiama informacija apie visus bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse vykdytus projektus, suskirstytus pagal mokslinių tyrimų kategorijas, ir, be projektų sąnaudų pagal mokslinių tyrimų etapus, viešojo finansavimo sumų ir viešosios įstaigos IFP bei jos patronuojamųjų bendrovių skirtų nuosavų išteklių, turi būti nurodyta garantijos priemokos sumos viršutinė riba, apskaičiuota taikant šiame sprendime aprašytą metodą, taip pat galimas poveikis viešosios įstaigos IFP skolinimosi sąlygoms pagal 200 konstatuojamojoje dalyje pateiktus argumentus.
7.3.2.5. Sumavimas
(303)
Sumavimo nuostatų, paaiškintų ir 1996 m. MTTP programos 5.12 dalyje, ir MTTV ir naujovių diegimo sistemos 8 dalyje, laikomasi. Komisija visą viešojo finansavimo sumą, įskaitant didžiausią neribotos garantijos poveikį 2006-2009 m., apskaičiavo neatsižvelgdama į finansavimo šaltinį.
(304)
Nuo 2010 m. Prancūzijos institucijos tokį pat metodą taiko rengdamos Komisijai perduodamas metines ataskaitas.
7.3.2.6. Skatinamasis poveikis
(305)
Pagal 1996 m. MTTP programą ir MTTV ir naujovių diegimo sistemą, valstybės pagalba privalo turėti skatinamąjį poveikį, t. y. dėl tokios pagalbos jos gavėjo elgesys turi pasikeisti taip, kad šis padidintų su MTTP (ir inovacijomis) susijusios veiklos apimtis. Norint įrodyti, kad projektams, kuriems pagalba teikiama taikant išsamiai išnagrinėtas ribas, daromas skatinamasis poveikis, paprastai užtenka šių kriterijų: didesnė projekto apimtis, didesnis jo mastas, didesnė projekto įgyvendinimo sparta ir didesnė bendra MTTP ir inovacijų diegimui skirta suma. Jeigu gali būti įrodytas didelis poveikis bent vienam iš šių kriterijų, Komisija, atsižvelgdama į įprastą aptariamo sektoriaus įmonės elgesį, paprastai laikosi nuomonės, kad pagalbos projektas turi skatinamąjį poveikį (252).
(306)
Komisija daro nuorodą į Sprendimo Nr. C 51/2005 196-198 konstatuojamosiose dalyse apibūdintą tyrimą, susijusį su techninių komitetų nustatytais ir patvirtintais strateginiais interesais atlikti viešosios įtaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių mokslinius tyrimus, susijusius su ilgalaikiu energijos tiekimo užtikrinimu, ypač naftos ir dujų gamybos atnaujinimu ir didinimu (sėkmingesnė žvalgyba, daugiau atkuriamų telkinių, netradicinių išteklių naudojimas ir pan.), perdirbimo technologijų kūrimu, konversijos technologijomis, naujoviškų degalų bei veiksmingų variklių technologijų plėtojimu ir degalams gaminti reikalingos energijos šaltinių įvairinimu - dauguma iš šių sričių yra Europos Sąjungos mokslinių tyrimų, energetikos politikos ir aplinkos politikos prioritetai.
(307)
Dėl 2006 m. Komisija pakartoja Sprendimo Nr. C 51/2005 199 konstatuojamojoje dalyje pateiktą išvadą, kad viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės, gavusios valstybinę paramą, kurios sudedamoji dalis yra neribota garantija, galėjo atlikti papildomus mokslinius tyrimus, kurių nebūtų galėjusios atlikti dėl technologinės rizikos ar labai abejotinos investicijų grąžos.
(308)
Remdamasi Prancūzijos institucijų pateiktomis metinėmis ataskaitomis Komisija pažymi, kad ši išvada tinka ir 2007, 2008 bei 2009 m. Šiose ataskaitose Prancūzijos institucijos nurodė kiekvienam projektui daromą pagalbos skatinamąjį poveikį, visų pirma susijusį su projekto mastu, įgyvendinimo sparta ir didesne bendra MTTP skirta suma.
(309)
Pavyzdžiui, 2007 m. grupė IFP išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje vykdė pavyzdinius projektus […] (*) (253).[…] (*). Be valstybės pagalbos būtų prireikę kelerių metų, kad šie produktai būtų pateikti rinkai: MTTP projektai būtų buvę pradėti vykdyti vėliau, jie būtų buvę plėtojami lėčiau ir […] (*).
(310)
Be to, išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje dėl valstybės pagalbos buvo galima pradėti vykdyti projektą […] (*), susijusį su […] (*), ištobulinti ir patentuoti originalias […] (*) (254) technologijas […] (*). [Vykdant tokį projektą] (**) atliktos tam tikrų gebėjimų reikalaujančios sudėtingos operacijos, kurioms reikėjo didelių žmogiškųjų, techninių ir finansinių investicijų, kurių tokia bendrovė kaip Prosernat viena skirti negali. Todėl buvo būtina viešosios įstaigos IFP viešoji parama. Pvz., tik viešoji įstaiga IFP turėjo specialistų, gebančių ištobulinti modelius, reikalingus sveikatai pavojingoms sudedamosioms dalims perdirbti pritaikytai laboratorijos technologijai ir įrangai kurti.
(311)
2008 m. išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje dėl valstybės pagalbos buvo galima pašalinti mokslines ir technines kliūtis, susijusias su […] (*). Be to, didelės pažangos taip pat pasiekta vykdant projektą […] (*) (255). Dėl valstybės pagalbos viešoji įstaiga IFP kartu su pramonės partneriais galėjo plėtoti technologiją […] (*), kurią rinkoje bus galima įsigyti turint licenciją. Plėtojant šios rūšies technologiją reikia ir […] (*), ir […] (*).
(312)
Be to, išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje vykdytas projektas […] (*), susijęs su CO2 surinkimu iš dūmų. CO2 surinkimas ir (arba) saugojimas (256) yra vienas iš nustatytų klimato atšilimo mažinimo būdų. Atsižvelgdama į dūmų sudėtį ir nedidelį jų spaudimą, viešoji įstaiga IFP išsprendė naujas technologines problemas. Bendrovė Prosernat nuosavomis lėšomis šios technologijos plėtoti nebūtų pajėgusi dėl neaiškumų, susijusių su būsimos CO2 surinkimo rinkos struktūra, mastu, plėtra ir reglamentavimo pagrindu.
(313)
Kaip 2009 m. pavyzdį, galima paminėti išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje vykdytą […] (*) technologijų projektą […] (*). Jo tikslas - plėtoti […] (*) ir tobulinti tam tikras technologijas […] (*). Dėl viešųjų lėšų buvo galima išnagrinėti […] (*) - tai leido labai pagerinti […] (*). Vykdant projektą […] (*) dėl viešojo finansavimo buvo galima išnagrinėti sprendimus, kurių negalima įgyvendinti naudojant dabartines technologijas, […] (*). Taip pat buvo tęsiamas su katalizatoriais susijęs projektas […] (*); šiuos katalizatorius pateikus rinkai buvo galima užtikrinti įvairesnę pasiūlą sparčiai augančioje […] (*) rinkoje. Be valstybės pagalbos katalizatoriai būtų buvę kuriami daug nenuosekliau ir veiklos rezultatai būtų gerėję lėčiau. […] (*) srityje vykdant projektą […] (*), susijusį su naujoviškais katalizatoriais […] (*), dėl valstybės pagalbos buvo galima ištirti naujas sritis, o įgyvendinant projektą […] (*), kuriuo siekta ištirti technologijos taikymo ribas (ypač apkrovos pokyčius), kad būtų galima […] (*), technologijos taikymo ribos išplėstos pagerinus dabartines eksploatacines savybes.
(314)
Be to, išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje dėl valstybės pagalbos buvo galima, pavyzdžiui, iš naujo pradėti ir tęsti su MTTP susijusią veiklą, vykdytą […] (*) srityje, bet laipsniškai apleistą. Taigi dėl viešosios paramos ankstesnės technologinės žinios nebuvo prarastos, o rinkoje išlaikyta įvairi technologijų […] (*) pasiūla. Dėl valstybės pagalbos taip pat buvo tęsiamas projektas […] (*), susijęs su CO2 surinkimu […] (*).
(315)
Komisija taip pat pažymi, kad rodikliai, kuriais remiantis vertinama viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat vykdoma MTTP veikla ir kurių gerėjimą Komisija buvo nustačiusi Sprendimo Nr. C 51/2005 200 konstatuojamojoje dalyje, gerėjo ir 2007-2009 m.
7 lentelė.
Rodiklių, kuriais remiantis vertinama viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat vykdoma veikla, gerėjimas 2007, 2008 ir 2009 m.
Rodiklių gerėjimas
IFP / Axens
IFP / Prosernat
2007 / 2003
2008 / 2003
2009 / 2003
2007 / 2003
2008 / 2003
2009 / 2003
Išskirtinėse veiklos srityse MTTP skirtos išlaidos
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Darbuotojai, išskirtinėse veiklos srityse vykdantys MTTP veiklą
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Be to, Komisija pakartoja pastabas, kurias apibendrino Sprendimo Nr. C 51/2005 201-203 konstatuojamosiose dalyse: MTTP išlaidų dalis grupės IFP apyvartoje yra itin didelė, nors ši grupė veikia srityje, kuriai taikoma daug nuolat keičiamų nacionalinės teisės aktų, visų pirma aplinkos standartų ar intelektinės nuosavybės apsaugos taisyklių.
(317)
Kaip ir Sprendimo Nr. C 51/2005 204 konstatuojamojoje dalyje, Komisija atsižvelgia į pasiūlos įvairovę, struktūrą ir konkurenciją (257) naftos perdirbimo ar naftos chemijos technologijų rinkoje. Šiuo klausimu ji pažymi, kad tam tikrų konkurentų konkurencinė padėtis yra daug geresnė negu grupės IFP, nes, pavyzdžiui, bendrovė UOP Limited pagal vertę užima apie 57 % pasaulinės rinkos, o grupė IFP - tik 7 %. Todėl Komisija mano, kad grupės IFP vykdomiems MTTP projektams suteikta viešoji parama (atsižvelgiant į jos pobūdį ar dalis) negali būti kliūtis skatinti perdirbimo technologijų rinkos veiklą. Be to, pažymėtina, kad Europos Sąjungos prekybos partneriai, visų pirma Jungtinės Amerikos Valstijos, skiria daug lėšų energijos srityje atliekamiems moksliniams tyrimams finansuoti, ir šiomis lėšomis buvo galima remti grupės IFP konkurentų vykdomus MTTP projektus. Todėl tam tikri grupės IFP konkurentai, visų pirma bendrovė UOP Limited, gavo didelę viešąją paramą (258) arba netiesioginę viešąją paramą dėl partnerystės ryšių su mokslinių tyrimų institutais ir universitetais.
(318)
Taigi Komisija daro išvadą, kad valstybės pagalba, grupei IFP suteikta išskirtinėse jos patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, 2006, 2007, 2008 ir 2009 m. turėjo skatinamąjį poveikį.
(319)
Metinėse ataskaitose, kurias nuo 2010 m. Prancūzija Komisijai teiks tol, kol baigsis išimtinių viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat sutarčių galiojimo terminas, turės būti įrodyta, kad pagalba tebeturi skatinamąjį poveikį.
(320)
Atsižvelgdama į pateiktą informaciją Komisija daro išvadą, kad valstybės pagalba, kuri grupei IFP suteikta veiklai vykdyti išskirtinėse jos patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, taip pat pagalbos dalis, susijusi su viešajai įstaigai IFP teikiamos neribotos garantijos poveikiu, atitinka 1996 m. MTTP programos ir MTTV ir naujovių diegimo sistemos nuostatas, jeigu laikomasi šiuose dokumentuose išdėstytų sąlygų.
7.3.3. IŠVADA DĖL APTARIAMOS PRIEMONĖS SUDERINAMUMO
(321)
Taigi Komisija mano, kad aptariama priemonė yra suderinama su vidaus rinka, jeigu laikomasi šio sprendimo 7.3.1 ir 7.3.2 dalyse nurodytų sąlygų.
8. NEUTRALUMAS DĖL NUOSAVYBĖS SISTEMOS
(322)
Komisija nori pabrėžti, jog ji jokiu būdu neabejoja, kad viešoji įstaiga IFP priklauso valstybei, ir neginčija pagal viešąją teisę reglamentuojamo juridinio asmens statuso.
(323)
Pagal SESV 345 straipsnį, Bendrija neutrali dėl valstybių narių normų, kuriomis reglamentuojama nuosavybės sistema, ir pagal jokią Sutarties nuostatą valstybei netrukdoma turėti įmonių (valdyti jas visas ar jų dalį). Tačiau konkurencijos taisyklės privačioms ir viešosioms įmonėms turi būti taikomos vienodai. Taikant šias taisykles, jokiai viešajai ir privačiai įmonei negalima sudaryti palankesnių ar nepalankesnių sąlygų.
(324)
Šiuo atveju viešajai įstaigai IFP garantija taikoma ne dėl to, kad ji priklauso valstybei, bet dėl įmonės teisinio statuso. Valstybės narės laisvai priima sprendimą dėl įmonių teisinio statuso, bet priimdamos sprendimą turi laikytis Sutartyje taisyklių dėl konkurencijos. Vien tai, kad valstybės garantija yra savaime susijusi su konkrečiu teisiniu statusu, nereiškia, kad ši garantija nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, jeigu vykdomos toje dalyje išdėstytos sąlygos (259),
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Kadangi Prancūzija įstaigai IFP suteikė pramoninės ir komercinės viešosios įstaigos statusą, nuo 2006 m. liepos 7 d. visai šios įstaigos veiklai taikoma neribota valstybės garantija (toliau - valstybės garantija).
2. Valstybės garantija, taikoma viešosios įstaigos IFP neekonominei veiklai, ypač mokymo veiklai, vykdomai siekiant parengti daugiau žmogiškųjų išteklių, kurie būtų geriau kvalifikuoti, su nepriklausomais MTTP susijusiai veiklai, vykdomai siekiant įgyti daugiau žinių ir geresnio suvokimo, ir mokslinių tyrimų rezultatų skleidimui, nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
3. Valstybės garantija, taikoma technologijų perdavimo veiklai, kurią viešoji įstaiga IFP vykdo srityse, numatytose su patronuojamąja bendrove Beicip-Franlab sudarytoje išimtinėje plėtros, pardavimo ir naudojimo sutartyje, nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
4. Valstybės garantija, taikoma technologijų perdavimo veiklai, kurią viešoji įstaiga IFP vykdo srityse, numatytose su patronuojamosiomis bendrovėmis Axens bei Prosernat sudarytose išimtinėse sutartyse, minėtose 2008 m. liepos 16 d. Komisijos sprendimo dėl valstybės pagalbos, kurią Prancūzija suteikė IFP grupei (toliau - Sprendimas Nr. C 51/2005) 3 straipsnio 1 dalyje, yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
5. Valstybės garantija, taikoma su viešosios įstaigos IFP paslaugomis ir pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais susijusiai veiklai, vykdomai tiek trečiųjų šalių, tiek patronuojamųjų bendrovių sąskaita, yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
2 straipsnis
Jei Prancūzija iš dalies keičia viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamosios bendrovės Beicip-Franlab sutartį, nurodytą šio sprendimo 1 straipsnio 3 dalyje, apie šią sutartį ji praneša Komisijai atsižvelgdama į galimą valstybės garantijos poveikį, kad būtų įvertinta bendra galima viešojo finansavimo suma, nebent dėl naujų sutarties sąlygų valstybės pagalbos galimybę būtų galima atmesti.
3 straipsnis
Valstybės garantija, kuri šio sprendimo 1 straipsnio 4 ir 5 dalyse minėtai ekonominei veiklai taikyta 2006 m. liepos 7 d. - 2009 m. gruodžio 31 d., buvo pagalba, suderinama su vidaus rinka.
4 straipsnis
Valstybės garantija, kuri šio sprendimo 1 straipsnio 4 dalyje minėtai ekonominei veiklai nuo 2010 m. sausio 1 d. taikoma tol, kol baigsis Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 1 dalyje nurodytų viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat išimtinių sutarčių galiojimo terminas, yra pagalba, suderinama su vidaus rinka, jeigu laikomasi šio sprendimo 5 ir 6 straipsniuose nustatytų sąlygų.
5 straipsnis
1. Sprendimo Nr. C 51/2005 4 straipsnio 2 dalyje minėtoje metinėje finansinėje ataskaitoje, be Sprendimo 5 straipsnio 1 dalyje jau nurodytos informacijos, pateikiama šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse išdėstyta informacija.
2. Metinėje finansinėje ataskaitoje pateikiama ši informacija: atitinkamais metais viešosios įstaigos IFP gautų paskolų suma, palūkanų norma bei sutarčių sąlygos ir su valstybės garantija susijusios galimos palūkanų subsidijos bendrojo subsidijos ekvivalento įvertis, nebent būtų įrodoma, kad šios paskolų sutartys atitinka įprastas rinkos sąlygas, lyginant šių sutarčių sąlygas su sąlygomis, kurios viešajai įstaigai IFP sudarytos prieš pakeičiant jos statusą, arba remiantis Komisijos iš anksto patvirtinta tikslesne metodika.
3. Metinėje finansinėje ataskaitoje nurodoma prekių ir paslaugų, kurias viešoji įstaiga IFP iš tiekėjų įsigijo siekdama atitinkamais metais teikti šio sprendimo 1 straipsnio 4 ir 5 dalyse minėtas ekonomines paslaugas, suma ir didžiausias pagalbos, gautos dėl to, kad tiekėjai palankiau vertino įmonės įsipareigojimų neįvykdymo riziką, bendrojo subsidijos ekvivalento įvertis. Įvertis apskaičiuojamas įsigytų prekių ir paslaugų sumai taikant vienodą 2,5 % normą arba remiantis Komisijos iš anksto patvirtinta tikslesne metodika.
4. Metinėje finansinėje ataskaitoje nurodoma šio sprendimo 1 straipsnio 4 ir 5 dalyse minėtos ekonominės veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdė atitinkamais metais, suma ir didžiausias pagalbos, gautos dėl to, kad nebuvo mokama su įvykdymą užtikrinančiu užstatu susijusi priemoka ar bent jau „didžiausių pastangų“ garantijos priemoka, šį užstatą ir garantiją teikiant minėtų ekonominių paslaugų gavėjams, bendrojo subsidijos ekvivalento įvertis. Šis įvertis apskaičiuojamas suteiktų paslaugų sumai taikant vienodą 5 % normą arba remiantis Komisijos iš anksto patvirtinta tikslesne metodika.
6 straipsnis
1. Bendra viešųjų lėšų, skirtų viešosios įstaigos IFP veiklai vykdyti išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, suma, įskaitant didžiausią valstybės garantijos poveikį, įvertintą šio sprendimo 5 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse, turi būti mažesnė negu Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui sistemoje nurodytas didžiausias leidžiamas intensyvumas.
2. Jeigu šio straipsnio 1 dalyje nurodyta riba viršijama, atitinkama patronuojamoji bendrovė (Axens arba Prosernat) pagalbos perteklių prireikus grąžina viešajai įstaigai IFP.
7 straipsnis
Valstybės garantija, kuri 1 straipsnio 5 dalyje minėtai ekonominei veiklai taikoma nuo 2010 m. sausio 1 d., yra valstybės pagalba, suderinama su vidaus rinka, jeigu laikomasi šio sprendimo 8 straipsnyje nurodytų sąlygų.
8 straipsnis
1. Šio sprendimo 1 straipsnio 5 dalyje minėta viešosios įstaigos IFP veikla, susijusi su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu, turi likti veikla, papildanti pagrindinę nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklą.
2. Kad viešosios įstaigos IFP veikla, susijusi su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu, būtų laikoma papildoma, turi būti vykdomos šios sąlygos:
-
ši veikla neturi daryti neigiamo poveikio viešosios įstaigos IFP įprastai veiklai, nepriklausomumui ir neutralumui;
-
veiklos kaina turi atitikti rinkos kainą arba, jeigu rinkos kainos nėra, - kainą, atspindinčią visas sąnaudas, prie kurių pridedama pagrįsta marža, neatsižvelgiant į galimą valstybės garantijos poveikį;
-
šios veiklos apskaita turi būti atskirta nuo veiklos, susijusios su nepriklausomais viešaisiais moksliniais tyrimais, apskaitos (atskiriama abiejų rūšių veiklos atitinkamų sąnaudų ir finansavimo apskaita), o visos iš šios veiklos gautos pajamos turi būti reinvestuojamos į pagrindinę nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklą;
-
ši veikla turi būti neatsiejama nuo pagrindinės viešosios įstaigos IFP nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklos visų pirma dėl to, kad naudojama ta pati infrastruktūra, įranga, įrenginiai ar technologijos arba samdomi tie patys tyrėjai, mokslininkai, inžinieriai, projektuotojai ar techniniai darbuotojai;
-
šiai veiklai neturi būti taikomos Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 1 dalyje minėtos viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat išimtinės sutartys, kurios prireikus pratęsiamos arba iš dalies keičiamos pagal Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 2 dalį ir šio sprendimo 12 straipsnio 2 dalį;
-
ši veikla turi sudaryti likutinę biudžeto, kurį viešoji įstaiga IFP skiria nepriklausomiems viešiesiems moksliniams tyrimams finansuoti, dalį.
3. Kiekvienais metais Prancūzija Komisijai teikia ataskaitą apie viešosios įstaigos IFP veiklą, susijusią su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu, kurioje nurodo su šia veikla susijusios sumos dalį nepriklausomiems viešiesiems moksliniams tyrimams finansuoti skirtame biudžete.
9 straipsnis
1. Prancūzijos institucijos ir viešoji įstaiga IFP į finansavimo sutartį dėl kiekvienos operacijos įsipareigoja įtraukti šią nuorodą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms):
„Emisijai, programai arba paskolai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija. Nemokumo atveju valstybė nėra įpareigota perimti finansinius viešosios įstaigos IFP įsipareigojimus, kad skola būtų sumokėta.“
2. Prancūzijos institucijos tokią pat sąlygą, pagal kurią valstybė neprisiima atsakomybės, įsipareigoja įtraukti į visas sutartis, susijusias su šio sprendimo 1 straipsnio 5 dalyje minėta veikla - pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais arba paslaugų teikimu.
3. Prancūzijos institucijos tokią pat sąlygą, pagal kurią viešoji įstaiga IFP ir valstybė neprisiima atsakomybės, įsipareigoja įtraukti į visas akcinių bendrovių Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat sudarytas sutartis, pagal kurias prisiimami įsipareigojimai dėl skolos.
4. Viešoji įstaiga IFP akcinėms bendrovėms Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat neišduoda jokios rūšies garantijos, patvirtinimo, laidavimo, ketinimų protokolo ar patikinimo rašto, kurie neatitiktų įprastų rinkos sąlygų.
10 straipsnis
Prancūzija Komisijai atskirai praneša apie pagalbą, kurios suma viršija Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui sistemoje nustatytas ribas, atsižvelgdama į galimą valstybės garantijos poveikį.
11 straipsnis
Prancūzija per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos praneša Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi sprendimui įgyvendinti.
12 straipsnis
1. Šio sprendimo 4, 5 ir 6 straipsniai taikomi tol, kol baigsis viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat išimtinių sutarčių, minėtų Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 1 dalyje, galiojimo terminas.
2. Pranešdamos Komisijai apie minėtų išimtinių sutarčių pratęsimą arba pakeitimą pagal Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 2 dalį Prancūzijos institucijos atsižvelgia į valstybės garantijos poveikį, kad būtų įvertinta bendra viešojo finansavimo suma.
13 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. birželio 29 d.