ДИРЕКТИВА 2010/23/ЕС НА СЪВЕТА
от 16 март 2010 година
за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност по отношение на незадължително и временно прилагане на механизма за самоначисляване във връзка с доставки на някои услуги, при които съществува риск от измами
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специалната законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Директива 2006/112/ЕО на Съвета (3) определя, че данъкът върху добавената стойност (ДДС) е платим от всяко данъчнозадължено лице, извършващо облагаеми доставки на стоки и услуги. Същевременно, в случай на трансгранични сделки и в определени национални сектори с висок риск от измами, например строителство или отпадъци, се предвижда прехвърляне на задължението за плащане на ДДС към лицето, което получава доставката.
(2)
Предвид мащаба на измамите с ДДС, на държавите-членки следва да бъде позволено временно да прилагат механизъм, при който задължението за плащане на ДДС се прехвърля към лицето, на което са прехвърлени квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 на Директива 2003/87/ЕО (4), и други единици, които могат да се използват за постигане на съответствие с посочената директива.
(3)
Въвеждането на такъв механизъм, насочен към посочените услуги, при които според придобития напоследък опит съществува особено висок риск от измами, за разлика от общото му прилагане, не следва да окаже неблагоприятно въздействие върху основните принципи на системата на ДДС, като например плащането на части.
(4)
Държавите-членки следва да изготвят доклад за оценка на прилагането на механизма, за да се даде възможност за оценяване на неговата ефикасност.
(5)
С оглед на оценяването по прозрачен начин на ефекта от прилагането на механизма относно дейностите с цел измама, докладите за оценка от държавите-членки следва да се основават на предварително определени критерии, установени от държавите-членки. Всяка такава оценка следва ясно да оценява равнището на измамите преди и след прилагането на механизма и всяка последваща промяна в тенденциите при дейностите с цел измама, включително доставки на други услуги. Докладът следва да съдържа и оценка на разходите за съответствие за данъчнозадължени лица.
(6)
Всяка държава-членка, която е установила промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите по настоящата директива, следва да изготви доклад относно това.
(7)
С оглед осигуряване на възможност на всички държави-членки за прилагане на такъв механизъм е необходимо определено изменение на Директива 2006/112/ЕО.
(8)
Доколкото целта настоящата директива, а именно борбата с измамите с ДДС чрез временна мярка, с дерогация от съществуващите правила на ЕС, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и поради това може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа за пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(9)
Поради това Директива 2006/112/ЕО следва да се измени по съответния начин,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
В Директива 2006/112/ЕО се вмъква следният член:
„Член 199а
1. Държавите-членки могат да предвидят, до 30 юни 2015 г. и за минимален срок от две години, лицето платец на ДДС да е данъчнозадълженото лице, за което се извършва която и да е от следните доставки:
а)
прехвърлянето на квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (5), които могат да се прехвърлят в съответствие с член 12 от посочената директива;
б)
прехвърлянето на други единици, които могат да се използват от операторите за постигане на съответствие със същата директива.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, при въвеждането на такъв механизъм и предоставят на Комисията следната информация:
а)
декларация относно обхвата на мярката за прилагане на механизма и подробно описание на придружаващите мерки, включително всички задължения за отчитане по отношение на данъчнозадължените лица, както и всички мерки за контрол;
б)
критериите за оценка, които позволяват сравнение между дейностите с цел измама по отношение на услугите, посочени в параграф 1, преди и след прилагането на механизма, дейностите с цел измама по отношение на други услуги преди и след прилагането на механизма, както и за увеличението на други видове дейности с цел измама преди и след прилагането на механизма;
в)
началната дата на мярката за прилагане на механизма и срокът, който трябва да бъде обхванат от нея.
3. Въз основа на критериите за оценка, посочени в параграф 2, буква б), държавите-членки, които прилагат предвидения в параграф 1 механизъм, представят доклад на Комисията не по-късно от 30 юни 2014 г. В доклада се посочва ясно информацията, която трябва да се третира като поверителна, и информацията, която може да се публикува.
Докладът представя подробна оценка на цялостната ефективност и ефикасност на мярката, по-специално по отношение на:
а)
въздействието върху дейностите с цел измама във връзка с доставки на услуги, обхванати от мярката;
б)
евентуално прехвърляне на дейности с цел измама към стоки или други услуги;
в)
разходите за съответствие за данъчнозадължени лица в резултат на мярката.
4. Всяка държава-членка, която е установила, считано от влизането в сила на настоящия член, промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите, изброени в параграф 1, представя на Комисията доклад по този въпрос не по-късно от 30 юни 2014 г.
Член 2
Държавите-членки, които изберат да прилагат механизма, предвиден в член 199а, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО, съобщават на Комисията разпоредбите на мярката за прилагане на механизма в момента на стартирането на механизма.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Директивата се прилага до 30 юни 2015 г.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Член 6
Настоящата директива се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Съставено в Брюксел на 16 март 2010 година.
TARYBOS DIREKTYVA 2010/23/ES
2010 m. kovo 16 d.
iš dalies keičianti Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos nuostatas dėl atvirkštinio apmokestinimo mechanizmo neprivalomo ir laikino taikymo tam tikroms paslaugoms, kurias teikiant gali būti sukčiaujama
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą,
kadangi:
(1)
Tarybos direktyvoje 2006/112/EB (3) nustatyta, kad pridėtinės vertės mokestį (PVM) moka bet kuris apmokestinamasis asmuo, vykdantis sandorius, susijusius su apmokestinamu prekių tiekimu ir paslaugų teikimu. Tačiau tarpvalstybinių sandorių, taip pat tam tikrų didelės rizikos vidaus sektorių (pavyzdžiui, statybos ar atliekų) atveju prievolę sumokėti PVM numatyta perkelti asmeniui, kuriam tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos.
(2)
Atsižvelgiant į tai, kad sukčiavimas PVM srityje yra didelė problema, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama laikinai taikyti mechanizmą, pagal kurį prievolė sumokėti PVM būtų perkeliama asmeniui, kuriam perleidžiami šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo leidimai, kaip apibrėžta Direktyvos 2003/87/EB (4) 3 straipsnyje, ir kiti leidimai, kuriais galima naudotis siekiant laikytis tos pačios direktyvos.
(3)
Tokį mechanizmą nustačius ne bendru mastu, o tik šioms paslaugoms, kurias teikiant, kaip rodo nesena patirtis, iškyla ypač didelė sukčiavimo galimybė, neturėtų būti pažeisti esminiai PVM sistemos principai, pavyzdžiui, mokėjimo etapais principas.
(4)
Kad būtų galima įvertinti šio mechanizmo efektyvumą, valstybės narės turėtų parengti jo taikymo vertinimo ataskaitą.
(5)
Kad būtų galima skaidriai įvertinti, kokį poveikį mechanizmo taikymas daro nesąžiningai veiklai, rengdamos vertinimo ataskaitas valstybės narės turėtų remtis iš anksto valstybių narių nustatytais kriterijais. Atliekant bet kurį tokį vertinimą reikėtų aiškiai įvertinti sukčiavimo mastą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti, taip pat visus paskesnius nesąžiningos veiklos tendencijų pokyčius, įskaitant kitų paslaugų teikimą. Be to, ataskaitoje reikėtų įvertinti išlaidas, susijusias su apmokestinamųjų asmenų reikalavimų laikymusi.
(6)
Kiekviena valstybė narė, nustačiusi nesąžiningos veiklos tendencijų pokyčių savo teritorijoje, susijusių su paslaugomis, kurioms taikoma ši direktyva, turėtų dėl to pateikti ataskaitą.
(7)
Kad visos valstybės narės turėtų galimybę taikyti tokį mechanizmą, būtinas specialus Direktyvos 2006/112/EB pakeitimas.
(8)
Kadangi šios direktyvos tikslo t. y. spręsti sukčiavimo PVM srityje problemą taikant laikiną priemonę, nukrypstančią nuo galiojančių Sąjungos taisyklių, valstybės narės negali deramai pasiekti ir to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, Sąjunga pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje numatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti.
(9)
Todėl Direktyva 2006/112/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Direktyvoje 2006/112/EB įterpiamas šis straipsnis:
„199a straipsnis
1. Valstybės narės gali iki 2015 m. birželio 30 d. ne trumpiau kaip dvejiems metams nustatyti, kad asmuo, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, yra apmokestinamasis asmuo, kuriam teikiamos bet kurios iš šių paslaugų:
a)
šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo leidimų, kaip apibrėžta 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje (5), 3 straipsnyje, kuriuos galima perleisti pagal tos direktyvos 12 straipsnį, perleidimas;
b)
kitų leidimų, kuriais gali naudotis operatoriai siekdami laikytis minėtos direktyvos, perleidimas.
2. Valstybės narės praneša Komisijai apie 1 dalyje numatyto mechanizmo taikymą pradėdamos taikyti bet kurį tokį mechanizmą ir pateikia Komisijai šią informaciją:
a)
pranešimą apie mechanizmo taikymo priemonės taikymo sritį ir išsamų papildomų priemonių aprašą, įskaitant apmokestinamiesiems asmenims nustatytas bet kurias atskaitomybės prievoles ir bet kurias kontrolės priemones;
b)
vertinimo kriterijus, kuriais remiantis būtų galima palyginti su 1 dalyje išvardytomis paslaugomis susijusią nesąžiningą veiklą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti, su kitomis paslaugomis susijusią nesąžiningą veiklą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti, ir bet kurį kitų rūšių nesąžiningos veiklos atvejų skaičiaus padidėjimą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti;
c)
datą, nuo kurios įsigalioja mechanizmo taikymo priemonė, ir jos galiojimo laikotarpį.
3. Valstybės narės, kurios taiko 1 dalyje numatytą mechanizmą, ne vėliau kaip 2014 m. birželio 30 d. pateikia Komisijai ataskaitą, parengtą remiantis 2 dalies b punkte numatytais vertinimo kriterijais. Ataskaitoje aiškiai nurodoma, kurią informaciją reikėtų laikyti konfidencialia, o kurią galima skelbti viešai.
Ataskaitoje pateikiamas išsamus priemonės bendro veiksmingumo ir rezultatyvumo įvertinimas, pirmiausia nurodant:
a)
poveikį nesąžiningai veiklai, susijusiai su teikiamomis paslaugomis, kurioms taikoma priemonė;
b)
nesąžiningos veiklos galimą perkėlimą į prekių ar kitų paslaugų sritį;
c)
reikalavimų laikymosi išlaidas, kurias apmokestinamieji asmenys patiria dėl priemonės taikymo.
4. Kiekviena valstybė narė, po šio straipsnio įsigaliojimo nustačiusi nesąžiningos veiklos tendencijų pokyčių savo teritorijoje, susijusių su 1 dalyje išvardytomis paslaugomis, ne vėliau kaip 2014 m. birželio 30 d. Komisijai pateikia su tuo susijusią ataskaitą.
2 straipsnis
Valstybės narės, kurios nusprendžia taikyti Direktyvos 2006/112/EB 199a straipsnio 1 dalyje numatytą mechanizmą, pradėjusios taikyti mechanizmą pateikia Komisijai mechanizmo taikymo priemonės nuostatas.
3 straipsnis
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
4 straipsnis
Ši direktyva taikoma iki 2015 m. birželio 30 d.
5 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
6 straipsnis
Ši direktyva skelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Priimta Briuselyje 2010 m. kovo 16 d.