РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 550/2011 НА КОМИСИЯТА
от 7 юни 2011 година
за определяне съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета на някои ограничения, приложими за използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за технологични газове
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (1), и по-специално член 11а, параграф 9 от нея,
като има предвид, че:
(1)
Крайната цел на Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменение на климата (РКООНИК), която беше одобрена с Решение 94/69/ЕО на Съвета от 15 декември 1993 г. за сключване на Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (2), е да стабилизира концентрациите на парникови газове в атмосферата на равнище, което би предотвратило опасна антропогенна намеса в климатичната система. С оглед постигането на тази цел общото повишение на световната средногодишна температура на повърхността не трябва да е повече от 2 °C в сравнение със стойностите преди началото на индустриализацията, както бе прието на Конференцията по изменението на климата в Канкун през декември 2010 г. и в Копенхагенската спогодба. Последният доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (IPCC) показва, че за постигането на тази цел емисиите на парникови газове в световен мащаб трябва да достигнат върхова стойност и да престанат да се увеличават най-късно до 2020 г. Това предполага повишаване на усилията в световен мащаб на всички страни с големи емисии.
(2)
Пазарите за права на емисии ще трябва да изиграят ключова роля, за да можем да посрещнем това предизвикателство. Те ще осигурят възможност за постигане на целите ни на по-ниска цена и за насърчаване на по-голяма амбиция. Освен това пазарите за права на емисии могат да бъдат ефективен начин за прехвърляне на финансови средства към развиващите се страни, така че да постигнем международния финансов пакет от 100 млрд. USD, договорен в Копенхаген. Това е свързано със сериозно увеличаване на мащаба на съществуващите механизми, в т.ч. реформа на Механизма за чисто развитие (CDM), с цел по-широко използване на стандартизирани базови линии и създаване на нови пазарни механизми.
(3)
Протоколът от Киото, който е одобрен с Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобрение от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации за промените на климата и съвместното изпълнение на ангажиментите, произтичащи от нея (3), определи целите за намаляване на емисиите на парникови газове за 39 страни по конвенцията за периода 2008-2012 г. и въведе два механизма за създаване на международни кредити за намалени емисии, които страните по конвенцията могат да използват за компенсиране на своите емисии. При съвместното изпълнение (JI) се създават единици редуцирани емисии (ERU), а при Механизма за чисто развитие (CDM) - съответно сертифицирани единици редуцирани емисии (CER).
(4)
JI и CDM са познати като „чисто компенсационни механизми“, при които намаляването на емисиите на парникови газове с един тон дава право за емитиране на един тон парникови газове на друго място. Въпреки че подобни системи като цяло помагат за понижаване на цената на снижаване на емисиите в световен мащаб, като позволяват действия в страни, където това е икономически по-целесъобразно, те не помагат за такова намаляване на емисиите, което е необходимо за постигане на целта за ограничаване на глобалното затопляне до 2 °C.
(5)
За да се ограничи глобалното затопляне до не повече от 2 °C, ЕС прие позицията, че ангажиментите на индустриализираните страни следва да бъдат допълнени от подходящи действия за смекчаване на последиците от страна на развиващите се страни, особено най-напредналите измежду тях. Паралелно с това постепенно следва да се създаде широк международен пазар за права на емисии на парникови газове (carbon market), който да може да доведе до необходимото глобално намаляване на емисиите по ефикасен начин, като се генерират международни кредити за намалявания на емисии под специфичен показател (benchmark), определен така, че да е под прогнозните емисии при липса на мерки за тяхното снижаване. Това изисква подходящи действия на развиващите се страни за смекчаване на въздействието върху климата. Въпреки че участието на най-слабо развитите страни в CDM би следвало да се засили, по-напредналите измежду развиващите се страни следва постепенно да преминат към участие в секторни пазарни механизми, а накрая и към системи за лимити и търговия с емисии (4).
(6)
Участието в JI и CDM, както и решенията за позволяване на използването на придобити по такива механизми кредити в системите за търговия с емисии, е доброволно. Следователно има разлика между кредитите за намалени емисии, които могат да бъдат генерирани в системите за търговия с емисии, и кредитите за намалени емисии, които страните по Протокола от Киото може да са решили да разрешат да бъдат използвани съгласно своето национално законодателство. Във връзка с това с Директива 2003/87/ЕО вече бе изключено използването на предписани емисионни единици, а с Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) бе разрешено използването на някои кредити по JI и CDM, но с хармонизирани ограничения относно използването на международни кредити за намалени емисии по проекти от областта на ядрената енергетика, земеползването и горскостопанските дейности, и беше предвидена възможност държавите-членки да могат да позволяват на операторите да използват определени количества други видове международни кредити за намалени емисии. Директива 2003/87/ЕО предвижда да бъдат приети хармонизирани разпоредби за прилагане по отношение на ограниченията за използване на международни кредити за намалени емисии.
(7)
Използването на международни кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за трифлуорометана (HFC-23) и диазотния оксид (N2O) от производството на адипинова киселина (по-долу „проекти, отнасящи се за технологични газове“), следва да бъде ограничено. Това е в съответствие със заключенията на Европейския съвет от октомври 2009 г. за насърчаване на развиващите се страни, и по-специално по-напредналите измежду тях, да предприемат подходящи действия за смекчаване на въздействието. По-голямата част от проектите, отнасящи се за технологични газове, се осъществяват в напредналите развиващи се страни, които имат достатъчно възможности сами да финансират тези нескъпоструващи намаления на емисии, а вече придобитите приходи от тези проекти в миналото би следвало да са достатъчни за тяхното по-нататъшно финансиране. Въвеждането на ограничения за използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове, по-специално ако то е последвано от съответните решения на международно равнище, би следвало да доведе до по-равномерно географско разпределение на ползите от механизмите, създадени по Протокола от Киото.
(8)
Проектите, отнасящи се за технологични газове, повдигат въпроси относно опазването на околната среда. Извънредно високите нива на възвращаемост от разграждането на HFC-23 водят до стимулиране на продължаващото производство и използване на хлородифлуорометан (HCFC-22) - вещество със силно разрушително действие върху озоновия слой, което представлява и парников газ - в регистрирани инсталации и при максималните нива, разрешени съгласно методиката за този вид проекти. В резултат на това производството на HCFC-22 вероятно е по-високо, отколкото би било при липса на такъв вид проекти. Това от своя страна поставя под въпрос възможността на „Корекцията на производството и потреблението на халогенирани въглеводороди (HCFC) от Монреал - 2007 г.“ съгласно Монреалския протокол относно веществата, които разрушават озоновия слой (6), да сложи началото на ускорено постепенно преустановяване на използването на HCFC-22 за употреби, различни от изходни суровини. То е несъвместимо и с финансирането от държавите-членки на постепенното преустановяване на производството на HCFC-22 чрез вноски към многостранния фонд по Монреалския протокол. Въпросните високи нива на възвръщаемост водят до изкривяване на икономическите стимули и на конкуренцията, както и до преместване на производството от производители на адипинова киселина, установени в ЕС, към регистрирани производители от трети държави. Много по-благоприятното третиране на производителите на адипинова киселина, участващи в механизмите от Киото, в сравнение с производителите, които се присъединяват към схемата на Съюза от 2013 г. нататък, ще повиши риска от подобно изместване на производството, както и от нетно повишаване на глобалните емисии. С оглед намаляване на изкривяването на икономическите стимули и на конкуренцията и избягване на изместването на емисиите на парникови газове са оправдани ограничения в използването на споменатите международни кредити за намалени емисии.
(9)
Международните кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за технологични газове, нямат принос за преноса на технологии или за необходимата дългосрочна трансформация на енергийните системи в развиващите се страни. Снижаването на емисиите на посочените технологични газове чрез JI или CDM няма принос за намаляване по най-ефективен начин на глобалните емисии на парникови газове, защото високата възвръщаемост за разработващите проектите лица не се използва за намаляване на емисиите.
(10)
Прилагането на цялостно ограничаване на използването на специфични видове кредити за намалени емисии е предвидено в член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО. Подобно ограничаване е уместно да се прилага за проекти, отнасящи се за технологични газове. Цялостното ограничаване на използването най-добре решава въпроса с нежеланите последствия за конкуренцията и околната среда по отношение на въпросните кредити за намалени емисии, подобрява икономическата ефективност от намаляването на емисиите в световен мащаб и екологичните характеристики на пазара за права на емисии, като насърчава инвестициите в технологии с ниска въглеродна интензивност.
(11)
В съответствие с член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО мерките, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат от 1 януари 2013 г., което съгласно цитирания член е повече от шест месеца и по-малко от три години от датата на тяхното приемане. Посочените мерки не засягат използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове с цел спазване на задълженията за намаляване на емисиите през 2012 г.
(12)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за разграждане на трифлуорометан (HFC-23) и диазотен оксид (N2O) от производството на адипинова киселина, за целите на член 11а от Директива 2003/87/ЕО, се забранява от 1 януари 2013 г., освен ако не става въпрос за използването на кредити за намалени емисии преди 2013 г. по съществуващи проекти от тези видове, използвани за емисии на инсталации по СТЕ на ЕС от 2012 г., което използване се разрешава до 30 април 2013 г. включително.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 юни 2011 година.
KOMISIJOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 550/2011
2011 m. birželio 7 d.
kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB nustatomi tam tikri tarptautinių kreditų, gautų vykdant su pramoninėmis dujomis susijusius projektus, naudojimo apribojimai
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB, nustatančią šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 96/61/EB (1), ypač į jos 11a straipsnio 9 dalį,
kadangi:
(1)
Pagrindinis Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos (JTBKKK), patvirtintos 1993 m. gruodžio 15 d. Tarybos sprendimu 94/69/EB dėl Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos sudarymo (2), tikslas - siekti tokios stabilios šiltnamio efektą sukeliančių dujų koncentracijos atmosferoje, kad būtų išvengta pavojingo žmogaus kišimosi į klimato sistemą. Norint pasiekti šį tikslą, reikia, kad bendra metinė vidutinė žemės paviršiaus temperatūra pasaulyje nepadidėtų daugiau kaip 2 °C, palyginti su ikipramoniniu laikotarpiu, - tai patvirtinta 2010 m. gruodžio mėn. vykusioje Kankuno klimato kaitos konferencijoje ir Kopenhagos susitarime. Iš naujos Tarpvyriausybinės klimato kaitos komisijos (TKKK) pateiktos vertinimo ataskaitos matyti, kad šį tikslą bus galima pasiekti tik tuomet, jei bendras šiltnamio efektą sukeliančių išmetamųjų dujų kiekis nustos didėti ne vėliau kaip 2020 m. Taigi visos labiausiai teršiančios šalys turi dėti daugiau pastangų pasaulio mastu.
(2)
Ar įveiksime šį išbandymą, labiausiai priklausys nuo anglies dioksido rinkų. Dėl jų savo tikslus pasieksime mažesnėmis sąnaudomis ir paskatinsime platesnio užmojo projektus. Be to, anglies dioksido rinkos gali padėti veiksmingai perkelti lėšas į besivystančias šalis ir įgyvendinti Kopenhagoje pasiektą susitarimą sudaryti tarptautinį 100 mlrd. JAV dolerių finansinį paketą. Tam reikės iš esmės patobulinti esamus mechanizmus ir įgyvendinti Švarios plėtros mechanizmo reformą, kad būtų labiau naudojamasi standartizuotomis pamatinėmis vertėmis ir kuriama daugiau naujų rinkos mechanizmų.
(3)
Kioto protokole, patvirtintame 2002 m. balandžio 25 d. Tarybos sprendimu 2002/358/EB dėl Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos Kioto protokolo patvirtinimo Europos bendrijos vardu ir bendro jame numatytų įsipareigojimų vykdymo (3), 39 protokolo šalims nustatyti 2008-2012 m. išmetamųjų teršalų mažinimo tikslai ir numatyti du mechanizmai, kuriuos taikant galima gauti tarptautinių kreditų, kuriais protokolo šalys gali kompensuoti išmetamųjų teršalų kiekį. Taikant Bendro įgyvendinimo (BĮ) mechanizmą galima gauti išmetamųjų teršalų mažinimo vienetų (TMV, angl. ERU), o taikant Švarios plėtros mechanizmą (ŠPM) - patvirtintų išmetamųjų teršalų mažinimo vienetų (PTMV, angl. CER).
(4)
BĮ ir ŠPM yra vadinamieji visiško kompensavimo mechanizmai, kuriuos taikant viena tona sumažinus šiltnamio efektą sukeliančių išmetamųjų dujų kiekį vienoje vietoje, įgyjama teisė išmesti vieną toną šiltnamio efektą sukeliančių dujų kitoje vietoje. Taikant tokias sistemas iš esmės galima sumažinti visuotinio išmetamųjų teršalų mažinimo išlaidas, nes veiksmų galima imtis tose šalyse, kuriose tai labiausiai apsimoka, tačiau nėra prisidedama prie išmetamųjų teršalų mažinimo pastangų, kurių reikia norint pasiekti 2 °C tikslą.
(5)
Kad klimatas pasaulyje neatšiltų 2 °C, Sąjunga laikosi pozicijos, kad pramoninės šalys turi laikytis įsipareigojimų, o besivystančios šalys, visų pirma labiausiai pažengusios, turi prisidėti atitinkamais klimato kaitos padarinių švelninimo veiksmais. Kartu reikėtų palaipsniui kurti tokią plačią tarptautinę anglies dioksido rinką, kuri padėtų veiksmingai pasauliniu mastu mažinti bendrą išmetamųjų teršalų kiekį ir kurioje tarptautinių kreditų galima gauti net ir neįvykdžius išmetamųjų teršalų mažinimo normos, mažesnės už prognozuojamą išmetamųjų teršalų kiekį, jei netaikomos išmetamųjų teršalų mažinimo priemonės. Taigi reikia, kad besivystančios šalys imtųsi atitinkamų klimato kaitos padarinių švelninimo veiksmų. Reikėtų labiau skatinti mažiausiai išsivysčiusias šalis taikyti ŠPM, o labiau pažengusios besivystančios šalys turėtų palaipsniui pradėti taikyti sektorinius rinkos mechanizmus ir galiausiai didžiausio leidžiamo išmetamųjų teršalų kiekio nustatymo ir prekybos sistemas (angl. cap-and-trade systems) (4).
(6)
BĮ ir ŠPM mechanizmų taikymas yra savanoriškas; tai pasakytina ir apie sprendimus leisti naudotis kreditais įgyvendinant išmetamųjų teršalų prekybos sistemas. Todėl reikia skirti kreditus, kuriuos galima gauti taikant minėtus mechanizmus, nuo kreditų, kuriais Kioto protokolo šalys galėjo nuspręsti leisti naudotis pagal savo nacionalinius teisės aktus. Tuo tikslu Direktyvoje 2003/87/EB jau panaikinta galimybė naudotis nustatytosios normos vienetais, o Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/101/EB (5) leidžiama naudotis tam tikrais pagal BĮ ir ŠPM gautais kreditais, ir nustatyti suderinti tarptautinių kreditų, gautų vykdant branduolinius, žemės naudojimo ir miškininkystės projektus, naudojimo apribojimai; joje taip pat numatyta, kad valstybės narės gali leisti veiklos vykdytojams naudotis tam tikru kitų rūšių tarptautinių kreditų kiekiu. Direktyvoje 2003/87/EB numatyta, kad reikia priimti suderintas įgyvendinimo nuostatas dėl naudojimosi tarptautiniais kreditais apribojimų.
(7)
Reikėtų nustatyti tarptautinių kreditų, gautų vykdant su trifluormetanu (HFC-23) ir azoto suboksidu (N2O), išsiskiriančiu gaminant adipo rūgštį, susijusius projektus (toliau - pramoninių dujų projektai), naudojimo apribojimus. Tai atitinka 2009 m. spalio mėn. Europos Vadovų Tarybos išvadas, kuriose besivystančios šalys, ypač labiau pažengusios, raginamos imtis atitinkamų klimato kaitos padarinių švelninimo veiksmų. Didžioji dauguma pramoninių dujų projektų vykdomi labiau pažengusiose besivystančiose šalyse, kurios yra pakankamai pajėgios pačios finansuoti šį nebrangų išmetamųjų teršalų mažinimą, ir jam finansuoti turėtų pakakti pajamų, gautų iš praeityje įvykdytų tokių projektų. Pradėjus taikyti vykdant pramoninių dujų projektus gautų kreditų naudojimo apribojimus, ypač jei po to tarptautiniu lygmeniu bus priimti atitinkami sprendimai, turėtų geografiniu požiūriu tolygiau pasiskirstyti Kioto protokole nustatytų mechanizmų nauda.
(8)
Pramoninių dujų projektų poveikis aplinkai kelia nerimą. Labai didelis HFC-23 naikinimo pelningumas toliau skatina gaminti chlordiflormetaną (HCFC-22) - labai ozono sluoksnį ardančią šiltnamio efektą sukeliančią medžiagą - ir registruotose įmonėse naudoti didžiausią pagal projekto įgyvendinimo veiklos metodiką leistiną jo kiekį. Todėl gali būti, kad HCFC-22 pagaminama daugiau, nei būtų pagaminama nevykdant tokių projektų. Taip trukdoma įgyvendinti Monrealio protokolo dėl ozono sluoksnį ardančių medžiagų 2007 m. Monrealio pataisą dėl HCFC gamybos ir naudojimo (6), kuria nustatomas spartesnis laipsniškas HCFC-22 naudojimo ne pramonės žaliavoms nutraukimas. Tai taip pat nesuderinama ir su laipsnišku HCFC-22 gamybos nutraukimu, kurį valstybės narės finansuoja pagal Monrealio protokolą mokėdamos įnašus į daugiašalį fondą. Dėl tokio didelio pelningumo iškraipomos ekonominės paskatos ir konkurencija, o Sąjungoje įsisteigę adipo rūgšties gamintojai savo gamybą perleidžia trečiosiose šalyse registruotiems gamintojams. Tai, kad Kioto protokole nustatytus mechanizmus taikantiems adipo rūgšties gamintojams suteikiamos palankesnės sąlygos nei pradėsiantiems Sąjungos sistemą taikyti nuo 2013 m., padidins riziką, kad dar daugiau gamintojų perkels savo gamybą ir todėl padidės bendras išmetamųjų teršalų kiekis. Siekiant, kad ekonominės paskatos ir konkurencija būtų mažiau iškraipomos ir būtų išvengta šiltnamio efektą sukeliančių dujų nutekėjimo, šių tarptautinių kreditų naudojimo apribojimai yra pateisinami.
(9)
Naudojantis tarptautiniais kreditais, gautais vykdant pramoninių dujų projektus, neprisidedama prie technologijų perdavimo arba prie būtino ilgalaikio energijos sistemų transformavimo besivystančiose šalyse. Kai šių išmetamųjų pramoninių dujų mažinama taikant BĮ arba ŠPM, nėra prisidedama prie veiksmingiausio bendro išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo, nes didelis pelnas, kurį gauna projektų vykdytojai, nėra skiriamas išmetamiesiems teršalams mažinti.
(10)
Direktyvos 2003/87/EB 11a straipsnio 9 dalyje numatytas visiškas specialiųjų kreditų naudojimo apribojimas. Tokį apribojimą tikslinga taikyti pramoninių dujų projektams. Visiškai apribojus tokių kreditų naudojimą labiausiai įmanoma išvengti nepageidaujamo tokių kreditų poveikio konkurencijai ir aplinkai, pagerinti bendro išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo rentabilumą ir anglies dioksido rinkos aplinkosauginį veiksmingumą skatinant investuoti į mažo anglies kiekio technologijas.
(11)
Pagal Direktyvos 2003/87/EB 11a straipsnio 9 dalį šiame reglamente numatytos priemonės turėtų būti taikomos nuo 2013 m. sausio 1 d., o pagal tą straipsnį ši data yra praėjus šešiems mėnesiams, bet nepraėjus trejiems metams nuo reglamento priėmimo datos. Šios priemonės neturi poveikio kreditų, gautų vykdant pramoninių dujų projektus, naudojimui siekiant laikytis atitikties užtikrinimo įpareigojimų 2012 m.
(12)
Šiame reglamente nustatytos priemonės atitinka Klimato kaitos komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Nuo 2013 m. sausio 1 d. draudžiama naudotis tarptautiniais kreditais, gautais vykdant su trifluormetano (HFC-23) ir azoto suboksido (N2O), išsiskiriančio gaminant adipo rūgštį, naikinimu susijusius projektus, įgyvendinant Direktyvos 2003/87/EB 11a straipsnį, išskyrus atvejus, kai išmetamųjų teršalų kiekiui mažinti iki 2013 m. skirti kreditai, gauti vykdant tos rūšies projektus, naudojami iš įrenginių, kuriems taikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, 2012 m. išmestų teršalų kiekiui kompensuoti (tuos kreditus leidžiama naudoti iki 2013 m. balandžio 30 d. imtinai).
2 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2011 m. birželio 7 d.