РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 декември 2011 година
относно Държавна помощ C 25/08 (ex NN 23/08) реформа на финансирането на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, приведена в действие от Френската република в полза на France Télécom
(нотифицирано под номер C(2012) 9403)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/540/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него (2),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (3) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С жалба от 4 октомври 2002 г., допълнена на 16 януари 2003 г., на Комисията бяха представени твърдения, съгласно които Френската република е привела в действие в полза на France Télécom помощ, която частично е облекчила финансовите ѝ разходи, и по-специално разходите, свързани с финансирането на пенсиите. С писмо от 17 март 2004 г. Френската република предаде на Комисията информацията, поискана ѝ във връзка с жалбата.
(2)
С писма от 2 април 2004 г. и 24 февруари 2006 г. жалбоподателите предоставиха допълнителна информация във връзка с жалбата.
(3)
С писмо от 20 май 2008 г. Комисията информира Френската република за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), срещу тази помощ.
(4)
Франция представи мнението си на 18 юли 2008 г.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно въпросната помощ.
(6)
На 22 септември 2008 г. Комисията получи мнението на France Télécom и след удължаване на срока също така получи мнението на жалбоподателите и на един далекосъобщителен оператор съответно на 1 и 16 октомври 2008 г. След това Комисията ги предаде на Френската република, като ѝ даде възможност да ги коментира, и получи обратно мнението на Френската република с писмо от 13 февруари 2009 г.
(7)
На 16 февруари 2009 г. France Télécom представи мнението си, като привлече вниманието на Комисията към решение на Съда от 28 ноември 2008 г. (5), което според нея потвърждава доводите ѝ. На 14 май 2009 г. посоченият в съображение 6 далекосъобщителен оператор представи допълнителна информация към мнението по време на самата процедура, като се позова на решение на Комисията от 11 февруари 2009 г. (6), което според него потвърждава мнението му.
(8)
На 17 декември 2009 г., 23 септември 2010 г. и 12 октомври 2010 г. се проведоха срещи между представители на Комисията и на France Télécom по искане на France Télécom. На 18 октомври 2010 г. France Télécom представи допълнително мнение.
(9)
На 18 март 2010 г. по искане на Комисията Френската република предостави уточнения и актуализира някои данни от първоначалното си мнение, като същевременно припомни съдържанието му.
(10)
На 22 септември 2010 г. френските органи предадоха на Комисията ново мнение и поискаха среща, която се проведе на 22 октомври 2010 г. С писмо от 28 октомври 2010 г. Комисията им предаде, посочените по време на срещата фактически уточнения и допълнителните забележки на France Télécom, като прикани Френската република да представи евентуално свое мнение. На 17 ноември 2010 г. Комисията предаде поисканите от френските органи допълнителни уточнения, за да подготвят своето мнение на 10 ноември 2010 г.
(11)
С писмо от 9 декември 2010 г., допълнено на 24 юни 2011 г., Френската република представи допълнително мнение заедно с някои актуализирани данни от първоначалното ѝ мнение. На 28 юни и 4 юли 2011 г. се проведоха срещи с френските органи. На 7 октомври 2011 г. бе представено ново мнение.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(12)
Мерките, предмет на настоящата процедура, се изразяват във въведени през 1996 г. промени в схемата на разходите на France Télécom, свързани с плащането на пенсиите на нейните служители с държавен статут. Предходната схема е била установена при създаването на France Télécom през 1990 г. като предприятие, различно от държавната администрация. Съгласно фактите, със закона от 1990 г. се възобновява предишната практика по отношение на социалните осигуровки на France Télécom. През 1996 г. е установена нова схема вследствие, от една страна, на създаването на France Télécom като акционерно дружество, търгуването му на борсата и отварянето на значителна част от капитала му, и от друга страна - вследствие на пълното отваряне за конкуренцията на пазарите, на които дружеството е осъществявало дейност във Франция и в останалите държави - членки на Европейския съюз. По същество въведената през 1996 г. схема продължава да е в сила и понастоящем.
2.1. Правна рамка на статута на France Télécom и неговия персонал между 1990 г. и 1996 г.
2.1.1. Статут на France Télécom и положение на персонала му между 1990 г. и 1996 г.
(13)
Съгласно Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. (наричан по-долу „законът от 1990 г.“) (7) дружеството France Télécom е било създадено като обществен оператор със статут на юридическо лице. Преди това то е било главна дирекция към Министерството на пощите и далекосъобщенията. По силата на този закон цялата собственост върху зачисленото на съответните служби на тази дирекция движимо и недвижимо имущество на държавата е законно и безвъзмездно прехвърлена на France Télécom.
(14)
В член 3 от закона от 1990 г. на France Télécom са възложени следните задачи: i) да извършва всякакви обществени далекосъобщителни услуги на национално и международно ниво; ii) да изгражда, развива и експлоатира нужните за предоставянето на тези услуги обществени мрежи, както и да осигурява свързването им с чуждестранни мрежи; iii) да предоставя всякакви други далекосъобщителни услуги, съоръжения и мрежи, както и да изгражда мрежи за кабелно разпространение на радио- и телевизионни услуги.
(15)
Съгласно член 29 от закона от 1990 г. персоналът на France Télécom има особен статут, прилаган съгласно Закона относно правата и задълженията на държавните служители и Закона за разпоредбите относно статута на държавната служба. Законът от 1990 г. е позволявал наемането на служители на договор чрез колективни трудови споразумения в рамката, определена в сключен между държавата и предприятието планов договор. В него е предвиден праг от 3 % за този вид служители.
(16)
Като продължава предходната бюджетна практика, в член 30 от закона от 1990 г. отговорността за финансиране на социалноосигурителните плащания на служителите е поделена между френската държава и France Télécom по следния начин:
„Работещите и пенсионираните служители на Министерството на пощите и далекосъобщенията и служителите на обществените оператори с общ статут на държавни служители, както и ползвателите на техните права, получават обезщетения под формата на здравно осигуряване, отпуск по майчинство и инвалидност от взаимоспомагателната каса на P.T.T. при предвидените условия в том III и том VII, дял I, глава II от Кодекса за социално осигуряване. Обаче частта от социалноосигурителните вноски за техните държавни служители, която се покрива от държавата съгласно член L. 712-9, се поема от обществените оператори.
Уреждането и плащането на отпуснатите пенсии в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии на държавните служители на La Poste и France Télécom се осъществяват от държавата. Като насрещна престация обществените оператори са задължени да плащат в държавната хазна:
а)
сумата на удръжките от заплатата на служителя със ставка, определена в член L. 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии;
б)
допълнителна вноска, която осигурява пълното покритие на изплатени и предстоящи за плащане пенсии на техните пенсионирани служители.
Разходите, които възникват от прилагането към служителите на La Poste и France Télécom на разпоредбите на член L. 134-1 от Кодекса за социално осигуряване, се поемат изцяло от обществените оператори.
При необходимост с указ на Държавния съвет се определят условията за прилагане на настоящите разпоредби“.
(17)
Между 1991 г. и 1996 г. в съответствие с член 30 от закона от 1990 г. вноската „от работодателя“ (т.е. „допълнителната вноска“, посочена в буква б) от член 30 от закона от 1990 г. в първоначалната му редакция), поемана от France Télécom за наетите държавни служители, е била определена като разликата между общата сума на платените от френската държава пенсии и частта, платена върху заплатите на заетите държавни служители. France Télécom е участвало също в т.нар. „компенсационни“ и „свръхкомпенсационни“ схеми, в които се предвижда прехвърляне, за да се осигури равновесието между пенсионните схеми на държавните служители в други обществени организации. Частта от заплатите от финансирането на пенсионните задължения на държавните служители е била определена съгласно член L 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии чрез удръжка върху заплатата на служителя, определена на 7,85 % от брутното индексно възнаграждение.
(18)
Между 1991 г. и 1996 г. плащанията на France Télécom от 920 млн. EUR нарастват до 1 151 млн. EUR, както следва:
Таблица 1
Пенсионни плащания „от работещия“ и „от работодателя“ на France Télécom в периода 1991-1996 г. (8)
(в млн. EUR)
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
A) Общо изплатени пенсии
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1) социалноосигурителни вноски „от работещия“
195
201
217
213
229
238
a 2) вноска „от работодателя“
743
782
853
866
944
976
Б) Компенсация-свръхкомпенсация
176
188
277
136
201
175
Общо разходи (A + Б)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Обща част на France Télécom (a2 + Б)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom е осчетоводявало разходите във връзка с пенсиите въз основа на платените социалноосигурителни вноски. Поради сигурното нарастване на тези разходи и предвидимото развитие на пенсиите, изплащани на неговите бивши държавни служители, France Télécom също така е заделило в сметките си годишна провизия, предназначена да разпредели очаквания ефект от бъдещото увеличение на плащанията за период от 30 години. Общата сума на заделената през 1996 г. годишна провизия е възлизала на 23,4 млрд. FRF (3,6 млрд. EUR). Според френските органи, тъй като френската държава е свой собствен осигурител, не е било необходимо да заделя резерви за тези пенсии (9).
2.1.2. Изменения на статута на France Télécom и положението на неговите държавни служители след 1996 г.
(20)
Със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г. (10) (наричан по-долу „законът от 1996 г.“) някои разпоредби на закона от 1990 г. са изменени. С влизането му в сила от 31 декември 1996 г. France Télécom, от една страна, получава статута на национално предприятие, което се подчинява на приложимите към акционерните дружества законови разпоредби, доколкото не противоречат на закона, и от друга страна, основното имущество, права и задължения на юридическото лице по публичното право France Télécom са безвъзмездно прехвърлени на националното предприятие France Télécom.
(21)
Капиталът на предприятието France Télécom SA („France Télécom“) е бил определен с постановление в размер на 25 млрд. FRF (3,8 млрд. EUR) от собствени средства, включени в баланса към 31 декември 1995 г. През октомври 1997 г. акциите на France Télécom са пуснати на първия пазар на Парижката фондова борса, както и на Нюйоркската фондова борса (NYSE). Съгласно годишния доклад за 1998 г. капиталът на France Télécom е бил разпределен между държавата - 63,6 %, частни инвеститори - 31,2 %, персонала на France Télécom - 3,2 % и Deutsche Telekom - 2 %. От 7 септември 2004 г. с прехвърлянето на 10,85 % от капитала френската държава вече не е била мажоритарен акционер. Впоследствие участието ѝ е продължило да намалява, като към 31 декември 2008 г. е било 26,65 % от капитала. При все това, като притежател на 26,65 % от правата на глас и поради липсата на други големи акционери, френската държава назначава председател - главен директор и остава основен акционер във France Télécom и на практика може да определя изхода от гласуването на акционерите по въпросите, които изискват обикновено мнозинство (11).
(22)
Предвидената със закона от 1996 г. промяна на статута на France Télécom също така е съдържала различни разпоредби относно персонала. Съгласно този закон държавните служители на France Télécom са прикрепени към националното предприятие France Télécom и са под негово ръководство. Държавните служители запазват този статут и свързаните с него гаранции. Условията на работа за прикрепените към France Télécom държавни служители са същите като за останалите държавни служители: работното им място е гарантирано и могат да бъдат уволнени само поради много сериозни мотиви в предвидени от закона случаи. По отношение на наемането на нови служители законът от 1996 г. е дал възможност на France Télécom до 1 януари 2002 г. да наема държавни служители, както и договорно наети служители, по схемата на колективни трудови споразумения.
(23)
Към 31 декември 1996 г. персоналът на France Télécom наброява 165 200 души, 94,1 % от които са държавни служители. На практика, без да чака посочения в закона от 1996 г. краен срок 1 януари 2002 г., France Télécom е преустановило наемането на държавни служители от 1997 г. Това води до намаляване на държавните служители с 47 % за десет години - от 133 434 държавни служители през 1997 г. броят им през 2007 г. е бил 69 892. Намаляването на този персонал е значително по-сериозно отколкото това на общия брой служители на France Télécom (- 25 %), които към 31 декември 2007 г. наброяват 124 166 души.
(24)
С член 6 от закона от 1996 г. е изменен и член 30 от закона от 1990 г., като към първоначалния текст са добавени два параграфа - в) и г). Законът задължава France Télécom да плаща вноска в държавната хазна като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom:
„в)
(…), погасителна вноска „от работодателя“, дължима считано от 1 януари 1997 г., пропорционална на изплатените суми за заплати, от които се удържа сума за пенсия. Ставката на погасителната вноска се изчислява така, че да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи въз основа на заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, за рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители. Тази ставка може да се преразглежда при промяна на посочените разходи. Редът и условията за определянето и плащането на държавата на вноската „от работодателя“ се определят с указ на Държавния съвет“;
г)
(…), извънредна вноска с определен размер, която заедно с реда и условията за плащането ѝ се определя в закона за държавния бюджет преди 31 декември 1996 г.“
(25)
Законът от 1996 г. също така е изключил France Télécom от обхвата на компенсационни механизми за общо и специално осигуряване за старост, предвидени в закона от 1990 г., което за France Télécom води до плащането на компенсации и свръхкомпенсации, които са допълнителни към вноската „от работодателя“, както е посочено в таблица 1. Между 1991 г. и 1996 г. тези суми са възлизали на 18 % от пенсиите, платените на държавните служители.
(26)
Въведената със закона от 1996 г. погасителна вноска „от работодателя“ заменя допълнителната вноска, предвидена в буква б) на член 30 от закона от 1990 г. Първата вноска се основава на конкурентна ставка на равно заплащане, базирана на уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни вноски при равна нетна заплата. Методът на уеднаквяване се основава на възстановяване на сумата на разходите, които би поел конкурент, наел работници, които подлежат на общото право за социалноосигурителни вноски, включително пенсиите, при нетна заплата, равна на заплатата на държавните служители на France Télécom с идентична структура на наемане.
(27)
Методът изключва плащаните от конкурентите социалноосигурителни вноски за рискове, които не са общи за обикновените и държавните служители, по-специално за безработица и за вземания на служителите в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред (наричан по-долу „Assurance Garantie des Salaires“ - осигуровка за гарантиране на заплатите или „AGS“). При гласуването на закона от 1996 г. тази разлика между France Télécom и конкурентите му не остава незабелязана за законодателя, който е констатирал, че: „механизмът на разпоредбите на член 6 дава възможност на France Télécom да бъде облекчено от социалноосигурителни вноски UNEDIC (Агенцията за обезщетенията при безработица), които плащат евентуалните му конкуренти“ (12).
(28)
Вноската „от работодателя“ на France Télécom, преизчислявана всяка година, се изразява в процент от брутните индексни възнаграждения на работещите държавни служители. Тази ставка на вноската „от работодателя“ е била средно […] (13) % между 1997 г. и 2010 г. и според мнението на Френската република това е посочено в таблица 2:
Таблица 2
Погасителна вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom през периода 1997-2010 г.
Година
Процент на вноската
млн. EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
С преустановяването на наемането на държавни служители от 1997 г. се определя таванът за работещите държавни служители във France Télécom. Въпреки нарастващия брой на пенсионираните държавни служители между 1991 г. и 2010 г., таблицата показва, че вноската „от работодателя“ в размер на 744 млн. EUR, платена от France Télécom през 2010 г., е била по-малка от сумата от 407 млн. EUR за разходи за пенсии, които предприятието е плащало на френската държава преди влизането в сила на реформата от 1996 г., и е била равна само на вноската „от работодателя“, която France Télécom е плащало 20 години по-рано през 1991 г. (съответно 1 151 млн. EUR и 743 млн. EUR, вж. таблица 1).
(30)
Следователно въведената със закона от 1996 г. реформа води до намаляване на вноската на France Télécom в абсолютна стойност и тази вноска вече не е обвързана с броя на пенсионираните държавни служители. Прехвърлянето на разходите към държавата, въведено със закона от 1996 г., е осъществено въпреки приетите от Сената прогнози, че ще има значително утежняване на разходите за пенсии от 2005 г. нататък, а именно с 13 млрд. FRF (1,98 млрд. EUR) през 2007 г., 21,5 млрд. FRF (3,3 млрд. EUR) през 2017 г. и 34 млрд. FRF (6,1 млрд. EUR) през 2027 г. (14)
(31)
Ето защо в разискванията по проектозакона в Националното събрание и в Сената се посочва сума от 250 млрд. FRF за прехвърляне към държавния бюджет като разходи за пенсии, които не биха могли да бъдат покрити от 100 млрд. FRF годишни социалноосигурителни вноски и 40 млрд. FRF извънредна вноска, дори и да се добави доходът от прехвърлянето на част от акциите на предприятието. По време на същите разисквания се посочва максимална прогнозна сума в размер на 40 млрд. FRF за извънредна вноска, която да намали нововъзникналия и тежък разход за държавата. Тази сума е била определена заедно със Съвета на банкерите, за да бъде съвместима със съотношението дълг/собствен капитал, равно на 150 %, както и за да съответства на заделените от предприятието провизии за пенсии и на допълнителния разход за държавата за период само от десет години, в резултат на разликата между платените пенсии и получаваната от този момент нататък погасителна вноска (15).
(32)
Целта за компенсиране на държавата се припомня не само в член 30 от закона, приет от законодателя, както и по време на разискванията по проектозакона от 1996 г., но също така в годишния доклад за дейността на France Télécom за 1997 г., в който се посочва „плащането от френската държава на извънредна вноска от 37,5 млрд. FRF, свързана с бъдещите пенсии на бившите държавни служители“ (16). Заделените от France Télécom провизии дават възможност на предприятието да намали нетното финансиране, тъй като в продължение на десет години то се е ограничило да плати само за една година допълнителния разход на държавата във връзка с реформата.
(33)
Поради това изглежда че провизията, предназначена да разпредели ефекта от бъдещите увеличения на произтичащите от закона от 1990 г. вноски, която France Télécom е заделяла всяка година на обща стойност с натрупване от 23,4 млрд. FRF (3,6 млрд. EUR) през 1996 г., е била взета предвид при определянето на размера на извънредната вноска (или „еднократна компенсация“). Частта от тази вноска, която не е съответствала на заделените провизии, е покривала този допълнителен разход в продължение на десет години. Нейният размер е бил определен, като е взета предвид вече заделената от предприятието сума, както несъмнено е видно от разискванията по това време.
(34)
В действителност, поради погасителния характер на въведената със закона от 1996 г. годишна вноска „от работодателя“ оттогава задължението на France Télécom се ограничава до плащането на тази вноска без други ангажименти за покриване на евентуални бъдещи дефицити, произтичащи от пенсионната схема на неговите държавни служители или от други схеми на държавната администрация. Ето защо законът от 1996 г. превръща счетоводната провизия в безпредметна. Провизията е била вписана като чиста печалба в отчета за приходите и разходите на France Télécom към 31 декември 1996 г. в размер на 17,5 млрд. FRF (2,7 млрд. EUR) (17).
(35)
Освен това размерът на предвидената със закона от 1996 г. извънредна вноска като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom е бил определен на 37,5 млрд. FRF със закона за държавния бюджет за 1997 г., т.е. на 5,71 млрд. EUR. Вноската е била финансирана чрез увеличение на краткосрочните и дългосрочни задължения на предприятието (18) и изплатена на няколко пъти между януари и октомври 1997 г. Чрез прихода от тази извънредна вноска дефицитът на френските публични администрации е бил намален до 41,8 млрд. EUR през 1997 г. Без нея дефицитът би възлизал на 3,7 % от БВП през същата година.
(36)
Приходът от тази вноска е бил предназначен за държавната институция за управление на въведената със закона за държавния бюджет за 1997 г. извънредна вноска на France Télécom. Тази вноска, заедно с евентуални финансови продукти, които може да генерира, представлява единственият приход на тази институция. Разходите ѝ са под формата на годишно превеждане в държавния бюджет, завеждано като приход от 2006 г., в специално определена пенсионна сметка за плащаните от държавата граждански и военни пенсии. Сумата на плащането е била определена на 1 млрд. FRF (152,4 млн. EUR) за 1997 г., увеличавана след това с 10 % всяка година, освен при наличие на разпоредба, която противоречи на закона за държавния бюджет. Държавната институция престава да съществува след пълното превеждане на приходите ѝ на държавата (19).
(37)
Прилагането на предвидените от закона за държавния бюджет за 1997 г. разпоредби за определяне на годишните плащания е довело до определяне през 1999 г. на периода на съществуване на държавната институция на 17 години, без възнаграждение от паричните му средства (20). Обаче поради по-големите годишни плащания спрямо предвиденото от закона за държавния бюджет за 1997 г. този период е бил съкратен. Както е посочено в таблица 3, натрупаната сума на годишните плащания на институцията през 2010 г. е вече е достигнала 5,47 млрд. EUR. Периодът на съществуване на институцията при пълно прехвърляне на наличните средства е бил предвиден до 31 декември 2011 г. (21) Ето защо законът за държавния бюджет за 2011 г. предвижда плащане на 243 млн. EUR по специално определената пенсионна сметка за тази година, чрез която би трябвало да се изчистят приходите на институцията (22).
(38)
Във всеки случай размерът на извънредната вноска от 37,5 млрд. FRF, предназначена за държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom през 1997 г., съответства на размера на вноската под 40 млрд. FRF, посочена в разискванията по проектозакона от 1996 г. Макар и платена в държавния бюджет през 1997 г. и допринасяйки ежегодно за плащането на гражданските и военните пенсии, сумата на тази вноска е била определена за компенсиране на допълнителния разход на държавата след приемането на закона от 1996 г.
(39)
Частта от заплатите за финансирането на пенсионните задължения на държавните служители, определена съгласно член L 61 от Кодекса за гражданските и военните пенсии след създаването на обществения оператор France Télécom през 1991 г., не е променена със закона от 1996 г. От друга страна, законите от 1990 г. и 1996 г. не са внесли изменения в пенсионната схема на обикновените служители на France Télécom, която е схемата за пенсионно осигуряване по общото право, допълнена със схемата на AGIRC (Association générale des institutions de retraite des cadres - Главно сдружение на пенсионните институции на висшите служители) за висшия персонал и със схемата на ARRCO (Association des régimes de retraites complémentaires - Сдружение за допълнителната пенсионна схема за заетите лица) за обикновения персонал. Съгласно тази схема France Télécom и обикновените му служители поемат задължения, равностойни на тези на конкурентни предприятия що се отнася до плащаните от работодателя погасителни вноски.
(40)
Във връзка с въведената със закона от 1996 г. реформа актюерското дружество, избрано за консултант на френската държава, счита, че уреждането и изплащането от държавата на пенсиите на работещите и пенсионираните държавни служители на France Télécom ще възлизат на 242 млрд. FRF (36,9 млрд. EUR (23)) с известна актуализация към 1 януари 1997 г. (24) Тази цифра е близка до закръглената сума от 250 млрд. FRF, посочена от Сената. Прогнозата, направена въз основа на същите актюерски хипотези за погасителната вноска „от работодателя“, която France Télécom би трябвало да плаща като насрещна престация, е била оценена въз основа на същите актюерски хипотези на 15,2 млрд. EUR, към които трябва да се добави еднократната компенсация или извънредна вноска в размер на 5,7 млрд. EUR, напълно изплатена през октомври 1997 г. Френските органи оценяват стойността на бъдещите вноски „от работещия“ на […] млрд. EUR към момента на влизане в сила на реформата. Стойността на нетния разход, прехвърлен от France Télécom на френската държава, както е изчислена през 1996 г., възлиза на […] млрд. EUR.
(41)
За десетгодишния период, посочен по време на разискванията по проектозакона от 1996 г. (1997-2006 г.), общата сума на социалноосигурителните плащания, оценена от актюерското дружество, избрано за консултант на френската държава, е възлизала на […] млрд. EUR. През този период общият размер на действително изплатените социалноосигурителните плащания е бил почти същият - […] млрд. EUR, или разликата спрямо прогнозите е по-малка от 0,83 % (25). Това потвърждава a posteriori точността на прогнозите, използвани по време на разискванията по закона.
(42)
От тези данни е видно, че сумите и тяхната обосновка, разисквани в Националното събрание и в Сената за определянето на размера на еднократната компенсация или на извънредна вноска на France Télécom, съответстват на ex post проверените приблизителни стойности през десетгодишния период,посочен по време на разискванията по проектозакона. В действителност максималният размер на обявената извънредна вноска - 6 млрд. EUR (40 млрд. FRF) съответства на провизиите на предприятието до 1996 г., за да може да поеме предвижданите тогава бъдещи разходи за пенсии, или 3,6 млрд. EUR (23,4 млрд. FRF), плюс поетата от държавата разлика от 2,4 млрд. EUR между социалноосигурителните вноски „от работодателя“ и вноските „от работещия“, получени между 1997 г. и 2006 г., от една страна, и от друга страна - очакваните социалноосигурителни разходи за плащане през 1996 г. за същия десетгодишен период.
(43)
От друга страна, предадената от Френската република информация, съдържаща се в таблица 3, показва, че за периода от 1997 г. до 2010 г. общите разходи за пенсии на държавните служители на France Télécom, финансирани от френската държава вследствие на реформата от 1996 г., са достигнали […] млрд. EUR. Разходите, които трябва да финансира държавата, се определят като салдото между годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и на работещите в предприятието държавни служители и плащаните пенсии на пенсиониращите се всяка година държавни служители, като се приспаднат годишните плащания на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom. Между 1997 г. и 2010 г. разходите бележат следното развитие:
Таблица 3
Разходи за сметка на френската държава след реформата от 1996 г. (1997-2010 г.)
(в млн. EUR)
Осигурителни вноски
(„от работодателя“, „от работещия“)
Годишни плащания от държавната институция за управление на извънредната вноска на France Telecom
Изплатени пенсии
Разходи на държавата
1997 г.
[…]
152,4
[…]
[…]
1998 г.
[…]
167,7
[…]
[…]
1999 г.
[…]
184,5
[…]
[…]
2000 г.
[…]
202,9
[…]
[…]
2001 г.
[…]
223,2
[…]
[…]
2002 г.
[…]
245,5
[…]
[…]
2003 г.
[…]
270,0
[…]
[…]
2004 г.
[…]
297,1
[…]
[…]
2005 г.
[…]
326,9
[…]
[…]
2006 г.
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007 г.
[…]
395,4
[…]
[…]
2008 г.
[…]
435,0
[…]
[…]
2009 г.
[…]
578,0
[…]
[…]
2010 г.
[…]
635,8
[…]
[…]
Общо
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
Съгласно приложимите разпоредби от закона за държавния бюджет за 1997 г. сумите на годишните плащания на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom, платени през 1997 г., не са съответствали на сумите на очакваните или действително изплатените пенсии на пенсионираните служители на France Télécom, нито на сумите на разходите, останали за финансиране от държавата, и не са били определени съгласно тези суми. Ако се разгледат действително прехвърлените суми се потвърждава, че такава връзка липсва. Въпреки платената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска, таблица 3 показва, че сумите на изплатените пенсии на пенсионираните държавни служители на France Télécom са превишавали годишните ресурси от 2004 г. нататък, с изключение на 2006 г.
(45)
Ето защо, плащанията на годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и годишните плащания от държавната институция за управление на извънредната вноска, вноска, не са определени отделно и ex ante за обслужваните пенсии на пенсионираните служители на France Télécom в специалната пенсионна сметка. В действителност определянето на извънредната вноска само за финансирането на въпросните пенсии от 1997 г. насам, ако тя е била прилагана вместо системата за превеждане на годишно нарастваща сума с предвидените 10 % в закона за държавния бюджет за 1997 г., би довело до прекратяване на съществуването на държавната институция по-скоро в края на 2008 г., отколкото в края на 2011 г., както е било предвиден, като се отчита посочения в таблица 3 непокрит размер на годишните социалноосигурителни вноски. Така или иначе, и в двата случая размерът на извънредната вноска щеше да бъде усвоен към 31 декември 2011 г.
2.2. Постепенно до пълно отваряне на пазарите на далекосъобщителни услуги
(46)
Реформата на финансирането на пенсиите на държавните служители на France Télécom се провежда, докато тече процес на пълно отваряне за конкуренцията на пазарите на услугите, на които осъществява дейност France Télécom. От 1988 г. секторът на далекосъобщенията постепенно се либерализира съгласно Директива 88/301/ЕИО на Комисията от 16 май 1988 г. относно конкуренцията на пазарите на крайни далекосъобщителни устройства (26) и Директива 90/388/ЕИО на Комисията от 28 юни 1990 г. относно конкуренцията на пазарите на далекосъобщителни услуги (27). Директива 90/388/ЕИО предвижда прилагането на мерки за либерализация преди 31 декември 1990 г. по отношение на предаването на данни и услугите за гласова телефония и за данни за корпоративни мрежи и затворени групи от потребители. Директива 96/19/ЕО на Комисията от 13 март 1996 г. за изменение на Директива 90/388/ЕИО във връзка с осигуряването на пълна конкуренция на пазарите на далекосъобщителни услуги (28) имаше за цел пълната либерализация на сектора на далекосъобщенията от 1 януари 1998 г.
(47)
В действителност Закон № 96-659 от 26 юли 1996 г. относно регулирането на далекосъобщенията е определил условията, чрез които да се проведе пълната либерализация на сектора, като се сложи край на монопола на France Télécom върху стационарните телефонни услуги и преноса на данни и се организират тарифите и взаимосвързаността с конкурентите. Дори и в други сектори, които дори не подлежат на изключителни и следователно конкурентни права от 1987 г., като пазарите на мобилна телефония, France Télécom е заемало определени водещи позиции с пазарен дял, намалял от 53,3 % на 49,8 % между 1997 г. и 2002 г. (29) По този начин със Закон № 96-659 на France Télécom са възложени задачи от общ икономически интерес и е предвидено създаването на фонд за финансиране на съответните задължения, какъвто поддържат конкурентите.
(48)
Съгласно цитираните разпоредби в съображения 46 и 47, от 1988 г. France Télécom се е изправило пред появата на конкуренти - някои от които отчасти са собственост на международни групи - на пазарите на стоки и услуги, на които то е извършвало дейност във Франция, като някои от тях, като мобилните телефонни услуги и международните далекосъобщения, съдържат трансграничен компонент. Тази тенденция се е засилила на либерализираните пазари от 1998 г. От друга страна, France Télécom е установило отношения с чуждестранни оператори като Deutsche Telekom и Sprint през 1996 г. (Global One), като от 1997 г. е умножило партньорствата и участията си - в Италия (Wind), Нидерландия (Casema), или е получило лицензи за мобилни услуги в Дания и Португалия (30).
(49)
Следователно реформата на финансирането на пенсиите на France Télécom е била осъществена заедно с либерализацията на пазара на ниво Европейския съюз. По този начин ефектите от нея са се проявили на един напълно отворен за конкуренцията пазар, на който, от друга страна, France Télécom е създало съюзи и значително е увеличило участията си в други държави членки. Всъщност желанието за насърчаване на разширяването на France Télécom към различни от Франция европейски пазари се появява със закона от 1996 г. и отварянето на предприятието за частен капитал, както е видно от декларациите при разискванията по проекта, в които се говори за „амбиции, които френското правителство имаше по отношение на националния му фаворит France Télécom“ (31).
(50)
Понастоящем France Télécom заявява, че е първият доставчик на достъп до високоскоростен интернет и третият мобилен оператор в Европа, както и че е сред световните лидери на далекосъобщителни услуги за многонационални предприятия. Извън Франция France Télécom извършва значителна дейност чрез дъщерни дружества с водещи позиции в Испания, Обединеното кралство, Полша, Словакия, Белгия и Австрия (32).
3. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(51)
В решението си за откриване на официалната процедура по разследване Комисията е изложила предварителната си оценка на въведените със закона от 1996 г. мерки, като ги сравни с референтната рамка за задължителните социалноосигурителни и данъчни вноски на France Télécom, определени от закона от 1990 г. Тя счете, че тези мерки изглежда са предоставили чрез държавни ресурси избирателно предимство на France Télécom, което може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки, както и че може да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(52)
Освен това Комисията отбеляза, че доколкото тези мерки представляват държавна помощ, Комисията не е получила уведомление преди привеждането ѝ в действие и поради това съгласно съдебната практика следва да се счита за нова помощ. Така че Френската република не е изпълнила задължението си за подаване на уведомление съгласно Договора и следователно мярката следва да се счита за неправомерна.
(53)
Комисията заключи, че в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС тя може да разгледа съвместимостта на помощта с вътрешния пазар. Комисията отбеляза също, че същата разпоредба ѝ е позволила да заключи, че предоставената на La Poste помощ по време на реформата на начина на финансиране на пенсиите на неговите държавни служители е била съвместима с вътрешния пазар (33) и че предвид сходството между двата случая е целесъобразно и в настоящия случай да се направи подобен анализ.
(54)
В предварителното разследване на съвместимостта на помощта с вътрешния пазар и независимо от сходството с реформата на начина на финансиране на пенсиите на La Poste, Комисията изрази пред Френската република следните съмнения:
а)
първо, като подчертава, че тя не е разполагала с подробна информация, която да доказва, че,ставката на плащаните от France Télécom социалноосигурителни вноски е равна на тази на плащаните от частните предприятия по общото право, които извършват дейност в сектора на далекосъобщенията във Франция, Комисията отбелязва, че прилаганата към France Télécom от 1997 г. ставка на погасителната вноска не позволява да се осигури равно конкурентно ниво с неговите конкуренти. Това се дължи на факта, че прилаганата към France Télécom ставка включва в себе си само общите рискове между обикновените и държавните служители и в този смисъл изключва социалноосигурителни вноски извън общите рискове, като безработица и неизплащане на заплати в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред;
б)
второ, Комисията не е разполагала с достатъчна информация относно въздействието върху конкуренцията на облекчаването на разходите за пенсии, за да прецени дали евентуалните положителни въздействия са повече от отрицателните. За тази цел Комисията трябваше да вземе предвид факта, че France Télécom все още не беше възстановило неправомерните и несъвместими помощи в съответствие с решението на Комисията от 2 август 2004 г. във връзка с държавната помощ, приведена в действие от Франция в полза на France Télécom (наричано по-долу „решението относно облагането с професионален данък на France Télécom“) (34), което Франция не беше изпълнила в определения срок, както установи Съдът (35).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ ЛИЦА
(55)
Мненията, представените от заинтересованите лица, са обобщени в раздели 4.1-4.3.
4.1. France Télécom
(56)
В мнението си, за което счита, че допълва представеното от Френската република мнение, France Télécom смята, че е изправено пред проблем, свързан с хроничен излишък на персонал поради предишния му статут на администрация, както и че няма същите възможности за безпроблемно наемане на служители в сравнение с конкурентите си. Поради това France Télécom трябва да отпусне значителната сума от 180 млн. EUR за обучение, равна на 4,5 % от заплатите, в сравнение с 2,9 % средна стойност за френските предприятия. France Télécom посочва и сума за заплати, по-висока с около […] % без увеличенията и премиите. Освен това, тъй като не може да осъществи социални програми, France Télécom е финансирало мерки при пенсионирането на своите държавни служители, като отпуск в края на професионалното развитие, за сума от над 8 млрд. EUR между 1996 г. и 2006 г.
(57)
Второ, France Télécom счита, че разходите за пенсии между 1990 г. и 1996 г. не са били нормални и са го поставили в неблагоприятно структурно положение спрямо частните му конкуренти в съответствие с решението по дело Combus (36), тъй като референтната рамка за оценяване на нормалния или извънредния характер на въпросните разходи е схемата на общото право, приложима към конкурентите. Изложените в решението по дело Combus принципи също така са потвърдени от Общия съд в решението му по дело Hotel Cipriani (37). France Télécom оспорва, че в сегашния случай положението на един-единствен оператор преди и след въведената със закона от 1996 г. реформа е подходяща рамка за сравнение, за да се оцени дали е налице икономическо предимство съгласно съдебната практика. Във всеки случай, ако референтната рамка бъде приложена към France Télécom преди и след реформата от 1996 г., мярката не би следвало да се определи като избирателна, тъй като се прилага по еднообразен начин в посочената рамка.
(58)
От това би следвало, че разглежданите мерки или не представляват държавни помощи по смисъла на ДФЕС що се отнася до факта, че освобождават France Télécom от неблагоприятно структурно положение, или не могат да бъдат определени като избирателно предимство, което да представлява държавна помощ.
(59)
В допълнение France Télécom счита, че ако се предположи, че е установена, държавната помощ е съвместима с вътрешния пазар съгласно установените от Комисията критерии в решението ѝ относно схемата за пенсии на La Poste (наричано по-долу „решението относно La Poste“) (38). В този смисъл специфичният характер на неговата схема да плаща изчислена само на базата на общите рискове вноска не означава, че France Télécom се е намирало в по-благоприятно положение спрямо конкурентите си от 1996 г. насам: освен структурните недостатъци, свързани със статута на заетите държавни служители, France Télécom е трябвало да понесе значителни разходи във връзка с реформата от 1996 г., чиято съвместимост с вътрешния пазар трябва да се анализира, и чийто размер от 5,7 млрд. EUR превишава твърде много сумата, която France Télécom би трябвало да плати, ако вноската му е включвала и необичайни рискове.
(60)
France Télécom счита, че в решението относно La Poste (39) Комисията е допуснала, че сумата на една-единствена извънредна вноска (2 млрд. EUR) в рамките на реформа, влязла в сила след уведомлението, но преди решението на Комисията, ще компенсира социалноосигурителни вноски за необичайни рискове до изчерпването на сумата на единствената вноска. Според France Télécom, няма как да се оправдае фактът, че Комисията се отклонява от този принцип, тъй като политическите декларации в хода на разискването по проектозакона от 1996 г. не позволяват да се счита, че вноската с определен размер на France Télécom е била определена от законодателя по такъв начин, че статуквото да се запази за десет години.
(61)
Освен това наличните данни за 1996 г. биха били в противоречие с тезата, според която тогава е счетено, че сумата от 5,7 млрд. EUR съответства точно на допълнителния разход за държавата вследствие на прилагането на закона от 1996 г. в продължение на десет години, като с всяка следваща година са компенсирани най-ниските плащани от предприятието годишни разходи, дори като се вземат предвид компенсационните разходи между пенсионните схеми, от които France Télécom е освободено през 1996 г. (40). Целта на сумата на извънредната вноска е била да се обезщети напълно френската държава във връзка с реформата. Следователно тя би трябвало да се вземе предвид при анализирането на неговото конкурентно равностойно положение от влизането в сила през 1997 г.
(62)
Накрая France Télécom счита, че тъй като без реформата от 1996 г. за предприятието биха настъпили значителни неблагоприятни последици по отношение на конкуренцията на пазари, чието либерализиране е било цел на ЕС, както и че оттогава френските органи са направили необходимото за изпълнението на решение относно прилагането на професионален данък към France Télécom (41), мярката не води до отрицателно въздействие върху конкуренцията.
4.2. Жалбоподателите
(63)
Жалбоподателите споделят оценката на Комисията в решението за откриване на официална процедура по разследване що се отнася до наличието на държавна помощ по смисъла на ДФЕС в частта за облекчаването на разходите за пенсии за сметка на France Télécom, въведено със закона от 1996 г. Съгласно мотивите в посоченото решение, в което жалбоподателите изразяват съжаление, че липсва количествено определяне, размерът на помощта е 12,3 млрд. EUR и в никакъв случай не е под 9,9 млрд. EUR (42). Жалбоподателите считат, че последиците от мярката, а именно намаляването на разходите за социално осигуряване, които обичайно са част от бюджета на предприятието, а не тяхна цел, т.е. компенсацията за евентуални неблагоприятни последици, са тези, които определят квалифицирането на мярката като държавна помощ. Впрочем тогава France Télécom не би било в неблагоприятно положение по отношение на наемането на държавни служители, тъй като предприятието плаща социалноосигурителни вноски за безработица и вноски „от работещия“ с 13 % по-ниски от конкурентите си и разполага със стабилен и гъвкав персонал що се отнася до намаляването на общата сума за заплати посредством работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането и алтернативни модели на държавната служба.
(64)
Според жалбоподателите така характеризираната държавна помощ би била несъвместима с вътрешния пазар. В действителност предоставеното на France Télécom значително конкурентно предимство е било вредно дотолкова, доколкото намаляването на разходите не е било необходимо, за да не се стигне до застрашаване на финансовата му структура: при намалени с 9,9 млрд. EUR нетни актуализирани задължения за пенсии поне през 1996 г., и тъй като не е трябвало вече да вписва този свой разход в баланса си и да го прилага към него, по-късно France Télécom задлъжнява с много по-големи суми - между 1997 г. и 2007 г. нетните му финансови задължения възлизат средно на 44 млрд. EUR. Впоследствие с помощта, която освобождава France Télécom от разходите за пенсии, наследени от монополното му положение, е финансирано разширяването на предприятието в международен план, като същевременно се засилва позицията му във Франция, където се ползва със значителни монополни предимства, разходите за които са били точно със съшия размер.
(65)
От друга страна, невъзстановените в миналото неправомерни и несъвместими помощи не позволяват разглежданата оперативна помощ да бъде обявена за съвместима предвид общия кумулативен ефект на помощите. Накрая, отсъствието на равностойно конкурентно положение след реформата от 1996 г., тъй като не са плащани социалноосигурителни вноски за рисковете за безработица и неизплащането на заплати в случай на оздравителен план на предприятието, изключва съвместимостта на реформата с правилата на Договора. Следователно е уместно пенсионните задължения на France Télécom да се изчислят от независим експерт, а Франция да се ангажира да осигури финансов неутралитет на схемата, по-специално като предвиди механизми за коригиране на вноската „от работодателя“ и на еднократната компенсация в размер на 5,7 млрд. EUR в случай на вариране на разходите.
4.3. Далекосъобщителният оператор
(66)
Далекосъобщителният оператор споделя и подкрепя предварителния анализ, изложен в решението за откриване на официална процедура по разследване от Комисията, в който като нова и неправомерна държавна помощ са определени въведените със закона от 1996 г. изменения, които целят да заменят годишните погасителни вноски на France Télécom с действително поетите за плащане пенсии за сметка на държавата, като се извадят платените социалноосигурителни вноски от заетите служители със статут на държавен служител. Според оператора същото определение следва да се приложи към социалноосигурителните вноски на обикновените служители за необичайни рискове, които плащат конкурентите на France Télécom, но които последното не плаща поне от 1996 г. нито за държавните, нито за обикновените си служители. От друга страна, противно на случая, предмет на решението относно La Poste (43), изчисляването на плащаната от France Télécom вноска „от работодателя“ не е включвало и не включва тези социалноосигурителни вноски, което означава, че помощта не може да бъде обявена за съвместима.
(67)
Що се отнася до помощта, след като изплатените пенсии повече не се възстановяват на държавата, операторът счита, че анализът на прегледа на конкурентоспособността, изложен от Комисията в решението ѝ относно La Poste, би трябвало да доведе до противното заключение - а именно, че помощта е несъвместима. Този анализ би трябвало да се основава на действителните факти от 1996 г., а не - както в решението относно La Poste - на хипотези за бъдещето.
(68)
Впрочем според оператора на много от пазарите, на които извършва дейност, France Télécom заема положение с пазарна сила, подобно на господстващо положение. Поради това предприятието подлежи на задължения за ex ante регулиране на пазарите на едро на високоскоростни и свръхскоростни широколентови услуги с начало и терминиране на повиквания по стационарни линии. В решението си от 16 юли 2003 г. относно процедура по прилагане на член 82 от Договора за ЕО по дело COMP-38.233 Комисията също така е установила и е наложила санкции за нарушение на член 102 от ДФЕС от France Télécom чрез дъщерното ѝ дружество Wanadoo (44). Тъй като предприятието е в добро финансово състояние, получените помощи са му дали възможност да финансира разширяването на дейността му в международен план, а именно като е придобило Orange, Retevisión и AMENA.
(69)
Накрая операторът иска от Комисията да изчисли точния размер на разглежданата помощ и в съответствие със съдебната практика Deggendorf (45) да откаже да допусне, че разглежданите мерки са съвместими с вътрешния пазар, докато неправомерните помощи от миналото не бъдат възстановени.
5. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКАТА РЕПУБЛИКА
(70)
Френската република счита, че въведените през 1996 г. промени в начина на финансиране от френската държава на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, не съдържат елемент на държавна помощ. Във всеки случай реформата от 1996 г. би била съвместима с вътрешния пазар, по-специално като се приложат мотивите на Комисията от решението ѝ относно La Poste (46).
5.1. Относно наличието на държавна помощ
(71)
Според Френската република законът от 1990 г. е поставил France Télécom в необичайно положение, дерогация от общото право, като е предвидил предприятията да плащат погасителна вноска „от работодателя“, пропорционална на общите разходи за заплати, която да не зависи от нивото на изплащаните пенсии. Поетите от France Télécom разходи са били необичайни, тъй като финансовият дефицит на подсхемата за засегнатите лица е бил сигурен и непоносим поради неизбежното намаляване на броя на заетите държавни служители, съпътствано от нарастващия брой пенсионери.
(72)
Реформата от 1996 г. е приравнила финансирането на пенсиите към общото право, без да е довела до по-благоприятно конкурентно положение за предприятието, тъй като вноската на France Télécom се изчислява годишно по такъв начин, че нивото на задължителните социални и данъчни разходи да се уеднакви с това на конкурентите от сектора на далекосъобщенията. При все това фактът, че социалноосигурителни вноски за рисковете, които не са общи за обикновените и за държавните служители, не са взети предвид при изчисляването на социалноосигурителната вноска с прилагането на „конкурентна ставка на равно заплащане“, може да се обоснове със статута на държавните служители, който изключва например риска за безработица с изключение на извънредните случаи на уволнение или напускане.
(73)
Френската република счита, че положението на конкурентите на предприятието във Франция трябва да бъде референтната рамка, за да се определи дали поетите от France Télécom разходи са били обичайни или необичайни. Впрочем в конкретния случай, като се имат предвид прекомерно високите, несправедливи и неустойчиви разходи, дерогация от общото право, които законът от 1990 г. налага на France Télécom, предвиденото с реформата от 1996 г. премахване на същите и уеднаквяването им с положението на конкурентите единствено са възстановили обичайните условия на конкуренция. France Télécom въобще не е било компенсирано за понесените неблагоприятни последици по тази схема, докато, както се подчертава в мнението на предприятието, то продължава да се намира в неблагоприятно структурно положение, да понася допълнителни разходи и да страда от липса на гъвкавост поради приложимия статут за държавните служители що се отнася до финансови механизми при пенсиониране или връщане в администрацията, образователни мерки за професионално обучение или по-високи разходи за заплати. Така че настоящият режим, който произтича от реформата, не предоставя никакво предимство на France Télécom и следователно не съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на ДФЕС.
(74)
Това тълкуване произтича от изведените от юрисдикциите на ЕС общи принципи, съгласно които, тъй като държавни помощи представлявали само намесите, които облекчават обичайните разходи в бюджета на едно предприятие, даден закон, чрез който може да се избегне утежняването на бюджета на едно предприятие с разход, който при нормални обстоятелства не би съществувал, не представлява държавна помощ (47). Същото се отнася и за мерки, които освобождават държавен конкурент от неблагоприятно структурно положение в сравнение с частните му конкуренти (48). Това тълкуване също така е в съответствие с практиката на Комисията (49).
(75)
Накрая, в по-общ смисъл Френската република не счита за уместно настоящата процедура да включва механизмите за компенсация и свръхкомпенсация, чрез които между 1991 г. и 1996 г. (вж. таблица 1) France Télécom се е освободило от разходи, за да се определи наличието на помощ, или датата, на която предимство, произтичащо от въведената със закона от 1996 г. реформа, което не съдържа никаква разпоредба в този смисъл, е получило материално изражение. Плащането на такива разходи се е дължало на режим извън общото право, при който приложимата към France Télécom пенсионна схема е считана за автономна, което вече не е така от 1997 г.
(76)
С тези резерви Френската република е уточнила оценката на разходите, предоставена от France Télécom и посочена в съображение 61, от които предприятието вече не е освободено от 1997 г. Въз основа на реална възстановка на положението за периода 2008-2010 г. и приложена ретрополация с коефициент на преминаване Френската република счита, че разходите, от които France Télécom би се освободило освободи в това отношение, са със 165 млн. EUR по-малко от изчисленията на предприятието.
5.2. Относно съвместимостта на възможна държавна помощ с вътрешния пазар
(77)
Във всеки случай Френската република счита, че ако свързаната с France Télécom реформа от 1996 г. е представлявала държавна помощ, тя следва да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар в съответствие с анализа на Комисията в решението ѝ относно La Poste (50). Реформата от 1996 г. освобождава France Télécom от структурни разходи, които са засягали конкурентоспособността на предприятието на пазар в процес на либерализация, и от този момент нататък вноските му се изчисляват чрез конкурентна ставка за равно заплащане по отношение на общите рискове.
(78)
Фактът, че плащаната от France Télécom вноска от 1997 г. насам не включва необичайни рискове по отношение на обикновените служители и не е причина за несъвместимост с вътрешния пазар. В този смисъл в таблица 4, изготвена съгласно предоставената от Френската република информация, е илюстрирана разликата между плащаната от France Télécom вноска и това, което същото е щяло да плаща, ако при изчисляването са били включени необичайни рискове, като се приспаднат разходите за самоосигуряване от France Télécom и останалите удръжки, които утежняват бюджета му в сравнение с конкурентите.
Таблица 4
Вноска „от работодателя“ на France Télécom в периода 1997-2010 г., изчислена с приложена конкурентна ставка на равно заплащане (КСРЗ) и изменена конкурентна ставка на равно заплащане (КСРЗ*), за да се включат необичайните рискове
Година
КСРЗ
В млн. EUR
КСРЗ*
В млн. EUR
КСРЗ-КСРЗ*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Френската република счита, че от 1997 г. насам и до 2043 г. стойността на действително платените и предстоящи за плащане социалноосигурителни вноски от France Télécom с актуализацията ще възлезе на 13,5 млрд. EUR Прилагането на изменена конкурентна ставка на равно заплащане, която при изчисляването отчита необичайните рискове, като се приспаднат плащаните от France Télécom вноски, но не и от конкурентите му, би довело до по-висока годишна вноска за същия период, а именно в размер на 16,7 млрд. EUR. Тъй като не считат за уместно включването на посочените рискове, френските органи са изчислили, че разликата (3,2 млрд. EUR) би била до голяма степен компенсирана с платената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR.
(80)
Според Френската република подобно на решението относно La Poste (51) може да се счита, че тази вноска с определен размер е възможно да се смята за еднократна компенсация за плащането на вноските, свързани с изменена ставка, отчитаща вноските за необичайните рискове. Тогава изглежда размерът на еднократната компенсация превишава към настоящия момент сумата, получена от разликата между определената с реформата от 1996 г. ставка и посочената в таблица 4 изменена ставка, и същата тази сума на еднократната компенсация никога няма да бъде напълно покрита от разликата между двете ставки. При тези обстоятелства изразените от Комисията съмнения в решението ѝ за откриване на официална процедура по разследване що се отнася до липсата на действителна конкурентна равнопоставеност между France Télécom и конкурентите му ще бъдат разсеяни.
(81)
За Френската република реформата на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители, работещи за La Poste, въведена през 2006 г., и подкрепена с примера за France Télécom през 1996 г., е идеално сравнима с последната по отношение на основните аспекти. Като се има предвид тази сравнимост, Комисията няма основание да не разглежда прецедента във връзка с La Poste. По-специално Комисията следва да допусне извънредната вноска с определен размер, наложена на France Télécom, да бъде взета предвид в анализа на равностойното конкурентно положение след реформата, като de facto бъде счетена за аванс от плащането на социалноосигурителните вноски за необичайните рискове.
(82)
Обратното - разискванията в Националното събрание и в Сената, в които тогава се посочва период от десет години за финансовото покритие на реформата, биха се базирали на по-точни декларации. Подобна мотивировка не би могла да се открие нито в изложенията на мотивите за проектозаконите, нито във въпросните закони или приетите за тяхното прилагане текстове. Намерението на законодателя през 1996 г. е било да определи разходите за пенсии на France Télécom на ниво, равно с това на конкурентите му, а не да обезсмисля реформата за период от десет години, както е видно от мотивите, които Комисията би могла да приеме, ако се базира на извадени от контекста декларации.
(83)
От парламентарните разисквания несъмнено би могъл да се направи изводът, че вноската ще бъде с определен размер без да зависи от разходите, които държавата в действителност ще трябва да поеме. По същия начин в Решение № 96-385 DC от 30 декември 1996 г. Конституционният съвет е изтъкнал, че вноската с определен размер от 37,5 млрд. FRF се обосновава с поемането на пенсиите на държавните служители от държавата без да представлява насрещна престация за тях, докато, от друга страна, плащанията в държавния бюджет не биха били засегнати от конкретен разход и биха съответствали на общите условия за баланс на същия бюджет съгласно член 18 от наредбата от 2 януари 1959 г. относно закона за държавния бюджет.
(84)
Според Френската република точният размер на извънредната вноска е бил определен със Закона за държавния бюджет за 1997 г., като е взет предвид не десетгодишен период за „възстановяване“ на дължимото на държавата чрез тази вноска, а точно обратното - в зависимост от ефекта върху структурата на баланса на France Télécom по такъв начин, че вноската да остане поносима. Размерът на вноската не е бил определен въз основа на логика за компенсиране на държавата за разходите, а като се отчитат възможностите на предприятието за плащане.
(85)
Начинът, по който тази вноска е била управлявана, без да се търси връзка с действително изплатените пенсионни плащания от 1997 г., потвърждава, че тя е с определен размер. Следователно от предоставените от Френската република данни е видно, че между 1997 г. и 2006 г. изплатените пенсии на държавните служители на France Télécom чрез специално определена за целта сметка възлизат на […] млрд. EUR, докато държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom е превела в същата сметка сумата от 3,4 млрд. EUR. За същия период нефинасираният от платените социалноосигурителни вноски остатък би възлизал на 1,2 млрд. EUR. Освен това през 1997 г. се е считало, че този фонд ще съществува от 17 до 25 години, без това да има връзка с десетгодишния период, на който Комисията основава обосновката, която тя очевидно иска да приеме.
(86)
Френската република счита, че France Télécom би останало извън пазара без реформата, с вноски, достигащи 77 % от брутното индексно възнаграждение през 2010 г. и ресурсно обезпечаване в сметките си на задълженията за пенсии на работещите за него държавни служители. Ето защо реформата е била решаващ етап от адаптирането към либерализацията на пазара в съответствие с цел на ЕС и е била ограничена до необходимия минимум. Без тази реформа France Télécom би останало извън пазара и не би могло да набере необходимите инвестиции, и по-специално за да позволи необвързания достъп до абонатна линия, без да бъде изключен рискът от изпадане в несъстоятелност, така че реформата не следва да оказва отрицателно въздействие върху конкуренцията.
(87)
Освен това според Френската република реформата на начина на финансиране на пенсиите на France Télécom, и по-специално налагането на плащане на извънредна вноска, не е довела до разход за държавата между 1997 г. и 2006 г., а в действителност според оценките на френските органи е генерирало нетен приход от над 9,1 млрд. EUR за френската държава (52). Ако трябва да се изчислява доходът от извънредната вноска, Френската република счита, че трябва да се приеме дисконтов процент от 7 %. Следователно принципът за извънредната вноска е бил възприет през 1996 г. Инвестиционният хоризонт би трябвало да е продължителен, тъй като очакваните разлики между пенсиите за плащане и очакваните социалноосигурителни вноски превишават 500 млн. EUR едва през 2005 г., т.е. 9 години по-късно, а сумата от 1 млрд. EUR - едва 12 години по-късно. Средно за 1996 г. ставката на лихвата на държавните облигации (наричани по-долу „ДО“) за 15 години е била 6,9 %. От своя страна France Télécom е емитирало държавни облигации в периода ноември 1991 г. и ноември 1997 г. при сравнима средна ставка от 7 %.
(88)
Накрая, запорирането на сумите, поискано от Комисията съгласно решението ѝ относно прилагането на професионален данък към France Télécom (53), последвано от плащането на посочените суми, би трябвало да накара Комисията да сметне решението си за изпълнено в съответствие със съобщението ѝ от 2007 г. в тази област (54). Поради това кумулативният ефект на тези помощи не следва да се разглежда.
6. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
6.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(89)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(90)
Прилагането на кумулативните условия на този член към фактите по случая се разглежда в раздели 6.1.1-6.1.5.
6.1.1. Помощ, предоставена от държавата чрез държавни ресурси
(91)
Законът от 1990 г. и законът от 1996 г. са приети от френската държава. В тях се предвижда мярката, съгласно която France Télécom плаща насрещна пррестация в държавната хазна в замяна на уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom. Тъй като в съответствие със закона от 1996 г. насрещната престация, плащана от France Télécom в държавната хазна, е по-малка спрямо първоначалния вариант на закона от 1990 г., помощта се отпуска на France Télécom чрез държавни ресурси на френската държава.
6.1.2. Поставяне в по-благоприятно положение на някои предприятия
(92)
В закона от 1990 г. е определена схемата, приложима към обществения оператор със статут на юридическо лице France Télécom. Законът от 1996 г. относно националното предприятие France Télécom изменя тази схема с разпоредби, които се прилагат към France Télécom съгласно реда и условията, определени в него само за това предприятие.
(93)
Въведената със закона от 1990 г. схема има за цел да определи конкретна насрещна престация що се отнася до принципите и размерите на платените на френската държава от France Télécom вноски „от работодателя“. Също така платимата от France Télécom насрещна престация, предвидена в първоначалната редакция на закона от 1990 г. и прилагана в периода 1991-1996 г., заедно с различната насрещна престация, въведена със закона от 1996 г. и прилагана от 1997 г., са конкретни мерки, които се отнасят само за France Télécom, и следователно, противно на твърдението на France Télécom, изпълняват условието за избирателност.
6.1.3. Икономическо предимство, което нарушава или заплашва да наруши конкуренцията
(94)
Следва да се определи дали мерките, които определят размера на разглежданата компенсация, поставят France Télécom в по-благоприятно положение. Въпросът дали измененията, въведени в член 30 от закона от 1990 г. със закона от 1996 г., представляват помощ в смисъл че предоставят икономическо предимство на France Télécom, трябва да се разглежда в светлината на естеството и общата структура на въпросната пенсионна система и произтеклите от нея последици за France Télécom, а не през призмата на причините и целите на измененията. Противно на твърдението на Френската република. преследваната с изменението на закона от 1990 г. цел по принцип не е уместна за оценяване на въздействието на мерките.
(95)
Поемането от държавата на задължение за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom произтича от прилагането на Кодекса за гражданските и военните пенсии, който е единствено приложим към въпросните бивши държавни служители. Нито законът от 1990 г., нито този от 1996 г. изменят статута на тези държавни служители, нито пък принципа за поемане от държавата на задължението за изплащането на пенсиите им. Поемането на задължение за плащането на пенсиите изглежда произтича от принципа, според който статутът на държавните служители означава, че те служат на общественото благо при пълна независимост и в общ интерес. Не е такъв случаят обаче когато тези държавни служители работят за предприятие, което предоставя услугите си срещу заплащане с цел да обслужва интереса и да носи печалба на това предприятие в конкуренция с други предприятия, които предоставят същите услуги.
(96)
В този смисъл плащането на насрещна престация на държавата, предвидено със закона от 1990 г. както в първоначалната му редакция, така и с въведените със закона от 1996 г. изменения, представлява изключение от принципа за поемане на тези разходи от френската държава. Изключението се обосновава с естеството и общата структура на системата, приложима към пенсиите на работещите във France Télécom държавни служители. В действителност, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии френската държава е длъжна да извършва уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom, които са с общ статут на държавни служители на френската държава и не подлежат на общото право за социалноосигурителните плащания.
(97)
Дори при отсъствието на насрещна престация от France Télécom френската държава би била не по-малко задължена да осигурява пожизнено държавните служители с въпросния статут, освен при едностранна промяна на тези ангажименти. Напротив, предоставянето на обучени от държавата държавни служители на France Télécom без никаква насрещна престация по отношение на платените или предстоящи за плащане пенсии би предоставило очевидно предимство на предприятието.
(98)
Тъй като конкурентните на France Télécom предприятия не наемат служители със статут на държавен служител, към които френската държава да има подобни финансови задължения, логиката на въведената със закона системата за финансиране на пенсиите и плащането на насрещни престации от France Télécom не може да се приложи към тях. В потвърждение на факта, че статутът на служителите на конкурентите е различен по отношение на рисковете от неплащане на заплати, обхванати от общото право за социалноосигурителните плащания, френските органи явно считат плащането на социалноосигурителните вноски за покриването на този риск за обосновано в техния случай. Именно на този статут се позовава Френската република, за да счита, че включването на необичайните рискове за държавните и обикновените служители при изчисляването на изплатената насрещна престация на държавата от France Télécom съгласно закона от 1996 г. не може да се обоснове.
(99)
От горепосоченото следва, че по отношение на платените разходи за наемане на обикновени служители тези предприятия нито de jure, нито de facto са в положение, сравнимо с това на France Télécom по отношение на държавните му служители, противно на твърдението в мненията на Френската република и на France Télécom.
(100)
По същия начин, не е необходимо да се прави сравнение между прилаганата към France Télécom схема на насрещна престация и схемата, определена за други държавни институции, които наемат държавни служители, като френския монетен двор (Monnaie de Paris) или Националната служба по горите (Office National des Forêts), и които за някои от дейностите си могат да бъдат квалифицирани като предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, или други държавни организации с промишлен и търговски характер, като EDF (Électricité de France) или GDF (Gaz de France) в миналото. EDF или GDF са имали специфични пенсионни системи, които не са приравнени към тези на държавните служители. От друга страна, схемите на EDF и на GDF са били обезпечени с обща схема оттогава, въпреки че е уместно да се подчертае, че Комисията е заключила, че не е съществувала помощ единствено доколкото обезпечението е било финансово неутрално за държавата (55), какъвто не е случаят с реформата от 1996 г. в настоящия случай.
(101)
В замяна на това, схемата за насрещна престация в полза на държавата срещу плащането на пенсиите на държавните служители, работещи за La Poste, преди описаните и одобрени изменения от Комисията при определени условия в решението ѝ относно La Poste, е била схема на национално предприятие, сравнимо с държавна организация с промишлен и търговски характер, и съгласно първоначалната редакция на закона от 1990 г. остава подобна на схемата на France Télécom по отношение на годишното възстановяване на разходите на държавата за изплатените пенсии на пенсионираните държавни служители и погасяването на разходите, предвидени в член L-134 от Кодекса за социално осигуряване.
(102)
Дори и да изглежда, че La Poste не е в конкуренция с France Télécom - конкуренция, която предоставените на France Télécom предимства са можели да нарушат или заплашат - вярно е също, че логиката и разпоредбите на пенсионната схема на държавните служители на France Télécom преди реформата от 1996 г. са били същите като тези от сравнимата схема, приложена към La Poste по същото време. От друга страна, Комисията е сметнала в решението си относно La Poste, че реформата на приложимата към La Poste схема е представлявала държавна помощ, противно на твърденията на Френската република във връзка с France Télécom. Като цяло, за да се направи оценка на положението на France Télécom, то трябва да бъде съпоставено с положението на държавно или частно предприятие, което би наело държавни служители, които биха запазили своя статут. Такива предприятия биха се оказали в същото сравнимо положение като France Télécom. Именно в съответствие с тази система за сравнение може да се оцени наличието на държавна помощ в полза на France Télécom.
(103)
Също така не може да се твърди, че една мярка не предоставя предимство на дадено предприятие, в случая France Télécom, само защото представлява компенсация за известно неблагоприятно положение за предприятието в миналото, противно на твърденията на Френската република и France Télécom. Комисията отхвърли наскоро и довода на един заварен далекосъобщителен оператор, конкурент на France Télécom, според който специфични пенсионноосигурителни права, подобни на тези на наследените от миналото на държавната служба и различни от тези по общото право за една част от персонала, могат да бъдат основание за мерки за намаляване на направените от оператора социални разходи, свързани с пенсиите на тази категория персонал (56). В този смисъл, както са подчертали френските органи по време на разискванията по проекта, законът от 1996 г. е наложил нов и голям разход за френската държава за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom. Заедно с това законът от 1996 г. е довел и до намаляване на все още плащаната от France Télécom насрещна престация.
(104)
Поради предвидения със закона от 31 декември 1996 г. начин на изчисляване на ставката на вноската „от работодателя“, France Télécom плаща на държавата насрещна престация с по-малък размер, отколкото би плащало при отсъствие на закона. Освен това, поради погасителния характер на въведената с този закон вноска „от работодателя“, France Télécom незабавно е подновило към 31 декември 1996 г. провизията, определена в сметките му, за плащането на бъдещите си задължения. По този начин разходът, от който France Télécom е било освободено, не е бил нито нов, тъй като законът от 1990 г. продължава предходната бюджетна практика, нито непредвидим, тъй като предприятието е заделило провизии за тази цел, нито дерогация от общото право в областта на социалното осигуряване, тъй като то не се прилага към плащаната от France Télécom насрещна престация.
(105)
С влизането в сила на закона от 1996 г. на френската държава е прехвърлено задължението за годишна вноска, изцяло покриваща in fine разходите за финансиране на пенсиите на засегнатия персонал. Отпуснатата съгласно закона от 1996 г. сума на помощта от влизането му в сила може да се изчисли чрез годишната разлика между насрещната престация, която представлява погасителната вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom на френската държава, и разходите, които предприятието би платило в приложение на закона от 1990 г., посочени в таблица 1, ако същият не е бил изменен, като се приспадне сумата на платената през 1997 г. вноска с определен размер.
(106)
От предоставените от Френската република оценки, изложени в съображение 40, е видно, че към момента на реформата през 1996 г. и до предвиденото погасяване на финансовите задължения вследствие на поетите от френската държава разходи, френските органи са успели да оценят общата сума на новия нетен разход до 2043 г. - годината на приключване на финансовите задължения на държавата към пенсионираните държавни служители или ползвателите на техните права - на стойност […] млрд. EUR. Размерът на нетния разход през 1996 г. е възлизал на […] млрд. EUR, след като са приспаднати годишните вноски на France Télécom (15,2 млрд. EUR), тези на служителите ([…] млрд. EUR) и извънредната вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR.
(107)
Трябва също така да се отбележи, че изчислените суми по време на реформата през 1996 г. са приблизителна оценка на действителната стойност (57). Предвидените суми за плащане на насрещна престация от France Télécom под формата на годишни вноски, както и платената през 1997 г. еднократна компенсация в размер на 5,7 млрд. EUR, нито са имали за цел, нито са насочени към бюджетен неутралитет за френската държава. Ако беше така и при условие че хипотезите за актюерските изчисления са подходящи, разходите и приходите за целия период биха били равни и следователно France Télécom не би имало икономическо предимство.
(108)
Френските органи са били наясно, че „прехвърлянето на разходите за пенсии на държавните служители на France Télécom към общия бюджет на държавата“ е било „нов и голям разход за държавата“, който извънредната вноска с определен размер или приходите от отстъпването на част от акциите на предприятието, притежавани от държавата, ще покрият само отчасти. Следователно посочените в съображение 31 разисквания сочат, че през 1996 г. френската държава не се е стремила към пълно компенсиране на поетия от нея занапред нов разход, а точно обратното - че се е стремила към поемането му така, че „на първо място [да бъдат] взети предвид голяма част от интересите на предприятието в този случай“.
(109)
Очевидно е, че дори при актюерски хипотези, различни от приетите от френската държава за оценяването на новопоетия от държавата разход, и независимо от платената през 1997 г. извънредна вноска с определен размер, реформата е предоставила значително икономическо предимство под формата на по-малки пенсионноосигурителни вноски „от работодателя“. Следователно, тъй като чрез вноската с определен размер или еднократна компенсация, прехвърлените на френската държава разходи не са могли да бъдат изцяло покрити, а най-много намалени, и предвид разглежданите суми е неуместно да твърди, че приетото тогава актюерско изчисление е било подходящо, нито че произтичащите от него прогнози за целия период до 2043 г. са били точни.
(110)
От друга страна е неуместно да се сравняват финансовите предимства, произтичащи от по-ниските социалноосигурителни вноски на France Télécom, с предполагаемите недостатъци в резултат на наемането на държавни служители, както посочва France Télécom, подкрепено от Френската република. В действителност законът от 1996 г. в никакъв случай не е довел до нарастване на предполагаемите недостатъци, тъй като не в закона е причината за наемането на допълнителни държавни служители. Впрочем чрез облекчаването на France Télécom от част от финансовите му задължения законът от 1996 г. не е имал за цел да компенсира предполагаемия недостатък, свързан със заплатите, или според израза на France Télécom - по-малката гъвкавост при наемането на държавни служители.
(111)
Поради това с цел по-голяма изчерпателност следва да се отговори на доводите за изложените от Френската република и France Télécom предполагаеми недостатъци при наемането на държавни служители.
-
Първо, непосредствено преди пълното отваряне на френския пазар за конкуренцията France Télécom е разполагало с обучен и компетентен персонал, без който, ако би трябвало да бъде заменен изцяло, предприятието не би запазило пазарното си положение - нещо, което France Télécom пропуска да спомене в писменото си изложение.
-
Освен това сумата на заплатите и инвестициите в обучение на персонала - които според France Télécom представляват недостатъци, са обичайни разходи в бюджета на едно предприятие, и не е установено, че те не подобряват ангажираността и производителността на служителите спрямо конкурентите.
-
От друга страна, макар да е вярно, че France Télécom не разполага с възможности за коригиране на сумата на заплатите чрез въвеждане на социален план за намаляване на броя на засегнатите служители, е съмнително, че такъв план, отнасящ се единствено до служителите с държавен статут, поради този техен статут би могъл да бъде правилно изпълнен. В замяна на това преустановяването на наемането на държавни служители през 1997 г. и използването на обикновени служители са предоставили известни възможности за гъвкавост за коригиране на сумата на заплатите.
-
Накрая, макар да е вярно, че предприятието заделя значителни бюджетни средства за насърчаване на ранното пенсиониране на въпросните служители, това не променя факта, че насърчаването и интересът на предприятието да въведе подобен механизъм биха били по-малки без предвиденото със закона от 1996 г. прехвърляне върху френската държава на поетите от France Télécom финансови задължения. Чрез този механизъм се насърчава ранното пенсиониране и съответно по-скорошното поемане на разходите за пенсии на въпросните служители от държавата. Без закона от 1996 г. France Télécom би продължило да поема тези разходи.
(112)
Също така изглежда необосновано, тъй като няма връзка с въпроса за наличието или липсата на произтичащо от въпросните мерки икономическо предимство, разглеждането на изтъкнатите от жалбоподателите конкурентни предимства за France Télécom вследствие на предишния му монопол. Предполагаемите предимства и недостатъци нямат фактическа връзка с въпроса за уеднаквяването на условията на конкуренция на пазарите на далекосъобщителни услуги що се отнася до социалните разходи.
(113)
Само предвидената със закона от 1996 г. извънредна вноска с определен размер веднага води до нарастване на разходите на France Télécom спрямо вече определеното референтно положение. Плащането на вноската с определен размер е намалило сумата на получената и оставаща за получаване от France Télécom помощ до погасяването на поетите от френската държава финансови разходи вместо France Télécom съгласно закона от 1996 г. Без да се засяга точността на тогава приложените от френското правителство актюерски методи, без вноската с определен размер нетната сума на разходите, от които би било облекчено France Télécom през 1996 г., би възлизал на 18,9 млрд. EUR, а не на […] млрд. EUR.
(114)
Законът от 1996 г. е предоставил и продължава да дава възможност на France Télécom да разполага с по-големи финансови ресурси, за да извършва дейността си на съответните пазари. Вследствие на закона от 1996 г. тези ресурси са по-значително по-големи спрямо тези, с които France Télécom е разполагало по време на закона от 1990 г. в първоначалната му редакция. Пазарите на далекосъобщителни услуги, на които France Télécom е извършвало и продължава да извършва дейността си на цялата територия на Франция и в останалите държави членки, постепенно са отваряни за конкуренцията чрез постепенното премахване на изключителни или специални права от 1988 г., а след това и чрез пълното им премахване през 1998 г., освен при конкретни изключения. Отварянето на пазара за конкуренцията във Франция завършва през 2002 г. Премахването на правните пречки е съпътствано от навлизането на други оператори, с които France Télécom се конкурира и тогава, и сега, дори преди законодателните мерки от 1990 г. и 1996 г., предмет на настоящото решение.
(115)
Освободено от задължението за обезпечаване на разходите за бъдещи пенсии на държавните си служители и при по-ниско ниво на годишна социалноосигурителна вноска, France Télécom е постигнало баланс с по-малко задължения и разходи, което е увеличило привлекателността му при набирането на капитал и го е поставило в по-благоприятно положение в сравнение с това преди реформата от 1996 г. Облекчено от свързани с френския исторически пазар разходи, предприятието е могло да се развива по-безпроблемно на новоотворените за конкуренцията пазари в другите държави членки, което в действителност е и направило, както се посочва в съображения 48-50.
(116)
От горепосоченото следва, че намаляването на разходите на France Télécom в резултат на начина на изчисляване на платимата на френската държава компенсация в замяна на поемането на разходите за пенсиите на държавните служители, нарушава или заплашва да наруши конкуренцията между France Télécom и новите оператори във Франция и в другите държави членки, в които France Télécom присъства.
6.1.4. Засягане на търговията между държавите членки
(117)
Пазарите, на които France Télécom извършва дейност във Франция, са постепенно отваряни за конкуренцията от 1988 г. и съответно широко отворени за търговия между държавите членки. С Директива 96/19/ЕО се предвижда пълното либерализиране на сектора на далекосъобщенията от 1 януари 1998 г. Във Франция се установяват оператори с капитал, притежаван отчасти от предприятия от други държави членки. Някои от тези пазари са свързани с международните далекосъобщения между държавите членки. По същия начин чрез дъщерни дружества France Télécom предоставя електронни съобщителни услуги в други държави членки, а именно Испания, Белгия и Обединеното кралство.
(118)
При тези обстоятелства дадена мярка, която облекчава експлоатационните и оперативните разходи на France Télécom и съответно освобождава ресурси, с които предприятието разполага за инвестиции или за подобряване на търговското си предлагане във Франция, или за да се установи в други държави членки, може да засегне търговията между държавите членки.
6.1.5. Заключение относно наличието на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(119)
От горепосоченото следва, че като намалява насрещната престация, каквато представлява платимата на държавата вноска „от работодателя“ в замяна на разходите за пенсии, предвидени в първоначалната редакция на закона от 1990 г., и като я заменя с предвидената в закона от 1996 г. насрещна престация, доколкото последната е с по-малък размер от предходно прилаганата, Френската република е предоставила чрез държавни ресурси помощ на France Télécom, която нарушава или заплашва да наруши търговията между държавите членки по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, и то по време на предвиденото със закона от 1996 г. прехвърляне на разходите.
(120)
Следователно е необходимо да се проучи дали тази помощ може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар.
6.2. Алтернативни правни основания за съвместимост на помощта
(121)
Комисията отбелязва, че Франция не се е позовала на член 106, параграф 2 от ДФЕС като основание за съвместимостта на разглежданите мерки.
(122)
Предвидените в член 107, параграф 2 от ДФЕС дерогации за помощите със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощите за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия и други извънредни събития, както и помощите, предоставени в отделни региони на Федерална република Германия, очевидно не са приложими в разглеждания случай.
(123)
По отношение на предвидените в член 107, параграф 3 от ДФЕС дерогации Комисията констатира, че разглежданите помощи не са предназначени за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, не представляват проект от общоевропейски интерес и нямат за цел преодоляването на сериозни затруднения във френската икономика. Също така те нямат за цел насърчаване на културата и опазването на наследството.
(124)
Следователно изглежда, че само член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е приложим за оценка на съвместимостта на тази мярка.
6.3. Съвместимост на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(125)
Съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС: „За съвместими с вътрешния пазар могат да се считат: (…) помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (…)“.
(126)
За бъде счетена дадена помощ за съвместима с вътрешния пазар с мотива, че улеснява развитието на икономически дейности или на някои икономически сектори, тя трябва да подобрява начина, по който се упражнява икономическата дейност. Дадена помощ е съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) само ако не засяга условията до степен, която противоречи на общия интерес. В оценката си Комисията обръща особено внимание на критериите за необходимост и пропорционалност (58).
(127)
Първо, и предвид изразените от Комисията съмнения в решението ѝ за откриване на процедурата, следва да се отбележи, че Френската република е удържала от France Télécom достатъчно голяма сума, съответстваща на изисканото от Комисията възстановяване на помощите в решението ѝ относно прилагането на професионален данък към France Télécom (59). Комисията, след потвърждение на решението на Първоинстанционния съд, което отхвърля иска за отмяна на това решение от Съда (60), счита, че Френската република е предприела необходимите мерки за изпълнение на задълженията си по това решение. Тъй като правилното възстановяване на изплатените помощи в съответствие с професионалния данък премахва икономическото предимство, което е имало France Télécom, в този смисъл не е уместно да се разглеждат последиците от евентуално натрупване с помощта, предмет на настоящата процедура.
(128)
По отношение на останалото следва да се отбележи още в самото начало, че противно на инвестиционните разходи, социалноосигурителните разходи на едно предприятие представляват текущи оперативни разходи и че дадена помощ, която води до съкращаването им, представлява помощ за функционирането на предприятието, чиято съвместимост с вътрешния пазар съгласно съдебната практика на Съда подлежи на стриктна оценка от Комисията.
6.3.1. Съответствие на мярката за помощ с цел от общ интерес
(129)
В настоящия случай приведената в действие помощ от 1997 г. насам може да се счита като целяща да улесни развитието на икономическата дейност за предоставяне на електронни съобщителни услуги в контекста на пълната либерализация на тези пазари. В действителност законът от 1996 г. е бил приет заедно със Закон № 96-659 от 26 юли 1996 г. относно регламентирането на далекосъобщенията, който въвежда произтичащите за Франция задължения от правото на ЕС, а именно тези от Директива 96/19/ЕО.
(130)
В този смисъл общата цел, която се цели със закона от 1996 г. що се отнася до плащането на насрещна финансова престация на френската държава, е да се сближат равнищата на задължителните социалноосигурителни и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, произтичащи на общото право за социалноосигурителните плащания. Използваното средство, а именно мярка за помощ, насочена пряко и изключително към начина на определяне на вноските „от работодателя“ на France Télécom, изглежда подходящо за постигане на определената цел.
(131)
Дадена мярка за помощ, предназначена да намали текущите социалноосигурителни разходи на France Télécom, поети във време, когато предоставянето на услуги при съществуващ монопол по отношение на голяма част от дейностите му, не е изисквало икономически ефективно поведение, в една различна конкурентна среда може да допринесе за подобряването на начина на предоставяне на предишните монополни услуги, доколкото разпределянето на финансови ресурси от конкуренти предприятия за техните социалноосигурителни разходи не води чрез отклонения до процес на конкуриране на основата на качествата. Разбира се, по-долу са изразени резерви по отношение на адекватността на някои разпоредби на закона за постигането на преследваната от него цел. При все това нито легитимността, нито съответствието му с целта от общ интерес за развитие на пазари на електронни съобщителни услуги с ефективна конкуренция, като допринася по този начин за технологичния напредък и за икономическия подем на тази дейност, не следва да се поставят под съмнение.
6.3.2. Необходимост от мярката за помощ
(132)
Ограничаването на броя на държавните служители, работещи за France Télécom, наложено с предвидената в закона от 1996 г. забрана за наемане след 1 януари 2002 г., неизбежно би довело до значително увеличаване на пенсионноосигурителната тежест за France Télécom пропорционално на заетите в него държавни служители. Лишено от възможността да наема държавни служители от държавните институции, което от друга страна е разбираемо предвид предоставянето на въпросните услуги вече в конкурентна среда, France Télécom би било изправено пред прекомерно големи разходи за пенсии на въпросните служители в сравнение с тези на конкурентите му тогава и сега. Също така следва да се отбележи, че задължението за плащане на насрещна престация на френската държава, предвидено в първоначалните разпоредби на закона от 1990 г., е засягало не само заетите държавни служители на конкурентни пазари през 1990 г. и по-нататък, но и държавните служители от главната дирекция на Министерството на пощите и далекосъобщенията, излизащи в пенсия през 1990 г.
(133)
Така например според Френската република ставката на вноската за France Télécom при запазване на разпоредбите на закона от 1990 г. би била 77 % от брутното индексно възнаграждение на заетите държавни служители през 2010 г. Тази ставка е близка до […] %, което би позволило да се осигури напълно равностойно конкурентно положение по отношение на общите и различните от общите рискове между France Télécom и неговите конкуренти. В абсолютни стойности разликата би била около […] млн. EUR годишен допълнителен разход спрямо ставката на вноската, осигуряваща равнопоставено конкурентно положение. Освен това поради непосочването в закона на вече погасителния характер на вноските „от работодателя“, France Télécom щеше да продължи да бъде изправено пред нуждата от значително по-голямо обезпечаване в сравнение с вече заделените провизии през 1996 г. в размер на 3,6 млрд. EUR.
(134)
В този смисъл съображенията на жалбоподателите, че France Télécom е могло от 1996 г. да поеме финансово задължение, което е много по-голямо от разходите, от които го е освободила френската държава, не са уместни, тъй като нямат връзка с разглеждания въпрос. Въпреки че нарастването на поетите финансови задължения от France Télécom през 1996 г. и разглежданите суми към момента да елиминират изтъкнатия от Френската република риск от изпадане в несъстоятелност на предприятието, ако беше продължило прилагането на предвидената в закона от 1990 г. схема, мярката за помощ изглежда необходима за в бъдеще, за да може France Télécom да се конкурира на въпросните пазари на основата на качествата си, без върху него да пада тежестта на наследени от миналото социалноосигурителни разходи, които не съществуват за неговите конкуренти.
(135)
Съображенията на жалбоподателите и на далекосъобщителния оператор относно уместността на цялостна оценка с оглед да се прецени необходимостта от помощта спрямо другите предимства, произтичащи от монопола на France Télécom в миналото, в случая са неоснователни. Наистина от 1996 г. на много пазари на услуги, на които извършва дейност във Франция, France Télécom продължава да заема водещо положение именно вследствие на мрежови ефекти, присъщи на пазарите на съобщенията. Освен това France Télécom е разширило присъствието си на пазарите в други държави членки, като е заело сериозни позиции, по-конкретно в Полша и Испания. Вярно е също че, както подчертава косвено далекосъобщителният оператор в мнението си, поради господстващото си положение по смисъла на член 102 от ДФЕС или поради значителната си пазарна сила съгласно приложимата правна уредба към електронните съобщения в ЕС (61), France Télécom има особени асиметрични задължения, които конкурентните предприятия с по-малка пазарна сила нямат.
(136)
Впрочем тези задължения, например по отношение на достъпа до неговата мрежа, определянето на тарифите според разходите или въздържането от търговско поведение, допустими за дадено предприятие, което не заема господстващо положение, са предназначени именно за да се гарантира, че положението на France Télécom, наследено от предишния му монопол, не е в ущърб на конкуренцията. Тези ad hoc регулаторни инструменти, разработени и периодично прилагани от националните органи в областта на регулирането и конкуренцията, както и от Комисията (62), са по-целенасочени и ефективни за премахване на посочените от жалбоподателите трайни недостатъци вследствие на предимствата на France Télécom, дължащи се на предишния му монопол.
(137)
Следователно държавната помощ, предмет на настоящата процедура, изглежда необходима за постигането на цел от общ интерес и подобрява условията на конкуренция, свързани с разходите за пенсии, и по този начин предоставянето на електронни съобщителни услуги.
6.3.3. Пропорционалност на мярката за помощ
(138)
Налага се изводът, че въведената със закона от 1990 г. насрещна финансова престация в полза на държавата за уреждането и плащането на пенсиите е конкретно за France Télécom и sui generis. Принципът за пълно възстановяване, предвиден с първоначалния закон от 1990 г., е заменен с различна схема за определяне на размера на насрещната престация, плащана на държавата от 1996 г. Теоретично е имало няколко възможности за определяне на размера на плащаната от France Télécom вноска „от работодателя“,като се стига до пълно поемане на разхода от държавата без възстановяване. От 1997 г. тази насрещна престация се изчислява спрямо определи разходи на конкурентните предприятия в сектора. За да се установи дали помощта е пропорционална за постигане на определената цел, следва да се проучи дали референтната рамка за определянето на размера на насрещната престация, приета със закона от 1996 г., е обективна и обоснована.
(139)
Следва да се отбележи още в самото начало, че в процедури, свързани с намаляването на разходите за пенсии на държавни служители на бивши монополни оператори в сектора на далекосъобщенията, OTE в Република Гърция и BT Plc в Обединеното кралство, Комисията е проверила по-специално дали тези предприятия са били обект на социалноосигурителни разходи, еквивалентни на тези на конкурентите, за да вземе съответното решение за съвместимост или несъвместимост с вътрешния пазар по силата на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС на предоставените на въпросните оператори държавни помощи (63). В разглеждания случай Комисията констатира, че ежегодно плащаните от France Télécom и предвидени със закона от 1996 г. погасителни вноски не дават възможност да се гарантира удържането на социалноосигурителни разходи, еквивалентни на тези на неговите конкуренти. Конкурентната ставка на равно заплащане (наричана по-долу „КСРЗ“) не е постигната.
(140)
Френската република и France Télécom обаче се позовават на извънредната вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR, платена през 1997 г. от France Télécom съгласно закона от 1996 г. Сумата на вноската с определен размер е била изчислена през 1996 г. по такъв начин, че за период от десет години от прилагането на закона от 1996 г. да компенсира допълнителния разход, предвиден тогава за държавата, като, от друга страна, са отчетени счетоводните провизии, които France Télécom е било заделило и които предприятието е успяло да поднови през бюджетната 1996-1997 година. Извънредната вноска с определен размер се разделя на два елемента:
-
от една страна, сумата от 3,6 млрд. EUR заделени провизии от France Télécom до 1996 г. за поемането на разходите за тогава предвидените бъдещи пенсии на държавните служители;
-
от друга страна, сумата от 2,1 млрд. EUR (наричана по-долу „допълнителната сума“), съответстваща както според прогнозите на държавните органи, така и според фактите, на нетните социалноосигурителни разходи за уреждане на пенсиите, които държавата е трябвало да плати в рамките на десет години - между 1997 г. и 2006 г., поради прехвърлянето на разходите за пенсиите на държавните служители от сектора на далекосъобщенията.
(141)
Тъй като чрез вноската с определен размер от 5,7 млрд. EUR никога не се е целяло компенсиране на отсъствието на конкурентна ставка на равно заплащане между France Télécom и неговите конкуренти, не би било обосновано да се търси баланс тази вноска и годишните погасителни вноски, които не са били платени от France Télécom, а биха били необходими за постигането на действителна конкурентна ставка на равно заплащане.
(142)
За сметка на това, при разглеждането на парламентарните разисквания е видно, че допълнителната сума от 2,1 млрд. EUR е била предназначена да покрие прехвърлянето на разходите от 1997 г. до 2006 г. и на практика да отстрани последиците от помощта за десетгодишен период. Така нетното финансиране на France Télécom, съответстващо на тази допълнителна сума, е представлявало финансирането за десетгодишен период на допълнителния разход за реформата за френската държава.
(143)
От друга страна, извънредната вноска включва подновяването на станалите безпредметни счетоводни провизии, заделяни до 1996 г. Подновените от държавата провизии са били създадени от France Télécom, за да може да поеме разходите за бъдещите пенсии и подновяването им премахва последиците от помощта за периода на плащане на пенсиите, които могат да покрият.
(144)
При все това в закона от 1996 г. се посочва една-единствена извънредна вноска, без приложимите разпоредби - както тези на закона за държавния бюджет, така и тези на последващите укази - да разграничават произтичаща от провизиите сума, която би било уместно да се извади от прехвърлените на държавата разходи за този период. В член 6 от закона от 1996 г. ясно се посочва, че извънредната вноска с определен размер е платена под формата на насрещна престация за поемането от държавата на отпуснатите пенсии на държавните служители. Поради това при анализа на реформата извънредната вноска следва да се разглежда в нейната цялост.
(145)
Тъй като чрез плащането на извънредната вноска с определен размер France Télécom е покрило разходите за пенсии на държавните служители в сектора на далекосъобщенията и компенсационните разходи между схемите за близо петнадесет години, последиците от помощта са били неутрализирани. Следователно с плащането на извънредната вноска France Télécom е неутрализирало последиците от помощта през този период. Поради това е оправдано през този период France Télécom да не е длъжно да изпълнява условията за съвместимост на тази помощ и така да не плаща необходимата годишна вноска за осигуряването на конкурентна ставка на равно заплащане, включваща необичайните рискове за обикновените служители.
(146)
Стъпките на тази мотивировка следва да се разгледат подробно.
(147)
Налага се изводът, че годишните погасителни удръжки, плащани от France Télécom след реформата от 1996 г., не дават възможност да се постигне конкурентна ставка на равно заплащане, както се подчертава в решението за откриване на процедурата по разследване. Това произтича от факта, че прилаганата към France Télécom ставка включва само социалноосигурителните вноски за общите рискове за обикновените и за държавните служители и в този смисъл изключва социалноосигурителни вноски за необичайните рискове като безработица или неплащане на заплати в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен път.
(148)
От таблица 4 е видно, че неотчитането на необичайните рискове при изчисляването на платимата от France Télécom вноска води до значителна разлика между насрещната престация, която предприятието плаща на държавата, и това, което би плащала, ако ставката на вноската е била изчислена за осигуряване на напълно равнопоставени условия на конкуренция с базите за изчисление на разходите на конкурентите. Следователно произтичащата от закона мярка за помощ не отговаря на принципа на пропорционалността. За да изпълни този принцип и за да постигне обявената легитимна цел за подобряване на условията на конкуренция чрез уеднаквяване на начините за изчисляване на разходите за сметка на предприятията, извършващи дейност на съответните пазари на далекосъобщителни услуги във Франция, отпуснатата на France Télécom в съответствие закона от 1996 г. помощ би трябвало тогава и сега действително да уеднакви в бъдеще тези разходи, като включи разходите за необичайните рискове за двете категории служители.
(149)
Във връзка с това не може да бъде приет доводът на Франция, че държавните служители не са изложени на някои рискове и съответно е необосновано да се плащат вноски за тези рискове. На първо място, тъкмо в резултат на държавните мерки въпросните рискове не биха се проявили и поради това не е обосновано France Télécom да получава финансово предимство. Например тъкмо поради ангажимента на френската държава спрямо заетите държавни служители във France Télécom и поради факта, че тя е свой собствен осигурител, рискът от неплащане на заплати в случай на оздравителен план на предприятието не съществува. Възможността обаче France Télécom да обяви несъстоятелност, като всеки един конкурент, не може да се изключи. И в двата случая не става въпрос за предимство, предоставено на предприятието, а за предимство, предоставено пряко на неговите служители. Гаранцията за изплащане на заплатите възниква след като предприятието вече престане да съществува. За разлика от France Télécom,едно конкурентно предприятие трябва да плаща социалноосигурителни вноски, за да покрие риска от неплащане на заплати след като вече престане да съществува. Следователно предоставянето на предимство на последното не е обосновано, било то под формата на по-ниска социалноосигурителна вноска, или както е на практика, чрез изключване на този риск от начина на изчисляване на вноските на France Télécom.
(150)
След това, погледнато в по-общ план, самата цел на въведената през 1996 г. реформа, която не изглежда да е била доведена до логичен завършек, е да уеднакви условията на конкуренция по отношение на социалните и данъчните разходи между конкурентите в сектора, и то независимо от статута на служителите им и от наличието на ефективно задължение за France Télécom да членува и да плаща вноски в компетентните организации за управление. Именно тази логика на уеднаквяване на условията на конкуренция би направила възможна съвместимостта на разглежданата мярка с вътрешния пазар. Въпросът дали служителите на France Télécom са изложени или не са на такива рискове е неуместен в тази логика.
(151)
В заключение, едно намаляване на поетите разходи за пенсии с прехвърляне на нетната тежест върху държавата би било в съответствие с принципа на пропорционалността само ако то даваше възможност за уеднаквяване на условията на конкуренция. Впрочем France Télécom не е било поставено в положение на пълна равнопоставеност с предприятията от сектора по отношение на социалните разходи върху заплатите, тъй като някои социални и данъчни разходи не са били включени в базата за изчисляване на годишната вноска.
(152)
Противно на претенциите на Френската република и на France Télécom, също толкова необосновано е да се взима предвид вече изплатената от France Télécom през 1997 г. извънредна вноска с определен размер от 5,7 млрд. EUR, за да се съпостави с недостатъчната ставка на прилаганата към France Télécom погасителна вноска.
(153)
Първо, Комисията желае да припомни, че при всяко положение тя трябва да установи дали условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, са изпълнени, без да е обвързана с предходната практика на вземане на решения, дори такава да бъде установена (64).
(154)
Във всеки случай разглежданата тук реформа значително и в много отношения се различава от посочената в решението относно La Poste (65), на което се опитват да се позоват френските органи.
(155)
В действителност, противно на реформата, посочена в решението относно La Poste, на което се позовават Френската република и France Télécom, реформата на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители на France Télécom се провежда непосредствено преди отварянето на ниво Европейски съюз на пазари, на които France Télécom е било в състояние да развива дейност.
(156)
Впрочем е видно, че France Télécom се е възползвало от либерализацията с установяването си на пазарите на други държави членки, при това благодарение не само на промяната на статута му в акционерно дружество, но и отчасти вследствие на премахването от баланса му на задължения за разходи за пенсии и на по-малки евентуални бъдещи разходи в резултат на реформата. Облекчаването на задълженията му по баланса са позволили на France Télécom да увеличи платежоспособността си и възможността си за получаване на заеми. От предоставените в мнението на жалбоподателите данни за задлъжнялост, които не се оспорват от Френската република, е видно, че нетните финансови задължения на France Télécom от 19,2 млрд. EUR през 1997 г. нарастват на 83 млрд. EUR през 2002 г.
(157)
Наистина една активна инвестиционна политика на разширяване към пазарите на други държави членки, станала възможна след либерализацията, може да е в основата на това значително нарастване на финансовата задлъжнялост. Не по-малко вярно е, че събирането на необходимите средства е станало възможно отчасти поради облекчаването на разходите за пенсии с нетна сума в размер на […] млрд. EUR, прехвърлени на френската държава през 1996 г. Поради това мнението на далекосъобщителния оператор, който се стреми да докаже, че помощта би позволила на France Télécom да финансира разширяването си в международен мащаб (мнение, изложено в съображение 68) не са, макар и косвено, лишени от основание.
(158)
В замяна на това, всички пазари на пощенски услуги, на които френското предприятие La Poste може да развива дейност в ЕС, все още не са напълно отворени за конкуренцията и ще бъдат отворени едва през 2012 г., т.е. шест години след реформата на финансирането на пенсиите на La Poste (66). Ограничаващите конкуренцията последици от предоставената на France Télécom помощ на напълно отворени пазари са по-значителни отколкото тези от помощта, отпусната на La Poste. Следователно не се изисква пълно съпоставяне на необходимите условия за съвместимост на помощта, тъй като става въпрос за различни конкурентни положения на пазари, чийто приоритет при тяхното отваряне на ниво Европейски съюз и приносът за конкурентоспособността на икономиката му също са били различни. В резултат на това критерият за общ интерес, заложен в член 107 параграф 3, буква в) от ДФЕС, не трябва непременно да се оценява по един и същ начин в тези два случая.
(159)
Освен това финансовото положение на La Poste и следователно способността му за разширяване на външни пазари и за засилване на присъствието му на френския пазар не са били сравними с тези на France Télécom. Както е подчертано в решението относно La Poste, без реформата от 2006 г. поради преминаването към нови счетоводни стандарти La Poste е трябвало да впише в сметките си провизия за задължение в полза на държавата, водена дотогава извън баланса, възлизащо на сума от 76 млрд. EUR (67). Ето защо, противно на La Poste, France Télécom е вписало счетоводни провизии в сметките си, за да може да изпълни бъдещите си задължения без реформата, което обективно води до различно финансово положение на всяко от двете предприятия.
(160)
Също така отсъствието на реформа по отношение на France Télécom и продължаването на схемата, въведена със закона от 1990 г., биха довели до нарастване на разходите за пенсии, които биха се увеличили значително след периода 2005-2007 г. според тогавашните прогнози, изложени в съображение 30, което се потвърждава впоследствие от данните за резултатите в таблица 3. Така че в момента на реформата продължаването на схемата, установена с приложимия към La Poste закон, неизменно е довело до годишен допълнителен разход за La Poste в приблизителен размер на […] млн. EUR (68).
(161)
Следователно не е установено, че положението на двете предприятия в резултат на приложимия закон преди съответните реформи, и оттам конкурентните последици за тях, са били подобни. Фактите сочат противното. От това следва, че проучване, което води до подобни заключения и в двата случая, не е обосновано.
(162)
От друга страна, в случая на решението относно La Poste е имало достатъчно основания да се счита, че извънредната вноска с определен размер би могла да бъде разпределена в бъдеще като аванс от плащането на вноските, свързани с изменената конкурентна ставка на равно заплащане. В разглеждания случай такива основания няма. В действителност условието, което налага преразпределянето на извънредната вноска на La Poste, е било определено след като Комисията е започнала официалната процедура по разследване, като поставя под въпрос подценяването на погасителната вноска, необходима за постигане на конкурентна ставка на равно заплащане.
(163)
До голяма степен, и въпреки че френските органи не го признават изрично, разпределянето на въпросната извънредна вноска с определен размер в решението относно La Poste е било резултат от преговори между Комисията и държавата членка, целящи да гарантират плащането на погасителна вноска, която да осигури конкурентна ставка на равно заплащане. При тези преговори отправната точка за френските органи, изразена в уведомлението им от 23 юни 2006 г. след първоначалния обмен на информация по случая през декември 2005 г., е била, че предвидената за La Poste извънредна вноска не е била необходима от гледна точка на конкурентното равностойно положение, за разлика от проекта за реформиране на предвидената годишна вноска.
(164)
Следователно решението на Комисията не би потвърдило влязла в сила реформа, както твърди France Télécom. В действителност уведомлението и решението за откриване на процедурата по разследване от 12 октомври 2006 г. са предхождали определянето на сумата на извънредната вноска със Закон № 2006-1771 от 30 декември 2006 г. (закона за приемане на поправки в Закона за държавния бюджет за 2006 г.). Преговорите са засягали различни аспекти на реформата, и по-специално отчитането на предимството, което би могла да представлява реформата, за която е отправено уведомление в миналото, обхвата на изчисляване на предвидената ставка на вноската и вземането под внимание на спецификата на La Banque Postale по отношение на пощенските дейности и засегнатия персонал. Преговорите са продължили и едва в мнението си от 8 юни 2007 г. френските органи са възприели начина за разпределяне на извънредната вноска в рамките на общо споразумение относно реформата, като по този начин се връщат на позицията си, оповестена във връзка с извънредната вноска и начина на бъдещото изчисляване на годишните вноски.
(165)
От друга страна, противно на разпоредбите на Закона за държавния бюджет за 1997 г. относно създаването на държавна институция за управление на вноската на France Télécom, в които са били предвидени строги правила за годишните плащания към държавата, държавната институция за управление на вноската на La Poste не е била обект на конкретни правила (69). Тъй като е ставало въпрос за извънредна вноска за плащане и свободна за разпределяне, Комисията е сметнала, че Френската република може да намали сумата и едновременно с това да увеличи ставката на годишната вноска на La Poste.
(166)
От друга страна се налага изводът, че законът от 1996 г. определя параметрите за изчисляване на годишната вноска, редовно плащана на държавата като насрещна престация за пенсиите на държавните служители, без да се засяга отчитането на необичайните рискове за държавните и обикновените служители. В този смисъл Общият съд и Съдът на ЕО са посочили по отношение на дължимия от France Télécom професионален данък, че облекчаване на тежести не може да бъде компенсирано с различна специфична тежест, и по-специално когато държавата членка, в случая Френската република, не успява да докаже, че предишни тежести са били установени с оглед на предвиждащо се по-ниско ниво на тежести при различен режим на данъчно облагане (70).
(167)
Комисията не може да пренебрегне факта, че целта на вече изплатената през 1997 г.специфична вноска с определен размер, както изрично се посочва в член 6 от закона от 1996 г., е била да компенсира отчасти френската държава за финансовата тежест, поета от нея съгласно закона от 1996 г.
(168)
Освен това от съдържанието на посочения в съображение 27 доклад на Сената е видно, че чрез гласуването на принципа на извънредната вноска законодателят не е искал да вземе предвид и още по-малко да компенсира разликата между годишните социалноосигурителни вноски на France Télécom и относително по-високите вноски на конкурентите. Обратното - законодателят преднамерено е принудил France Télécom да плаща годишни разходи, които не покриват необичайните рискове за двете категории персонал (държавни и обикновени служители), без да търси връзка между този избор и удържането на извънредната вноска, платена през 1997 г.
(169)
Разходът за France Télécom, какъвто е била вноската с определен размер, е плащан като общ приход в бюджета на държавата в държавната институция за нейното управление и усвояване. При тези условия Комисията не може нито изцяло, нито отчасти да преразпредели фиктивно и a posteriori вече усвоената извънредна вноска с определен размер към цел, абсолютно различна от тази, за която е била определена от френските органи и не е предвидена със закона, а именно компенсирането на неотчитането на необичайните рискове за обикновените и държавните служители. Следователно вноската с определен размер не е била въведена с цел пълно уеднаквяване, при различен законов и регулаторен режим, на годишните разходи на France Télécom с тези на неговите конкуренти.
(170)
По същите причини и съгласно правилата за управление и изплащане към бюджета, предвидени в Закона за държавния бюджет за 1997 г. и изпълнявани и понастоящем, твърденията и изчисленията на Френската република, които имат за цел да покажат, че реформата от 1996 г. към днешна дата се е изплатила чрез значителен излишък от приходи за държавата, не следва да бъдат приети.
(171)
В действителност, като се имат предвид редът и условията за управление и използване на извънредната вноска с определен размер на France Télécom чрез компетентната държавна институция, определени в закона за финансите, и данните за действително извършените плащания от 1997 г. насам, представени от Френската република и посочени в съображения 36 и 37 и в таблица 3, следва да се отбележи, че приходите, на които се опитва да се позове Френската република, с инвестиция, която генерира лихви при ставка 7 %, никога не са съществували.
[…]. Освен това твърдението не отразява действителното поведение на френските органи. Предвид определените в законите за държавния бюджет правила за управление от самото ѝ създаване въпросната държавна институция не е имала такива приходи, които от друга страна не са били предвидени и не са генерирали лихви. Обратното - средствата на институцията би трябвало да са напълно усвоени към 31 декември 2011 г. Те биха били усвоени и по-рано, ако са били определени за финансирането на реформата от 1996 г. - това, което впрочем Френската република оспорва - дори и при включването в тях на излишък от приходи като корпоративен данък, както заключават френските органи. Освен това вземането предвид на излишък от приходи като корпоративния данък е неправомерно, тъй като води до объркване на различните роли на държавата. Предложената от френските органи комбинация от тези различни роли не може да бъде следвана и е уместно да се запази разграничението между, от една страна, държавата, която отпуска помощ на France Télécom и поема задължение за плащането на пенсиите на държавните служители с цел да развие процес на конкуренция на основата на качествата, и от друга страна, държавата като акционер на France Télécom, и накрая, държавата като публична власт, упражняваща данъчните си правомощия.
(172)
Освен това следва да се отбележи, че искането на Френската република и на France Télécom да се вземе предвид извънредната вноска при разглеждането на съвместимостта на реформата противоречи на мнението на Френската република, изразено в писмото ѝ от 17 март 2004 г., според което „извънредната вноска с определена размер, предвидена в член 6 от закона от 26 юли 1996 г., не следва да се анализира като компенсация за предполагаемо „предимство“. Анализът на размера на сумата е a fortiori неуместен от гледна точка на правната уредба за държавните помощи“, тъй като тази сума е била „извънредна вноска в полза на единствения му акционер [френската държава], равнозначна на извънреден дивидент, разпределен преди каквото и да било отваряне на капитала за частни инвеститори“.
(173)
В обосновката на довода на Френската република има известна икономическа и финансова логика. Съвсем разумно е за единствен акционер точно преди отварянето на капитала за други инвеститори да вземе в своя полза и доколкото е възможно наличните средства в предприятието преди отварянето на капитала, освен ако това не нарушава привлекателността на инвестицията. Този аспект е бил взет предвид във финансовите параметри, наложени в началния баланс на France Télécom, откъдето косвено произтича сумата на извънредната вноска с определен размер, както е било подчертано пред парламента през 1996 г. Поради това според твърденията на самата Френската република съвсем логично е било от страна на един-единствен благоразумен акционер в лицето на държавата да задържи възможно най-голяма сума като извънреден дивидент, отколкото да остави средствата в предприятието, от които след отварянето на капитала през 1997 г. тя би получила само своя дял, пропорционален на притежавания капитал.
(174)
Валидността на тази обосновка на Френската република, която е поискала анализът на сумата на еднократната компенсация от 5,7 млрд. EUR да не се взима предвид за оценката на реформата във връзка с правилата за държавните помощи, от друга страна се оказва потвърдено от нейното мнение по време на процедурата. В действителност, като заявява, че сумата на еднократната компенсация е била изчислена не в зависимост от прогнозните разходи на държавата за реформата или предимствата, които би получило France Télécom, а в зависимост от способността за плащане на предприятието, Френската република посочва, че налагането на еднократна компенсация по-скоро би се дължало на поведение на благоразумен единствен акционер, отколкото на това на държава регулатор, загрижена за баланса на разходите за пенсии, поети от нея във връзка с реформата.
(175)
Ако трябва да се съобрази с тази обосновка, Комисията не би трябвало, както преди време е поискала Френската република, да вземе предвид извънредната вноска с определен размер при анализирането на съвместимостта на реформата с правилата за държавните помощи. От това следва, че би трябвало да се вземе предвид намаляването на годишните вноски на France Télécom под нивото на конкурентите, както се изисква с реформата от 1997 г.
(176)
По същите причини Комисията не може да се съобрази с мнението на жалбоподателите, които искат въвеждането на механизми за коригиране на извънредната вноска с определен размер, платена през 1997 г., както и на годишната вноска „от работодателя“ на France Télécom, с цел гарантиране на финансов неутралитет на реформата. Това също така би означавало преизчисляване и фиктивно a posteriori преразпределяне отчасти или изцяло на извънредната вноска с определен размер, платена към бюджета на държавата през 1997 г. Също така въпросният механизъм би въвел контрол a posteriori, година след година, чиято цел не би била да се гарантира пропорционалността на предоставената помощ през 1997 г., макар и намалена с извънредната вноска с определен размер, а преустановяване на каквато и да било помощ в хода на реформата.
(177)
В замяна на това трябва да се проучи дали плащането на извънредната вноска може да се вземе предвид в оценката на съвместимостта на мярката за помощ с вътрешния пазар, като се приеме обосновката за това плащане, посочена в закона от 1996 г.
(178)
Съгласно закона от 1996 г. извънредната вноска с определен размер е изплатена през 1997 г. под формата на насрещна престация за поемането на разходите за пенсии от френската държава. При тези обстоятелства последиците от налагането ѝ във финансовия баланс на цялата реформа, въведена със закона от 1996 г., прилагана и досега, трябва да бъдат взети предвид. Следва да се вземе предвид времето, през което разходите за пенсии са били покривани чрез извънредната вноска с определен размер.
(179)
Що се отнася до сравнението на разсрочените във времето финансови потоци за France Télécom, и по-специално плащането на извънредната вноска през 1997 г. и по-малките годишни разходи в резултат на закона от 1996 г. насам, е необходимо сумите да се актуализират. През 1997 г. няколко плащания на извънредната вноска са били разсрочени до октомври 1997 г., въпреки че финансирането ѝ чрез заем на практика е отсрочило за по-късно финансовите разходи за France Télécom. От друга страна, плащанията на погасителната вноска се превеждат от началото на 1997 г. Сконтовият процент по принцип трябва да е в резултат от приложимото в тази област известие на Комисията (71), като този процент примерно през октомври 1997 г. е бил 5,53 %. В този смисъл следва да се проучи дали в случая е подходящо да се използва процент, различен от този в приложимото известие, и по този начин да се определят правила, предадени на държавите членки, които Комисията е предоставила и следва да прилага освен при надлежно обосновано изключение.
(180)
В този смисъл избирането на ставка от 7 %, използвана от актюера на френското правителство за актуализирането на финансовите потоци на реформата от 1996 г. до 2043 г., не би бил оправдан, […], тъй като настоящият анализ се отнася за по-кратък период поради определените времеви параметри. Ставката от 7 % също така превишава средните 4,4 % за годишните сконтови проценти за периода 1997-2010 г., посочени от Френската република в мнението ѝ относно решението за откриване на официална процедура по разследване, и от сконтовия процент от […] %, приет за 1998 г. в реформата на начина на финансиране на пенсиите на La Poste (72).
(181)
Ставките от около 7 % за държавните облигации (ДО) със срок 15 години за 1996 г., посочени от Френската република, също не могат да бъдат приети. Ставката трябва да бъде определена за 1997 г., а не за средното ниво от 1996 г. Освен това 15 години е прекалено дълъг период по отношение на значимостта на потоците на годишните плащания, които извънредната вноска с определен размер теоретично е трябвало да поеме през периода, за които лихвите сами по себе си не биха били достатъчни. Алтернативно би могло да се предвиди да се избере сложна лихва, съставена от различни ставки за оптимизиране на инвестирането на извънредната вноска с определен размер, за да изпълнят времевите параметри на потоците в резултат на реформата от 1996 г. от гледна точка на френската държава. Само близка до 5,50 % ставка не би се различавала значително от референтния лихвен процент на Комисията за октомври 1997 г., като за избирането му не би бил взет предвид фактът, че той се анализира от гледна точка на France Télécom (73).
(182)
Накрая, в това отношение референтната ставка от 7 % за облигационните заеми на France Télécom между 1991 г. и 1997 г., посочена от Френската република, обхваща период от шест години далеч преди фактическото положение. В случая е факт, че France Télécom е финансирало извънредната вноска с определен размер през 1996 г. главно чрез краткосрочни облигации и в по-малка степен чрез държавни облигации. Следователно сконтовият процент, произтичащ от платените от France Télécom лихви върху новопоетия дълг през 1996 г., би бил 4,8 % от баланса на предприятието към 31 декември 1996 г. (74) Такъв процент отговаря на истинността на действителните финансови разходи, направени от France Télécom по това време за финансирането на извънредната вноска. При все това по-подходящо е сконтовият процент да не зависи от направения от предприятието избор по това време, а да се използва обективният референтен процент, приет от Комисията в известието, приложимо към сконтовия процент (75).
(183)
В обобщение, в случая не е уместно да се използва референтен лихвен процент, различен от този, който произтича от приложимото в тази област известие на Комисията, и по този начин да се стига до отклоняване от съобщените на държавите членки правила, предоставени от Комисията.
Таблица 5
Финансови потоци в резултат на реформата от 1996 г. за France Télécom (за периода 1997-2011 г.)
(в млн. EUR)
Година
Платени пенсии
(A)
Компенсация и свръхкомпенсация
(Б)
Годишни вноски
(В)
Предимство за France Télécom
(Г)
(A + Б - В) (76)
Еднократна компенсация към 1 януари
(Д)
Лихва
(Е)
Еднократна компенсация към 31 декември
(Д + Е - Г)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(прибл.)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Капитализирано със сконтов процент от 5,53 %, вземането под внимание на еднократната компенсация би трябвало да компенсира до първото тримесечие на 2012 г. (78) намаляването на годишните разходи за France Télécom след въвеждането на реформата от 1996 г.
(185)
Освен това срокът на тази компенсация, която неутрализира последиците от реформата, от друга страна би съвпаднал с няколкото месеца, приети за ефективното изчерпване на ресурсите на държавната институция за управление на извънредната вноска на France Télécom, предвидено за 31 декември 2011 г. Към анализа на актуализацията се прибавя и фактът, че при всички случаи извънредната вноска в действителност щеше да е усвоена. Поради това не биха останали непреведени в бюджета на държавата суми, които да е възможно да бъдат преразпределени по начин, различен от предвидения в приложимия закон за държавния бюджет.
(186)
Следователно е обосновано поради плащането на извънредната вноска през 1997 г. France Télécom да не е длъжно да плаща допълнение към годишната вноска за периода между 1 януари 1997 г. и по-късна дата - 31 декември 2010 г., която трябва да бъде точно определена. В действителност, доколкото данните за 2011 г. в таблица 5 и тези за разходите за компенсация и свръхкомпенсация произтичат от прогнози, следва Френската република да определи точната дата въз основа на окончателните дати на извършените плащания, окончателните суми на платените социалноосигурителните плащания и по-малките вноски и други предимства за France Télécom, произтичащи от закона от 1996 г., като се следват посочените в таблица 5 принципи на изчисляване.
(187)
В замяна на това, след неутрализирането на последиците от извънредната вноска и изчерпването на платените на държавата средства, последиците от предоставената през 1996 г. помощ на France Télécom ще доведат, от друга страна, и до предимство за France Télécom спрямо конкурентите му. Тогава помощта няма да може да бъде обоснована с изискването към France Télécom да плаща погасителна вноска, изчислена въз основа на ставка, действително осигуряваща конкурентно равностойно положение. Следователно, ако разпоредбите на закона от 1990 г., изменен със закона от 1996 г., както и произтичащите приложими подзаконови разпоредби, по отношение на това, че предвиждат ставката на погасителната вноска да се изчислява по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като изчисляването се ограничава до общите рискове за обикновените и държавните служители, са останали непроменени, като предоставената на France Télécom помощ до погасяването на финансовите задължения, поети от френската държава вместо France Télécom съгласно закона от 1996 г., не би била в съответствие с принципа на пропорционалност.
(188)
За да удовлетворява предвидения в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС критерий за съответствие с общия интерес, съвместимостта на помощта следва да отговаря на условията, упоменати в настоящото решение.
7. УСЛОВИЯ ЗА СЪВМЕСТИМОСТ В БЪДЕЩЕТО
(189)
Следователно е необходимо Френската република да измени приложимите законови и подзаконови разпоредби, за да се определи, изчисли и удържи погасителната вноска от France Télécom по начин, чрез който да се уеднаквят нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания. Освен това начините и параметрите на изчисление следва да се определят прозрачно и обективно, както и да могат да бъдат проверявани и обжалвани.
(190)
Френската република също така би трябвало при изчисляването на процента на погасителната вноска действително да уеднакви нивото на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като вземе предвид също необичайните рискове за наетите от France Télécom обикновени и държавни служители.
(191)
В актуализираните приложения III и V към мнението на Френската република френските органи по-подробно са представили оценки на евентуалната ставка на погасителната вноска, платима от France Télécom от 1997 г. (вж. таблица 4), ако необичайните рискове бъдат включени в начина на изчисляване (наричана по-долу „изменената ставка“). Изменената ставка включва едновременно социалноосигурителните вноски за безработица и гарантиране на вземанията от заплатите, които биха я увеличили, и специфични социалноосигурителни вноски, които конкурентите на France Télécom не плащат, като 1 % солидарност и изплатените суми в брой за отсъствие от работа и разходите за самоосигуряване от страна на France Télécom, които биха го намалили. В резултат на това се получава ставка, която ес около 7 процентни пункта по висока от действително прилаганата понастоящем.
(192)
Такъв процент осигурява действително конкурентно равенство в сравнение със само отчасти равностойното положение, въведено със закона от 1996 г., като едновременно с това са отчетени също специфичните за France Télécom социални разходи. Ето защо Комисията не оспорва принципите, базата и начините, които следва Френската република при изчисляването на изменената ставка на погасителната вноска за уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, както са посочени в актуализираното мнение на Френската република и са описани в приложения III и V към посоченото мнение.
(193)
Следователно при годишното определяне на ставката, чрез която се уеднаквяват условията на конкуренция, Френската република следва да се придържа към принципите, базата и начините на изчисляване на погасителната вноска, включени в мнението, посочено в съображение 191. По-конкретно изменената ставка ще включва едновременно социалноосигурителните вноски за безработица и гарантиране на вземанията върху заплатите, които конкурентите на France Télécom не плащат, като 1 % солидарност и изплатени суми в брой за отсъствие от работа и разходите за самоосигуряване от страна на France Télécom.
(194)
Уеднаквяването ще осигури действително конкурентно равенство между France Télécom и неговите конкуренти и ще гарантира пропорционалността и съвместимостта с общия пазар на помощ, приведена в действие през 1996 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(195)
Комисията констатира, че Френската република неправомерно е привела в действие държавна помощ, въведена с реформата през 1996 г., на начина на финансиране на пенсиите на държавните служители, работещи за France Télécom, в нарушение, от влизането ѝ в сила, на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(196)
Привеждането в действие на тази помощ от 1997 г. е позволило облекчаване на годишните социални разходи на France Télécom. При все това тази последица е била неутрализирана поне през 2010 г. чрез плащането на предвидената с тази реформа извънредна вноска с определен размер. Неутрализирането доказва, че условията, които биха създали действително равенство между France Télécom и конкурентите му що се отнася до тези разходи, и съгласно които тази помощ би била съвместима с вътрешния пазар, се прилагат след 31 декември 2010 г., като точната дата предстои да бъде определена.
(197)
Следователно, доколкото при изчисляването на дължимата от France Télécom погасителна вноска Френската република взема предвид нивата на задължителните социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания, като се отчитат общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители, въведената със закона от 1996 г. реформа може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Следователно Френската република е длъжна да предприеме мерки, по-специално законови и подзаконови разпоредби, необходими за изпълнение на условието, посочено в настоящото съображение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, произтичаща от намаляването на насрещната престация, платима на държавата за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии, на държавните служители на France Télécom съгласно Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г. относно националното предприятие France Télécom за изменение на Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, е съвместима с вътрешния пазар съгласно изложените в член 2 условия.
Член 2
Погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom съгласно член 30, буква в) от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, е изчислена и удържана по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на всички задължителни социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания.
За да изпълни това условие, в срок от седем месеца след уведомяването за настоящото решение Френската република:
а)
изменя член 30 от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга пощите и далекосъобщенията и нормативните или други текстове за прилагането му по такъв начин, че базата за изчисляването и удържането на погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom, да не се ограничават само до рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители, а да включват и необичайните рискове;
б)
удържа от France Télécom, от датата, на която сумите на извънредната вноска, въведена със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г., капитализирани със сконтовия процент, произтичащ от прилагането на известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти, приложими в настоящия случай, са равни на сумата на вноските и разходите, които France Télécom би продължило да плаща съгласно член 30 от Закон № 90-568 от 2 юли 1990 г. в първоначалната му редакция, погасителната вноска „от работодателя“, изчислена съгласно реда и условията, посочени в буква а), като се вземат предвид общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители.
Член 3
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя информира Комисията по-специално за:
а)
състоянието на напредъка на посочените в член 2 изменения на законовите и подзаконовите разпоредби;
б)
окончателните суми на компенсациите и вноските за 2011 г. и при необходимост за предвидените за 2012 г., като се отчита евентуалният излишък от капитализираните суми на извънредната вноска;
в)
сумите на погасителната вноска „от работодателя“ съгласно посочените в член 2 ред и условия за бъдещите срокове на падеж, докато се очакват промените в законодателството;
г)
плащанията на вноската „от работодателя“, извършени след като сумите на извънредната вноска, въведена със Закон № 96-660 от 26 юли 1996 г., капитализирани със сконтовия процент в резултат на прилагането на известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти, приложим в настоящия случай, вече не неутрализират последиците от реформата от 1996 г.
2. Френската република информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2011 година.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 20 dicembre 2011
relativa all’aiuto di Stato C 25/08 (ex NN 23/08) riforma del sistema di finanziamento delle pensioni dei funzionari statali dipendenti di France Télécom al quale la Repubblica francese ha dato esecuzione a favore di France Télécom
[notificata con il numero C(2012) 9403]
(Il testo in lingua francese è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2012/540/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 108, paragrafo 2, primo comma (1),
visto l’accordo sullo Spazio economico europeo, in particolare l’articolo 62, paragrafo 1, lettera a) (2),
dopo aver invitato gli interessati a presentare osservazioni (3) a norma dei suddetti articoli e tenuto conto di tali osservazioni,
considerando quanto segue:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Con denuncia del 4 ottobre 2002 completata il 16 gennaio 2003, la Commissione è stata informata del fatto che la Francia aveva dato esecuzione a un aiuto a favore di France Télécom che avrebbe alleviato parzialmente gli oneri finanziari di quest’ultima, soprattutto quelli connessi al finanziamento delle pensioni. Con lettera datata 17 marzo 2004, la Francia ha comunicato alla Commissione alcune informazioni che quest’ultima aveva richiesto in merito alla denuncia.
(2)
Con lettere datate 2 aprile 2004 e 24 febbraio 2006, i ricorrenti hanno fornito informazioni supplementari in merito alla denuncia.
(3)
Con lettera del 20 maggio 2008, la Commissione ha informato la Francia della decisione di avviare il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2, del trattato sul funzionamento dell’Unione europea («TFUE») relativamente a tale aiuto.
(4)
La Francia ha presentato le sue osservazioni il 18 luglio 2008.
(5)
La decisione della Commissione di avviare il procedimento è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (4). La Commissione ha invitato gli interessati a presentare le proprie osservazioni sull’aiuto in questione.
(6)
Il 22 settembre 2008, la Commissione ha ricevuto le osservazioni da parte di France Télécom e, dopo una proroga della scadenza, ha ricevuto le osservazioni dei ricorrenti e di un operatore di telecomunicazioni rispettivamente il 1o e il 16 ottobre 2008. La Commissione le ha quindi trasmesse alla Francia dandole la possibilità di commentarle, ed ha ricevuto i commenti della Francia con lettera del 13 febbraio 2009.
(7)
Il 16 febbraio 2009, France Télécom ha presentato delle osservazioni in cui si attira l’attenzione della Commissione su una sentenza del Tribunale del 28 novembre 2008 (5) che, secondo lei, conferma le sue argomentazioni. Il 14 maggio 2009, l’operatore di telecomunicazioni di cui al considerando 6 ha presentato informazioni supplementari rispetto alle sue osservazioni in corso di procedimento, facendo riferimento a una decisione della Commissione datata 11 febbraio 2009 (6) che, secondo lui, sostiene le sue osservazioni.
(8)
Sono state tenute delle riunioni tra i rappresentanti della Commissione e di France Télécom, su richiesta di quest’ultima, il 17 dicembre 2009, il 23 settembre 2010 e il 12 ottobre 2010. France Télécom ha trasmesso osservazioni supplementari il 18 ottobre 2010.
(9)
Il 18 marzo 2010, su richiesta della Commissione, la Francia ha fornito precisazioni e un aggiornamento di alcuni dati contenuti nelle sue osservazioni iniziali, che ha integrato con un richiamo sul contenuto di queste ultime.
(10)
Il 22 settembre 2010, le autorità francesi hanno trasmesso alla Commissione nuove osservazioni e hanno chiesto una riunione, che si è tenuta il 22 ottobre 2010. Con lettera del 28 ottobre 2010, la Commissione ha trasmesso loro le precisazioni sui fatti emerse nel corso della riunione e le osservazioni supplementari di France Télécom, invitando la Francia a formulare le sue eventuali osservazioni. La Commissione ha trasmesso il 17 novembre 2010 ulteriori precisazioni richieste dalle autorità francesi per preparare le loro osservazioni il 10 novembre 2010.
(11)
Con lettera del 9 dicembre 2010, completata il 24 giugno 2011, la Francia ha trasmesso le sue ulteriori osservazioni, integrate da un aggiornamento di alcuni dati contenuti nelle sue osservazioni iniziali. Alcune riunioni hanno avuto luogo con le autorità francesi il 28 giugno e il 4 luglio 2011. Sono state presentate nuove osservazioni il 7 ottobre 2011.
2. DESCRIZIONE DETTAGLIATA DELLA MISURA
(12)
Le misure oggetto del presente procedimento riguardano le modifiche introdotte nel 1996 nel regime degli oneri sostenuti dall’azienda France Télécom per il pagamento delle pensioni del proprio personale avente status di funzionario statale. Il regime precedente era stato definito al momento della creazione nel 1990 di France Télécom come azienda distinta dall’amministrazione dello Stato. Di fatto, la legge del 1990 riprendeva la pratica anteriore per quanto riguardava gli oneri sociali di France Télécom. Nel 1996 è stato istituito un nuovo regime in occasione, da una parte, della costituzione di France Télécom come società anonima, della sua quotazione in borsa e dell’acquisto di una parte consistente del suo capitale, e dall’altra, dell’apertura totale alla concorrenza dei mercati in cui operava, in Francia e negli altri Stati membri dell’Unione europea. Il regime introdotto nel 1996 è sostanzialmente tuttora in vigore.
2.1. Quadro giuridico dello status di France Télécom e dei suoi dipendenti tra il 1990 e il 1996
2.1.1. Status di France Télécom e situazione del suo personale tra il 1990 e il 1996
(13)
Conformemente alla legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 (in prosieguo «la legge del 1990») (7), France Télécom è stata costituita in qualità di gestore pubblico dotato di personalità giuridica. In precedenza, essa formava una direzione generale del ministero delle Poste e Telecomunicazioni. Con la medesima legge, la piena proprietà dei beni mobili e immobili dello Stato assegnati ai servizi dipendenti da tale direzione generale è stata trasferita a pieno diritto e a titolo gratuito a France Télécom.
(14)
L’articolo 3 della legge del 1990 affida in particolare a France Télécom la missione: i) di garantire tutti i servizi pubblici di telecomunicazione nelle relazioni ed internazionali; ii) di definire, sviluppare e gestire le reti pubbliche necessarie alla fornitura di tali servizi e di assicurare la loro connessione con le reti straniere; iii) di fornire ogni altro servizio, impianti e reti di telecomunicazione, come pure di sviluppare reti che distribuiscano via cavo servizi di radiodiffusione sonora o di televisione.
(15)
Ai sensi dell’articolo 29 della legge del 1990, i dipendenti di France Télécom hanno uno statuto particolare, adottato conformemente alla legge sui diritti e doveri dei dipendenti pubblici e della legge recante disposizioni statutarie relative alla funzione pubblica dello Stato. La legge del 1990 permetteva l’impiego di dipendenti di diritto comune sulla base di convenzioni collettive nel quadro definito da un contratto di programmazione stipulato tra lo Stato e l’azienda. Questo prevedeva un tetto del 3 % dei dipendenti per tale tipo di assunzione.
(16)
Proseguendo la prassi di bilancio precedente, la legge del 1990 stabiliva all’articolo 30 l’attribuzione delle responsabilità afferenti al finanziamento delle prestazioni sociali tra lo Stato francese e France Télécom, nel modo seguente:
«I dipendenti in servizio e quelli in pensione del ministero delle poste e telecomunicazioni, nonché i gestori pubblici che rientrano nello status generale dei dipendenti statali, come pure i loro aventi diritto, beneficiano delle prestazioni in natura di assistenza sanitaria, maternità e invalidità, attraverso la mutua generale delle P.T.T. alle condizioni previste al libro III e al capitolo II del titolo I del libro VII del codice della sicurezza sociale. Tuttavia, la parte dei contributi a carico dello Stato ai sensi dell’articolo L. 712-9 è posta a carico dei gestori pubblici per i propri dipendenti.
La liquidazione e il servizio delle pensioni corrisposte in applicazione del codice delle pensioni di anzianità civili e militari ai dipendenti pubblici di La Poste e di France Télécom sono effettuati dallo Stato. In contropartita, i gestori pubblici sono tenuti a versare al Tesoro:
a)
l’importo della trattenuta effettuata sul trattamento del dipendente, il cui tasso è stabilito dall’articolo L. 61 del codice delle pensioni civili e militari di vecchiaia;
b)
un contributo complementare che consente l’assunzione integrale degli oneri delle pensioni di vecchiaia concesse e da concedere ai propri dipendenti.
Gli oneri derivanti dall’applicazione ai dipendenti di La Poste e di France Télécom delle disposizioni di cui all’articolo L. 134-1 del codice della sicurezza sociale incombono interamente ai gestori pubblici.
Un decreto del Consiglio di Stato stabilisce, ove occorra, le condizioni di applicazione delle presenti disposizioni».
(17)
Tra il 1991 e il 1996, in applicazione dell’articolo 30 della legge del 1990, il contributo «aziendale» [vale a dire il «contributo complementare» di cui al punto b) dell’articolo 30 della legge del 1990 nella sua redazione iniziale] che incombeva a France Télécom per l’impiego dei propri funzionari era stabilito sulla base della differenza tra l’importo totale delle pensioni versate dallo Stato francese e la quota pagata dai dipendenti in attività sul loro stipendio. France Télécom partecipava inoltre ai cosiddetti regimi di «compensazione» e di «sovracompensazione», che prevedevano trasferimenti per assicurare l’equilibrio tra i regimi pensionistici dei dipendenti di altri enti pubblici. La quota dello stipendio per il finanziamento degli obblighi di pensione dei dipendenti era fissata, in applicazione dell’articolo L. 61 del codice delle pensioni civili e militari di anzianità, mediante prelevamento di una trattenuta sullo stipendio del dipendente, fissata al 7,85 % dello stipendio di riferimento lordo.
(18)
I versamenti di France Télécom, passati da 920 milioni di EUR a 1 151 milioni di EUR tra il 1991 e il 1996, erano i seguenti:
Tabella 1
Versamenti dipendenti e aziendali per le pensioni France Télécom 1991-1996 (8)
(milioni di EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A /Totale pensioni versate
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/contributi salariali
195
201
217
213
229
238
a 2/contributo aziendale
743
782
853
866
944
976
B/Compensazione-sovracompensazione
176
188
277
136
201
175
Oneri totali (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Quota totale France Télécom (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom contabilizzava le spese per le pensioni sulla base dei contributi versati. Data l’evidenza dell’incremento di tali spese, tenuto conto dell’evoluzione prevedibile delle pensioni da erogare ai suoi ex dipendenti, France Télécom inseriva nella sua contabilità un accantonamento annuale destinato a distribuire l’effetto stimato degli aumenti futuri dei pagamenti su un periodo di 30 anni. La consistenza totale dell’accantonamento così costituito fino al 1996 era di 23,4 miliardi FRF (3,6 miliardi EUR). Secondo le autorità francesi, essendo lo Stato francese il proprio assicuratore, non procedeva da parte sua alla costituzione di accantonamenti per tali pensioni (9).
2.1.2. Le modifiche introdotte nello statuto di France Télécom e la situazione dei suoi dipendent a partire dal 1996
(20)
La legge n. 96-660 del 26 luglio 1996 (10) (in prosieguo «la legge del 1996») ha modificato alcune disposizioni della legge del 1990. Con effetto dal 31 dicembre 1996, essa ha, da una parte, conferito a France Télécom il titolo di azienda nazionale soggetta alle disposizioni legislative applicabili alle società anonime, nella misura in cui non fossero contrarie alla legge e, dall’altra, ha trasferito a titolo gratuito la maggior parte dei beni, diritti e obbligazioni della persona giuridica di diritto pubblico France Télécom all’azienda nazionale France Télécom.
(21)
Il capitale dell’impresa France Télécom SA («France Télécom») è stato costituito con decreto in 25 miliardi di FRF (3,8 miliardi di EUR) a partire da fondi propri presenti nel bilancio al 31 dicembre 1995. Le azioni di France Télécom sono state ammesse nell’ottobre 1997 al mercato primario della Borsa di Parigi nonché al New York Stock Exchange (NYSE). Secondo il rapporto annuale per il 1998, il capitale di France Télécom era ripartito tra lo Stato al 63,6 %, investitori privati per il 31,2 %, il personale di France Télécom per il 3,2 % e Deutsche Telekom per il 2 %. A partire dal 7 settembre 2004, con la cessione del 10,85 % del capitale, la partecipazione dello Stato francese non era più maggioritaria. In seguito tale parte è diminuita ancora, fino ad attestarsi al 26,65 % del capitale al 31 dicembre 2008. Tuttavia, con il 26,65 % dei diritti di voto e in mancanza di altri gruppi di azionisti significativi, lo Stato francese nomina il presidente-Direttore Generale, rimane il principale azionista di France Télécom e può in pratica determinare l’esito del voto degli azionisti sulle questioni che richiedono la maggioranza semplice (11).
(22)
Il cambiamento dello statuto di France Télécom previsto dalla legge del 1996 ha inoltre dato origine a diverse disposizioni relative al proprio personale. Secondo tale legge, l’insieme dei funzionari di France Télécom è dipendente dell’azienda nazionale France Télécom e fa capo alla gestione di quest’ultima. Il personale con la qualifica di funzionario conserva tale status e le garanzie connesse. Le condizioni d’impiego dei funzionari dipendenti di France Télécom sono identiche a quelle dei dipendenti statali: beneficiano della garanzia dell’impiego e non possono essere licenziati se non per gravi motivi, nei casi stabiliti dalla legge. Per quanto concerne l’assunzione di nuovo personale, la legge del 1996 permetteva a France Télécom di procedere fino al 1o gennaio 2002 con nuove assunzioni, consentendo inoltre di assumere dipendenti a contratto secondo il regime di diritto comune.
(23)
Al 31 dicembre 1996, France Télécom aveva 165 200 dipendenti, di cui il 94,1 % funzionari. Di fatto, senza aspettare il termine del 1o gennaio 2002 stabilito dalla legge del 1996, France Télécom ha messo fine all’assunzione di funzionari sin dal 1997. Di conseguenza, il numero di funzionari è diminuito del 47 % in dieci anni, passando dai 133 434 nel 1997 a 69 892 nel 2007. Tale diminuzione è nettamente più marcata di quella degli effettivi totali di France Télécom (- 25 %), che si è attestata a 124 166 dipendenti al 31 dicembre 2007.
(24)
L’articolo 6 della legge del 1996 ha inoltre modificato l’articolo 30 della legge del 1990 aggiungendo le due lettere c) e d) al testo originale. La legge impone a France Télécom di versare al Tesoro pubblico, in contropartita della liquidazione e servizio da parte dello Stato delle pensioni corrisposte al personale funzionario di France Télécom:
«c)
[…], un contributo aziendale con carattere liberatorio, dovuto a partire dal 1o gennaio 1997, proporzionale alle somme versate a titolo di trattamento soggetto a trattenuta a fini pensionistici. Il tasso del contributo liberatorio è calcolato in modo da allineare i livelli di oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni ricomprese nel diritto comune delle prestazioni sociali, per i rischi comuni ai dipendenti di diritto comune e ai funzionari dello Stato. Il tasso può essere oggetto di una revisione in caso di modifica di detti oneri. Le modalità della determinazione e del versamento allo Stato del contributo aziendale sono fissati per decreto in sede di Consiglio di Stato;
d)
[…], un contributo forfetario eccezionale, il cui importo e le cui modalità di versamento saranno fissate nella legge finanziaria prima del 31 dicembre 1996».
(25)
La legge del 1996 ha inoltre escluso France Télécom dal campo di applicazione del meccanismo delle compensazioni generali e specifiche per l’anzianità previste dalla legge del 1990 che si traduce, per France Télécom, nel versamento di compensazioni e sovracompensazioni supplementari alla contribuzione aziendale, indicate nella tabella 1. Tra il 1991 e il 1996, gli importi versati a tale titolo rappresentavano il 18 % delle pensioni versate ai funzionari.
(26)
Il contributo aziendale liberatorio istituito con la legge del 1996 sostituisce il contributo complementare previsto al comma b) dell’articolo 30 della legge del 1990. Tale contributo si fonda su un tasso di equità concorrenziale basato su una perequazione del livello dei contributi sociali e fiscali obbligatori a parità di salario netto. Il metodo di perequazione è basato su una ricostituzione di quello che sarebbe l’importo degli oneri di un concorrente che desse lavoro a dipendenti soggetti al diritto comune dei contributi sociali, comprese le pensioni, assicurando loro un salario netto uguale a quello dei funzionari di France Télécom aventi un’identica struttura d’impiego.
(27)
Il metodo esclude i contributi versati dai concorrenti per assicurare i rischi non comuni ai dipendenti e ai funzionari, in particolare la disoccupazione e i crediti dei dipendenti in caso di risanamento o di messa in liquidazione giudiziaria dell’impresa (in prosieguo «Assicurazione Garantita dei Salari» o «AGS»). Al momento della votazione della legge del 1996, questa differenza tra France Télécom e i suoi concorrenti non è passata inosservata al legislatore, il quale constatava che: «la combinazione delle disposizioni dell’articolo 6 permette a France Télécom di essere sgravata dei contributi UNEDIC che i suoi concorrenti potenziali, invece, versano» (12).
(28)
Il contributo aziendale di France Télécom, ricalcolato ogni anno, viene espresso in percentuale dei trattamenti di riferimento lordi dei funzionari in servizio. Il tasso del contributo aziendale è stato in media del […] (13) % tra il 1997 e il 2010 ed è stabilito come indicato nella tabella 2, secondo le osservazioni della Francia:
Tabella 2
Contributi aziendali liberatori pagati da France Télécom tra il 1997 e il 2010
Anno
Tasso contribuzione
Milioni di EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…]%
1 048,6
2005
[…]%
984,6
2006
[…]%
957,6
2007
[…]%
917,6
2008
[…]%
859,2
2009
[…]%
805,4
2010
[…]%
744,5
(29)
La cessazione dell’assunzione di funzionari a partire dal 1997 ha stabilito un massimale dell’organico dei funzionari in servizio di France Télécom. Nonostante il pensionamento di una parte notevole dei funzionari tra il 1991 e il 2010, la tabella mostra che i contributi aziendali di 744 milioni di EUR versati da France Télécom nel 2010 erano inferiori di 407 milioni di EUR agli oneri delle pensioni che l’azienda versava allo Stato francese prima dell’entrata in vigore della riforma nel 1996, ed erano equivalenti alla sola contribuzione aziendale che France Télécom versava 20 anni prima nel 1991 (1 151 milioni di EUR e 743 milioni di EUR rispettivamente, cfr. tabella 1).
(30)
La riforma introdotta dalla legge del 1996 fa sì che l’importo della contribuzione di France Télécom diminuisca in valore assoluto e non sia più legata al numero di funzionari andati in pensione. Il trasferimento degli oneri allo Stato che introduce la legge del 1996 ha luogo quando le previsioni utilizzate dal Senato constatavano un aumento significativo dell’onere delle pensioni a partire dal 2005, passando a 13 miliardi FRF (1,98 miliardi EUR) nel 2007, 21,5 miliardi FRF (3,3 miliardi FRF) nel 2017 e 34 miliardi FRF (6,1 miliardi EUR) nel 2027 (14).
(31)
Il dibattito sul disegno di legge all’Assemblea Nazionale e al Senato menziona un importo di 250 miliardi FRF di trasferimento di oneri pensionistici verso il bilancio dello Stato, che 100 miliardi FRF di contributi annuali e 40 miliardi FRF di contributi supplementari non riescono a coprire, anche aggiungendo il prodotto della cessione di una parte delle azioni dell’impresa. Lo stesso dibattito indica un importo stimato massimo di 40 miliardi FRF di contributi straordinari per diminuire le dimensioni dell’onere nuovo e gravoso per lo Stato. Tale importo è stato stabilito con la consulenza delle banche perché sia compatibile con un tasso d’indebitamento su fondi propri del 150 % e perché corrisponda alle riserve costituite dall’azienda a fini pensionistici e al costo aggiuntivo per lo Stato, su dieci anni, e dieci anni soltanto, risultante dalla differenza tra le pensioni versate e il contributo liberatorio percepito da quel momento in poi (15).
(32)
Il fine di compensazione dello Stato è richiamato, non solo nella formulazione dell’articolo 30 della legge votata dal legislatore e nel corso del dibattito sul disegno di legge del 1996, ma anche nel Rapporto annuale di France Télécom 1997, che segnala il «pagamento allo Stato francese di un contributo straordinario di 37,5 miliardi di franchi relativo alle pensioni future degli ex funzionari». (16). Gli accantonamenti costituiti da France Télécom le hanno consentito di diminuire lo sforzo finanziario netto da prodigare, dal momento che essa si è limitata a pagare, in un solo anno, il costo aggiuntivo della riforma per lo Stato per dieci anni.
(33)
In tal modo appare evidente che l’accantonamento destinato a distribuire nel tempo l’effetto degli aumenti contributivi futuri derivanti dalla legge del 1990, che France Télécom aveva costituito annualmente per un importo cumulativo di 23,4 miliardi FRF (3,6 miliardi EUR) nel 1996, è stato preso in considerazione per la definizione dell’importo del contributo straordinario (o «conguaglio»). La parte del contributo eccedente gli accantonamenti costituiti copriva il costo aggiuntivo per un periodo di dieci anni. L’ammontare di tale contributo è stato fissato tenendo conto dell’importo già accantonato dall’azienda come si evince chiaramente dal dibattito dell’epoca.
(34)
Infatti, dato il carattere di liberatoria del contributo aziendale annuo istituito con la legge del 1996, l’obbligo di France Télécom si limita da quel momento al versamento di tale contributo, senza altro impegno di copertura degli eventuali deficit futuri, né del regime pensionistico dei suoi funzionari, né di altri regimi della funzione pubblica. L’accantonamento contabile è diventato quindi privo di oggetto a causa della legge del 1996. L’accantonamento è stato ripreso nell’utile nel conto economico di France Télécom al 31 dicembre 1996, per un valore di 17,5 miliardi FRF (2,7 miliardi EUR) nel risultato netto (17).
(35)
Inoltre, l’ammontare del contributo forfetario straordinario previsto dalla legge del 1996 in contropartita della liquidazione e del servizio da parte dello Stato delle pensioni corrisposte al personale funzionario di France Télécom è stato stabilito a 37,5 miliardi FRF dalla legge finanziaria 1997, cioè a 5,71 miliardi EUR. Esso è stato finanziato da un aumento dei debiti a breve e a lungo termine dell’azienda (18) e pagato a più riprese tra gennaio e ottobre 1997. L’entrata di tale contributo complementare ha permesso di riportare il deficit delle amministrazioni pubbliche francesi a 41,8 miliardi EUR nel 1997. Senza tale contributo, il deficit avrebbe rappresentato il 3,7 % del PIL per quell’anno.
(36)
L’entrata costituita da tale contributo è stata assegnata all’Ente Pubblico di Gestione del Contributo Straordinario di France Télécom istituito dalla legge finanziaria per il 1997. Il contributo straordinario costituisce, con eventuali prodotti finanziari che esso genera, l’unica entrata dell’ente. Le sue spese assumono la forma di un rimborso annuale al bilancio dello Stato, che viene registrato in entrata dal 2006 nel conto speciale pensioni per le pensioni civili e militari dello Stato. Tale versamento è stato fissato a 1 miliardo FRF (152,4 milioni di EUR) per il 1997, maggiorato in seguito del 10 % ogni anno, salvo disposizione specifica contraria in legge finanziaria. La vita dell’ente pubblico ha temine dopo il rimborso integrale delle sue entrate allo Stato (19).
(37)
L’applicazione delle disposizioni previste dalla legge finanziaria 1997 che stabilisce i versamenti annuali portava ad una durata di vita dell’ente pubblico stimata a 17 anni nel 1999, senza remunerazione della sua tesoreria (20). Tuttavia, a causa dei versamenti annuali più consistenti di quelli previsti dalla legge finanziaria 1997, tale durata è stata abbreviata. Come indicato nella tabella 3, l’importo cumulativo dei versamenti annuali dell’ente ha raggiunto i 5,47 miliardi EUR già nel 2010. L’estinzione del finanziamento dovuto al rimborso integrale delle risorse disponibili era prevista al 31 dicembre 2011 (21). Pertanto, la legge finanziaria 2011 prevede un versamento di 243 milioni di EUR sul conto speciale pensioni per quell’anno, che dovrebbe liquidare le entrate dell’ente (22).
(38)
In ogni caso, l’importo del contributo straordinario di 37,5 miliardi FRF assegnato all’Ente Pubblico di Gestione del Contributo Straordinario di France Télécom nel 1997 corrisponde all’importo del contributo, inferiore a 40 miliardi FRF, di cui si è parlato durante la discussione del disegno di legge del 1996. Benché versato nel bilancio dello Stato nel 1997 che alimenta per il pagamento delle pensioni civili e militari, l’importo di tale contributo è stato fissato per compensare il costo aggiuntivo risultante per lo Stato dall’applicazione della legge del 1996.
(39)
La parte salariale del finanziamento degli obblighi di pensione stabilita in applicazione dell’articolo L 61 del codice delle pensioni civili e militari di vecchiaia dall’istituzione del gestore pubblico France Télécom nel 1991 non è stata modificata dalla legge del 1996. D’altro canto, le leggi del 1990 e del 1996 non hanno modificato il regime pensionistico dei dipendenti di diritto privato di France Télécom, che è quello di diritto comune della sicurezza sociale per l’assicurazione di vecchiaia, completato dal regime dell’AGIRC per il personale dirigente e dal regime dell’ARRCO per il personale non dirigente. In base a tale regime, France Télécom e i suoi dipendenti di diritto privato assumono obblighi equivalenti a quelli delle aziende concorrenti per quanto riguarda principalmente il pagamento del contributo aziendale.
(40)
Al momento della riforma introdotta mediante la legge del 1996, la società d’attuari scelta come consulente dello Stato francese stimava che la liquidazione e la corresponsione da parte dello Stato delle pensioni corrisposte ai funzionari in servizio e in congedo di France Télécom si aggirasse attorno ai 242 miliardi FRF (36,9 miliardi EUR (23)) in valore attuale atteso al 1o gennaio 1997 (24). Tale cifra si avvicina all’importo arrotondato di 250 miliardi FRF citato in Senato. Il contributo aziendale liberatorio che France Télécom verserebbe in contropartita è stato stimato, sulla base delle stesse ipotesi attuariali, a 15,2 miliardi EUR, ai quali bisogna aggiungere il conguaglio o contributo straordinario di 5,7 miliardi EUR versato totalmente nell’ottobre 1997. Le autorità francesi stimano a […] miliardi EUR, al momento dell’entrata in vigore della riforma, il valore dei contributi salariali futuri. Il valore dell’onere netto trasferito da France Télécom allo Stato francese, così come stimato nel 1996, si attesterebbe pertanto a […] miliardi EUR.
(41)
Per il periodo di dieci anni (dal 1997 al 2006) citato nel corso del dibattito sul disegno di legge del 1996, l’importo cumulativo delle prestazioni da versare secondo le stime della società di attuari scelta come consulente dello Stato francese era di […] miliardi EUR. In tale periodo, l’importo totale delle prestazioni effettivamente versate è stato quasi identico, […] miliardi EUR, con uno scarto di previsione inferiore allo 0,83 % (25). Questo conferma a posteriori l’esattezza delle previsioni che hanno informato il dibattito sulla legge.
(42)
A partire da queste cifre, è possibile constatare che gli importi e le loro giustificazioni, oggetto di dibattito all’Assemblea nazionale e al Senato per la definizione dell’importo del conguaglio o contributo straordinario di France Télécom corrispondono agli ordini di grandezza verificati ex post per il periodo di dieci anni menzionato nel dibattito sul disegno di legge. Infatti, l’importo massimo del contributo straordinario annunciato, 6 miliardi EUR (40 miliardi FRF) corrisponde agli accantonamenti costituiti dall’azienda fino al 1996 per far fronte agli oneri pensionistici futuri allora previsti, vale a dire 3,6 miliardi EUR (23,4 miliardi FRF) più la differenza di 2,4 miliardi EUR a carico dello Stato tra i contributi aziendali e salariali percepiti tra il 1997 e il 2006, da una parte e, dall’altra, le prestazioni da versare stimate nel 1996 per lo stesso periodo di dieci anni.
(43)
D’altra parte, le informazioni trasmesse dalla Francia e riportate nella tabella 3 mostrano che, per il periodo che va dal 1997 al 2010, l’onere cumulativo per le pensioni dei funzionari di France Télécom da finanziare da parte dello Stato francese per la riforma del 1996 ha raggiunto […] miliardi EUR. L’onere che lo Stato deve finanziare è definito come il saldo tra i contributi annui di France Télécom e dei suoi funzionari in servizio, e le prestazioni delle pensioni corrisposte ai funzionari in congedo anno dopo anno, dedotti i versamenti annui dell’Ente Pubblico di Gestione del Contributo straordinario di France Télécom. Tra il 1997 e il 2010, l’onere ha subito la seguente evoluzione:
Tabella 3
Oneri risultanti per lo Stato francese dopo la riforma del 1996 (1997-2010)
(milioni di EUR)
Contributi
(aziendali e salariali)
Versamenti annui da parte dell’ente pubblico che gestisce il contributo straordinario di France Télécom
Prestazioni versate
Oneri per lo Stato
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Totale
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
In virtù delle disposizioni della legge finanziaria per il 1997 che disciplina tale materia, gli importi dei versamenti annui dell’Ente Pubblico di Gestione del Contributo straordinario di France Télécom versato nel 1997 non corrispondevano agli importi delle prestazioni stimate o realmente versate al personale in pensione di France Télécom né agli importi degli oneri che restano da finanziare da parte dello Stato, e non sono stati definiti in funzione di detti importi. L’analisi degli importi effettivamente versati conferma tale sfasamento. Nonostante il contributo straordinario versato da France Télécom nel 1997, la tabella 3 mostra che gli importi delle prestazioni versate ai funzionari in pensione di France Télécom hanno superato le risorse annuali a partire dal 2004, tranne che per l’anno 2006.
(45)
In tal modo, i versamenti dei contributi annui di France Télécom e i versamenti annui dell’ente gestore del contributo straordinario non sono assegnati distintamente ed ex ante alle prestazioni erogate al personale in pensione di France Télécom nell’ambito del conto speciale pensioni. Infatti, l’assegnazione del contributo straordinario al solo finanziamento delle prestazioni in questione dal 1997, se fosse stata applicata invece del sistema di versamento dell’importo maggiorato annualmente del 10 % previsto dalla legge finanziaria 1997, avrebbe portato all’estinzione dell’ente pubblico alla fine del 2008, invece che alla fine del 2011 come previsto, tenuto conto dell’importo non coperto dai contributi annui, riportati nella tabella 3. In ogni caso, l’importo del contributo straordinario sarebbe stato esaurito al 31 dicembre 2011.
2.2. L’apertura progressiva e infine totale dei mercati delle telecomunicazioni
(46)
La riforma del finanziamento delle pensioni dei funzionari di France Télécom è intervenuta con, sullo sfondo, l’apertura totale alla concorrenza dei mercati di servizi sui quali operava France Télécom. A partire dal 1988, il settore delle telecomunicazioni è stato progressivamente liberalizzato dalla direttiva 88/301/CEE della Commissione del 16 maggio 1988 relativa alla concorrenza nei mercati di terminali di telecomunicazione (26) e dalla direttiva 90/388/CEE della Commissione del 28 giugno 1990 relativa alla concorrenza nei mercati delle telecomunicazioni (27). La direttiva 90/388/CEE prevedeva delle misure di liberalizzazione da attuare prima del 31 dicembre 1990 per quanto riguarda la comunicazione dati e i servizi di telefonia vocale e dati per delle reti d’imprese e gruppi chiusi di utenti. La direttiva 96/19/CE della Commissione del 13 marzo 1996 recante modifiche alla direttiva 90/388/CEE in materia di realizzazione della piena concorrenza sul mercato delle telecomunicazioni (28) aveva l’obiettivo della liberalizzazione totale del settore delle telecomunicazioni a partire dal 1o gennaio 1998.
(47)
Infatti, la legge n. 96-659 del 26 luglio 1996 relativa alla regolamentazione delle telecomunicazioni ha fissato le condizioni che permettono di dare piena efficacia alla liberalizzazione del settore ponendo fine al monopolio di France Télécom sulla telefonia fissa e la trasmissione dati e organizzando tariffe e interconnessioni con i concorrenti. Anche in altri settori, pur non soggetti a diritti esclusivi e quindi concorrenziali sin dal 1987, come i mercati della telefonia mobile, France Télécom esercitava una evidente leadership con una parte del mercato passata dal 53,3 % al 49,8 % tra il 1997 e il 2002 (29). La legge n. 96-659 ha inoltre affidato a France Télécom compiti d’interesse economico generale e previsto la costituzione di fondi di finanziamento delle obbligazioni correlate, alimentato dai concorrenti.
(48)
In applicazione delle disposizioni citate ai considerandi 46 e 47, sin dal 1988, France Télécom si è trovata confrontata all’arrivo di concorrenti - alcuni parzialmente detenuti da gruppi internazionali - sui mercati di beni e servizi in cui essa operava in Francia, di cui alcuni, come la telefonia mobile o le comunicazioni internazionali, hanno una componente transfrontaliera. Tale movimento si è amplificato sui mercati liberalizzati a partire dal 1998. D’altro canto, France Télécom ha stretto delle alleanze con operatori stranieri, come Deutsche Telekom e Sprint nel 1996 (Global One), moltiplicando sin dal 1997 i partenariati e le partecipazioni in Italia (Wind), nei Paesi Bassi (Casema) o ottenendo delle licenze mobili in Danimarca e in Portogallo (30).
(49)
La riforma del finanziamento delle pensioni di France Télécom è dunque intervenuta contemporaneamente alla liberalizzazione del mercato a livello dell’Unione europea. Essa ha dunque prodotto i suoi effetti su un mercato pienamente aperto alla concorrenza, in cui, d’altro canto, France Télécom ha stretto alleanze e partecipazioni importanti in altri Stati membri. In effetti, l’auspicio di favorire l’espansione di France Télécom su mercati europei oltre la Francia appare come sfondo della legge del 1996 e dell’apertura dell’azienda al capitale privato, come si evince dalle dichiarazioni durante la discussione del disegno di legge, che prendono atto «delle ambizioni che il governo francese nutriva per il suo campione nazionale, France Télécom» (31).
(50)
Attualmente, France Télécom dichiara di essere il primo fornitore di accesso Internet a banda larga, il terzo operatore mobile in Europa, e tra i leader mondiali dei servizi di telecomunicazione tra le imprese multinazionali. All’estero, France Télécom è particolarmente attiva attraverso le filiali, con posizioni di primo piano, in Spagna, nel Regno Unito, in Polonia, in Slovacchia, in Belgio e in Austria (32).
3. RAGIONI CHE HANNO CONDOTTO ALL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO
(51)
Nella decisione di avvio del procedimento d’indagine, la Commissione ha esposto la sua valutazione preliminare delle misure introdotte dalla legge del 1996 comparandole al quadro di riferimento per i contributi sociali e fiscali obbligatori di France Télécom stabiliti dalla legge del 1990. Essa ha ritenuto che tali misure sembravano accordare, mediante risorse statali, un vantaggio selettivo a France Télécom in grado di falsare la concorrenza e di incidere sugli scambi tra gli Stati membri, che può configurarsi come aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE.
(52)
La Commissione registrava inoltre che, nel caso in cui tali misure costituiscano un aiuto di Stato, quest’ultimo non è stato notificato alla Commissione prima di essere attuato, quando invece doveva essere considerato come un nuovo aiuto secondo la giurisprudenza. La Francia non avrebbe quindi rispettato il suo obbligo di notifica ai sensi del trattato e la misura dovrebbe quindi essere considerata illecita.
(53)
La Commissione ha concluso che è in base dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE che essa poteva valutare la compatibilità dell’aiuto con il mercato interno. La Commissione prendeva inoltre atto che la stessa disposizione le aveva consentito di concludere che l’aiuto accordato a La Poste all’epoca della riforma delle modalità di finanziamento delle pensioni dei suoi funzionari era compatibile con il mercato interno (33) e che, tenuto conto delle analogie tra i due casi, sembrava appropriato nella fattispecie effettuare un’analisi simile.
(54)
Nel suo esame preliminare della compatibilità dell’aiuto con il mercato interno, e nonostante l’analogia con la riforma delle modalità di finanziamento delle pensione di La Poste, la Commissione ha reso noto alla Francia i dubbi seguenti:
a)
in primo luogo, pur sottolineando che essa non disponeva d’informazioni dettagliate che dimostrassero che i tassi dei contributi versati da France Télécom erano uguali a quelli pagati dalle imprese private di diritto comune operanti nel settore delle telecomunicazioni in Francia, la Commissione osservava che il tasso dei contributi liberatori applicato a France Télécom dal 1997 non consentiva di assicurare una equità concorrenziale («level playing field») con i suoi concorrenti. Ciò risulta dal fatto che il tasso applicato a France Télécom integra soltanto i contributi per la copertura dei rischi comuni tra dipendenti di diritto comune e funzionari statali, e a tale titolo, esclude i contributi per la copertura dei rischi non comuni come la disoccupazione o il mancato pagamento dei salari in caso di risanamento o liquidazione giudiziaria dell’impresa;
b)
in secondo luogo, la Commissione non disponeva di informazioni sufficienti sugli effetti degli sgravi degli oneri pensionistici sulla concorrenza, per valutare se gli effetti eventualmente positivi superassero gli effetti negativi. A tal fine, la Commissione doveva tener conto del fatto che France Télécom non aveva ancora rimborsato integralmente gli aiuti illeciti e incompatibili in applicazione della decisione della Commissione del 2 agosto 2004 riguardante l’aiuto di Stato cui la Francia ha dato esecuzione a favore di France Télécom (in prosieguo «decisione relativa all’applicazione della tassa professionale a France Télécom») (34), decisione cui la Francia aveva mancato di conformarsi entro il termine stabilito, come ha rilevato la Corte di giustizia (35).
4. OSSERVAZIONI DEGLI INTERESSATI
(55)
Le osservazioni presentate dalle parti interessate sono riassunte nelle sezioni da 4.1 a 4.3.
4.1. France Télécom
(56)
Nelle sue osservazioni, che considera complementari rispetto ai commenti trasmessi dalla Francia, France Télécom ritiene di far fronte a problemi di cronico esubero di personale connesso al suo vecchio statuto di amministrazione e di non avere, in relazione a tale personale, le stesse possibilità di flessibilità d’impiego dei suoi concorrenti. Pertanto, France Télécom deve sostenere spese di formazione molto considerevoli, pari a 180 milioni di EUR, equivalente al 4,5 % della massa salariale contro il 2,9 % della media delle imprese francesi. France Télécom sostiene inoltre di sopportare un peso salariale superiore di circa il […]% escluse le maggiorazioni e sovvenzioni. Inoltre, non potendo realizzare dei progetti sociali, France Télécom ha finanziato il costo delle misure di accompagnamento al pensionamento dei funzionari, come il congedo di fine carriera, per un importo superiore agli 8 miliardi EUR 8 tra il 1996 e il 2006.
(57)
In secondo luogo, France Télécom ritiene che gli oneri pensionistici sostenuti tra il 1990 e il 1996 erano abnormi e la ponevano in una situazione di svantaggio strutturale rispetto ai suoi concorrenti privati, ai sensi della sentenza Combus (36), dato che il quadro di riferimento per valutare il carattere normale o anormale di detti oneri era il regime di diritto comune applicabile ai concorrenti. I principi sanciti nella sentenza Combus sarebbero stati confermati in seguito dal Tribunale nella sua sentenza Hotel Cipriani (37). France Télécom contesta il fatto che la situazione di un solo operatore, nella fattispecie l’azienda medesima, prima e dopo la riforma introdotta con la legge del 1996, costituisca un quadro di confronto appropriato per valutare l’esistenza di un vantaggio economico ai sensi della giurisprudenza. In ogni caso, se il quadro di riferimento deve essere ricondotto a France Télécom prima e dopo la riforma del 1996, la misura non potrebbe essere qualificata come selettiva perché sarebbe applicata in modo omogeneo nell’ambito di detto quadro.
(58)
Ne deriverebbe che le misure in questione, o non costituiscono un aiuto di Stato ai sensi del trattato in quanto sollevano France Télécom da uno svantaggio strutturale anormale, oppure non possono essere qualificate come vantaggio selettivo configurantesi come aiuto di Stato.
(59)
In subordine, France Télécom ritiene che l’aiuto di Stato, qualora fosse riconosciuto, sarebbe compatibile con il mercato interno secondo i criteri stabiliti dalla Commissione nella sua decisione relativa al regime pensionistico della Poste (in prosieguo «decisione La Poste») (38). Al riguardo, il carattere specifico del suo regime, consistente nel fatto che essa versa un contributo calcolato sulla base dei soli rischi comuni, non comporta come conseguenza che France Télécom si trovi in una situazione favorevole rispetto ai suoi concorrenti dal 1996: oltre agli svantaggi strutturali connessi allo statuto dei suoi dipendenti funzionari, France Télécom ha dovuto pagare un onere notevole connesso alla riforma del 1996, la cui compatibilità con il mercato interno deve essere valutata e il cui ammontare di 5,7 miliardi EUR supera di gran lunga l’importo che France Télécom avrebbe dovuto pagare se il suo contributo avesse coperto i rischi non comuni.
(60)
France Télécom ritiene che, nella decisione La Poste (39), la Commissione abbia accettato che l’importo di un contributo unico straordinario (2 miliardi EUR), nell’ambito di una riforma entrata in vigore dopo la notifica ma prima della decisione della Commissione, compensi i contributi corrispondenti ai rischi non comuni, fino ad esaurimento dell’importo del contributo unico. Nulla giustificherebbe, secondo France Télécom, che la Commissione si allontani da tale principio, dato che le dichiarazioni politiche all’epoca del dibattito sul disegno di legge del 1996 non permettono di ritenere che l’importo del contributo forfetario di France Télécom sarebbe stato fissato dal legislatore in modo da mantenere uno status quo per dieci anni.
(61)
Inoltre, le cifre disponibili nel 1996 contraddirebbero la tesi secondo la quale l’importo di 5,7 miliardi EUR sarebbe stato stimato all’epoca in modo da corrispondere esattamente al costo aggiuntivo per lo Stato in applicazione della legge del 1996 per dieci anni, compensando, anno dopo anno, i minori oneri annui pagati dall’azienda, anche tenendo conto degli oneri di compensazione tra regimi pensionistici da cui France Télécom è stata sollevata nel 1996 (40). L’importo del contributo straordinario mirava a indennizzare globalmente lo Stato francese in virtù della riforma. Dovrebbe pertanto essere preso in considerazione per valutare l’equità concorrenziale di quest’ultima a partire dalla sua entrata in vigore nel 1997.
(62)
Infine, France Télécom ritiene che, siccome senza la riforma del 1996, essa avrebbe subito uno svantaggio concorrenziale significativo su dei mercati la cui liberalizzazione era un obiettivo per l’Unione, e dal momento che le autorità francesi si sono ormai pienamente conformate alla decisione relativa all’applicazione della tassa professionale a France Télécom (41), la misura non produca effetti negativi sulla concorrenza.
4.2. I denuncianti
(63)
I denuncianti condividono la valutazione della Commissione nella decisione di avviare il procedimento quanto all’esistenza di un aiuto di Stato ai sensi del trattato consistente nella riduzione degli oneri pensionistici che France Télécom paga in seguito all’introduzione della legge del 1996. Secondo il ragionamento seguito in detta decisione, di cui i denuncianti lamentano la mancata quantificazione, l’importo dell’aiuto sarebbe di 12,3 miliardi EUR e in nessun caso inferiore a 9,9 miliardi EUR (42). I denuncianti ritengono che sono gli effetti della misura, vale a dire la riduzione degli oneri sociali gravanti normalmente sul bilancio dell’impresa, e non il suo oggetto, cioè la compensazione di un presunto svantaggio, che fanno sì che essa si configuri come un aiuto di Stato. D’altronde non vi sarebbe alcuno svantaggio nell’impiego di funzionari statali da parte di France Télécom, dato che l’azienda paga dei contributi per il rischio disoccupazione ed oneri salariali del 13 % inferiori ai concorrenti e dispone di un personale stabile e flessibile rispetto alla riduzione della massa salariale attraverso i prepensionamenti e le passerelle verso la funzione pubblica.
(64)
Secondo i denuncianti, l’aiuto di Stato così caratterizzato sarebbe incompatibile con il mercato interno. Infatti, il notevole vantaggio concorrenziale procurato a France Télécom è tanto più pregiudizievole in quanto la riduzione degli oneri non era necessaria per evitare di compromettere la sua struttura finanziaria: alleggerita di un debito pensionistico attualizzato netto di 9,9 miliardi EUR almeno nel 1996 e non avendo più questo onere da iscrivere in bilancio o in allegato a questo, France Télécom si è successivamente indebitata per importi molto superiori, con un debito finanziario netto medio di 44 miliardi EUR tra il 1997 e il 2007. Successivamente, l’aiuto che esonera France Télécom dagli oneri pensionistici ereditati dal monopolio ha permesso di finanziare l’espansione internazionale dell’azienda, rafforzando la sua posizione in Francia, in cui essa godeva di vantaggi considerevoli di monopolio i cui oneri non erano che la giusta contropartita.
(65)
D’altro canto, gli aiuti illeciti e incompatibili non recuperati in passato vieterebbero di dichiarare compatibile l’aiuto al funzionamento in questione, tenuto conto del loro effetto cumulato. Infine, la mancanza di equità concorrenziale della riforma del 1996 dovuta al mancato pagamento di contributi contro il rischio di disoccupazione o di mancato pagamento dei salari in caso di risanamento dell’impresa esclude la compatibilità della riforma con le regole del trattato. È opportuno che il il debito pensionistico di France Télécom sia calcolato da un esperto indipendente e che la Francia s’impegni a garantire la neutralità finanziaria del regime, in particolare prevedendo meccanismi di adeguamento della contribuzione aziendale e del conguaglio di 5,7 miliardi EUR in caso di variazione degli oneri.
4.3. L’operatore di telecomunicazioni
(66)
L’operatore di telecomunicazioni condivide e sostiene l’analisi preliminare esposta nella decisione di avvio della Commissione, che qualifica come aiuto di Stato nuovo ed illecito le modifiche introdotte dalla legge del 1996 che tendono a sostituire i contributi liberatori annui di France Télécom ai pagamenti delle pensioni effettivamente assunte a proprio carico dallo Stato, dedotti i contributi pagati dai dipendenti in servizio aventi status di funzionario. La stessa qualifica si applicherebbe inoltre secondo il gestore ai contributi sociali contro i rischi non comuni per i dipendenti di diritto privato che i concorrenti di France Télécom pagano, ma che quest’ultima non paga almeno dal 1996 per i suoi funzionari e per i suoi dipendenti di diritto comune. D’altro canto, contrariamente al caso oggetto della decisione La Poste (43), il calcolo dei contributi aziendali di France Télécom non ha integrato e non integra tuttora detti contributi, e ciò impedirebbe di dichiarare l’aiuto compatibile.
(67)
Per quanto riguarda l’aiuto derivante dal mancato rimborso allo Stato delle pensioni corrisposte, l’operatore ritiene che l’analisi del bilancio concorrenziale effettuata dalla Commissione nella sua decisione La Poste dovrebbe portarla, a contrario, a concludere per l’incompatibilità. Questa analisi dovrebbe basarsi sui fatti intervenuti dal 1996 e non, come nella decisione La Poste, in modo ipotetico per il futuro.
(68)
Secondo tale gestore, in molti dei mercati in cui essa opera, France Télécom detiene una posizione di potere di mercato assimilabile a una posizione dominante. Per questo, essa è soggetta a degli obblighi di regolamentazione ex ante sui mercati all’ingrosso della banda larga e della banda larga ad alta velocità, di origine e terminazione su linea fissa. Nella decisione del 16 luglio 2003 relativa a un procedimento di applicazione dell’articolo 82 del trattato CE nella causa COMP-38.233, la Commissione ha d’altro canto constatato e sanzionato un’infrazione all’articolo 102 del TFUE a carico di France Télécom attraverso la sua filiale Wanadoo (44). Dato che l’azienda gode di buona salute finanziaria, gli aiuti ricevuti le hanno consentito di finanziare la sua espansione internazionale, principalmente attraverso l’acquisizione di Orange, Retevisión e AMENA.
(69)
Infine, il gestore chiede alla Commissione di quantificare con precisione gli importi dell’aiuto in questione e, in applicazione della sentenza Deggendorf (45), di rifiutare di ammettere la compatibilità delle misure in questione con il mercato interno fintanto che gli aiuti illegali del passato non siano stati rimborsati.
5. COMMENTI DELLA FRANCIA
(70)
La Francia ritiene che i cambiamenti introdotti nel 1996 nelle modalità di finanziamento delle pensioni dei funzionari dello Stato francese dipendenti di France Télécom non comportino alcun elemento di aiuto di Stato. In ogni caso, la riforma del 1996 sarebbe compatibile con il mercato interno, in particolare, per estensione nel caso in questione, del ragionamento seguito dalla Commissione nella sua decisione La Poste (46).
5.1. Sull’esistenza di un aiuto di Stato
(71)
Secondo la Francia, la legge del 1990 ha posto France Télécom in una situazione anomala e in deroga al diritto comune che prevede che le imprese versino un contributo aziendale liberatorio, proporzionale alla massa salariale e non legato al livello delle pensioni erogate. L’onere assunto da France Télécom sarebbe quindi anomalo, poiché il deficit finanziario del sottoregime per la popolazione interessata era chiaro e destinato a diventare insostenibile per via della riduzione inevitabile del numero di funzionari in servizio e dell’aumento concomitante del numero di pensionati.
(72)
La riforma del 1996 avrebbe allineato il finanziamento delle pensioni al diritto comune, senza produrre l’effetto di porre l’impresa in una situazione concorrenziale più favorevole, dato che la contribuzione di France Télécom è calcolata annualmente in modo da allineare il livello degli oneri sociali e fiscali obbligatori a quelli dei concorrenti del settore delle telecomunicazioni. Tuttavia, la mancata presa in considerazione dei contributi contro i rischi non comuni tra salariati di diritto privato e funzionari nel calcolo dei contributi in applicazione del «tasso di equità concorrenziale» sarebbe giustificata dello status di questi ultimi, che esclude per esempio il rischio di disoccupazione tranne casi eccezionali di licenziamento o revoca.
(73)
La Francia ritiene che la situazione dei concorrenti dell’impresa in Francia deve costituire il quadro di riferimento al fine di determinare se gli oneri gravanti su France Télécom sono normali o meno. Nel caso specifico, tenuto conto della natura esorbitante, in deroga al diritto comune, insostenibile e ingiusta dell’onere che la legge del 1990 imponeva a France Télécom, la sua soppressione e l’allineamento alla situazione dei concorrenti previsti nella riforma del 1996 hanno semplicemente ripristinato le condizioni normali di concorrenza. France Télécom d’altra parte non è stata compensata degli svantaggi subiti sotto tale regime, mentre, come le sue osservazioni mettono in evidenza, essa affronta ancora svantaggi strutturali, costi aggiuntivi e rigidità dovute allo status applicabile ai funzionari statali in servizio per quanto attiene alle misure finanziarie di accompagnamento al pensionamento o al passaggio verso l’amministrazione, gli sforzi in materia di formazione professionale o i costi salariali più alti. Pertanto, l’attuale regime derivante dalla riforma non conferisce alcun vantaggio a France Télécom e non contiene di conseguenza alcun elemento di aiuto di Stato ai sensi del trattato.
(74)
Questa interpretazione si basa sui principi generali emananti dalla giurisprudenza dell’Unione secondo i quali, siccome costituiscono aiuto di Stato soltanto gli interventi che alleviano gli oneri gravanti normalmente sul bilancio di un’impresa, una legge che consente di evitare che il bilancio di un’impresa sia gravato da un onere il quale, in una situazione normale, non sarebbe esistito, non costituisce aiuto di Stato (47). Questo sarebbe il caso, inoltre, delle misure che sollevano un concorrente pubblico da uno svantaggio strutturale rispetto ai suoi concorrenti privati (48). Tale interpretazione sarebbe inoltre conforme alla pratica della Commissione (49).
(75)
Infine, più in generale, la Francia non ritiene pertinente includere nel presente procedimento i meccanismi di compensazione e di sovracompensazione in virtù dei quali France Télécom ha versato i contributi tra il 1991 e il 1996 (cfr. tabella 1) per determinare l’esistenza di un aiuto o la data in cui un vantaggio derivante dalla riforma introdotta con la legge del 1996, che non contiene alcuna disposizione a tale effetto, si è concretizzato. Il pagamento di simili oneri è derivato anche da un regime in deroga al diritto comune nel quale il regime pensionistico applicabile a France Télécom era considerato come autonomo, cosa che non è avvenuta dal 1997.
(76)
Con questa riserva, la Francia ha rivisto la stima degli oneri fornita da France Télécom e menzionata al considerando 61, che l’azienda non ha più versato a partire dal 1997. Sulla base di una reale ricostituzione per il periodo dal 2008 al 2010 estrapolata a ritroso mediante un fattore di passaggio, la Francia ritiene che gli oneri che France Télécom avrebbe versato a tale titolo sono inferiori di 165 milioni di EUR a quelli calcolati dall’azienda.
5.2. Sulla compatibilità di un eventuale aiuto di Stato con il mercato interno
(77)
In ogni caso, la Francia ritiene che se la riforma del 1996 relativa a France Télécom costituisse un aiuto di Stato, questo dovrebbe essere dichiarato compatibile con il mercato interno, conformemente all’analisi seguita dalla Commissione nella sua decisione La Poste (50). La riforma del 1996 solleva France Télécom da un onere strutturale che incideva sulla sua competitività in un mercato in fase di liberalizzazione e i suoi contributi sono ormai calcolati sulla base di un tasso di equità concorrenziale per quanto riguarda i rischi comuni.
(78)
Il fatto che i contributi pagati da France Télécom dal 1997 non integrano i rischi non comuni ai dipendenti di diritto privato, non costituisce un ostacolo alla compatibilità col mercato interno. Al riguardo, la tabella 4, ricavata dalle informazioni fornite dalla Francia, illustra la differenza tra i contributi pagati da France Télécom e quelli che avrebbe pagato se i rischi non comuni fossero stati integrati nel conteggio, al netto delle prestazioni autoassicurate da France Télécom e di altri prelevamenti, che gravano su di essa rispetto ai concorrenti.
Tabella 4
Contributo aziendale di France Télécom tra il 1997 e il 2010 calcolato sul tasso di equità concorrenziale applicato (TEC) e un tasso di equità concorrenziale modificato (TEC*) per integrare i rischi non comuni
Anno
TEC
Milioni EUR
TEC*
Milioni EUR
TEC-TEC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…]%
1 048,6
[…]%
[…]
[…]
2005
[…]%
984,6
[…]%
[…]
[…]
2006
[…]%
957,6
[…]%
[…]
[…]
2007
[…]%
917,6
[…]%
[…]
[…]
2008
[…]%
859,2
[…]%
[…]
[…]
2009
[…]%
805,4
[…]%
[…]
[…]
2010
[…]%
744,5
[…]%
[…]
[…]
(79)
La Francia ritiene che, dal 1997 e fino al 2043, il valore attualizzato dei contributi effettivamente versati e da versare da parte di France Télécom sarebbe di 13,5 miliardi EUR. Un tasso di equità concorrenziale modificato per tener conto dei rischi non comuni nel calcolo, dedotti i contributi gravanti su France Télécom e non sui suoi concorrenti, porterebbe a un contributo annuo più elevato per lo stesso periodo, e cioè 16,7 miliardi EUR. Pur considerando l’inclusione di detti rischi come non pertinente, le autorità francesi hanno calcolato che la differenza (3,2 miliardi EUR) sarebbe largamente compensata dal contributo forfetario straordinario di 5,7 miliardi EUR pagato da France Télécom nel 1997.
(80)
La Francia ritiene che si può considerare, come nella decisione La Poste (51), che tale contributo forfetario può essere assimilato a un conguaglio in grado di compensare il pagamento di contributi connessi a un tasso modificato integrante i contributi per i rischi non comuni. In tal caso, è evidente che l’importo di tale conguaglio supera attualmente l’importo risultante dalla differenza tra il tasso fissato dalla riforma del 1996 e il tasso modificato indicato nella tabella 4, e che tale importo di conguaglio non sarà mai completamente eroso dal differenziale dei tassi. In simili condizioni, i dubbi espressi dalla Commissione nella sua decisione di avvio in merito alla mancanza di una vera equità concorrenziale tra France Télécom e i suoi concorrenti sarebbero fugati.
(81)
Per la Francia, la riforma delle modalità di pagamento delle pensioni dei funzionari dipendenti di La Poste, introdotta nel 2006 e ispirata a quella di France Télécom nel 1996, sarebbe perfettamente paragonabile a quest’ultima per gli aspetti salienti. Tenuto conto di questo parallelismo, nessuna giustificazione consentirebbe alla Commissione di discostarsi dal precedente riguardante la Poste. In particolare, la Commissione dovrebbe ammettere che il contributo forfetario straordinario imposto a France Télécom venga preso in considerazione nell’analisi dell’equità concorrenziale della riforma, considerandolo de facto come un acconto sul pagamento dei contributi connessi ai rischi non comuni.
(82)
A contrario, il dibattito in sede di Assemblea Nazionale e di Senato che faceva riferimento all’epoca ad un periodo di dieci anni di copertura finanziaria della riforma, avrebbe avuto origine da dichiarazioni precise. Siffatto ragionamento non si ritrova né nelle motivazioni relative ai disegni di legge, né nelle leggi in questione o nei testi adottati per la loro applicazione. L’intenzione del legislatore nel 1996 sarebbe stata quindi quella di stabilire gli oneri pensionistici di France Télécom a un livello equivalente a quello dei concorrenti, e non di privare di effetti la riforma per un periodo di dieci anni, come risulterebbe dal ragionamento che la Commissione potrebbe adottare se si basasse su dichiarazioni decontestualizzate.
(83)
I lavori parlamentari indicano chiaramente che l’importo del contributo è stato fissato in modo forfetario, senza un legame con l’onere di cui lo Stato dovrà realmente farsi carico. Inoltre, nella sua decisione n. 96-385 DC del 30 dicembre 1996, la Corte costituzionale francese ha rilevato che il contributo forfetario di 37,5 miliardi FRF trovava la sua giustificazione nell’assunzione in carico da parte dello Stato delle pensioni dei funzionari, senza che ne costituisse la contropartita quando invece, d’altra parte, i versamenti sul bilancio dello Stato non sarebbero destinati a una spesa particolare e verrebbero a concorrere alle condizioni generali di equilibrio del bilancio conformemente all’articolo 18 dell’ordinanza organica del 2 gennaio 1959 relativa alle leggi finanziarie.
(84)
Per la Francia, l’importo preciso del contributo straordinario è stato fissato dalla legge finanziaria per il 1997 tenendo conto non di un periodo di dieci anni durante il quale tale contributo verrebbe a «rimborsare» lo Stato, ma al contrario in funzione dell’effetto sulla struttura di bilancio di France Télécom, che doveva rimanere sostenibile. La calibrazione del suo importo sarebbe stata compiuta non in una logica di compensazione di oneri per lo Stato, ma tenendo conto della capacità contributiva dell’impresa.
(85)
La modalità secondo la quale il contributo è stato gestito senza tener conto delle prestazioni pensionistiche realmente versate dal 1997 confermerebbe la sua natura forfetaria. In tal modo, le cifre fornite dalla Francia indicano che, tra il 1997 e il 2006, le pensioni corrisposte ai funzionari di France Télécom attraverso il conto speciale pensioni ammontano a […] miliardi EUR, sebbene l’Ente pubblico incaricato di gestire il contributo straordinario di France Télécom abbia riversato un importo di 3,4 miliardi EUR in detto conto. Per lo stesso periodo, il saldo non finanziato dai contributi versati ammonterebbe a 1,2 miliardi EUR. D’altro canto, nel 1997, si riteneva che tale fondo avrebbe avuto una durata di vita da 17 a 25 anni, senza rapporto con il periodo di dieci anni sul quale la Commissione basa il ragionamento che sembra voler adottare.
(86)
La Francia ritiene che France Télécom sarebbe stata posta fuori mercato senza la riforma, con tassi di contribuzione che avrebbero raggiunto il 77 % del trattamento di riferimento lordo nel 2010 e la copertura nei suoi conti degli impegni pensionistici per i funzionari. La riforma è stata quindi una tappa decisiva nell’adeguamento alla liberalizzazione del mercato, conforme a un obiettivo dell’Unione, adeguato a questo e limitato allo stretto necessario. Senza questa riforma, France Télécom sarebbe uscita dal mercato e non avrebbe potuto compiere gli investimenti necessari, in particolare per permettere la disaggregazione della rete locale, senza che fosse escluso un rischio di fallimento, in modo tale che la riforma non avrebbe avuto effetti negativi sulla concorrenza.
(87)
Inoltre, secondo la Francia, la riforma della modalità di finanziamento delle pensioni di France Télécom e, in particolare, l’imposizione del pagamento di un contributo straordinario, non avrebbe comportato un costo per lo Stato tra il 1997 e il 2006 ma avrebbe generato, nei fatti, un’entrata netta di oltre 9,1 miliardi EUR per lo Stato francese, secondo le stime delle autorità francesi (52). Se si dovesse procedere a un calcolo del rendimento del contributo straordinario, la Francia ritiene che dovrebbe essere considerato un tasso di attualizzazione del 7 %. Così, il principio di un contributo straordinario era acquisito sin dal 1996. L’orizzonte d’investimento dovrebbe essere lungo, perché i differenziali previsti tra prestazioni da versare e contributi previsti superano i 500 milioni di EUR soltanto nel 2005, cioè 9 anni dopo, e non superano 1 miliardo EUR che 12 anni dopo. In media per il 1996, il tasso delle obbligazioni assimilabili del Tesoro (in prosieguo «OAT») a 15 anni ammontava al 6,9 %. France Télécom ha proceduto dal canto suo a delle emissioni obbligazionarie tra il novembre 1991 e il novembre 1997 al tasso medio compatibile del 7 %.
(88)
Infine, il sequestro degli importi reclamati dalla Commissione in applicazione della decisione relativa all’applicazione della tassa professionale a France Télécom (53) e quindi del pagamento di detti importi, dovrebbero condurre la Commissione a ritenere la sua decisione come posta in esecuzione, conformemente alla comunicazione del 2007 in materia (54). Di conseguenza, l’effetto cumulato di tali aiuti non deve essere preso in esame.
6. VALUTAZIONE DELL’AIUTO
6.1. Esistenza dell’aiuto ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE
(89)
L’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE dispone che: «Salvo deroghe contemplate dai trattati, sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza».
(90)
L’applicazione delle condizioni cumulative di questo articolo ai fatti di cui trattasi viene esaminata nelle sezioni da 6.1.1 a 6.1.5.
6.1.1. Aiuto accordato dallo Stato mediante risorse statali
(91)
La legge del 1990 e la legge del 1996 sono emanate dalla Francia. Esse prevedono la misura in base alla quale France Télécom versa al Tesoro pubblico una contropartita per la liquidazione e la corresponsione delle pensioni dei funzionari di France Télécom effettuate dallo Stato. Dato che, in applicazione della legge del 1996, la contropartita versata da France Télécom al Tesoro pubblico è minore che nella versione iniziale della legge del 1990, l’aiuto è concesso a France Télécom mediante risorse statali francesi.
6.1.2. Favorire talune imprese
(92)
Le disposizioni della legge del 1990 definivano il regime applicabile al gestore pubblico dotato di personalità giuridica France Télécom. La legge del 1996 relativa all’azienda nazionale France Télécom modifica detto regime mediante disposizioni che si applicano a France Télécom secondo le modalità definite soltanto per questa azienda.
(93)
Il regime istituito con la legge del 1990 ha l’obiettivo di determinare una contropartita specifica per i principi e gli importi dei contributi aziendali a fini pensionistici versati da France Télécom allo Stato francese. Inoltre la contropartita che France Télécom deve pagare e che è prevista dalla legge del 1990 nella sua formulazione iniziale, applicata tra il 1991 e il 1996, così come la contropartita diversa istituita con la legge del 1996, applicata dal 1997, sono delle misure specifiche che riguardano unicamente France Télécom, e che quindi sono caratterizzate da selettività, contrariamente a quanto sostiene France Télécom.
6.1.3. Vantaggio economico che falsi o minacci di falsare la concorrenza
(94)
È opportuno stabilire se le misure che stabiliscono l’importo della compensazione in questione favoriscono France Télécom. La questione di sapere se le modifiche introdotte nell’articolo 30 della legge del 1990 con la legge del 1996 costituiscono un aiuto in quanto attribuiscono un vantaggio economico a France Télécom, deve essere valutata alla luce della natura e dell’economia del sistema pensionistico in questione e degli effetti che ne sono derivati per France Télécom, e non in base alle motivazioni o agli obiettivi degli emendamenti. L’obiettivo perseguito emendando la legge del 1990 non è quindi, in linea di principio, pertinente per valutarne gli effetti, contrariamente a quello che sostiene la Francia.
(95)
L’assunzione in carico da parte dello Stato della liquidazione e l’erogazione delle pensioni corrisposte ai funzionari di France Télécom risulta dall’applicazione del codice delle pensioni civili e militari di anzianità, che si applica unicamente agli ex funzionari in questione. Né la legge del 1990 né quella del 1996 hanno modificato lo status di detti funzionari né il principio dell’assunzione in carico da parte dello Stato del pagamento delle loro pensioni. Tale assunzione in carico sembra emanare dal principio secondo il quale i funzionari statutari servono il bene pubblico in piena indipendenza e nell’interesse generale. Non è questo il caso, dato che i funzionari lavorano per un’impresa che presta servizi a titolo oneroso allo scopo di servire l’interesse e l’utile di tale impresa, in concorrenza con altre imprese che prestano gli stessi servizi.
(96)
In tale ottica, il versamento di una contropartita allo Stato, previsto dalla legge del 1990 sia nella sua formulazione iniziale, sia dopo le modifiche introdotte dalla legge del 1996, costituisce un’eccezione al principio dell’assunzione in carico da parte dello Stato francese. Tale eccezione si giustifica con la natura e l’economia del sistema applicabile alle pensioni dei funzionari dipendenti di France Télécom. Infatti, lo Stato francese è tenuto ad effettuare la liquidazione e l’erogazione delle pensioni corrisposte, in applicazione del codice delle pensioni civili e militari di vecchiaia, ai funzionari di France Télécom, che possiedono lo status generale dei funzionari dello Stato francese e non di dipendenti di diritto comune delle prestazioni di previdenza sociale.
(97)
Anche in assenza di una contropartita versata da France Télécom, lo Stato francese continuerebbe ad essere tenuto ad onorare i propri impegni pensionistici nei confronti del personale funzionario, salvo modificare unilateralmente detti impegni. Al contrario, la messa a disposizione di France Télécom di funzionari formati dallo Stato senza contropartita alcuna, relativamente alle pensioni versate o da versare, conferirebbe un vantaggio evidente a quest’ultima.
(98)
Dal momento che le imprese concorrenti di France Télécom non hanno tra il loro personale dei dipendenti aventi status di funzionari pubblici nei confronti dei quali lo Stato francese si troverebbe in una simile posizione di obbligo finanziario, la logica del sistema di finanziamento delle pensioni e del pagamento di contropartite per France Télécom istituito dalla legge non è loro trasferibile. Ciò è dimostrato dal fatto che, essendo diverso lo status del personale impiegato dai concorrenti per quanto riguarda il rischio di mancato pagamento dei salari coperti dal diritto comune delle prestazioni di previdenza sociale, le autorità francesi sembrano ritenere che il versamento dei contributi sociali per la copertura di tale rischio si giustifichi nel loro caso. È proprio tale status che la Francia eccepisce ritenendo che l’inclusione dei rischi non comuni ai funzionari e al personale di diritto privato nel calcolo della contropartita versata da France Télécom allo Stato in applicazione della del 1996 non sia giustificata.
(99)
Ne consegue che, per quanto attiene agli oneri versati per il proprio personale di diritto privato, tali imprese non si trovano né di fatto né di diritto in una situazione paragonabile a quella di France Télécom nei confronti dei funzionari suoi dipendenti, contrariamente a quanto sostengono nelle loro osservazioni lo Stato francese e France Télécom.
(100)
Analogamente, non si può paragonare il regime di contropartita applicato a France Télécom al regime definito per altri enti pubblici che impiegano dipendenti statali, come la Monnaie de Paris, o l’Office National des Forêts, e che possono essere qualificati come aziende per alcune delle loro attività ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE, o per altri enti pubblici a carattere industriale e commerciale, come EDF o GDF per il passato. EDF o GDF avevano sistemi pensionistici specifici, non allineati a quelli della funzione pubblica. I regimi di EDF e di GDF, d’altro canto, sono stati successivamente integrati nel regime generale, anche se è opportuno sottolineare che la Commissione ha concluso che non esiste un aiuto soltanto nella misura in cui l’assunzione è finanziariamente neutra per lo Stato (55), situazione che nel caso della riforma del 1996 in esame non si verifica.
(101)
In compenso, il regime di contropartita in favore dello Stato per il versamento delle pensioni dei dipendenti pubblici di La Poste, prima delle modifiche descritte e approvate a certe condizioni dalla Commissione nella sua decisione La Poste, era anche quello di un’azienda nazionale assimilabile a un ente pubblico a carattere industriale e commerciale e rimaneva, in virtù della legge del 1990 nella sua formulazione iniziale, simile a quella di France Télécom, per quanto riguardava il rimborso annuale allo Stato delle pensioni corrisposte ai funzionari in congedo e il pagamento degli oneri previsti all’articolo L-134 del codice di previdenza sociale francese.
(102)
Anche se è evidente che La Poste non si trova in concorrenza con France Télécom, concorrenza che i vantaggi concessi a quest’ultima sarebbero in grado di falsare o di minacciare di falsare, rimane il fatto che la logica e le disposizioni del regime pensionistico dei funzionari di France Télécom prima della riforma del 1996 erano gli stessi del regime paragonabile applicato a La Poste alla stessa epoca. D’altro canto, la Commissione ha ritenuto nella sua decisione La Poste che la riforma del regime applicabile a La Poste costituiva un aiuto di Stato, contrariamente a quanto sostenuto dalla Francia relativamente a France Télécom. Più in generale, per valutare la situazione di France Télécom, la situazione di riferimento è quella di un’impresa, pubblica o privata, che occupa funzionari che hanno mantenuto il proprio status. Simili imprese si troverebbero nella situazione di riferimento di France Télécom. È dunque in funzione di tale sistema di riferimento che può essere valutata l’esistenza di un aiuto di Stato in favore di France Télécom.
(103)
Inoltre, non si può sostenere che una misura non conferisce un vantaggio a un’impresa, France Télécom nella fattispecie, per il semplice fatto che viene a compensare un certo svantaggio che detta impresa avrebbe subito nel passato, contrariamente a quanto sostenuto dalla Francia e da France Télécom. La Commissione ha di recente respinto l’argomentazione di un operatore storico delle telecomunicazioni concorrente di France Télécom secondo il quale specifici diritti sociali di pensione assimilabili a quelli della funzione pubblica ereditati dal passato e diversi da quelli di diritto comune per una parte del personale giustificano misure di riduzione degli oneri sociali connessi alle pensioni di quella categoria di dipendenti sostenuti dal gestore (56). Al riguardo, come evidenziavano le autorità francesi in fase di discussione, la legge del 1996 ha imposto un onere nuovo e gravoso per lo Stato francese per la liquidazione e il servizio delle pensioni corrisposte ai funzionari di France Télécom. In concomitanza, la legge del 1996 ha dunque avuto l’effetto di ridurre la contropartita che France Télécom aveva sempre versato.
(104)
Date le modalità di calcolo del tasso di contribuzione aziendale previsto dalla legge, dal 31 dicembre 1996, France Télécom versa allo Stato una contropartita inferiore a quella che avrebbe versato se non fosse intervenuta la legge. Inoltre, dato il carattere liberatorio della contribuzione aziendale istituita con questa legge, France Télécom ha ripreso immediatamente al 31 dicembre 1996 la riserva allocata nei conti per il pagamento dei suoi obblighi futuri. In tal modo, l’onere di cui France Télécom è stata liberata non era nuovo, dato che la legge del 1990 riprendeva la pratica di bilancio anteriore, né imprevedibile, dato che l’impresa costituiva delle riserve a tal scopo, né in deroga al diritto comune della previdenza sociale, dato che quest’ultima non si applica alla contropartita versata da France Télécom.
(105)
Dalla sua entrata in vigore, la legge del 1996 ha trasferito allo Stato francese l’obbligo di contribuzione annuale che copre integralmente in fine l’onere di finanziamento delle pensioni del personale interessato. L’importo dell’aiuto consentito dalla legge del 1996 può essere calcolato, dalla sua entrata in vigore, mediante la differenza annuale tra la contropartita costituita dal contributo liberatorio spettante al datore di lavoro versato da France Télécom allo Stato francese e gli oneri che avrebbe versato in applicazione della legge del 1990, riportati nella tabella 1, se questa fosse rimasta immutata, dedotto l’ammontare del contributo forfetario versato nel 1997.
(106)
Dalle valutazioni fornite dalla Francia e illustrate nel considerando 40 risulta che, al momento della riforma nel 1996 e fino all’estinzione prevista degli obblighi finanziari risultanti dall’onere assunto dallo Stato francese, le autorità francesi potevano stimare l’importo totale del nuovo onere netto fino a 2043, data in cui gli obblighi finanziari dello Stato nei confronti dei funzionari in pensione o dei loro aventi diritto sarebbero estinti, a […] miliardi EUR. Il valore attuale dell’onere netto ammonta a […] miliardi EUR nel 1996 dedotti i contributi annui di France Télécom (15,2 miliardi EUR), quelli dei dipendenti ([…] miliardi EUR) e il contributo forfetario straordinario di 5,7 miliardi EUR.
(107)
È opportuno notare d’altro canto che gli importi stimati all’epoca della riforma nel 1996 costituiscono un’approssimazione dell’importo reale (57). Gli importi di contropartita previsti a carico di France Télécom sotto forma di contributi annui, nonché il conguaglio di 5,7 miliardi EUR versato nel 1997, non avevano l’oggetto né l’effetto di cercare la neutralità di bilancio per lo Stato francese. Se fosse stato questo il caso, previa verifica dell’adeguatezza delle ipotesi si calcolo attuariale, vi sarebbe stata equivalenza tra costi ed entrate per tutto il periodo e, di conseguenza, mancanza di vantaggio economico per France Télécom.
(108)
Le autorità francesi erano consapevoli del fatto che il «trasferimento degli oneri pensionistici dei funzionari di France Télécom nel bilancio generale dello Stato» costituiva «un onere nuovo e gravoso per lo Stato», che il contributo forfetario straordinario o il prodotto della cessione di una parte delle azioni dell’impresa detenute dallo Stato avrebbero coperto solo parzialmente. I dibattiti citati nel considerando 31 mostrano che lo Stato francese non ha cercato nel 1996 di compensare integralmente il nuovo onere che andava ad accollarsi per l’avvenire, ma al contrario ha cercato di assumere un nuovo onere e che «[fossero] prima di tutto gli interessi dell’azienda ad essere presi in considerazione in questa vicenda».
(109)
È evidente che, anche con ipotesi attuariali diverse da quelle adottate dallo Stato francese per stimare il nuovo onere che andava ad assumere e nonostante il contributo forfetario straordinario pagato nel 1997, la riforma ha conferito un vantaggio economico considerevole sotto forma di contributi pensionistici aziendali ridotti. Dato che la contribuzione forfetaria o conguaglio permetteva non di coprire totalmente gli oneri trasferiti allo Stato francese ma, tutt’al più, di ridurli e, tenuto conto degli ordini di grandezza in questione, non può essere confermata l’adeguatezza del calcolo attuariale adottato all’epoca né l’esattezza delle stime risultanti per tutto il periodo fino al 2043.
(110)
D’altro canto, non è possibile comparare i vantaggi finanziari risultanti dai contributi ridotti di France Télécom con i presunti svantaggi derivanti dal fatto di dare lavoro a funzionari pubblici, come adduce France Télécom, sostenuta dalla Francia. Infatti, la legge del 1996 non ha, in ogni caso, aumentato tali presunti svantaggi, dato che ciò non ha portato all’assunzione di altri funzionari. Stanti così le cose, allievando France Télécom di una parte dei suoi obblighi finanziari, l’obiettivo della Legge del 1996 non era di compensare un presunto svantaggio legato ai salari o, secondo le parole di France Télécom, la flessibilità ridotta del lavoro dovuta alla presenza di dipendenti pubblici.
(111)
È dunque ad abundantiam che occorre rispondere alle argomentazioni sui presunti svantaggi dell’impiego di funzionari pubblici, svantaggi addotti dalla Francia e da France Télécom.
-
Innanzi tutto, France Télécom disponeva, alla vigilia dell’apertura totale del mercato francese alla concorrenza, di un personale formato e competente senza il quale, se si fosse dovuto sostituire integralmente, la sua posizione nel mercato non si sarebbe potuta mantenere, cosa che France Télécom omette di segnalare nelle sue comunicazioni.
-
Inoltre, l’importo dei salari e l’investimento in formazione del personale che France Télécom valuta come svantaggi, costituiscono degli oneri normali nel bilancio di un’impresa, e non è detto che non migliorino l’impegno e la produttività del personale rispetto ai concorrenti.
-
D’altro canto, se è vero che France Télécom non dispone di possibilità di adeguamento della sua massa salariale attraverso l’attuazione di un programma sociale di riduzione del personale per i dipendenti interessati, c’è qualche perplessità che un simile piano mirante solo ai funzionari pubblici proprio per il loro status potrebbe essere realizzato validamente, quando la cessazione delle assunzioni di dipendenti pubblici nel 1997 e il ricorso a dipendenti di diritto privato le ha offerto possibilità certe di flessibilità di adeguamento della propria massa salariale.
-
Infine, se è vero che l’impresa dedica un budget notevole a incentivare il prepensionamento dei dipendenti in questione, è anche vero che l’incentivazione e l’interesse per l’azienda ad attuare un simile dispositivo sarebbero stati minori senza il trasferimento allo Stato francese di obbligazioni finanziarie che assumeva France Télécom, previsto dalla legge del 1996. Il dispositivo permette quindi d’incentivare il prepensionamento e dunque, per le persone interessate, l’assunzione in carico anticipata da parte dello Stato. Senza la legge del 1996, France Télécom avrebbe continuato ad assicurare tale presa in carico.
(112)
Priva di fondamento, in mancanza di collegamenti con la questione dell’esistenza o meno di un vantaggio economico risultante dalle misure in questione, appare anche la presa in considerazione dei vantaggi concorrenziali ricavati da France Télécom dal suo vecchio monopolio, addotti dai denuncianti. I presunti vantaggi e svantaggi non hanno alcun rapporto con la questione dell’equità concorrenziale sui mercati delle telecomunicazioni per quanto attiene agli oneri sociali.
(113)
Soltanto il contributo forfetario straordinario previsto dalla legge del 1996 è tenuto ad aggravare in modo immediato gli oneri di France Télécom per quanto riguarda la situazione di riferimento già individuata. Il versamento del contributo forfetario ha ridotto l’importo dell’aiuto di cui ha beneficiato e beneficerà France Télécom fino all’estinzione dell’onere finanziario assunto dallo Stato francese al posto di France Télécom in applicazione della legge del 1996. Senza pregiudizio dell’esattezza dei metodi attuariali utilizzati dal governo francese all’epoca, in assenza del contributo forfetario, l’importo degli oneri di cui France Télécom sarebbe stata sollevata si aggirerebbe attorno ai 18,9 miliardi EUR e non […] miliardi EUR, in valore netto del 1996.
(114)
La legge del 1996 ha quindi permesso a France Télécom di disporre di maggiori risorse finanziarie per operare sui mercati in cui essa è attiva. Tali risorse erano quindi, data la legge del 1996, più consistenti di quelle di cui France Télécom disponeva all’epoca della legge del 1990 nella sua formulazione iniziale. I mercati di servizi di telecomunicazioni sui quali operava e opera France Télécom in tutto il territorio in Francia e in altri Stati membri sono stati gradualmente aperti alla concorrenza attraverso la progressiva scomparsa dei diritti esclusivi o speciali a partire dal 1988, e successivamente, salvo deroghe specifiche, del tutto a partire dal 1998. L’apertura alla concorrenza è stata totale in Francia nel 2002. La scomparsa delle barriere giuridiche è stata accompagnata dall’ingresso di altri gestori con i quali France Télécom si è trovata e si trova in concorrenza, ancor prima delle misure legislative del 1990 e 1996, oggetto della presente decisione.
(115)
Liberatasi dell’obbligo di accantonamento degli oneri pensionistici futuri per le pensioni dei suoi dipendenti pubblici, e assoggettata a un livello di contributi annui inferiore, France Télécom ha potuto disporre di un bilancio alleggerito d’impegni ed oneri, aumentando in tal mondo la sua attrattività per ottenere capitali, e ciò l’ha posta in una situazione più favorevole di quella precedente alla riforma del 1996. Liberata da un onere sostenuto sul suo mercato storico francese, France Télécom ha quindi potuto facilmente svilupparsi su mercati di altri Stati membri nuovamente aperti alla concorrenza, cosa che ha effettivamente fatto, come si evince dai punti da 48 a 50.
(116)
Ne consegue che la riduzione degli oneri di France Télécom derivante dalle modalità di calcolo della compensazione da versare allo Stato francese per la presa in carico delle pensioni dei funzionari pubblici falsa o minaccia di falsare la concorrenza tra France Télécom e i nuovi gestori in Francia e negli altri Stati membri in cui France Télécom è presente.
6.1.4. Incidenza sugli scambi tra gli Stati membri
(117)
I mercati sui quali France Télécom opera in Francia sono stati progressivamente aperti alla concorrenza sin dal 1988 e, per tale motivo, sono molto aperti agli scambi tra Stati membri. La direttiva 96/19/CE aveva come obiettivo la liberalizzazione totale del settore delle telecomunicazioni a partire dal 1o gennaio 1998. In Francia si sono insediati anche degli operatori il cui capitale è parzialmente detenuto da imprese di altri Stati membri diversi da essa. Alcuni di questi mercati riguardano le comunicazioni internazionali tra Stati membri. Inoltre, attraverso delle filiali, France Télécom fornisce servizi di comunicazioni elettroniche in altri Stati membri, principalmente la Spagna, il Belgio o il Regno Unito.
(118)
In tali condizioni, una misura che riduce gli oneri generali di gestione e funzionamento di France Télécom e libera in questo modo delle risorse di cui tale impresa dispone per investire o per migliorare le sue offerte commerciali in Francia o per stabilirsi in altri Stati membri è in grado d’incidere sugli scambi tra Stati membri.
6.1.5. Conclusione sull’esistenza di un aiuto ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE
(119)
Da quanto precede risulta che, riducendo la contropartita costituita dai contributi aziendali da versare allo Stato per gli oneri pensionistici previsti dalla legge del 1990 nella sua redazione iniziale e sostituendovi la contropartita prevista dalla legge del 1996, nella misura in cui quest’ultima contropartita è inferiore a quella applicata in precedenza, la Francia ha accordato, con proprie risorse, un aiuto a France Télécom che falsa o minaccia di falsare la concorrenza e incide sugli scambi tra Stati membri ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE e questo, al momento del trasferimento di oneri istituito con la legge del 1996.
(120)
È quindi necessario valutare se tale aiuto può essere dichiarato compatibile con il mercato interno.
6.2. Basi giuridiche alternative di compatibilità dell’aiuto
(121)
La Commissione prende atto che la Francia non ha fatto riferimento all’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE come fondamento della compatibilità delle misure in questione.
(122)
Le deroghe previste all’articolo 107, paragrafo 2, del TFUE, relative agli aiuti a carattere sociale concessi ai singoli consumatori, agli aiuti che mirano a rimediare alle calamità naturali ed altri eventi straordinari, come pure agli aiuti accordati in alcune regioni della Repubblica federale di Germania, sono manifestamente sprovvisti di pertinenza nel caso in oggetto.
(123)
Quanto alle deroghe previste all’articolo 107, paragrafo 3, del TFUE la Commissione constata che gli aiuti in questione non sono destinati a favorire lo sviluppo economico delle regioni ove il tenore di vita sia anormalmente basso, oppure si abbia una grave forma di sottoccupazione, non costituiscono un importante progetto di comune interesse europeo né pongono rimedio a un grave turbamento dell’economia francese. Essi non sono destinati neanche a promuovere la cultura e la conservazione del patrimonio.
(124)
Appare evidente pertanto che soltanto l’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE può essere applicato per valutare la compatibilità di tale misura.
6.3. Compatibilità dell’aiuto ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE
(125)
Ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE: «Possono considerarsi compatibili con il mercato interno: […] gli aiuti destinati ad agevolare lo sviluppo di talune attività o di talune regioni economiche, sempre che non alterino le condizioni degli scambi in misura contraria al comune interesse […]».
(126)
Perché un aiuto sia considerato compatibile con il mercato interno se agevola lo sviluppo di talune attività o di talune regioni economiche, deve migliorare le modalità con cui l’attività viene esercitata. Un aiuto è compatibile ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), solo se non altera le condizioni degli scambi in misura contraria all’interesse comune. Nella sua valutazione, la Commissione accorda una particolare importanza ai criteri di necessità e di proporzionalità (58).
(127)
A titolo preliminare e tenuto conto dei dubbi sollevati dalla Commissione nella sua decisione di avvio del procedimento, è opportuno notare che la Francia ha prelevato da France Télécom un importo adeguato, corrispondente al recupero degli aiuti richiesti dalla Commissione nella sua decisione riguardante l’applicazione della tassa professionale a France Télécom (59). La Commissione ritiene, dopo la conferma della sentenza del Tribunale che ha respinto il ricorso di annullamento di tale decisione da parte della Corte di giustizia (60), che la Francia abbia adottato le misure necessarie per adempiere agli obblighi derivanti da tale decisione. Dato che il corretto recupero degli aiuti versati in applicazione della tassa professionale elimina il vantaggio economico di cui France Télécom avrebbe goduto a tale titolo, non occorre valutare gli effetti di un eventuale cumulo con l’aiuto oggetto del presente procedimento.
(128)
Per il resto, è opportuno notare prima di tutto che, contrariamente agli oneri d’investimento, gli oneri sociali di un’azienda sono costi ricorrenti di funzionamento e che un aiuto che li riduce costituisce un aiuto al funzionamento dell’azienda, la cui compatibilità con il mercato interno dev’essere, secondo la giurisprudenza della Corte, valutata in senso molto restrittivo da parte della Commissione.
6.3.1. Conformità della misura di aiuto con un obiettivo d’interesse comune
(129)
Nella fattispecie, l’aiuto posto in esecuzione dal 1997 può essere considerato come destinato ad agevolare lo sviluppo dell’attività economica di prestazione di servizi di comunicazioni elettroniche, nel contesto della liberalizzazione totale di tali mercati. Infatti, la legge del 1996 è stata adottata insieme alla legge n. 96-659 del 26 luglio 1996 di regolamentazione delle telecomunicazioni, che trasponeva gli obblighi derivanti per la Francia dal diritto dell’Unione e, specificatamente, dalla direttiva 96/19/CE.
(130)
Al riguardo, l’obiettivo generale della legge del 1996 per quanto riguarda il pagamento di una contropartita finanziaria allo Stato francese è quello di allineare i livelli degli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom a quelli delle altre aziende del settore delle telecomunicazioni rientranti nel diritto comune delle prestazioni sociali. Lo strumento utilizzato, e cioè una misura di aiuto riguardante direttamente ed esclusivamente il modo in cui i contributi aziendali di France Télécom sono stabiliti, appare adeguato per raggiungere l’obiettivo prefissato.
(131)
Una misura di aiuto che mira a diminuire gli oneri sociali di France Télécom assunti in un periodo in cui la fornitura di un servizio in regime di monopolio per una parte preponderante delle sue attività non richiedeva un comportamento economicamente efficace può contribuire, in un contesto concorrenziale differente, a migliorare il modo in cui sono prestati i servizi un tempo in regime di monopolio, fino a quando l’allocazione delle risorse finanziarie delle imprese concorrenti ai propri rispettivi oneri sociali non falsi una concorrenza basata sui meriti. Certamente, vengono di seguito espresse delle riserve sull’adeguatezza di alcune disposizioni di legge per raggiungere l’obiettivo fissato. Tuttavia, né la sua legittimità né la sua conformità con l’obiettivo d’interesse comune di sviluppare mercati di servizi di comunicazioni elettroniche in cui la concorrenza sia efficace, contribuendo così al progresso tecnologico e allo sviluppo economico di tale attività, potrebbero essere messi in dubbio.
6.3.2. Necessità della misura di aiuto
(132)
Il tetto massimo del numero di funzionari pubblici presso France Télécom indotto dal divieto di assunzione dopo il 1o gennaio 2002 previsto dalla legge del 1996 avrebbe avuto come inevitabile conseguenza un notevole appesantimento degli oneri pensionistici gravanti su France Télécom in proporzione ai funzionari in attività. In tal modo, privata della possibilità di assumere dipendenti pubblici, cosa d’altro canto comprensibile, data la natura ormai concorrenziale della prestazioni dei servizi in questione, France Télécom avrebbe dovuto fronteggiare un onere per il pagamento delle pensioni eccessivo per il personale interessato rispetto a quello cui i suoi concorrenti dovevano e devono far fronte. È opportuno inoltre notare che gli impegni di versamento di contropartita allo Stato francese previsti dalle disposizioni iniziali della legge del 1990 riguardavano non solo i funzionari in servizio nell’ambito di mercati concorrenziali nel 1990 e negli anni seguenti, ma anche i funzionari della direzione generale del ministero delle Poste e Telecomunicazioni in pensione nel 1990.
(133)
A titolo illustrativo, il tasso di contribuzione che sarebbe derivato a France Télécom dal mantenimento in vigore delle disposizioni della legge del 1990 sarebbe stato del 77 % dei salari lordi di riferimento dei funzionari in servizio nel 2010, secondo la Francia. Questo tasso è da mettere in relazione con quello del […]% che permetterebbe di garantire un’equità concorrenziale totale per i rischi comuni e non comuni tra France Télécom e i suoi concorrenti. In valore assoluto, la differenza rappresenterebbe […] milioni di EUR circa di costi aggiuntivi annui rispetto al tasso di contribuzione che garantisce l’equità concorrenziale. Inoltre, non essendo stato specificato nella legge il carattere ormai liberatorio dei contributi aziendali, France Télécom avrebbe dovuto continuare a coprire il fabbisogno di accantonamento aumentato significativamente rispetto all’accantonamento di 3,6 miliardi EUR già costituiti nel 1996.
(134)
A tale riguardo, le considerazioni dei denuncianti sul fatto che France Télécom abbia potuto contrarre dal 1996 un debito finanziario molto superiore all’onere di cui lo Stato francese l’ha alleggerita non sono pertinenti perché non hanno alcuna relazione con la questione esaminata. Anche se l’aumento del debito finanziario assunto da France Télécom dal 1996 e gli importi in questione a tale data sembrano escludere il rischio di fallimento dell’impresa menzionato dalla Francia se il regime previsto dalla legge del 1990 fosse proseguito, la misura di aiuto appare necessaria in avvenire per far sì che France Télécom possa far valere sui mercati in questione una concorrenza basata sul merito, senza essere svantaggiata a causa del peso di oneri sociali ereditati dal passato che i suoi concorrenti non devono sostenere.
(135)
Le considerazioni dei denuncianti e del gestore di telecomunicazioni sulla pertinenza di un bilancio complessivo mirante a valutare la necessità dell’aiuto rispetto agli altri vantaggi ottenuti da France Télécom dal suo monopolio passato, non sono fondati nel caso di cui trattasi. È vero che, dal 1996, la posizione di France Télécom in molti mercati di servizi in cui essa opera in Francia rimane prevalente, in particolare in virtù degli effetti di rete inerenti ai mercati di comunicazioni. Inoltre, France Télécom ha esteso la sua presenza ai mercati di altri Stati membri acquisendovi posizioni significative, soprattutto in Polonia e in Spagna. Ciò non toglie che, come evidenziato indirettamente dal gestore di telecomunicazioni nelle sue osservazioni, a causa della sua posizione dominante ai sensi dell’articolo 102 del TFUE o del suo significativo potere di mercato ai sensi della regolamentazione applicabile alle comunicazioni elettroniche nell’Unione (61), France Télécom è soggetta ad obblighi asimmetrici specifici ai quali non sono soggetti aziende concorrenti il cui potere di mercato è minore.
(136)
Tali obblighi, per esempio in materia di accesso alla sua rete, di orientamento dei prezzi in funzione dei costi o di astensione da comportamenti commerciali che sarebbero consentiti a un’azienda non dominante hanno lo scopo di fare in modo che la posizione di France Télécom ereditata dal suo vecchio monopolio non sia più dannosa per la concorrenza. Tali strumenti regolamentari ad hoc, concepiti ed applicati regolarmente dalle autorità nazionali di regolamentazione della concorrenza e dalla Commissione (62), sono più mirati ed efficaci per rimediare agli effetti persistenti dei vantaggi ottenuti da par France Télécom dal suo vecchio monopolio, cui si riferiscono i denuncianti.
(137)
Inoltre, l’aiuto di Stato oggetto del presente procedimento appare, in via di principio, necessario per raggiungere un obiettivo d’interesse comune migliorando le condizioni di concorrenza afferenti agli oneri pensionistici e, di conseguenza, la prestazione di servizi di comunicazioni elettroniche.
6.3.3. Proporzionalità dell’aiuto
(138)
Occorre constatare che la contropartita finanziaria in favore dello Stato definita dalla legge del 1990 per la liquidazione e il servizio delle pensioni è specifica per France Télécom e sui generis. Al principio del rimborso totale previsto dalle legge iniziale del 1990 si è sostituito un regime diverso di determinazione dell’ammontare della contropartita da versare allo Stato a partire dal 1996. Diverse opzioni di determinazione dell’ammontare della contribuzione aziendale da versare da parte di France Télécom, fino all’assunzione in carico integrale da parte dello Stato senza rimborso, erano teoricamente possibili. Tale contropartita è calcolata dal 1997 con riferimento a taluni oneri sostenuti dalle imprese concorrenti nel settore. Al fine di determinare se l’aiuto sia proporzionale per raggiungere l’obiettivo fissato, è opportuno pertanto valutare il carattere oggettivo e giustificato del riferimento per la determinazione dell’ammontare della contropartita fissato dalla legge del 1996.
(139)
È opportuno osservare prima di tutto che, in procedimenti relativi alla riduzione di oneri connessi alle pensioni di dipendenti pubblici di vecchi gestori monopolistici nel settore delle telecomunicazioni, OTE in Grecia e BT Plc nel Regno Unito, la Commissione ha valutato principalmente se tali aziende erano soggette ad oneri sociali equivalenti a quelli dei concorrenti per decidere, rispettivamente, della compatibilità e dell’incompatibilità con il mercato interno ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE degli aiuti di Stati accordati ai gestori in questione (63). La Commissione constata che nella fattispecie, i contributi liberatori versati ogni anno da France Télécom e previsti dalla legge del 1996 non consentono di garantire il prelevamento di oneri sociali equivalenti a quelli dei suoi concorrenti. Il tasso di equità concorrenziale (in prosieguo «TEC») non è raggiunto.
(140)
Tuttavia, la Francia e France Télécom fanno valere il contributo forfetario straordinario di 5,7 miliardi EUR versato nel 1997 da France Télécom in applicazione della legge del 1996. L’importo di tale contributo forfetario è stato fissato nel 1996 in modo da compensare, in un periodo di dieci anni di applicazione della legge del 1996, il costo aggiuntivo allora previsto per lo Stato, tenendo conto d’altro canto degli accantonamenti che France Télécom aveva costituito e che l’azienda poteva riprendere nell’esercizio 1996-1997. Il contributo forfetario straordinario si suddivide in due elementi:
-
da una parte, un importo di 3,6 miliardi EUR corrispondente agli accantonamenti costituiti da France Télécom fino al 1996 per far fronte agli oneri pensionistici futuri dei funzionari allora previsti;
-
dall’altra, un importo di 2,1 miliardi EUR (in prosieguo l’«importo complementare»), corrispondente, tanto nelle previsioni delle autorità pubbliche che nei fatti, agli oneri sociali netti di liquidazione delle pensioni che lo Stato avrebbe dovuto sostenere per un periodo di 10 anni, tra il 1997 e il 2006, in virtù del trasferimento dell’onere pensionistico dei funzionari nel settore delle telecomunicazioni.
(141)
Dato che l’importo forfetario di 5,7 miliardi EUR non ha mai avuto l’obiettivo di compensare l’assenza di tasso di equità concorrenziale tra France Télécom e i suoi concorrenti, non sarebbe giustificato mettere in bilancio tale importo e i contributi annui liberatori che non sono stati versati da France Télécom quando invece sarebbero stati necessari per giungere a un tasso di equità concorrenziale reale.
(142)
In compenso, da un esame dei dibattiti parlamentari emerge che l’importo complementare di 2,1 miliardi EUR era destinato a coprire il trasferimento di oneri dal 1997 al 2006 e, nei fatti, a eliminare gli effetti dell’aiuto per un periodo di dieci anni. Così, lo sforzo finanziario netto di France Télécom corrispondente a tale importo complementare è consistito nel finanziare, per un periodo di dieci anni, il costo aggiuntivo della riforma per lo Stato francese.
(143)
D’altro canto, il contributo straordinario integra la ripresa degli accantonamenti costituiti fino al 1996 e divenuti senza oggetto. Gli accantonamenti ripresi dallo Stato erano stati costituiti da France Télécom per far fronte agli oneri derivanti dalle pensioni future e tale dotazione elimina gli effetti dell’aiuto per il periodo di pagamento delle pensioni che erano destinati a coprire.
(144)
Tuttavia, la legge del 1996 si riferisce a un contributo straordinario unico, senza che le disposizioni applicabili, né quelle della legge finanziaria né quelle dei decreti successivi distinguano un importo derivante dagli accantonamenti, che occorrerebbe dedurre dall’onere trasferito allo Stato per la durata di tale periodo. L’articolo 6 della legge del 1996 precisa che il contributo forfetario eccezionale è versato a titolo di contropartita dell’assunzione in carico da parte dello Stato delle pensioni corrisposte ai funzionari dello Stato. L’importo di tale contributo straordinario dev’essere dunque preso in considerazione nella sua totalità nell’analisi della riforma.
(145)
Dal momento che France Télécom, mediante il versamento di tale contributo forfetario straordinario, ha coperto l’onere pensionistico dei funzionari del settore delle telecomunicazioni e l’onere di compensazione tra regimi per un periodo di circa quindici anni, gli effetti dell’aiuto sono stati neutralizzati. France Télécom ha dunque, mediante il versamento di tale contributo straordinario, neutralizzato gli effetti dell’aiuto per tale periodo. Pertanto, si giustifica il fatto che, per tale periodo, France Télécom non sia tenuta a soddisfare le condizioni di compatibilità di tale aiuto, e dunque che non paghi il contributo annuo necessario per assicurare un tasso di equità concorrenziale che includa i rischi non comuni dei salariati di diritto privato.
(146)
È opportuno tornare in dettaglio sulle fasi di questo ragionamento.
(147)
Non si può non constatare che i prelevamenti annui liberatori versati da France Télécom dalla riforma del 1996 non permettono di raggiungere un tasso di equità concorrenziale, come evidenziato dalla decisione di avvio del procedimento. Ciò risulta dal fatto che il tasso applicato a France Télécom integra solo i contributi corrispondenti ai rischi comuni tra dipendenti di diritto privato e funzionari dello Stato, e per questo motivo esclude dei contributi che corrispondono ai rischi non comuni come la disoccupazione o il mancato pagamento dei salari in caso di risanamento o liquidazione giudiziaria dell’impresa.
(148)
Inoltre, dalla tabella 4 si evince che la mancata assunzione dei rischi non comuni nel calcolo del contributo da versare da parte di France Télécom si traduce in uno scarto notevole tra la contropartita che France Télécom versa allo Stato e quella che verserebbe se il tasso di contribuzione fosse calcolato per garantire un’equità concorrenziale totale con le basi di calcolo degli oneri dei concorrenti. Pertanto, la misura di aiuto derivante dalla legge non rispetta il principio di proporzionalità. Perché questa soddisfacesse tale principio e per raggiungere l’obiettivo legittimo evidente di migliorare le condizioni di concorrenza allineando le modalità di calcolo relative agli oneri sostenuti dalle imprese attive sui mercati di telecomunicazioni in questione in Francia, l’aiuto concesso a France Télécom in applicazione della legge del 1996 avrebbe dovuto e dovrebbe effettivamente allineare in futuro detti oneri includendo quelli afferenti i rischi non comuni delle due categorie di personale.
(149)
A questo proposito, l’argomentazione addotta dalla Francia secondo la quale i funzionari pubblici non sono esposti a certi rischi e, per questo motivo, non si giustifica il fatto che si versino contributi per tali rischi, non può essere accettata. Prima di tutto, è in virtù di misure statali che detti rischi non si presenteranno, e non si giustifica per questo il fatto che France Télécom ne tragga un vantaggio pecuniario. Per esempio, è proprio per l’impegno dello Stato francese nei confronti dei funzionari in servizio presso France Télécom e per il fatto che lo Stato francese è l’assicuratore di se stesso che il rischio di mancato pagamento dei salari in caso di liquidazione giudiziaria dell’impresa non si presenterà. Ma la possibilità che France Télécom dichiari fallimento, come un concorrente, non può essere esclusa. Nei due casi, non si tratta di un vantaggio fornito all’azienda, ma direttamente ai salariati di quest’ultima. La garanzia di riversamento dei salari interviene dopo l’azienda ha cessato di esistere. Un’azienda concorrente dovrà versare contributi per coprire il rischio di mancato pagamento dei salari dopo la sua scomparsa, contrariamente a France Télécom. Non si giustifica pertanto il fatto di conferirle un vantaggio, sotto forma di contributi ridotti o, nei fatti, di un’esclusione di tale rischio dalla modalità di calcolo dei contributi di France Télécom.
(150)
In secondo luogo, fondamentalmente, l’obiettivo stesso della riforma introdotta nel 1996, che non sembra esser stato portato alle sue logiche conseguenze, è di allineare le condizioni di concorrenza per gli oneri fiscali e sociali tra tutti i concorrenti del settore, e questo indipendentemente dallo status dei loro dipendenti e dall’esistenza di un obbligo effettivo per France Télécom di aderire e di versare contributi agli organi di gestione competenti. È proprio questa logica di allineamento delle condizioni di concorrenza che potrebbe rendere compatibile la misura presa in esame con il mercato interno. Che il personale di France Télécom sia o meno esposto a simili rischi non è quindi pertinente in tale logica.
(151)
In conclusione, una riduzione dell’assunzione in carico delle pensioni con un trasferimento di onere netto allo Stato rispetterebbe il principio di proporzionalità soltanto se permettesse un allineamento delle condizioni di concorrenza. France Télécom non è stata messa in situazione di equivalenza completa con le imprese del settore per quanto riguarda gli oneri sociali gravanti sui salari, dato che alcuni oneri sociali e fiscali non sono stati integrati nella base di calcolo del contributo annuo.
(152)
Inoltre, non si giustifica, contrariamente alle pretese della Francia e di France Télécom, il fatto di prendere in considerazione l’importo del contributo forfetario straordinario di 5,7 miliardi EUR già versato da France Télécom nel 1997 per compararlo all’insufficiente tasso di contribuzione liberatoria applicati a France Télécom.
(153)
In via preliminare, la Commissione desidera ricordare che, in ogni situazione, deve stabilire se le condizioni di applicazione della deroga prevista dall’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE sono soddisfatte, senza essere vincolata da una prassi decisionale precedente, ammesso che sia consolidata (64).
(154)
In ogni caso, la riforma qui presa in esame si distingue nettamente, da più punti di vista, dalla riforma oggetto della decisione La Poste (65), di cui cercano di avvalersi le autorità francesi.
(155)
Infatti, contrariamente alla riforma oggetto della decisione La Poste cui fanno riferimento la da Francia e France Télécom, la riforma delle modalità di finanziamento delle pensioni dei dipendenti pubblici di France Télécom è intervenuta all’inizio dell’apertura a livello di Unione europea dei mercati in cui France Télécom poteva operare.
(156)
Appare d’altro canto evidente che France Télécom ha tratto vantaggio da tale liberalizzazione stabilendosi nei mercati di altri Stati membri e questo grazie non solo al suo cambiamento di statuto in società anonima ma anche, in parte alla cancellazione degli impegni relativi agli oneri pensionistici dal suo bilancio e ai minori oneri potenziali futuri risultanti dalla riforma. Tale alleggerimento degli impegni nel suo bilancio ha consentito a France Télécom di accrescere la sua solvibilità e la sua capacità di ottenere prestiti. Dalle cifre relative all’indebitamento fornite dai denuncianti nelle loro osservazioni e non contestate dalla Francia quanto agli importi, consegue che il debito finanziario netto di France Télécom è passato da 19,2 miliardi EUR nel 1997 a 83 miliardi EUR nel 2002.
(157)
È vero che una politica volontaristica d’investimento a fini di espansione sui mercati di altri Stati membri resa possibile dalla liberalizzazione può essere all’origine di questo incremento molto marcato dell’indebitamento finanziario. Cionondimeno la raccolta dei fondi necessari è stata resa possibile in parte dalla riduzione degli oneri pensionistici per un importo netto di […] miliardi EUR trasferiti allo Stato francese nel 1996. Per tale motivo, le osservazioni del gestore di telecomunicazioni che tende a dimostrare che l’aiuto avrebbe consentito a France Télécom di finanziare la sua espansione internazionale (osservazioni riprese al considerando 68) non sono, sia pure indirettamente, prive di fondamento.
(158)
In compenso, l’insieme dei mercati postali sui quali La Poste francese può operare nell’Unione non è ancora totalmente aperto alla concorrenza e dovrebbe esserlo solo nel 2012, cioè sei anni dopo la riforma del finanziamento delle pensioni della Poste (66). L’effetto restrittivo della concorrenza dell’aiuto accordato a France Télécom su mercati pienamente aperti è dunque più consistente di quello dell’aiuto alla Poste. Non è necessario effettuare un parallelismo completo delle condizioni necessarie alla compatibilità dell’aiuto, trattandosi di situazioni concorrenziali distinte su mercati la cui priorità nell’apertura a livello dell’Unione e il contributo alla competitività della sua economia erano, anch’esse, differenti. Ne consegue che il criterio d’interesse comune enunciato all’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE non deve essere necessariamente valutato in maniera identica nei due casi in questione.
(159)
Inoltre, la situazione finanziaria della Poste e, di conseguenza, la sua capacità di espansione su mercati esteri o di consolidamento sul mercato francese non erano paragonabili a quelli di France Télécom. Come evidenziato nella decisione La Poste, senza la riforma del 2006, con il passaggio a nuove norme contabili, La Poste era tenuta a iscrivere a bilancio un accantonamento per l’impegno a favore dello Stato che fino a quel momento portava fuori bilancio per un ammontare di 76 miliardi EUR (67). Contrariamente alla Poste, France Télécom costituiva degli accantonamenti contabili nei suoi registri per far fronte agli impegni futuri senza la riforma, il che rendeva obiettivamente diverse le situazioni finanziarie di ciascuna impresa.
(160)
Inoltre, l’assenza di riforma per France Télécom e il proseguimento del regime instaurato con la legge del 1990 si sarebbero tradotte in un incremento degli oneri pensionistici che diveniva significativo a partire dal 2005-2007 secondo le previsioni dell’epoca illustrate al considerando 30, come confermato dai risultati a posteriori riepilogati nella tabella 3. Al momento della riforma, il proseguimento del regime stabilito dalla legge applicabile alla Poste si traduceva immediatamente in un costo aggiuntivo annuale di […] milioni di EUR circa per la Poste (68).
(161)
Pertanto, non è dimostrato che la situazione delle due aziende sotto l’effetto della legge applicabile prima delle rispettive riforme e, di conseguenza, l’impatto concorrenziale di queste, fosse simile. I fatti dimostrano il contrario. Ne consegue che un’analisi che porta a conclusioni simili nei due casi non è giustificata.
(162)
D’altro canto, nel caso della decisione La Poste esistevano ragioni sufficienti per ritenere che il contributo forfetario straordinario potesse essere riattribuito in futuro come un’anticipazione sul pagamento dei contributi connessi al tasso di equità concorrenziale modificato. Tali ragioni mancano nel caso in questione. Infatti, la condizione che impone la riattribuzione del contributo straordinario della Poste è stata fissata dopo che la Commissione ha proceduto ad avviare il procedimento formale d’indagine mettendo in discussione la sottovalutazione del contributo liberatorio necessario per giungere a un tasso di equità concorrenziale.
(163)
In larga misura, benché le autorità francesi non l’abbiano riconosciuto esplicitamente, l’attribuzione del contributo forfetario straordinario in questione nella decisione La Poste era quindi il risultato di una negoziazione tra la Commissione e lo Stato membro destinata ad assicurare il pagamento di un contributo liberatorio che garantiva un tasso di equità concorrenziale. In tale negoziazione, il punto di partenza delle autorità francesi espresso nella loro notifica del 23 giugno 2006, dopo i primi contatti in merito alla questione nel dicembre 2005, era che il contributo straordinario previsto per La Poste non era necessario dal punto di vista dell’equità concorrenziale, contrariamente al progetto di riforma del contributo annuo previsto.
(164)
La decisione della Commissione non è quindi giunta a ratificare una riforma entrata in vigore, come sembra sostenere France Télécom. Infatti, la notifica e la decisione di avviare il procedimento del 12 ottobre 2006 hanno preceduto l’individuazione dell’ammontare del contributo straordinario mediante la legge n. 2006-1771 del 30 dicembre 2006 (legge finanziaria di rettifica per il 2006). Detti negoziati hanno riguardato diversi aspetti della riforma e specialmente la presa in considerazione del vantaggio che avrebbe rappresentato la riforma notificata in passato, il perimetro di calcolo del tasso di contributo previsto e le modalità per tenere conto della specificità della banca postale rispetto alle altre attività postali e personali interessate. I negoziati sono continuati ed è solo nelle loro osservazioni dell’8 giugno 2007 che le autorità francesi hanno accettato le modalità di attribuzione del contributo straordinario nel quadro di un accordo globale riguardante la riforma, ritornando quindi sulla loro posizione notificata in merito al contributo straordinario e della modalità di calcolo dei contributi annui a venire.
(165)
D’altra parte, contrariamente alle disposizioni della legge finanziaria per il 1997 che istituiva l’ente pubblico gestore dei contributi di France Télécom, disposizioni che prevedevano regole rigide per quanto riguarda i riversamenti annui allo Stato, l’ente pubblico gestore dei contributi di La Poste non era vincolato a regole specifiche (69). Dato che si trattava di un contributo straordinario da versare e svincolato da attribuzioni, la Commissione ha potuto ritenere che la Francia avrebbe potuto diminuirne l’importo e maggiorare in concomitanza il tasso di contributo annuo della Poste.
(166)
Occorre d’altro canto constatare che i termini della legge del 1996 definiscono i parametri di calcolo del contributo annuo versato regolarmente allo Stato come contropartita delle pensioni dei funzionari, senza che sia necessario prendere in considerazione i rischi non comuni tra i funzionari e il personale di diritto privato. Al riguardo, il Tribunale e la Corte hanno precisato, in merito alla tassa professionale dovuta da France Télécom, che una riduzione degli oneri non potrebbe essere compensata da un onere specifico diverso, soprattutto quando uno Stato membro, nella fattispecie la Francia, non è in grado di dimostrare che sono stati istituiti oneri pregressi in previsione di minori oneri futuri in un regime d’imposizione diverso (70).
(167)
La Commissione non può ignorare che lo scopo del contributo forfetario specifico già versato nel 1997 era, come stabilisce espressamente l’articolo 6 della legge del 1996, compensare parzialmente lo Stato francese per l’onere finanziario che assumeva per la legge del 1996.
(168)
Inoltre, dal contenuto del rapporto al Senato di cui al punto 27 risulta che, adottando il principio del contributo straordinario, il legislatore non ha cercato di prendere in considerazione e ancor meno di compensare, la differenza tra i contributi annui di France Télécom e quelli, relativamente più alti, dei concorrenti. Al contrario, il legislatore ha volutamente costretto France Télécom al pagamento di oneri annuali che non coprivano i rischi non comuni alle due categorie di personale (funzionario o meno) e questo, senza stabilire legami tra tale scelta e il prelevamento del contributo straordinario pagato nel 1997.
(169)
L’onere per France Télécom rappresentato dal contributo forfetario è stato versato come entrata generale nel bilancio dello Stato, collocato presso l’ente pubblico incaricato della sua gestione, e speso. In tali condizioni, la Commissione non può dunque, in tutto o in parte, riattribuire fittiziamente e a posteriori il contributo forfetario straordinario già speso per uno scopo totalmente estraneo a quello che gli hanno assegnato le autorità francesi e non previsto dalla legge, e cioè, la compensazione della mancata presa in carico dei rischi non comuni ai salariati di diritto privato e ai funzionari dello Stato. Il contributo forfetario non è stato quindi istituito in previsione dell’allineamento completo, in un regime legislativo e normativo diverso, tra gli oneri annui di France Télécom e quelli dei suoi concorrenti.
(170)
Per le stesse ragioni, a causa delle regole in materia di gestione e di trasferimento in bilancio previste dalla legge finanziaria dal 1997 e attuate fino ad oggi, le argomentazioni e i calcoli della Francia miranti a mostrare che la riforma del 1996 ha oggi portato a un aumento considerevole di entrate per lo Stato, non possono essere accettate.
(171)
Infatti, tenendo conto delle modalità di gestione e di utilizzazione del contributo forfetario straordinario di France Télécom da parte dell’ente pubblico competente, così come stabilite della legge finanziaria, e degli importi dei trasferimenti effettivi di riversamento a partire dal 1997 trasmessi dalla Francia, descritti ai punti 36 e 37 e nella tabella 3, occorre constatare che le entrate che la Francia tenta di far valere, con un investimento che produce interessi al tasso del 7 %, non sono mai esistite.
[…]. Inoltre, l’argomentazione non riflette il comportamento reale delle autorità francesi. Tenuto conto delle regole di gestione stabilite dalle leggi finanziarie che si sono succedute dall’epoca della sua costituzione, detto ente pubblico non ha generato tali entrate, che d’altro canto non erano state previste e non hanno prodotto interessi. Al contrario, le risorse dell’ente avrebbero dovuto essere completamenter esaurite al 31 dicembre 2011. Sarebbero state esaurite prima se fossero state assegnate al finanziamento della riforma del 1996 - circostanza che d’altra parte, la Francia contesta -, anche integrandovi le entrate superiori a quelle previste provenienti dall’imposta sulle società, cui fanno riferimento le autorità francesi. Peraltro, la presa in considerazione di entrate superiori alle previsioni provenienti dall’imposta sulle società è illegittima perché porta a una confusione dei diversi ruoli dello Stato. La commistione proposta dalle autorità francesi tra i vari ruoli non può essere accettata ed è opportuno mantenere una distinzione tra, da una parte, lo Stato che concede un aiuto a France Télécom finanziando il pagamento delle pensioni dei funzionari, allo scopo di sviluppare un processo di concorrenza fondata sul merito e, dall’altra, lo Stato azionista di France Télécom e, infine, lo Stato in quanto autorità pubblica che esercita il proprio potere fiscale.
(172)
Inoltre, occorre notare che la richiesta avanzata dalla Francia e da France Télécom di prendere in considerazione il contributo straordinario per valutare la compatibilità della riforma, contraddice le osservazioni che la Francia aveva formulato nella sua lettera del 17 marzo 2004, secondo le quali «il contributo forfetario straordinario previsto dall’articolo 6 della legge 26 luglio 1996 non può essere considerato come la compensazione di un presunto “vantaggio”. La valutazione del suo importo è a fortiori senza pertinenza rispetto alla regolamentazione degli aiuti di Stato» dato che tale importo era «un contributo straordinario a beneficio del suo azionista unico [lo Stato francese], assimilabile a un dividendo straordinario distribuito prima di qualunque apertura del capitale a investitori privati».
(173)
Il ragionamento che sta alla base dell’argomentazione formulata a suo tempo dalla Francia dà atto di una certa logica economica e finanziaria. È sensato, per un azionista unico, alla vigilia dell’apertura del capitale ad altri investitori, riassorbire per il proprio profitto e per quanto possibile i fondi disponibili nell’azienda prima dell’apertura del capitale, nella misura in cui questo non comprometta l’attrattività dell’investimento. Quest’ultimo aspetto è stato preso in considerazione nei parametri finanziari imposti al bilancio di apertura di France Télécom, da cui risulta indirettamente l’importo del contributo forfetario straordinario, come è stato ricordato davanti al Parlamento nel 1996. Pertanto, era perfettamente coerente da parte di uno Stato azionista unico accorto, prelevare il maggiore importo possibile di dividendo straordinario, secondo gli stessi termini della Francia, piuttosto che lasciare i fondi nell’impresa, da cui, dopo l’apertura del capitale nel 1997, non ricaverebbe più del suo pro rata nella quota di capitale mantenuta.
(174)
La validità di questo ragionamento avanzato a suo tempo dalla Francia, la quale chiedeva che l’analisi dell’importo del conguaglio di 5,7 miliardi EUR non venisse assolutamente presa in conto per la valutazione della riforma rispetto alle regole degli aiuti di Stato, si trova d’altro canto corroborata dalle sue osservazioni nel corso del procedimento. Infatti, dichiarando che la calibrazione dell’importo del conguaglio sarebbe stata compiuta in funzione non del costo della riforma stimata per lo Stato o dei vantaggi che ne avrebbe tratto France Télécom ma della capacità contributiva dell’impresa, la Francia indica che l’imposizione di un conguaglio sarebbe il risultato più di un comportamento da azionista unico accorto che di uno Stato regolatore preoccupato dell’equilibrio degli oneri pensionistici che assumeva in virtù della riforma.
(175)
Se un simile ragionamento dovesse essere accettato, la Commissione non dovrebbe, come chiesto a suo tempo dalla Francia, prendere in considerazione il contributo forfetario straordinario nell’analisi della compatibilità della riforma con le regole degli aiuti di Stato. Ne consegue che va presa in considerazione soltanto la riduzione dei contributi annui di France Télécom al di sotto del livello dei concorrenti voluto dalla riforma dal 1997.
(176)
Per le stesse ragioni, la Commissione non può accettare le osservazioni dei denuncianti che chiedono l’istituzione di meccanismi di adeguamento del contributo forfetario straordinario pagato nel 1997 e del contributo aziendale annuo di France Télécom per garantire la neutralità finanziaria della riforma. Ciò porterebbe a un nuovo calcolo e a una nuova riallocazione fittizia a posteriori in tutto o in parte del contributo forfetario straordianario versato nel bilancio dello Stato nel 1997. Inoltre, il meccanismo proposto porterebbe a introdurre un controllo a posteriori, anno dopo anno, il cui scopo non sarebbe quello di garantire la proporzionalità dell’aiuto concesso, benché ridotto dal contributo forfetario straordinario, nel 1997, ma di eliminare ogni aiuto nella riforma.
(177)
Invece, occorre valutare se il versamento del contributo straordinario possa essere preso in considerazione nella valutazione della compatibilità dell’aiuto con il mercato interno accettando la giustificazione del versamento come stabilito dalla legge del 1996.
(178)
A norma della legge del 1996, il contributo forfetario straordinario del 1997 è stato versato in contropartita della presa in carico delle pensioni da parte dello Stato francese. In tali condizioni, gli effetti della imposizione di detta contropartita sul bilancio finanziario globale della riforma introdotta con la legge del 1996 così come applicata fino ad ora, devono essere presi in considerazione. Occorre tener conto del periodo,di tempo in cui l’onere pensionistico è stato coperto dal contributo forfetario straordinario.
(179)
Per comparare dei flussi finanziari per France Télécom ripartiti nel tempo, e cioè il pagamento del contributo straordinario nel 1997 e i minori oneri annui risultanti dalle legge del 1996 in poi, è necessario procedere all’attualizzazione degli importi. Nel corso del 1997, diversi pagamenti di contributi straordinari sono stati scaglionati fino all’ottobre 1997, anche se il finanziamento dei contributi mediante il prestito ha, di fatto, rimandato nel tempo l’onere finanziario per France Télécom. D’altra parte, sono intervenuti pagamenti di contributo liberatorio dall’inizio del 1997. Il tasso di attualizzazione deve essere in linea di principio quello risultante dalla comunicazione della Commissione applicabile in materia (71), tasso che, a titolo illustrativo, si attestava al 5,53 % nell’ottobre 1997. È opportuno valutare se è appropriato nel caso specifico utilizzare un tasso diverso da quello della comunicazione applicabile, e di discostarsi dalle norme, comunicate agli Stati membri, che la Commissione ha stabilito e che deve applicare salvo eccezioni debitamente giustificate.
(180)
Al riguardo, la scelta del tasso del 7 % utilizzato dall’attuario del governo francese per attualizzare i flussi finanziari della riforma del 1996 fino al 2043 non è giustificata, […], dato che la presente analisi è relativa a un periodo più breve in virtù dello scadenzario riscontrato. Il tasso del 7 % è superiore sia alla media del 4,4 % dei tassi annui di attualizzazione per il periodo 1997-2010 stabiliti dalla Francia nelle sue osservazioni sulla decisione di avvio, sia al tasso di attualizzazione del […]% stabilito nel 1998 nella riforma delle modalità di finanziamento delle pensioni di La Poste (72).
(181)
Neanche i tassi intorno al 7 % per le OAT a 15 anni del 1996 addotti dalla Francia possono essere accettati. È sul 1997 e non sulla media del 1996 che il tasso deve essere fissato. Inoltre, la durata di 15 anni è troppo lunga, data la consistenza dei flussi di pagamenti annuali ai quali il contributo forfetario straordinario avrebbe dovuto teoricamente far fronte nel corso del periodo, per i quali i soli interessi non sarebbero bastati. In alternativa, si potrebbe scegliere un tasso composito costruito a partire da vari tassi di ottimizzazione dell’investimento del contributo forfetario straordinario per far fronte alle scadenze di flussi creati dalla riforma del 1996. Oltre al fatto che un simile tasso, di circa il 5,50 %, non si discosterebbe molto dal tasso di riferimento della Commissione per l’ottobre 1997, la scelta non terrebbe conto del fatto che l’analisi è effettuata dal punto di vista di France Télécom (73).
(182)
Infine, al riguardo, il riferimento del 7 % per i prestiti obbligazionari di France Télécom tra il 1991 e il 1997 addotto dalla Francia copre un periodo di sei anni, molto anteriore ai fatti. Nella fattispecie, il fatto è che France Télécom ha finanziato il contributo forfetario straordinario nel 1996 con emissioni soprattutto a breve termine e, in misura molto minore, con emissioni obbligazionarie. Un tasso di attualizzazione derivante dai tassi di interesse pagati da France Télécom sui nuovi debiti contratti nel 1996 ammonterebbe al 4,8 % sulla base del suo bilancio al 31 dicembre 1996 (74). Un simile tasso è adeguato alla materialità dei costi finanziari reali sostenuti da France Télécom all’epoca per finanziare il contributo straordinario. Tuttavia, sembra opportuno non far dipendere il tasso di attualizzazione dalla scelta effettuata a suo tempo dall’azienda, ma utilizzare il riferimento obiettivo adottato dalla Commissione nella comunicazione applicabile in materia di tassi di attualizzazione (75).
(183)
In definitiva, non è opportuno nel caso in esame utilizzare un tasso di riferimento diverso da quello risultante dalla comunicazione della Commissione applicabile in materia e discostarsi in tal modo dalle norme, comunicate agli Stati membri, che la Commissione ha stabilito.
Tabella 5
Flussi finanziari derivati dalla riforma 1996 per France Télécom (1997-2011)
(milioni di EUR)
Anno
Pensioni versate
(A)
Compensazione e sovracompensazione
(B)
Contributi annui
(C)
Vantaggio FT
(D)
(A + B-C) (76)
Conguaglio 1o gen
(E)
Interesse
(F)
Conguaglio 31 dic
(E + F-D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(est.)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Capitalizzata al tasso di attualizzazione del 5,53 %, la presa in considerazione del conguaglio dovrebbe compensare fino al 1o trimestre 2012 (78) la diminuzione di oneri annui di cui ha beneficiato France Télécom per l’attuazione della riforma del 1996.
(185)
Inoltre, la scadenza di tale compensazione, che neutralizza gli effetti della riforma, coinciderebbe, con una differenza di pochi mesi, con l’esaurimento effettivo delle risorse dell’ente pubblico incaricato di gestire il contributo straordinario di France Télécom, previsto al 31 dicembre 2011. All’analisi dell’attualizzazione si unisce quindi il fatto che, in ogni caso, il contributo straordinario sarà stato effettivamente consumato. Per questo, non ci sarebbero importi non versati nel bilancio dello Stato che sarebbe possibile riattribuire in maniera diversa da quanto previsto dalla legge finanziaria applicabile.
(186)
Pertanto si giustifica che, in virtù del versamento di tale contributo straordinario nel 1997, France Télécom non sia tenuta al versamento di un contributo annuo supplementare per il periodo compreso tra il 1o gennaio 1997 e una data successiva al 31 dicembre 2010 che rimane ancora da precisare. Infatti, nella misura in cui, nella tabella 5, i dati per l’anno 2011 e quelli relativi all’onere di compensazione e sovracompensazione risultano da stime, principalmente, è opportuno che la data esatta sia decretata dalla Francia sulla base delle date definitive dei pagamenti effettuati, degli importi definitivi delle prestazioni versate e dei contributi ridotti e altri vantaggi per France Télécom derivanti dalla legge del 1996, seguendo i principi di calcolo indicati nella tabella 5.
(187)
D’altronde, dopo la neutralizzazione degli effetti del contributo straordinario e l’esaurimento delle risorse versate allo Stato, l’aiuto accordato nel 1996 a France Télécom produrrà pienamente i suoi effetti conferendo d’altro canto un vantaggio a France Télécom rispetto ai suoi concorrenti. L’aiuto non potrà pertanto essere giustificato che mediante l’assoggettamento di France Télécom al pagamento di un contribuito liberatorio calcolato su un tasso che garantisca una reale equità concorrenziale. Così, se le disposizioni della legge del 1990, come modificata dalla legge del 1996, nonché dalle disposizioni regolamentari derivate applicabili, che prevedono che il tasso del contributo liberatorio venga calcolato in maniera da allineare i livelli di oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni rientranti nel diritto comune delle prestazioni sociali, limitando il calcolo a quelli dei rischi comuni ai salariati di diritto privato e ai dipendenti pubblici, restano immutate, l’aiuto concesso a France Télécom fino ad estinzione degli obblighi finanziari assunti dallo Stato francese al posto di France Télécom in virtù della legge del 1996 non soddisfarebbe il principio di proporzionalità.
(188)
Per soddisfare il criterio di conformità con l’interesse comune previsto all’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE, la compatibilità dell’aiuto richiede pertanto il rispetto delle condizioni stabilite dalla presente decisione.
7. CONDIZIONI DI COMPATIBILITÀ PER L’AVVENIRE
(189)
Di conseguenza, è necessario che la Francia modifichi le disposizioni legislative e regolamentari applicabili per determinare, calcolare e prelevare il contributo liberatorio che France Télécom deve versare per allineare gli oneri sociali e fiscali obbligatori pagati da France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni di diritto comune delle prestazioni sociali. Inoltre, è opportuno che le modalità e i parametri di calcolo siano stabiliti in modo trasparente e oggettivo e possano essere oggetto di controlli e ricorsi.
(190)
La Francia dovrebbe inoltre, al momento del calcolo del tasso del contributo liberatorio, allineare effettivamente gli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari pagati da France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni di diritto comune delle prestazioni sociali per i rischi non comuni ai salariati di diritto privato e ai funzionari statali dipendenti di France Télécom.
(191)
Nelle osservazioni della Francia descritte maggiormente in dettaglio negli allegati III e V aggiornati, le autorità francesi hanno prodotto delle stime di quello che sarebbe il tasso di contributo liberatorio che France Télécom dovrebbe pagare dal 1997 (cfr. tabella 4) se i rischi non comuni fossero stati integrati nella modalità di calcolo (in prosieguo il «tasso modificato»). Il tasso modificato integra al contempo i contributi per la disoccupazione e l’assicurazione garanzia dei crediti di retribuzione, che lo maggiorano, e dei contributi specifici che i concorrenti di France Télécom non pagano come l’1 % di solidarietà e le prestazioni in denaro per interruzioni dell’attività lavorativa auto-assicurate da France Télécom, che lo diminuiscono. Ne risulta un tasso superiore di circa 7 punti percentuali al tasso effettivamente applicato attualmente.
(192)
Un simile tasso assicura un’equità concorrenziale effettiva rispetto all’equità solamente parziale introdotta dalla legge del 1996, pur tenendo conto degli oneri sociali specifici di France Télécom. La Commissione non contesta pertanto i principi, la base e le modalità di calcolo seguiti dalla Francia per stabilire un tasso di contributo liberatorio modificato per allineare gli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari pagati da France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni di diritto comune delle prestazioni sociali, così come indicati nelle osservazioni aggiornate della Francia e descritti in dettaglio negli allegati III e V di dette osservazioni.
(193)
Di conseguenza, la determinazione annuale da parte della Francia del tasso che consenta l’allineamento delle condizioni concorrenziali dovrà seguire i principi, la base e le modalità di calcolo del contributo liberatorio che figurano nelle osservazioni di cui al considerando 191. In particolare, il tasso modificato integrerà sia i contributi per la disoccupazione e l’assicurazione a garanzia dei crediti di retribuzione, sia i contributi od oneri specifici che i concorrenti di France Télécom non pagano come l’1 % di solidarietà e le prestazioni in denaro per interruzioni dell’attività lavorativa auto-assicurate da France Télécom.
(194)
Tale allineamento assicurerà di fatto un’equità concorrenziale effettiva tra France Télécom e i suoi concorrenti e garantirà la proporzionalità e la compatibilità con il mercato interno di un aiuto posto in essere nel 1996.
8. CONCLUSIONI
(195)
La Commissione constata che la Francia ha illecitamente dato esecuzione a un aiuto di Stato introdotto con la riforma nel 1996 in merito alle modalità di finanziamento delle pensioni dei funzionari pubblici dipendenti di France Télécom in violazione, dalla sua entrata in vigore, dell’articolo 108, paragrafo 3, del TFUE.
(196)
L’esecuzione di tale aiuto dal 1997 ha permesso una riduzione degli oneri sociali annui sostenuti da France Télécom. Tuttavia, quest’effetto è stato neutralizzato almeno fino al 2010 con il versamento del contributo forfetario straordinario previsto dalla riforma. Questa neutralizzazione giustifica il fatto che le condizioni che metterebbero su un piano di parità reale France Télécom e i suoi concorrenti per quanto attiene a tali oneri e che renderebbero l’aiuto compatibile con il mercato interno vengano applicate a partire da una data successiva al 31 dicembre 2010 ancora da fissare.
(197)
Pertanto, nella misura e a patto che la Francia prenda in considerazione, nel calcolo del contributo liberatorio dovuto da France Télécom, i livelli degli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom e su quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni assoggettate al diritto comune della previdenza sociale, tenendo conto dei rischi comuni e non comuni dei dipendenti di diritto privato e dei funzionari statali, la riforma introdotta dalla legge del 1996 può essere dichiarata compatibile con il mercato interno in applicazione dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE. La Francia è tenuta pertanto a prendere le misure, segnatamente, legislative e regolamentari, necessarie a soddisfare la condizione citata nel presente considerando,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
L’aiuto di Stato derivante dalla riduzione della contropartita da versare allo Stato per la liquidazione e corresponsione delle pensioni concesse, in applicazione del codice delle pensioni civili e militari di anzianità, ai funzionari pubblici dipendenti di France Télécom in applicazione della legge n. 96-660 del 26 luglio 1996 relativa all’azienda nazionale France Télécom che modifica la legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 relativa all’organizzazione del servizio pubblico della posta e delle telecomunicazioni, è compatibile con il mercato interno, alle condizioni previste all’articolo 2.
Articolo 2
Il contributo spettante al datore di lavoro con carattere liberatorio, dovuto da France Télécom ai sensi dell’articolo 30, punto c), della legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 relativa all’organizzazione del servizio pubblico della posta e delle telecomunicazioni, viene calcolato e prelevato in modo da allineare i livelli di tutti gli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni assoggettate al diritto comune della previdenza sociale.
Per soddisfare tale condizione, entro i sette mesi successivi alla notifica della presente decisione, la Francia:
a)
modifica l’articolo 30 della legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 relativa all’organizzazione del servizio pubblico delle poste e telecomunicazioni e i testi regolamentari o altri adottati per la sua applicazione in modo che la base di calcolo e il prelievo del contributo spettante al datore con carattere liberatorio, dovuto da France Télécom, non siano limitati ai soli rischi comuni ai dipendenti di diritto comune e ai funzionari statali, ma includano anche i rischi non comuni;
b)
preleva da France Télécom, a partire dalla data in cui gli importi del contributo straordinario istituito con la legge n. 96-660 del 26 luglio 1996, capitalizzati al tasso di attualizzazione risultante dall’applicazione della comunicazione della Commissione relativa alla modalità di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione applicabile nella fattispecie, corrispondano all’importo dei contributi ed oneri che France Télécom avrebbe continuato a pagare ai sensi dell’articolo 30 della legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 nella sua redazione iniziale, un contributo aziendale con carattere liberatorio calcolato secondo le modalità precisate al punto a), che copra i rischi comuni e non comuni ai dipendenti di diritto privato e ai funzionari dello Stato.
Articolo 3
1. Entro due mesi dalla notifica della presente decisione, la Francia comunica alla Commissione una descrizione dettagliata delle misure già adottate e previste per conformarsi alla presente decisione. Essa comunica segnatamente alla Commissione informazioni concernenti:
a)
lo stato di avanzamento delle modifiche delle disposizioni legislative e regolamentari di cui all’articolo 2;
b)
gli importi definitivi di compensazioni e contributi per l’anno 2011 e di quelli previsti, se del caso, per il 2012, relativi, in particolare, al saldo eventuale degli importi capitalizzati del contributo straordinario;
c)
gli importi del contributo spettante al datore di lavoro con carattere liberatorio calcolati secondo le modalità precisate all’articolo 2 per le scadenze future, in attesa della modifica della legislazione;
d)
i pagamenti del contributo spettante al datore di lavoro avvenuti dopo che gli importi del contributo straordinario istituito con la legge n. 96-660 del 26 luglio 1996, capitalizzati al tasso di attualizzazione risultante dall’applicazione della comunicazione della Commissione relativa alla modalità di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione applicabile nella fattispecie, hanno cessato di neutralizzare gli effetti della riforma del 1996.
2. La Repubblica francese informa la Commissione dei progressi delle misure nazionali adottate per l’esecuzione della presente decisione. Trasmette immediatamente, dietro semplice richiesta della Commissione, le informazioni relative alle misure già adottate e a quelle previste per conformarsi alla presente decisione.
Articolo 4
La Repubblica francese è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 20 dicembre 2011