РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 600/2012 НА КОМИСИЯТА
от 21 юни 2012 година
относно проверката на докладите за емисии на парникови газове и на докладите за тонкилометри и относно акредитацията на проверяващи органи съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (1), и по-специално член 15, четвърта алинея от нея,
като има предвид, че:
(1)
Съществува необходимост от цялостна рамка от правила за акредитирането на проверяващи органи, за да се гарантира, че проверката на докладите на оператори и на оператори на въздухоплавателни средства в рамките на схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове на Съюза, които следва да се предават съгласно Регламент (ЕС) № 601/2012 на Комисията от 21 юни 2012 г. относно мониторинга и докладването на емисиите на парникови газове съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (2), се извършва от проверяващи органи, които притежават техническа компетентност да извършват възложената им задача по независим и безпристрастен начин и в съответствие с изискванията и принципите, определени в настоящия регламент.
(2)
С Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно услугите на вътрешния пазар (3) се установяват общи разпоредби, които улесняват упражняването на свободата на движение на услуги и доставчици на услуги в Съюза, като в същото време се запазва високо ниво на качеството на услугите. Хармонизирането в рамките на Съюза на правилата за акредитиране и проверка, свързани със схемата за търговия с емисии на Съюза, следва да допринесе за създаването на конкурентен пазар за проверяващите органи и да осигури прозрачност и информация за операторите и за операторите на въздухоплавателни средства.
(3)
При прилагането на член 15 от Директива 2003/87/ЕО е необходимо да се осигури засилване на взаимодействието между широкообхватната рамка за акредитиране, установена с Регламент (ЕО) № 765/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 9 юли 2008 г. за определяне на изискванията за акредитация и надзор на пазара във връзка с предлагането на пазара на продукти и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 339/93 (4) и свързаните с него разпоредби на Решение № 768/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 9 юли 2008 г. относно обща рамка за предлагането на пазара на продукти и за отмяна на Решение 93/465/ЕИО на Съвета (5), от една страна, и от друга страна, специфичните характеристики на схемата за търговия с емисии на парникови газове на Съюза и изискванията, които са съществени за ефективното прилагане на Директива 2003/87/ЕО. Регламент (ЕО) № 765/2008 следва да продължи да се прилага към тези аспекти на акредитацията на проверяващи органи, които не са разгледани в настоящия регламент. По-специално следва да се гарантира, че когато в своята вътрешна практика дадена държава-членка провежда алтернативна процедура за акредитация, а именно сертифициране на проверяващи органи, които са физически лица, чрез национален орган, определен от нея съгласно Регламент (ЕО) № 765/2008, съответната държава-членка представя документирани доказателства, че този орган притежава равнище на достоверност, сходно с това на националните органи по акредитация, които успешно са преминали партньорска оценка, организирана от органа, признат съгласно член 14 от посочения регламент.
(4)
Регламент (ЕО) № 1221/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно доброволното участие на организации в схемата на Общността за управление по околна среда и одит (EMAS) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 761/2001 и на решения 2001/681/ЕО и 2006/193/ЕО (6) на Комисията предвижда независима и неутрална система за лицензиране или акредитация на проверяващи органи в областта на околната среда. От съображения за съгласуваност и за да се намали административната тежест на държавите-членки и стопанските оператори, целесъобразно е да се вземат предвид взаимодействията между цитирания и настоящия регламент.
(5)
Системата за проверка и акредитация следва да избягва ненужно дублиране на процедури и организации, установени съгласно други правни инструменти на Съюза, което би довело до повишаване на тежестта върху държавите-членки или стопанските оператори. Ето защо е целесъобразно да се използват най-добрите практики, произлизащи от прилагането на хармонизираните стандарти, приети от Европейския комитет по стандартизация на основата на мандата, предоставен от Комисията съгласно Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г. за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти и на правилата за услугите в информационното общество (7), например хармонизираният стандарт относно общите изисквания към органи по акредитация, извършващи акредитация на организации за оценка на съответствието, и хармонизираният стандарт относно изискванията към организации, извършващи валидиране и проверка на емисии на парникови газове, във връзка с акредитацията или други форми на признаване на тези организации, чиито справочни данни са публикувани в Официален вестник на Европейския съюз, както и Документ EA-6/03 и други технически документи, разработени от Европейската организация за акредитация или други органи.
(6)
Когато се установяват хармонизирани правила за проверката на докладите на оператор или оператор на въздухоплавателни средства и акредитацията на проверяващите, е необходимо да се гарантира, че тежестта върху операторите, отделящи по-малки годишни количества въглероден диоксид (CO2), върху операторите на въздухоплавателни средства, определени като малки емитенти по смисъла на Регламент (ЕС) № 601/2012, както и върху наличните ресурси на държавите-членки не е несъразмерна с поставените цели.
(7)
Член 27 от Директива 2003/87/ЕО позволява на държавите-членки да изключват малки инсталации, обхванати от еквивалентни мерки, от схемата за търговия с квоти за емисии на Съюза, стига да са изпълнени условията, посочени в цитирания член. Настоящият регламент не следва да се прилага пряко към такива инсталации, изключени съгласно член 27 от Директива 2003/87/ЕО, освен ако държавата-членка не реши, че следва да се прилага.
(8)
В съответствие с принципите на приложение V към Директива 2003/87/ЕО проверяващият орган следва да приложи подход, основан на риска, с цел изготвяне на становище от проверката, което осигурява достатъчна увереност, че липсва съществено разминаване между реалното и докладваното общо количество на емисиите или тонкилометрите и че докладът може да бъде верифициран като удовлетворителен. Степента на гарантиране следва да съответства на дълбочината и детайлността на дейностите, извършени по време на проверката, и на текста на декларацията в становището от проверката. Предвид констатациите и получената информация по време на процеса на проверка проверяващият орган следва да е длъжен да приспособи съответно една или няколко дейности в процеса на проверка, за да спази изискванията за осигуряване на достатъчна увереност.
(9)
За да се избегне преплитане на функциите на компетентния орган и на проверяващия орган, отговорностите на проверяващия орган при извършването на проверка следва да бъдат ясно определени. Проверяващият орган следва да използва като отправна основа плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган и да оцени дали този план и описаните в него процедури са приложени правилно. Когато проверяващият орган открие несъответствие с Регламент (ЕС) № 601/2012, той следва да докладва за това несъответствие в доклада от проверката.
(10)
За да се извърши ефективна проверка на доклад на оператор или оператор на въздухоплавателни средства, се изисква пълно разбиране на дейностите на съответния оператор. Проверяващият орган следва да извършва изискваните дейности по проверка само след като в резултат на предварителна оценка се е уверил, че е компетентен да ги извърши. С цел постигането на високо качество на дейностите по проверка следва да се разработят хармонизирани правила за предварителна оценка, с която се определя дали проверяващият орган е достатъчно компетентен, независим и безпристрастен, за да извършва поисканите дейности по проверка съгласно правилата и принципите, установени в настоящия регламент.
(11)
Предоставянето на съответната информация между оператора или оператора на въздухоплавателни средства и проверяващия орган е особено важно във всички етапи от процеса на проверка, по-конкретно в преддоговорната фаза, при извършването на стратегически анализ от страна на проверяващия орган и по време на цялата проверка. Необходимо е да се определи набор от хармонизирани изисквания, които да регулират това предоставяне на информация между оператора или оператора на въздухоплавателни средства и проверяващия орган по всяко време.
(12)
Всички дейности по проверка при процеса на проверка са взаимосвързани и следва да приключват с издаването на доклад на проверяващия орган от проверката, съдържащ становище за проверката, съответстващо на резултата от нейната оценка. Следва да се определят хармонизирани изисквания за докладите от проверката и за извършването на дейностите по проверка, за да се гарантира, че докладите от проверката и дейностите по проверка в държавите-членки отговарят на едни и същи стандарти.
(13)
Анализът на податливостта на докладваните данни към неточности, които могат да са съществени, е основна част от процеса на проверка и определя как дейностите по проверка следва да се извършат от проверяващия орган. Всеки елемент от процеса на проверка е здраво свързан с резултата от анализа на тези рискове от неточности.
(14)
Следва да се предвиди специална разпоредба за проверката на докладите на оператори на въздухоплавателни средства и оператори на обекти за геоложко съхранение на СО2 съгласно Директива 2009/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно съхранението на въглероден диоксид в геоложки формации и за изменение на Директива 85/337/ЕИО на Съвета, директиви 2000/60/ЕО, 2001/80/ЕО, 2004/35/ЕО, 2006/12/ЕО и 2008/1/ЕО и Регламент (ЕО) № 1013/2006 (8).
(15)
Правилното и ефективно докладване на емисиите на парникови газове от оператора или от оператора на въздухоплавателни средства е особено важно за прилагането на Директива 2003/87/ЕО. За да се осигури правилното функциониране на процеса на мониторинг и докладване, непрекъснатото подобряване на работните показатели на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства следва да бъде част от дейностите по проверка, извършвани от проверяващия орган.
(16)
Дейностите по проверка и издаването на доклади от проверката следва да се извършват единствено от проверяващи органи и техен персонал, които притежават необходимата компетентност. Проверяващите органи следва да въведат и непрекъснато да подобряват вътрешни процеси, които да гарантират, че целият персонал, участващ в дейностите по проверка, е компетентен да извършва възложените му задачи. Критериите за определяне на това дали даден проверяващ орган е компетентен следва да бъдат еднакви във всички държави-членки и следва да бъдат проверими, обективни и прозрачни.
(17)
Националният орган по акредитация, установен съгласно Регламент (ЕО) № 765/2008, следва да има правомощия да акредитира и издава официални удостоверения по отношение на компетентността на даден проверяващ орган да изпълнява дейности по проверка в съответствие с настоящия регламент, да предприема административни мерки и да извършва наблюдение на проверяващи органи.
(18)
Държава-членка, която не счита за икономически уместно или устойчиво да създава национален орган по акредитация или да извършва акредитационни дейности, следва да има право да се обръща към националния орган по акредитация на друга държава-членка. Само национални органи по акредитация, преминали през успешна партньорска проверка, организирана от органа, посочен в член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008, следва да имат право да извършват дейности по акредитиране съгласно настоящия регламент.
(19)
Следва да се счита, че национални органи по акредитация, които докажат съответствие с регламента и които вече са преминали успешно партньорска оценка, организирана от органа, признат съгласно член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008, отговарят на процедурните изисквания, наложени на националните органи по акредитация, като например изисквания относно структурата на национален орган по акредитация, установяване на процес на осигуряване на компетентност, въвеждане на необходимите процедури и система за управление и механизми за защита на поверителността на получената информация, и следва да се освобождават от преминаване през нова партньорска оценка след влизането в сила на настоящия регламент. В съответствие с Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно обществения достъп до информация за околната среда и за отмяна на Директива 90/313/ЕИО на Съвета (9) екологичната информация, включена в проверени доклади на оператор или на оператор на въздухоплавателни средства, притежавана от обществени органи, следва да бъде направена публично достояние, за да се гарантира прозрачност в зависимост от определени изисквания за поверителност.
(20)
Ефективното сътрудничество между националните органи по акредитация или, според случая, други национални органи и компетентните органи е особено важно за правилното функциониране на схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове и за наблюдението на качеството на проверката. По съображения за прозрачност е необходимо да се осигури въвеждането на ефективни методи за обмен на информация между националните органи по акредитация или, според случая, други национални органи и компетентните органи. Обменът на информация между компетентните органи и между компетентните органи и националните органи по акредитация или други национални органи следва да се подчинява на най-строги гаранции за поверителност и професионална тайна и да се управлява в съответствие с приложимото национално законодателство и законодателството на Съюза.
(21)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
Настоящият регламент установява разпоредби за проверката на доклади, подадени съгласно Директива 2003/87/ЕО, и за акредитирането и надзора на проверяващи органи.
Освен това, без да накърнява разпоредбите на Регламент (ЕО) № 765/2008, настоящият регламент определя разпоредбите за взаимно признаване на проверяващи органи и за партньорска оценка на национални органи по акредитация в съответствие с член 15 от Директива 2003/87/ЕО.
Член 2
Обхват
Настоящият регламент се прилага по отношение на проверката на данни за емисии на парникови газове и тонкилометри, отнасящи се за периода след 1 януари 2013 г. и докладвани съгласно член 14 от Директива 2003/87/ЕО.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент освен определенията, установени в член 3 от Директива 2003/87/ЕО и член 3 от Регламент (ЕС) № 601/2012, се прилагат следните определения:
1)
„риск на откриването“ означава рискът проверяващият орган да не открие значителна неточност;
2)
„акредитация“ означава удостоверяването от национален орган по акредитация, че даден проверяващ орган отговаря на изискванията съгласно хармонизираните стандарти по смисъла на член 2, точка 9 от Регламент (ЕО) № 765/2008, както и на изискванията в настоящия регламент, да извършва проверка на доклади на оператори или оператори на въздухоплавателни средства в съответствие с настоящия регламент;
3)
„проверяващ орган“ означава юридическо лице или друг правен субект, извършващо дейности по проверка съгласно настоящия регламент, което към момента на издаване на доклад от проверка е акредитирано от национален орган по акредитация по смисъла на Регламент (ЕО) № 765/2008, или упълномощено по друг начин физическо лице, без да се засягат разпоредбите на член 5, параграф 2 от цитирания регламент;
4)
„проверка“ означава дейностите, които се извършват от проверяващ орган с цел издаването на доклад от проверката в съответствие с настоящия регламент;
5)
„съществена неточност“ означава неточност, която по мнението на проверяващия орган, поотделно или заедно с други неточности, надвишава нивото на същественост или би могла да повлияе на обработването на доклада на оператор или на оператор на въздухоплавателни средства от компетентния орган;
6)
„доклад на оператор или оператор на въздухоплавателни средства“ означава годишният доклад за емисиите, който се подава от оператор или оператор на въздухоплавателни средства съгласно член 14, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО, или доклад за тонкилометрите, който се подава от оператор на въздухоплавателни средства с цел кандидатстване за разпределение на квоти съгласно член 3, букви д) и е) от цитираната директива;
7)
„обхват на акредитация“ означава дейностите, посочени в приложение I, за които се иска или е дадена акредитация;
8)
„компетентност“ означава способността да се прилагат знания и умения за извършване на дадена дейност;
9)
„ниво на същественост“ означава количественият праг или границата, над които неточностите, поотделно или заедно с други неточности, проверяващият орган счита за съществени;
10)
„система за контрол“ означава оценката на риска на оператор или на оператор на въздухоплавателни средства и целият набор от контролни дейности, включително тяхното непрекъснато управление, които оператор или оператор на въздухоплавателни средства е установил, документирал, приложил и поддържа съгласно член 58 от Регламент (ЕС) № 601/2012;
11)
„контролни дейности“ означава всички извършвани действия или прилагани мерки от оператора или оператора на въздухоплавателни средства за намаляване на присъщите рискове;
12)
„несъответствие“ има едно от следните значения:
a)
за целите на проверката на доклад за емисиите на оператор - всяко действие или бездействие от страна на оператора, което противоречи на разрешителното за емисии на парникови газове и на изискванията в плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган;
б)
за целите на проверката на доклад за емисиите или тонкилометрите на оператор на въздухоплавателни средства - всяко действие или бездействие на оператор на въздухоплавателни средства, което противоречи на изискванията в плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган;
в)
за целите на акредитацията съгласно глава IV - всяко действие или бездействие на проверяващ орган, което противоречи на изискванията на настоящия регламент;
13)
„обект“ за целите на проверката на доклада за емисиите или тонкилометрите на оператор на въздухоплавателни средства означава местата, където се определя и управлява процесът на мониторинг, включително местата, където се контролират и съхраняват съответните данни и информация;
14)
„контролна среда“ означава средата, в която функционира системата за вътрешен контрол и общите действия на ръководството на оператор или на оператор на въздухоплавателни средства, за да се осигури осведоменост относно тази система за вътрешен контрол;
15)
„присъщ риск“ означава податливостта на параметър в доклада на оператор или на оператор на въздухоплавателни средства към неточности, които могат да са съществени, поотделно или заедно с други неточности, преди да се вземе предвид въздействието на всички съответстващи контролни дейности;
16)
„контролен риск“ означава податливостта на параметър в доклада на оператор или на оператор на въздухоплавателни средства към неточности, които могат да са съществени, поотделно или заедно с други неточности, и които не могат да се предотвратят или открият и коригират своевременно от системата за контрол;
17)
„риск на проверката“ означава риск, който е функция на присъщ риск, контролен риск или риск за откриване, състоящ се във възможността проверяващият орган да изрази неуместно становище по проверката, когато докладът на оператор или оператор на въздухоплавателни средства има съществени неточности;
18)
„достатъчна увереност“ означава висока, но не абсолютна степен на увереност, изразена категорично в становището от проверката, че докладът на оператор или оператор на въздухоплавателни средства, който подлежи на проверка, не съдържа съществени неточности;
19)
„аналитични процедури“ означава анализът на колебанията и тенденциите в данните, включително анализ на връзките, които противоречат на друга съответна информация или които се отклоняват от прогнозните количества;
20)
„вътрешна документация по проверката“ означава цялата вътрешна документация, която даден проверяващ орган е събрал като документални доказателства и обосновка на дейностите, извършени при проверката на доклад на оператор или оператор на въздухоплавателни средства;
21)
„водещ одитор по СТЕ на ЕС“ означава лице, което ръководи и наблюдава екипа за проверка и което отговаря за извършването и докладването на проверката на доклад на оператор или оператор на въздухоплавателни средства;
22)
„одитор по схемата за търговия с емисии на Европейския съюз (СТЕ на ЕС)“ означава лице от екипа за проверка, което отговаря за извършването на проверка на доклад на оператор или на оператор на въздухоплавателни средства и е различно от водещия одитор по СТЕ на ЕС;
23)
„технически експерт“ означава лице, което предоставя задълбочени знания и експертен опит по специфични въпроси, които са необходими за извършването на дейностите по проверка за целите на глава III и за извършването на дейностите по акредитация за целите на глава V;
24)
„степен на увереност“ означава степента на увереност, която проверяващият орган изразява в доклада от проверката въз основа на целта за намаляване на риска на проверката и в зависимост от обстоятелствата на ангажимента за проверка;
25)
„оценител“ означава лице, определено от национален орган по акредитация да извършва, самостоятелно или като част от екип за оценка, оценка на проверяващ орган съгласно настоящия регламент;
26)
„водещ оценител“ означава оценител, на когото е възложена цялата отговорност за оценяването на проверяващ орган съгласно настоящия регламент;
27)
„неточност“ означава пропуск, невярно изложение или грешка в докладваните данни на оператор или оператор на въздухоплавателни средства, с изключение на допустимата неопределеност съгласно член 12, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 601/2012.
Член 4
Презумпция за съответствие
Когато проверяващият орган докаже своето съответствие с критериите, определени в съответните хармонизирани стандарти по смисъла на член 2, точка 9 от Регламент (ЕО) № 765/2008 или на части от тях, данните за които са били публикувани в Официален вестник на Европейския съюз, се счита, че той отговаря на изискванията, посочени в глави II и III от настоящия регламент, доколкото приложимите хармонизирани стандарти обхващат тези изисквания.
Член 5
Обща рамка за акредитиране
Ако настоящият регламент не съдържа специфични разпоредби относно състава на националните органи по акредитация или относно дейностите и изискванията, свързани с акредитацията, се прилагат съответните разпоредби на Регламент (ЕО) № 765/2008.
ГЛАВА II
ПРОВЕРКА
Член 6
Достоверност на проверката
Провереният доклад за емисии е надежден за лицата, които го ползват. Той представя достоверно това, което има за цел да представи или може основателно да се очаква, че представя.
Процесът на проверка на докладите за емисиите е ефективен и надежден инструмент за осигуряване на качество и процедури за качествен контрол, предоставящ информация, която служи на съответния оператор или оператор на въздухоплавателни средства за предприемане на действия за подобряване на мониторинга и докладването на емисиите.
Член 7
Общи задължения на проверяващия орган
1. Проверяващият орган извършва проверката и дейностите, които се изискват по настоящата глава, с цел изготвяне на доклад от проверката, който заключава с достатъчна увереност, че в доклада на оператор или оператор на въздухоплавателни средства няма съществени неточности.
2. Проверяващият орган планира и извършва проверката с отношение на професионален скептицизъм, признавайки, че могат да съществуват обстоятелства, които водят до съществени неточности в информацията от доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства.
3. Проверяващият орган трябва да извършва проверки в интерес на обществото, независимо от оператора или оператора на въздухоплавателни средства и компетентните органи, отговорни за прилагането на Директива 2003/87/ЕО.
4. По време на проверката проверяващият орган оценява дали:
а)
докладът на оператора или оператора на въздухоплавателни средства е пълен и отговаря на изискванията, определени в приложение X към Регламент (ЕС) № 601/2012;
б)
операторът или операторът на въздухоплавателни средства е действал в съответствие с изискванията на разрешителното за емисии на парникови газове и плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган, когато това касае проверката на доклад за емисиите на оператор, и съответно на изискванията на плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган, когато това касае проверката на доклад за емисиите или тонкилометрите на оператор на въздухоплавателни средства;
в)
данните в доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства съдържат съществени неточности;
г)
може да се предостави информация, потвърждаваща дейностите, свързани с потока от данни на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, системата за контрол и съответните процедури за подобряване на ефективността на техния мониторинг и докладване.
За целите на буква в) от настоящия параграф проверяващият орган получава ясни и обективни доказателства от оператора или оператора на въздухоплавателни средства, потвърждаващи докладваните обобщени емисии или тонкилометри, като вземе предвид всяка друга информация, предоставена в доклада на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства.
5. Ако проверяващият орган установи, че операторът или операторът на въздухоплавателни средства не спазва Регламент (ЕС) № 601/2012, това нарушение се вписва в доклада от проверката, дори ако съответният план за мониторинг е одобрен от компетентния орган.
6. Ако планът за мониторинг не е одобрен от компетентния орган съгласно член 11 от Регламент (ЕС) № 601/2012, не е пълен или ако по време на периода на докладване са възникнали значителните промени, посочени в член 15, параграф 3 или 4 от цитирания регламент, които не са били съответно одобрени от компетентния орган, проверяващият орган уведомява оператора или оператора на въздухоплавателни средства, че трябва да получи необходимото одобрение от компетентния орган.
След одобрението от компетентния орган проверяващият орган съответно продължава, повтаря или адаптира дейностите по проверката.
Ако до момента на издаването на доклада от проверката такова одобрение не е получено, проверяващият орган отразява това в него.
Член 8
Преддоговорни задължения
1. Преди да поеме ангажимент за проверката, проверяващият орган си съставя адекватна представа за оператора или оператора на въздухоплавателни средства и преценява дали може да поеме проверката. За тази цел проверяващият орган извършва поне следното:
а)
оценява рисковете, свързани с извършването на проверката на доклад на оператор или оператор на въздухоплавателни средства в съответствие с настоящия регламент;
б)
преглежда информацията, предоставена от оператора или оператора на въздухоплавателни средства, за да определи обхвата на проверката;
в)
преценява дали ангажиментът попада в неговия обхват на акредитация;
г)
преценява дали разполага с компетентността, персонала и ресурсите, които се изискват, за да избере екип за проверка, който може да се справи със сложността на инсталацията или на дейностите и летателния парк на оператора на въздухоплавателни средства, както и дали е в състояние успешно да извърши дейностите по проверката в необходимия срок;
д)
оценява дали е в състояние да гарантира, че евентуалният екип за проверка притежава цялата компетентност и необходимите членове, които да извършат дейностите по проверката за този конкретен оператор или оператор на въздухоплавателни средства;
е)
определя за всеки поискан ангажимент за проверка разпределението на времето, необходимо за адекватното извършване на проверката.
2. Операторът или операторът на въздухоплавателни средства предоставя на проверяващия орган цялата меродавна информация, която му помага да извърши дейностите, посочени в параграф 1.
Член 9
Разпределение на времето
1. При определяне на разпределението на времето за даден ангажимент за проверка, посочено в член 8, параграф 1, буква е), проверяващият орган взема под внимание поне следното:
а)
сложността на инсталацията или дейностите и летателния парк на оператора на въздухоплавателни средства;
б)
нивото на информацията и сложността на плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган;
в)
изискваното ниво на същественост;
г)
сложността и пълнотата на дейностите, свързани с потока на данни, и системата за контрол на оператора или оператора на въздухоплавателни средства;
д)
местонахождението на информацията и данните, свързани с емисиите на парникови газове или тонкилометрите.
2. Проверяващият орган гарантира, че договорът за проверка предвижда възможност за допълнително време извън предвиденото в договора, ако такова време е нужно за стратегически анализ, анализ на риска или други дейности по проверката Случаите, в които допълнителното време може да се използва, включват поне следното:
а)
ако при проверката се окаже, че дейностите, свързани с потока от данни, контролните дейности или логистиката на оператора или оператора на въздухоплавателни средства изглеждат по-сложни от първоначално очакваното;
б)
ако проверяващият орган е установил неточности, несъответствия, недостатъчни данни или грешки в набора от данни по време на проверката.
3. Проверяващият орган документира разпределеното време във вътрешната документация по проверката.
Член 10
Информация от оператора или оператора на въздухоплавателни средства
1. Преди стратегическия анализ и в други етапи по време на проверката операторът или операторът на въздухоплавателни средства предоставя на проверяващия орган всички изброени документи, както следва:
а)
разрешителното за емисии на парникови газове на оператора в случаите на проверка на доклад за емисиите на оператор;
б)
последната версия на плана за мониторинг на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства, както и всички други съответни версии на плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган, включително доказателство за одобрението;
в)
описание на дейностите на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, свързани с потока от данни;
г)
оценката на риска на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства, посочена в член 58, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 601/2012, и описание на цялостната система за контрол;
д)
процедурите, посочени в плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган, включително процедурите за дейностите, свързани с потока от данни, и контролните дейности;
е)
годишния доклад за емисии или тонкилометри на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, както е целесъобразно;
ж)
когато е приложимо, плана на оператора за вземане на проби, посочен в член 33 от Регламент (ЕС) № 601/2012 и одобрен от компетентния орган;
з)
ако планът за мониторинг е променен по време на периода на докладване, запис на всички промени в съответствие с член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 601/2012;
и)
когато е приложимо, доклада, посочен в член 69, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 601/2012;
й)
доклада за проверка от предходната година, ако проверяващият орган не е извършил проверката за този оператор или оператор на въздухоплавателни средства през предходната година;
к)
пълната кореспонденция с компетентния орган от значение за проверката, особено тази, свързана с уведомяването за промени в плана за мониторинг;
л)
информация за бази данни и източници на данни, използвани за целите на мониторинга и докладването, включително тези от Евроконтрол;
м)
когато проверката касае доклада за емисиите на инсталация за геоложко съхранение на парникови газове в обект за съхранение, разрешен съгласно Директива 2009/31/ЕО, плана за мониторинг, който се изисква съгласно директивата, и докладите, изисквани по член 14 от същата директива, обхващащи поне докладвания период, който е предмет на проверка;
н)
когато е приложимо, одобрението на компетентния орган за отказ от посещения на място във връзка с инсталации съгласно член 31, параграф 1;
о)
всяка друга информация, която е от значение и е необходима за планирането и извършването на проверката.
2. Преди проверяващият орган да издаде доклада от проверката, операторът или операторът на въздухоплавателни средства му предоставя окончателния одобрен и вътрешно утвърден доклад на оператора или оператора на въздухоплавателни средства.
Член 11
Стратегически анализ
1. В началото на проверката проверяващият орган оценява вероятните естество, мащаб и сложност на задачите по проверката, като извършва стратегически анализ на всички дейности, свързани с инсталацията или с оператора на въздухоплавателни средства.
2. С цел да се запознае с дейностите, извършвани от инсталацията или оператора на въздухоплавателни средства, проверяващият орган събира и преглежда информацията, която е необходима, за да оцени дали екипът за проверка е достатъчно компетентен да извърши проверката, да установи дали посоченото в договора разпределение на времето е правилно и да гарантира, че може да извърши необходимия анализ на риска. Информацията включва поне следното:
а)
информацията, посочена в член 10, параграф 1;
б)
изискваното ниво на същественост;
в)
информацията, получена от проверката през предходни години, ако проверяващият орган я е извършвал за същия оператор или оператор на въздухоплавателни средства.
3. Когато преглежда информацията, посочена в параграф 2, проверяващият орган оценява следното:
а)
за целите на проверката на доклада за емисиите на оператора - категорията на инсталацията, посочена в член 19 от Регламент (ЕС) № 601/2012, и извършваните в инсталацията дейности;
б)
за целите на проверката на доклада за емисиите или доклада за тонкилометрите на оператора на въздухоплавателни средства - размера и вида на оператора на въздухоплавателни средства, разпределението на информацията по различни места, както и номера и вида на полетите;
в)
плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган, както и подробности за посочената в него методика на мониторинга;
г)
естеството, мащаба и сложността на източниците на емисии и на потоците на пораждащите емисии горива и материали, както и оборудването и процесите, които са довели до данните за емисиите или тонкилометрите, включително измервателното оборудване, описано в плана за мониторинг, произхода и прилагането на коефициентите на изчисление и други първични източници на данни;
д)
дейностите, свързани с потока от данни, системата за контрол и контролната среда;
4. Когато извършва стратегическия анализ, проверяващият орган проверява следното:
а)
дали представеният му план за мониторинг е най-новата версия, одобрена от компетентния орган;
б)
дали през периода на докладване са били направени промени в плана за мониторинг;
в)
дали тези промени са били съобщени на компетентния орган съгласно член 15, параграф 1 или член 23 от Регламент (ЕС) № 601/2012 и одобрени от компетентния орган съгласно член 15, параграф 2 от посочения регламент.
Член 12
Анализ на риска
1. Проверяващият орган определя и анализира следните елементи, за да изготви, планира и извърши ефективна проверка:
а)
присъщите рискове;
б)
контролните дейности;
в)
когато са осъществени посочените в буква б) контролни дейности, контролните рискове относно ефективността на тези дейности.
2. При определянето и анализирането на посочените в параграф 1 елементи проверяващият орган взема под внимание поне следното:
а)
заключенията от посочения в член 11, параграф 1 стратегически анализ;
б)
информацията, посочена в член 10, параграф 1 и член 11, параграф 2, буква в);
в)
нивото на същественост, посочено в член 11, параграф 2, буква б).
3. Ако проверяващият орган установи, че операторът или операторът на въздухоплавателни средства не е определил съответните присъщи рискове и контролни рискове в своята оценка на риска, той информира за това оператора или оператора на въздухоплавателни средства.
4. Ако е уместно, в зависимост от получената по време на проверката информация, проверяващият орган преразглежда анализа на риска и изменя или повтаря дейностите по проверката, които трябва да се изпълнят.
Член 13
План за проверка
1. Проверяващият орган изготвя план за проверка съобразно получената информация и рисковете, определени в стратегическия анализ и анализа на риска, който включва поне следното:
а)
програма на проверката, описваща вида и обхвата на дейностите по проверката, както и времето и начина, по който трябва да се извършат тези дейности;
б)
план за изпитване, определящ обхвата и методите за изпитване на контролните дейности, както и процедурите за контролните дейности;
в)
план за изготвяне на извадка от данни, определящ обхвата и методите на изготвяне на извадка от данни, свързани с информационните точки, които лежат в основата на обобщените емисии в доклада за емисиите на оператора или оператора на въздухоплавателни средства или обобщените данни за тонкилометрите в доклада за тонкилометрите на оператора на въздухоплавателни средства.
2. Проверяващият орган изготвя плана за изпитване, посочен в параграф 1, точка б) така че да му позволява да определи степента, до която може да се разчита на съответните контролни дейности с оглед оценяване на съответствието с изискванията, посочени в член 7, параграф 4, буква б).
При определяне на размера на извадките и дейностите по изготвяне на извадките за изпитване на контролните дейности проверяващият орган взема предвид следните елементи:
а)
присъщите рискове;
б)
контролната среда;
в)
съответните контролни дейности;
г)
изискването за предоставяне на становище по проверката с достатъчна увереност.
3. При определяне на размера на извадките и дейностите по изготвяне на извадки от данните, посочени в параграф 1, буква в), проверяващият орган взема предвид следните елементи:
а)
присъщите рискове и контролните рискове;
б)
резултатите от аналитичните процедури;
в)
изискването за предоставяне на становище по проверката с достатъчна увереност;
г)
нивото на същественост;
д)
съществеността на приноса на отделен информационен елемент към целия набор данни.
4. Проверяващият орган изготвя и прилага плана за проверката, така че рискът на проверката да е намален до приемливо ниво, за да се получи достатъчна увереност, че докладът на оператора или оператора на въздухоплавателни средства не съдържа съществени неточности.
5. Проверяващият орган актуализира анализа на риска и плана на проверката и адаптира дейностите по проверката, когато по време на провеждането ѝ установи допълнителни рискове, които трябва да бъдат намалени, или когато има по-малък реален риск от първоначално очаквания.
Член 14
Дейности по проверката
Проверяващият орган изпълнява плана за проверката и въз основа на анализа на риска проверява изпълнението на плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган.
За тази цел проверяващият орган провежда поне проверка при възприетото на ниво на същественост, състояща се от аналитични процедури, проверка на данни и преглед на методиката на мониторинга и проверява следното:
а)
дейностите, свързани с потока от данни, и системите, използвани в потока от данни, включително информационните технологични системи;
б)
дали контролните дейности на оператора или оператора на въздухоплавателни средства са правилно документирани, приложени, поддържани и ефективни за намаляването на присъщите рискове;
в)
дали процедурите, изброени в плана за мониторинг, ефективно намаляват присъщите рискове и контролните рискове и дали процедурите са изпълнени, достатъчно документирани и правилно поддържани.
За целите на втора алинея, буква а) проверяващият орган проследява потока от данни, като спазва реда и взаимодействието на дейностите, свързани с потока от данни от данните от първични източници до изготвянето на доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства.
Член 15
Аналитични процедури
1. Проверяващият орган използва аналитични процедури, за да оцени достоверността и пълнотата на данните, когато присъщият риск, контролният риск и уместността на контролните дейности на оператора или оператора на въздухоплавателни средства показват необходимост от такива аналитични процедури.
2. При извършването на посочените в параграф 1 аналитични процедури проверяващият орган оценява докладваните данни с цел определяне на потенциални рискови области и впоследствие утвърждава и адаптира планираните дейности по проверката. Проверяващият орган прави поне следното:
а)
оценява достоверността на колебанията и тенденциите във времето или между сравними елементи;
б)
установява непосредствените абнормални стойности, неочакваните данни и пропуските в данните.
3. При прилагане на посочените в параграф 1 аналитични процедури проверяващият орган извършва следните процедури:
а)
предварителни аналитични процедури върху обобщените данни, преди да извърши дейностите при анализа на процеса, посочени в член 14, за да разбере вида, сложността и значението на докладваните данни;
б)
съществени аналитични процедури върху обобщените данни и резултатите от обработването на данните, които лежат в основата на тези данни, с цел определяне на потенциални структурни грешки и непосредствени абнормални стойности;
в)
окончателни аналитични процедури върху обобщените данни с цел да се гарантира, че всички грешки, установени в процеса на проверката, са правилно коригирани.
4. Ако проверяващият орган установи стойности, силно различаващи се от нормалните, колебания, пропуски в данните за тенденциите или данни, които противоречат на друга съответна информация или които значително се отклоняват от очакваните количества или съотношения, той получава обяснения от оператора или оператора на въздухоплавателни средства, потвърдени от съответни допълнителни доказателства.
Въз основа на дадените обяснения и допълнителни доказателства проверяващият орган оценява въздействието на анализа върху плана за проверка и дейностите по проверката, които предстои да бъдат извършени.
Член 16
Проверка на данните
1. Проверяващият орган проверява данните в доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, като извършва обстойна проверка на данните, включително проследяването им до първичния източник, съпоставяне на данните с външни информационни източници, изравняване, проверка на гранични стойности по отношение на съответните данни и извършване на повторни изчисления.
2. Като част от посочената в параграф 1 проверка на данните и вземайки предвид одобрения план за мониторинг, включително описаните в плана процедури, проверяващият орган проверява:
а)
за целите на проверката на доклада за емисиите на оператора - границите на дадена инсталация;
б)
за целите на проверката на доклада за емисиите на оператора - пълнотата на данните за пораждащите емисии потоци на горива и материали и за източниците на емисии, описани в одобрения от компетентния орган план за мониторинг;
в)
за целите на проверката на доклада за емисиите и доклада за тонкилометрите на оператора на въздухоплавателни средства - пълнотата на данните за полетите, попадащи в рамките на авиационна дейност, посочена в приложение I към Директива 2003/87/ЕО, за която отговаря операторът на въздухоплавателни средства, както и пълнотата съответно на данните за емисиите и тонкилометрите;
г)
за целите на проверката на доклада за емисиите и доклада за тонкилометрите на оператор на въздухоплавателно средство - съответствието между докладваните данни и документацията за масата и центровката на въздухоплавателните средства;
д)
за целите на проверката на доклада за емисиите на оператор на въздухоплавателни средства - съответствието между общия разход на гориво и данните за горивото, което е закупено или доставено до въздухоплавателните средства, осъществяващи авиационната дейност;
е)
съответствието на обобщените докладвани данни в доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства с първичните данни;
ж)
ако операторът прилага базирана на измервания методика, посочена в член 21, параграф 1, от Регламент (ЕС) № 601/2012 - измерените стойности, с използване на резултатите от извършените от оператора изчисления в съответствие с член 46 от същия регламент;
з)
надеждността и точността на данните.
3. За целите на проверката на пълнотата на данните за полетите, посочени в параграф 2, буква в), проверяващият орган използва данните за въздушния трафик на оператора на въздухоплавателни средства, включително данните, събрани от Евроконтрол или други съответни организации, които могат да обработват информация за въздушния трафик, подобна на тази, с която разполага Евроконтрол.
Член 17
Проверка на точното прилагане на методиката за мониторинг
1. Проверяващият орган проверява точното прилагане и изпълнение на одобрената от компетентния орган методика за мониторинг в плана за мониторинг, включително специфични подробности за тази методика.
2. За целите на проверката на доклада за емисиите на оператора проверяващият орган проверява точното прилагане и изпълнение на одобрения от компетентния орган план за вземане на проби, посочен в член 33 от Регламент (ЕС) № 601/2012.
3. Когато има пренос на CO2 в съответствие с членове 48 и 49 от Регламент (ЕС) № 601/2012 и пренесеното количество СО2 се измерва едновременно от подаващата и получаващата инсталация, проверяващият орган проверява дали разликите между измерените стойности при двете инсталации не могат да се обяснят с неопределеността на измервателните системи и дали в докладите за емисиите на двете инсталации е използвана правилната средноаритметична стойност.
Ако разликите между измерените стойности при двете инсталации не могат да се обяснят с неопределеността на измервателните системи, проверяващият орган проверява дали са направени корекции за изравняване на разликите между измерените стойности, дали тези корекции са консервативни и дали компетентният орган е дал одобрение за тези корекции.
4. Когато съгласно член 12, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 601/2012 от операторите се изисква да включат допълнителни елементи в плана за мониторинг, които имат отношение към спазването на изискванията на член 24, параграф 1 от Решение 2011/278/ЕС на Комисията (10), проверяващият орган проверява точното прилагане и изпълнение на процедурите, посочени в член 12, параграф 3 от същия регламент. Заедно с това проверяващият орган проверява също дали операторът е подал до компетентния орган информация за планирани или фактически промени в капацитета, нивото на активност и експлоатацията на инсталацията до 31 декември на периода на докладване.
Член 18
Проверка на методи, прилагани за липсващи данни
1. Когато за попълване на липсващи данни съгласно член 65 от Регламент (ЕС) № 601/2012 са използвани методи, определени в одобрения от компетентния орган план за мониторинг, проверяващият орган проверява дали те са подходящи за конкретната ситуация и дали са правилно приложени.
Когато операторът или операторът на въздухоплавателни средства е получил одобрение от компетентния орган да използва други методи освен посочените в първата алинея, в съответствие с член 65 от Регламент (ЕС) № 601/2012, проверяващият орган проверява дали одобреният подход е приложен правилно и съответно документиран.
Когато оператор или оператор на въздухоплавателни средства не е в състояние да получи такова одобрение своевременно, проверяващият орган проверява дали използваният от оператора или оператора на въздухоплавателни средства подход за попълване на липсващите данни гарантира, че емисиите не са със стойност, по-ниска от реалната и че този подход не води до съществени неточности.
2. Проверяващият орган проверява дали са ефективни контролните дейности, извършени от оператора или оператора на въздухоплавателни средства с цел предотвратяване на липсващи данни, както е посочено в член 65, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 601/2012.
Член 19
Оценка на неопределеността
1. Когато Регламент (ЕС) № 601/2012 изисква от оператора да докаже съответствие с праговете на неопределеност за данните за активността и коефициентите на изчисление, проверяващият орган потвърждава валидността на информацията, използвана за изчисляване на нивата на неопределеност, посочени в одобрения план за мониторинг.
2. Когато оператор прилага непряка методика за мониторинг на емисиите, която не е базирана на подреждания, съгласно определението в член 22 от Регламент (ЕС) № 601/2012, проверяващият орган проверява следното:
а)
дали операторът е извършил оценка и количествено изчисление на неопределеността, доказващи, че е спазен необходимият общ праг на неопределеност за годишното ниво на емисии на парникови газове съгласно член 22, буква в) от посочения регламент;
б)
валидността на информацията, използвана за оценката и количественото изчисление на неопределеността;
в)
дали общият подход, използван за оценката и количественото изчисление на неопределеността е в съответствие с член 22, буква б) от цитирания регламент;
г)
дали е предоставено доказателство, че са спазени условията на методиката за мониторинг, посочени в член 22, буква а) от цитирания регламент.
3. Когато съгласно Регламент (ЕС) № 601/2012 операторът на въздухоплавателни средства трябва да докаже, че необходимите нива на неопределеност не са надвишени, проверяващият орган проверява валидността на информацията, използвана като доказателство, че приложимите нива на неопределеност, посочени в одобрения от компетентния орган план за мониторинг не са надвишени.
Член 20
Изготвяне на извадки
1. При проверката на съответствието на контролните дейности и процедурите, посочени в член 14, букви б) и в), или при извършването на проверките, посочени в членове 15 и 16, проверяващият орган може да използва методи за изготвяне на извадки, специфични за дадена инсталация или оператор на въздухоплавателни средства, когато изготвянето на извадки се счита за обосновано предвид анализа на риска.
2. Ако проверяващият орган установи несъответствие или неточност при изготвянето на извадки, той иска от оператора или оператора на въздухоплавателни средства обяснение за основните причини за несъответствието или неточността, за да оцени въздействието на несъответствието или неточността върху докладваните данни. Въз основа на резултата от тази оценка проверяващият орган определя дали са необходими допълнителни дейности по проверката, дали размерът на извадките трябва да се увеличи и коя част от набора от данни трябва да се коригира от оператора или оператора на въздухоплавателни средства.
3. Проверяващият орган документира резултата от проверките, посочени в членове 14, 15, 16 и 17, включително данните за допълнителните извадки, във вътрешната документация по проверката.
Член 21
Посещения на място
1. Един или няколко пъти по време на процеса на проверка проверяващият орган прави посещение на място, за да оцени работата на измервателните уреди и системи за мониторинг, да проведе срещи, да извърши дейностите, които се изискват съгласно тази глава, както и да събере достатъчно информация и доказателства, които да му позволят да направи заключение дали докладът на оператора или оператора на въздухоплавателни средства съдържа съществени неточности.
2. Операторът или операторът на въздухоплавателни средства предоставя на проверяващия орган достъп до своите обекти.
3. За целите на проверката на доклада за емисиите на оператор проверяващият орган извършва също посещение на място, за да оцени границите на инсталацията, както и пълнотата на потоците от горива и материали и източниците на емисии.
4. За целите на проверката на доклада за емисиите на оператора проверяващият орган решава въз основа на анализа на риска дали са необходими посещения на други места, включително когато съответните части от дейностите, свързани с потока на данните и контролните дейности се извършват на други места, като например седалището на дружеството и други офиси извън дадения обект.
Член 22
Отстраняване на неточности и несъответствия
1. Когато проверяващият орган установи неточности или несъответствия по време на проверката, той информира своевременно оператора или оператора на въздухоплавателни средства и изисква подходящи мерки за отстраняване.
Операторът или операторът на въздухоплавателни средства коригира всички съобщени неточности и несъответствия.
2. Проверяващият орган документира и отбелязва като разрешени във вътрешната документация по проверката всички неточности и несъответствия, които са били отстранени от оператора или оператора на въздухоплавателни средства по време на проверката.
3. Ако операторът или операторът на въздухоплавателни средства не отстрани неточностите или несъответствията, посочени от проверяващия орган съгласно параграф 1, преди той да изготви доклада от проверката, проверяващият орган изисква от оператора или оператора на въздухоплавателни средства да обясни основните причини за несъответствието или неточността, за да оцени въздействието им върху докладваните данни.
Проверяващият орган определя дали некоригираните неточности, поотделно или заедно с други неточности, имат съществено въздействие върху общите докладвани данни за емисиите или тонкилометрите. При оценяване на съществеността на неточностите проверяващият орган взема под внимание размера и вида на неточностите, както и конкретните обстоятелства на тяхната поява.
Проверяващият орган оценява дали некоригираните несъответствия, поотделно или заедно с други несъответствия, имат въздействие върху докладваните данни и дали това води до съществени неточности.
Проверяващият орган може да счете дадени неточности за съществени, дори ако тези неточности, поотделно или заедно с други неточности, са под нивото на същественост, посочено в член 23, ако такова становище е оправдано от размера и естеството на неточностите и специфичните обстоятелства на възникването им.
Член 23
Ниво на същественост
1. Нивото на същественост е 5 % от общите докладвани емисии в периода на докладване, който подлежи на проверка за:
а)
инсталации от категория А, посочени в член 19, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 601/2012, и инсталации от категория Б, посочени в член 19, параграф 2, буква б) от същия регламент;
б)
оператори на въздухоплавателни средства с годишни емисии, равни или по-малки от 500 хиляди тона CO2 от изкопаеми горива.
2. Нивото на същественост е 2 % от общите докладвани емисии в периода на докладване, който подлежи на проверка за:
а)
инсталации от категория В, посочени в член 19, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕС) № 601/2012;
б)
оператори на въздухоплавателни средства с годишни емисии, по-големи от 500 хиляди тона CO2 с произход от фосилни горива.
3. За целите на проверката на докладите за тонкилометрите на оператори на въздухоплавателни средства нивото на същественост е 5 % от общите докладвани данни за тонкилометри в периода на докладване, който подлежи на проверка.
Член 24
Изводи от констатациите на проверката
При приключване на проверката и вземайки предвид получената по време на проверката информация, проверяващият орган:
а)
проверява окончателните данни от оператора или оператора на въздухоплавателни средства, включително данни, които са коригирани въз основа на информация, получена по време на проверката;
б)
разглежда обосновката на оператора или оператора на въздухоплавателни средства за разликите между окончателните данни и предоставените преди това данни;
в)
преглежда резултата от оценката, за да определи дали одобреният от компетентния орган план за мониторинг, включително описаните в този план процедури, е правилно изпълнен;
г)
оценява дали рискът от проверката е с приемливо ниско ниво, осигуряващо достатъчна увереност;
д)
гарантира, че са събрани достатъчно доказателства, за да може да се даде становище по проверката с достатъчна увереност, че докладът не съдържа съществени неточности;
е)
гарантира, че процесът на проверката е напълно документиран във вътрешната документация по проверката и че може да бъде дадено окончателно решение в доклада от проверката.
Член 25
Независим преглед
1. Преди да издаде доклада от проверката, проверяващият орган го представя заедно с вътрешната документация по проверката на независим проверител.
2. Независимият проверител, който извършва прегледа, не трябва да е извършвал дейности по проверка, които подлежат на преглед от негова страна.
3. Обхватът на независимия преглед включва целия процес на проверката, описан в настоящата глава, и се записва във вътрешната документация по проверката.
Независимият проверител извършва прегледа по начин, който гарантира, че процесът на проверката е проведен в съответствие с настоящия регламент, че процедурите за дейностите по проверката, посочени в член 40, са правилно извършени и че е приложена надлежна професионална грижа и преценка.
Независимият проверител също така преценява дали събраните данни са достатъчни, за да позволят на проверяващия орган да издаде доклад от проверката с достатъчна увереност.
4. Ако възникнат обстоятелства, които биха могли да доведат до промени в доклада от проверката след прегледа, независимият проверител преглежда също така тези промени и данните за тях.
5. Проверяващият орган надлежно упълномощава лице, което удостоверява автентичността на доклада от проверката въз основа на заключенията на независимия проверител и доказателствата във вътрешната документация по проверката.
Член 26
Вътрешна документация по проверката
1. Проверяващият орган подготвя и съставя вътрешна документация по проверката, която съдържа най-малко следното:
а)
резултатите от извършените дейности по проверката;
б)
стратегическия анализ, анализа на риска и плана за проверката;
в)
достатъчна информация в подкрепа на становището от проверката, включително обосновки на решенията относно това дали установените неточности имат или нямат съществено въздействие върху докладваните емисии или данните за тонкилометрите.
2. Вътрешната документация по проверката, посочена в параграф 1, се съставя по такъв начин, че независимият проверител, посочен в член 25, и националният орган да могат да оценят дали проверката е извършена в съответствие с настоящия регламент.
След удостоверяване на автентичността на доклада от проверката съгласно член 25, параграф 5 проверяващият орган включва резултатите от независимия преглед във вътрешната документация по проверката.
3. При поискване проверяващият орган предоставя на компетентния орган достъп до вътрешната документация по проверката, за да улесни оценката на проверката от компетентния орган.
Член 27
Доклад от проверката
1. Въз основа на събраната по време на проверката информация проверяващият орган издава доклад от проверката на оператора или оператора на въздухоплавателни средства във връзка с всеки доклад за емисиите или тонкилометрите, който е бил подложен на проверка. Докладът от проверката съдържа поне една от следните констатации:
а)
докладът се верифицира като удовлетворителен;
б)
докладът на оператора или оператора на въздухоплавателни средства съдържа съществени неточности, които не са коригирани преди издаването на доклада от проверката;
в)
обхватът на проверката е твърде ограничен по смисъла на член 28 и проверяващият орган не може да получи достатъчно данни, за да издаде становище по проверката с достатъчна увереност, че докладът не съдържа съществени неточности;
г)
несъответствията, поотделно или заедно с други несъответствия, не дават достатъчна яснота и пречат на проверяващия орган да декларира с достатъчна увереност, че докладът на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства не съдържа съществени неточности.
За целите на буква а) от първата алинея докладът на оператора или оператора на въздухоплавателни средства може да бъде верифициран като удовлетворителен само когато в него няма съществени неточности.
2. Операторът или операторът на въздухоплавателни средства изпраща доклада от проверката до компетентния орган заедно с доклада, за който той се отнася.
3. Докладът от проверката съдържа поне следните елементи:
а)
името на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства, който е бил обект на проверката;
б)
целите на проверката;
в)
обхвата на проверката;
г)
препратка към доклада на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства, който е бил проверен;
д)
критериите, използвани за проверка на доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, включително разрешителното, когато е приложимо, и версиите на плана за мониторинг, одобрен от компетентния орган, както и периода на валидност за всеки план за мониторинг;
е)
общите емисии или тонкилометри по видовете дейности, посочени в приложение I към Директива 2003/87/ЕО, и съответно за инсталация или оператор на въздухоплавателни средства;
ж)
периода на докладване, който е бил обект на проверка;
з)
отговорностите на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, компетентния орган и проверяващия орган;
и)
декларацията за становището по проверката;
й)
описание на всички установени неточности и несъответствия, които не са коригирани преди издаването на доклада от проверката;
к)
датите, когато са направени посещения на място, и от кого са направени;
л)
информация дали е правена отмяна на посещения на място, както и причините за това;
м)
всички случаи на неспазване на Регламент (ЕС) № 601/2012, които са станали известни по време на проверката;
н)
когато одобрението на компетентния орган за използвания за попълване на пропуските в данните съгласно член 18, параграф 1 метод не може да се получи навреме - потвърждение дали използваният подход е консервативен и дали може или не може да доведе до съществени неточности;
о)
когато проверяващият орган е забелязал промени в капацитета, нивото на активност и работата на инсталацията, които могат да имат въздействие върху разпределението на квотите за емисии и които не са докладвани на компетентния орган до 31 декември на периода на докладване в съответствие с член 24, параграф 1 от Решение 2011/278/ЕС, описание на тези промени и свързаните с тях забележки;
п)
когато е приложимо, препоръки за подобрения;
р)
имената на водещия одитор по СТЕ на ЕС, независимия проверител и, когато е приложимо, одитора по СТЕ на ЕС и техническия експерт, които са участвали в проверката на доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства;
с)
датата и подписа на упълномощено лице от името на проверяващия орган, включително неговото име.
4. Проверяващият орган описва неточностите и несъответствията с достатъчно подробности в доклада от проверката, за да позволи на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, както и на компетентния орган да разберат следното:
а)
размера и вида на неточностите или несъответствията;
б)
защо неточностите имат или нямат съществено въздействие;
в)
за кой елемент от доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства се отнасят неточностите или за кой елемент от плана за мониторинг се отнасят несъответствията.
5. Когато държава-членка изисква от проверяващия орган да изпрати информация за процеса на проверката в допълнение към описаните в параграф 3 елементи и тази информация не е необходима, за да се разбере становището по проверката, операторът или операторът на въздухоплавателни средства може от съображения за ефикасност да изпрати тази допълнителна информация на компетентния орган отделно от доклада от проверката на друга дата, но не по-късно от 15 май същата година.
Член 28
Ограничение на обхвата
Проверяващият орган може да заключи, че обхватът на проверката, посочен в член 27, параграф 1, буква в), е твърде ограничен в някоя от следните ситуации:
а)
липсват данни, което не позволява на проверяващия орган да получи доказателствата, необходими за намаляване на риска от проверката до постигане на разумно ниво на гаранции;
б)
планът за мониторинг не е одобрен от компетентния орган;
в)
няма достатъчен обхват или яснота, за да може да се направи заключение относно проверката;
г)
операторът или операторът на въздухоплавателни средства не е предоставил достатъчна информация, която да позволи на проверяващия орган да извърши проверката.
Член 29
Отстраняване на некоригирани несъществени несъответствия
1. Проверяващият орган оценява дали операторът или операторът на въздухоплавателни средства е отстранил несъответствията, посочени в доклада от проверката на предишния период на мониторинг, съгласно изискванията към оператора, посочени в член 69, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 601/2012, когато е уместно.
Когато операторът или операторът на въздухоплавателни средства не е отстранил тези несъответствия съгласно член 69, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 601/2012, проверяващият орган преценява дали този пропуск повишава или би могъл да повиши риска от неточности.
Проверяващият орган отразява в доклада от проверката дали тези несъответствия са отстранени от оператора или оператора на въздухоплавателни средства.
2. Проверяващият орган записва във вътрешната документация по проверката данни за времето и начина на отстраняване на несъответствията от оператора или оператора на въздухоплавателни средства по време на проверката.
Член 30
Подобряване на процеса на мониторинг и докладване
1. Когато проверяващият орган е определил области за подобряване на ефективността на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, свързани с букви а)-г) от настоящия параграф, проверяващият орган включва в доклада от проверката препоръки за подобряване, свързани с ефективността на оператора или оператора на въздухоплавателни средства, по следните точки:
а)
оценката на риска на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства;
б)
разработването, документирането, прилагането и поддържането на дейностите, свързани с потока от данни и контролните дейности, както и оценката на системата за контрол;
в)
разработването, документирането, прилагането и поддържането на процедури за дейностите, свързани с потока от данни и контролните дейности, както и другите процедури, които оператор или оператор на въздухоплавателни средства трябва да въведе съгласно Регламент (ЕС) № 601/2012;
г)
мониторинга и докладването на емисии и тонкилометри, включително във връзка с постигането на по-високо подреждане, намаляване на рисковете и подобряване на ефективността при мониторинга и докладването.
2. По време на проверката след годината, когато са направени препоръките за подобряване в доклада от проверката, проверяващият орган проверява дали и как операторът или операторът на въздухоплавателни средства е приложил препоръките за подобряване.
Ако операторът не е изпълнил тези препоръки или не ги е изпълнил правилно, проверяващият орган оценява въздействието, което това оказва върху риска от неточности и несъответствия.
Член 31
Опростена проверка на инсталации
1. Чрез дерогация от член 21, параграф 1 и след одобрение от компетентен орган съгласно втората алинея от настоящия член проверяващият орган може да реши да не извършва посещения на място на инсталации въз основа на анализа на риска и след като установи, че всички необходими данни могат да се оценят от разстояние и че условията за отказ от проверки на място, установени от Комисията, са изпълнени. Проверяващият орган незабавно информира оператора за това.
В такива случаи операторът подава заявление до компетентния орган с искането той да одобри решението на проверяващия орган да не провежда посещение на място.
По заявление на съответния оператор компетентният орган се произнася по решението на проверяващия орган да не проведе проверка на място, като взема предвид следните елементи:
а)
информацията, предоставена от проверяващия орган относно резултата от анализа на риска;
б)
информацията, че може да се осъществи достъп от разстояние до съответните данни;
в)
доказателства, че определените в параграф 3 изисквания не са приложими за инсталацията;
г)
доказателства, че определените от Комисията условия за отказ от посещения на място са изпълнени.
2. Посоченото в параграф 1 одобрение на компетентния орган не се изисква за неизвършването на посещение на място за инсталациите с ниски емисии, посочени в член 47, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 601/2012.
3. Проверяващия орган задължително извършва посещения на място в който и да е от следните случаи:
а)
когато докладът за емисиите на оператора се проверява за първи път от проверяващия орган;
б)
когато проверяващият орган не е провеждал посещения на място в двата периода на докладване непосредствено преди актуалния период на докладване;
в)
когато по време на периода на докладване са направени значителни промени в плана за мониторинг, включително посочените в член 15, параграф 3 или 4 от Регламент (ЕС) № 601/2012.
Член 32
Опростена проверка на оператори на въздухоплавателни средства
1. Чрез дерогация от член 21, параграф 1 от настоящия регламент проверяващият орган може да реши да не извършва посещение на място на малък емитент съгласно определението в член 54, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 601/2012, ако въз основа на анализа на риска проверяващият орган сметне, че може да оцени всички необходими данни от разстояние.
2. Когато оператор на въздухоплавателни средства използва опростените инструменти, посочени в член 54, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 601/2012 за определяне на разхода на гориво и докладваните данни са генерирани чрез тези инструменти, независимо от другите входни данни от оператора на въздухоплавателни средства, проверяващият орган може въз основа на своя анализ на риска да реши да не извърши проверките, посочени в членове 14 и 16, член 17, параграфи 1 и 2 и член 18 от настоящия регламент.
Член 33
Планове за опростена проверка
Ако проверяващият орган използва опростен план за проверка, той документира обосновките за използване на такива планове във вътрешната документация по проверката, включително и доказателствата, че условията за използване на опростени планове за проверка са изпълнени.
ГЛАВА III
ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ПРОВЕРЯВАЩИТЕ ОРГАНИ
Член 34
Секторни обхвати на акредитацията
Проверяващият орган издава доклад от проверката единствено на оператор или оператор на въздухоплавателни средства, който извършва дейност в обхвата на дейността по приложение I, за която проверяващият орган е получил акредитация в съответствие с Регламент (ЕО) № 765/2008 и настоящия регламент.
Член 35
Процес на постоянна компетентност
1. Проверяващият орган установява, документира, прилага и поддържа процес на поддържане на компетентност, за да гарантира, че всички служители, натоварени с дейностите по проверката, са компетентни да изпълнят възложените им задачи.
2. Като част от посочения в параграф 1 процес на поддържане на компетентност проверяващият орган определя, документира, прилага и поддържа следното:
а)
общи критерии за компетентност за целия персонал, който извършва дейности по проверката;
б)
конкретни критерии за компетентност за всяка длъжност в организацията на проверяващия орган, която включва извършване на дейности по проверката, и по-конкретно за одитор по СТЕ на ЕС, водещ одитор по СТЕ на ЕС, независим проверител и технически експерт;
в)
метод за осигуряване на постоянната компетентност и редовната оценка на ефективността на целия персонал, който извършва дейности по проверката;
г)
процес на осигуряване на текущо обучение на персонала, който извършва дейностите по проверката;
д)
процес на оценяване дали ангажиментът за проверка попада в обхвата на акредитацията на проверяващия орган и дали проверяващият орган разполага с компетентността, персонала и ресурсите, които са необходими да избере екип за проверка и успешно да извърши дейностите по проверката в необходимия срок.
Критериите за компетентност, посочени в буква б) от първата алинея, са специфични за всяка област на акредитация, в която тези лица извършват дейности по проверката.
При оценяване на компетентността на персонала съгласно буква в) от първата алинея проверяващият орган прави преценка въз основа на критериите за компетентност, посочени в букви а) и б).
Процесът, посочен в буква д) от първата алинея, също включва оценка дали екипът за проверка притежава цялата компетентност и лицата, необходими за извършване на дейности по проверка за даден оператор или оператор на въздухоплавателни средства.
Проверяващият орган разработва общи и специфични критерии за компетентност, които съответстват на критериите, установени в член 36, параграф 4 и членове 37, 38 и 39.
3. Проверяващият орган наблюдава през редовни интервали ефективността на целия персонал, който извършва дейности по проверката, с цел потвърждаване на постоянната компетентност на този персонал.
4. Проверяващият орган през редовни интервали преглежда посочения в параграф 1 процес на компетентност, за да гарантира, че:
а)
критериите за компетентност, посочени в параграф 2, първа алинея, букви а) и б), са разработени в съответствие с изискванията за компетентност съгласно настоящия регламент;
б)
всички проблеми, които могат да бъдат установени във връзка с определянето на общите и специфичните критерии за компетентност съгласно параграф 2, първа алинея, букви а) и б), са разрешени;
в)
всички изисквания в процеса на компетентност се актуализират и поддържат, както е целесъобразно.
5. Проверяващият орган установява система за записване на резултатите от дейностите, извършени в процеса на компетентност, посочен в параграф 1.
6. За оценка на компетентността и ефективността на одитора по СТЕ на ЕС и на водещия одитор по СТЕ на ЕС се използва достатъчно компетентен оценител.
За тази цел компетентният оценител наблюдава одиторите по време на проверката на доклада на оператора или оператора на въздухоплавателни средства на мястото на инсталацията, или оператора на въздухоплавателни средства, според случая, за да определи дали те отговарят на критериите за компетентност.
7. Когато член на персонала не успее да докаже, че напълно е спазил критериите за компетентност за конкретна задача, която му е възложена, проверяващият орган определя и организира допълнително обучение или работа под надзор и наблюдава това лице, докато то докаже по удовлетворителен за проверяващия орган начин, че отговаря на критериите за компетентност.
Член 36
Екипи за проверка
1. За всеки конкретен ангажимент за проверка проверяващият орган събира екип за проверка, който е в състояние да извърши дейностите по проверката, посочени в глава II.
2. Екипът за проверка включва най-малко водещ одитор по СТЕ на ЕС и когато заключенията на проверяващия орган по време на оценката, посочена в член 8, параграф 1, буква д), и стратегическият анализ изискват това, подходящ брой одитори по СТЕ на ЕС и технически експерти.
3. За независимия преглед на дейностите по проверката, свързани с конкретен ангажимент за проверка, проверяващият орган назначава независим проверител, който не трябва да бъде част от екипа за проверка.
4. Всеки член на екипа:
а)
разбира ясно своята индивидуална роля в процеса на проверката;
б)
може да общува ефективно на езика, който е необходим за изпълнение на конкретните му задачи.
5. Екипът за проверка включва поне едно лице с техническата компетентност и разбиране, необходими за оценка на специфичните технически аспекти на мониторинга и докладването, свързани с дейностите, посочени в приложение I и извършвани от инсталацията или оператора на въздухоплавателни средства, както и едно лице, което е в състояние да общува на езика, необходим за проверката на доклада на оператор или оператор на въздухоплавателни средства в държавата-членка, където проверяващият орган извършва проверката.
6. Когато екипът за проверка се състои от едно лице, това лице отговаря на всички изисквания за компетентност за одитор по СТЕ на ЕС и водещ одитор по СТЕ на ЕС и на изискванията по параграфи 4 и 5.
Член 37
Изисквания за компетентност на одиторите по СТЕ на ЕС и водещите одитори по СТЕ на ЕС
1. Одиторът по СТЕ на ЕС притежава необходимата компетентност за извършване на проверката. За тази цел одиторът по СТЕ на ЕС притежава най-малкото следните познания и опит:
а)
познания за Директива 2003/87/ЕО, Регламент (ЕС) № 601/2012, за настоящия регламент, за съответните стандарти и друго съответно законодателство, за приложими указания, както и за съответните указания и законодателство на държавата-членка, в която проверяващият орган извършва проверка;
б)
знания и опит относно одита на данни и информация, включително:
i)
методиките за одитиране на данни и информация, включително прилагането на нивото на същественост и оценяване на съществеността на неточностите;
ii)
анализиране на присъщите рискове и контролните рискове;
iii)
техниките за изготвяне на извадки във връзка с изготвянето на извадки от данни и проверяване на контролните дейности;
iv)
оценяване на системите за данни и информация, информационните системи, дейностите, свързани с потока от данни, контролните дейности, системите за контрол и процедурите за контролни дейности;
в)
способността да извърши дейностите, свързани с проверката на доклада на оператор или оператор на въздухоплавателни средства, както се изисква от глава II;
г)
знания за и опит в специфичните за сектора технически аспекти на мониторинга и докладването, които са от значение за обхвата на дейностите, посочени в приложение I, в който одиторът по СТЕ на ЕС извършва проверка.
2. Всеки водещ одитор по СТЕ на ЕС отговаря на изискванията за компетентност за одитор по СТЕ на ЕС и има доказана компетентност да ръководи екип за проверка и да отговаря за извършването на дейностите по проверката в съответствие с настоящия регламент.
Член 38
Изисквания за компетентност на независимите проверители
1. Независимият проверител притежава съответните правомощия да преглежда проектодоклада от проверката и вътрешната документация по проверката съгласно член 25.
2. Независимият проверител отговаря на изискванията за компетентност на водещ одитор по СТЕ на ЕС, посочени в член 37, параграф 2.
3. Независимият проверител притежава необходимата компетентност да анализира предоставената информация, за да потвърди пълнотата и целостта ѝ, да оспори липсваща или противоречива информация, както и да провери проследяванията на данните, за да оцени дали вътрешната документация по проверката е пълна и дали предоставя достатъчно информация в подкрепа на проектодоклада от проверката.
Член 39
Използване на технически експерти
1. При извършването на дейности по проверката проверяващият орган може да използва технически експерти, които да предоставят задълбочени знания и експертен опит по конкретни въпроси, необходими за подпомагане на одитора по СТЕ на ЕС и водещия одитор по СТЕ на ЕС при извършването на техните дейности по проверката.
2. Когато независимият проверител не притежава компетентността да оцени конкретен проблем в процеса на прегледа, проверяващият орган търси съдействието на технически експерт.
3. Техническият експерт притежава компетентността и експертния опит, необходими за ефективно съдействие на одитора по СТЕ на ЕС и водещия одитор по СТЕ на ЕС или независимия проверител, когато е необходимо, по въпроса, за който се изискват неговите знания и експертен опит. Също така техническият експерт има достатъчно разбиране по въпросите, които се изискват съгласно член 37, параграф 1, букви а), б) и в).
4. Техническият експерт изпълнява специфични задачи под ръководството и пълната отговорност на водещия одитор по СТЕ на ЕС от екипа за проверка, в който той работи, или на независимия проверител.
Член 40
Процедури за дейности по проверката
1. Проверяващият орган въвежда, документира, прилага и поддържа една или повече процедури за дейности по проверката, описани в глава II, и процедурите и процесите, които се изискват съгласно приложение II. При въвеждането и прилагането на тези процедури и процеси проверяващият орган извършва дейностите съгласно хармонизирания стандарт, посочен в приложение II.
2. Проверяващият орган проектира, документира, прилага и поддържа система за управление на качеството, за да гарантира непрекъснато развитие, прилагане, подобряване и преглед на процедурите и процесите, посочени в параграф 1, съгласно хармонизирания стандарт, посочен в приложение II.
Член 41
Документация и комуникация
1. Проверяващият орган поддържа документация, включително за компетентността и безпристрастността на персонала, за да докаже спазването на настоящия регламент.
2. Проверяващият орган редовно предоставя информация на оператора или оператора на въздухоплавателни средства и други заинтересовани страни в съответствие с хармонизирания стандарт, посочен в приложение II.
3. Проверяващият орган гарантира поверителността на информацията, получена по време на проверката съгласно хармонизирания стандарт, посочен в приложение II.
Член 42
Безпристрастност и независимост
1. Проверяващият орган е независим от оператора или оператора на въздухоплавателни средства и безпристрастен при извършването на своите дейности по проверката.
За тази цел проверяващият орган и която и да било част от същото юридическо лице не може да бъде оператор или оператор на въздухоплавателни средства, собственик на оператор или оператор на въздухоплавателни средства или да бъде притежаван от тях и също така не трябва да има връзки с оператор или оператор на въздухоплавателни средства, които биха могли да засегнат неговата независимост и безпристрастност. Проверяващият орган е независим от органите, които търгуват с квоти за емисии по схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове, установена съгласно член 19 от Директива 2003/87/ЕО.
2. Проверяващият орган е организиран по начин, който защитава неговата обективност, независимост и безпристрастност. За целите на настоящия регламент се прилагат съответните изисквания, установени в хармонизирания стандарт, посочен в приложение II.
3. Проверяващият орган не извършва дейности по проверка за оператор или оператор на въздухоплавателни средства, който представлява неприемлив риск за безпристрастността му или който поражда конфликт на интереси при него. Проверяващият орган не използва персонал или лица, с които е сключен договор, при проверката на доклад на оператор или оператор на въздухоплавателни средства, който представлява реален или потенциален конфликт на интереси. Проверяващият орган също така гарантира, че дейностите на персонала или организациите не засягат поверителността, обективността, независимостта и безпристрастността на проверката.
Счита се, че е възникнал неприемлив риск за безпристрастността или конфликт на интереси по смисъла на първото изречение от първата алинея, когато възникне някой от следните случаи (без това изброяване да изчерпва всички възможни случаи):
а)
проверяващият орган или която и да било част от същото юридическо лице предоставя консултантски услуги за разработване на част от процеса на мониторинг и докладване, описан в одобрения от компетентния орган план за мониторинг, включително разработването на методика за мониторинг, изготвянето на доклада на оператор или оператор на въздухоплавателни средства и изготвянето на плана за мониторинг;
б)
проверяващият орган или част от същото юридическо лице предоставя техническа помощ за разработването или поддържането на системата, въведена за мониторинг и отчитане на данните за емисиите или тонкилометрите.
4. Счита се, че между проверяващия орган и оператора или оператора на въздухоплавателни средства е възникнал конфликт на интереси, когато възникне някой от следните случаи (без това изброяване да изчерпва всички възможни случаи):
а)
когато взаимоотношението между проверяващия орган и оператора или оператора на въздухоплавателни средства се основава на обща собственост, общо управление, общо ръководство или персонал, споделени ресурси, общи финанси и общи договори или маркетинг;
б)
когато операторът или операторът на въздухоплавателни средства е получил консултантски услуги, посочени в параграф 3, буква а) или техническа помощ, посочена в буква б) от същия параграф, от консултантска организация, организация за техническа помощ или друга организация, които имат връзки с проверяващия орган и застрашават безпристрастността му.
За целите на буква б) от първата алинея безпристрастността на проверяващия орган се счита за компрометирана, ако връзките между него и консултантската организация, организацията за техническа помощ или другата организация се основават на обща собственост, общо управление, общо ръководство или персонал, споделени ресурси, общи финанси, общи договори или маркетинг и общо плащане на комисиони от продажби или други стимули за препоръчването на нови клиенти.
5. Проверяващият орган не възлага на външни подизпълнители независимия преглед и издаването на доклада от проверката. За целите на настоящия регламент при възлагането на други дейности по проверка на външни подизпълнители проверяващият орган спазва изискванията, установени в хармонизирания стандарт, посочен в приложение II.
Сключени договори с физически лица за извършване на дейности по проверка не се разглеждат като случаи на възлагане на външни подизпълнители по смисъла на първата алинея, ако при сключването на договора с тях проверяващият орган отговаря на изискванията на хармонизирания стандарт, посочен в приложение II.
6. Проверяващият орган въвежда, документира, прилага и поддържа процес за гарантиране на постоянна безпристрастност и независимост на проверяващия орган, частите на същото юридическо лице като проверяващия орган, другите организации, посочени в параграф 4, както и на целия персонал и лицата, с които е сключен договор и които участват в проверката. Този процес включва механизъм за гарантиране безпристрастността и независимостта на проверяващия орган и отговаря на съответните изисквания, определени в хармонизирания стандарт, посочен в приложение II.
ГЛАВА IV
АКРЕДИТАЦИЯ
Член 43
Акредитация
Проверяващият орган, издаващ доклад от проверката на оператор или оператор на въздухоплавателни средства, се акредитира от националния орган по акредитация за обхвата на дейностите, посочени в приложение I, за които проверяващият орган извършва проверка на доклад на оператор или оператор на въздухоплавателни средства.
Член 44
Цели на акредитацията
По време на процеса на акредитация и мониторинг на акредитирани проверяващи органи всеки национален орган по акредитация оценява дали проверяващият орган и неговият персонал, който извършва дейности по проверката:
а)
притежават компетентността да извършват проверката на доклади на оператор или оператор на въздухоплавателни средства в съответствие с настоящия регламент;
б)
извършват проверката на доклади на оператор или оператор на въздухоплавателни средства в съответствие с настоящия регламент;
в)
отговарят на изискванията, посочени в глава III.
Член 45
Искане за акредитация
1. Всяко юридическо лице или друг правен субект може да поиска акредитация съгласно член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 765/2008 и разпоредбите на настоящата глава.
Искането съдържа информацията, необходима въз основа на хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
2. В допълнение към информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, преди началото на оценката по член 44 заявителят също така предоставя на националния орган по акредитация следното:
а)
цялата информация, която е поискана от националния орган по акредитация;
б)
процедурите и информацията относно процесите, посочени в член 40, параграф 1, и информацията относно системата за управление на качеството, посочена в член 40, параграф 2;
в)
критериите за компетентност, посочени в член 35, параграф 2, букви а) и б), резултатите от процеса на компетентност, посочен в член 35, както и друга документация относно компетентността на целия персонал, който участва в дейности по проверката;
г)
информация относно процеса за гарантиране на постоянна безпристрастност и независимост, посочен в член 42, параграф 6, включително съответните досиета за безпристрастността и независимостта на заявителя и неговия персонал;
д)
информация относно техническите експерти и ключовия персонал, които участват в проверката на докладите на оператор или оператор на въздухоплавателни средства;
е)
системата и процеса за осигуряване на подходяща вътрешна документация по проверката;
ж)
друга документация от значение, посочена в член 41, параграф 1.
Член 46
Подготовка за оценяване
1. При подготовката и извършването на оценката, посочена в член 44, всеки национален орган по акредитация взема под внимание сложността на обхвата, за който заявителят иска акредитация, както и сложността на системата за управление на качеството, посочена в член 40, параграф 2, процедурите и информацията за процесите, посочени в член 40, параграф 1, и географските области, в които заявителят извършва или планира да извършва проверка.
2. За целите на настоящия регламент националният орган по акредитация изпълнява минималните изисквания, установени от хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
Член 47
Оценка
1. Екипът за оценка, посочен в член 57, извършва поне следните дейности с цел изготвянето на оценката, посочена в член 44:
а)
преглед на всички съответни документи и архиви, посочени в член 45;
б)
посещение на помещенията на заявителя за преглед на представителна извадка от вътрешната документация по проверката и за оценка на прилагането на системата за управление на качеството на заявителя и процедурите или процесите, посочени в член 40;
в)
проверка на място на представителна част от искания обхват за акредитация и ефективността и компетентността на представителен брой от персонала на заявителя, който участва в проверката на доклада на оператор или оператор на въздухоплавателни средства, за да се гарантира, че персоналът работи в съответствие с настоящия регламент.
При извършването на тези дейности екипът за оценка отговаря на изискванията на хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
2. Екипът за оценка докладва констатациите си и установените несъответствия на заявителя съгласно изискванията на хармонизирания стандарт, посочен в приложение III, и изисква от заявителя да отговори на докладваните констатации и несъответствия съгласно тези разпоредби.
3. Заявителят предприема коригиращи действия, за да отстрани всички докладвани съгласно параграф 2 несъответствия и посочва в своя отговор до екипа за оценка относно заключенията и несъответствията какви действия са предприети или се планира да се предприемат в срок, определен от националния орган по акредитация, за да се отстранят всички установени несъответствия.
4. Националният орган по акредитация преглежда отговорите на заявителя относно констатациите и несъответствията, докладвани съгласно параграф 3.
Когато националният орган по акредитация счете отговора на заявителя за недостатъчен или неефективен, той изисква допълнителна информация или действия от него. Националният орган по акредитация може също така да поиска доказателство за ефективното изпълнение на предприетите действия или да извърши последваща оценка за оценяване на ефективното изпълнение на коригиращите действия.
Член 48
Решение относно акредитацията и сертификат за акредитация
1. Националният орган по акредитация взема предвид изискванията, определени в хармонизирания стандарт, посочен в приложение III, когато подготвя и взема решението дали да предостави, разшири или поднови акредитацията на заявител.
2. Когато националният орган по акредитация реши да предостави, разшири или поднови акредитацията на заявител, той издава сертификат за акредитация в този смисъл.
Сертификатът за акредитация съдържа информацията, необходима въз основа на хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
Сертификатът за акредитация е валиден за период, не по-дълъг от пет години след датата, на която националният орган по акредитация го е издал.
Член 49
Наблюдение
1. Националният орган по акредитация провежда годишно наблюдение на всеки проверяващ орган, на който е издал сертификат за акредитация.
Наблюдението се състои поне от:
а)
посещение на помещенията на проверяващия орган с цел извършване на дейностите, посочени в член 47, параграф 1, буква б);
б)
проверка на място на ефективността и компетентността на представителен брой от персонала на проверяващия орган в съответствие с член 47, параграф 1, буква в).
2. Националният орган по акредитация извършва първото наблюдение на проверяващ орган съгласно параграф 1 не по-късно от 12 месеца след датата, на която е издаден неговият сертификат за акредитация.
3. Националният орган по акредитация подготвя своя план за наблюдение на всеки проверяващ орган по начин, който позволява да се оценят представителни извадки на обхвата на акредитацията съгласно изискванията на хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
4. Въз основа на резултатите от наблюдението, посочено в параграф 1, националният орган по акредитация решава дали да потвърди продължаването на акредитацията.
5. Когато проверяващ орган извършва проверка в друга държава-членка, националният орган по акредитация, който е акредитирал проверяващия орган, може да поиска от националния орган по акредитация на държавата-членка, където се извършва проверката, да извърши дейности по наблюдението от негово име и на негова отговорност.
Член 50
Повторна оценка
1. Преди изтичането на валидността на сертификата за акредитация националният орган по акредитация провежда повторна оценка на проверяващия орган, на който е издал сертификат за акредитация, за да определи дали валидността на сертификата за акредитация може да бъде удължена.
2. Националният орган по акредитация подготвя своя план за повторната оценка на всеки проверяващ орган по начин, който позволява да се оценят представителни извадки на обхвата на акредитацията. При планирането и извършването на наблюдението националният орган по акредитация спазва изискванията, определени в хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
Член 51
Извънредна оценка
1. Националният орган по акредитация може да провежда извънредна оценка на проверяващия орган във всеки момент, за да гарантира, че проверяващият орган отговаря на изискванията, определени в настоящия регламент.
2. С цел да позволи на националния орган по акредитация да оцени необходимостта от извънредна оценка, проверяващият орган незабавно го информира за всички значителни промени, свързани с неговата акредитация, относно всеки аспект от неговия статут или работа. Значителните промени включват промените, упоменати в хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
Член 52
Разширяване на обхвата
Националният орган по акредитация извършва необходимите действия в отговор на заявление от проверяващ орган за разширяване на обхвата на вече предоставена акредитация, за да установи дали проверяващият орган отговаря на изискванията в член 44 за исканото разширяване на обхвата на неговата акредитация.
Член 53
Административни мерки
1. Националният орган по акредитация може да прекрати временно, да отнеме или да намали обхвата на акредитацията на проверяващ орган, който не изпълнява изискванията на настоящия регламент.
Националният орган по акредитация може да прекрати временно, да отнеме или да намали обхвата на акредитацията на проверяващ орган по искане на същия.
Националният орган по акредитация установява, документира, прилага и поддържа процедура за временно прекратяване на акредитацията, отнемане на акредитацията и намаляване на обхвата на акредитацията.
2. Националният орган по акредитация временно прекратява или ограничава обхвата на акредитация в следните случаи:
а)
проверяващият орган е извършил сериозно нарушение на настоящия регламент;
б)
проверяващият орган трайно и многократно не спазва изискванията на настоящия регламент;
в)
проверяващият орган е нарушил други конкретни правила и условия на националния орган по акредитация.
3. Националният орган по акредитация отнема акредитацията, когато:
а)
проверяващият орган не е отстранил причините, въз основа на които е взето решение за временно прекратяване на сертификата за акредитация;
б)
член на висшето ръководство на проверяващия орган е признат за виновен в извършването на измама;
в)
проверяващият орган умишлено е предоставил невярна информация.
4. Решението на национален орган по акредитация да прекрати временно, отмени или намали обхвата на акредитацията в съответствие с параграфи 2 и 3 подлежи на обжалване.
Държавите-членки установяват процедури за разглеждане на такива жалби.
5. Решението на национален орган по акредитация да прекрати временно, отмени или намали обхвата на акредитацията поражда действие веднага след като проверяващият орган бъде уведомен за него.
Националният орган по акредитация преустановява незабавно временното прекратяване на сертификата за акредитация, когато получи удовлетворителна информация и е убеден, че проверяващият орган спазва изискванията на настоящия регламент.
ГЛАВА V
ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ОРГАНИТЕ ПО АКРЕДИТАЦИЯ ОТНОСНО АКРЕДИТИРАНЕТО НА ПРОВЕРЯВАЩИ ОРГАНИ ПО СТЕ
Член 54
Национален орган по акредитация
1. Дейностите, свързани с акредитацията съгласно настоящия регламент, се извършват от националните органи по акредитация, учредени съгласно член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 765/2008.
2. Ако държава-членка реши да предвиди възможност за акредитация по смисъла на настоящия регламент на проверяващи органи, които са физически лица, дейностите по сертифицирането на тези проверяващи органи се поверяват на национален орган, различен от националния орган по акредитация, учреден съгласно член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 765/2008.
3. Ако държава-членка реши да се възползва от възможността, посочена в параграф 2, тя гарантира, че упоменатият държавен орган отговаря на изискванията по настоящия регламент, включително тези, посочени в член 70, и предоставя необходимите документални доказателства съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 765/2008.
4. Националният орган по акредитация е член на органа, признат съгласно член 14 от цитирания регламент.
5. Националният орган по акредитация е натоварен с извършването на акредитация като дейност на публичен орган и е признат официално от държавата-членка, където акредитацията не се управлява директно от публични органи.
6. За целите на настоящия регламент националният орган по акредитация изпълнява задълженията си съгласно изискванията, установени в хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
Член 55
Трансгранична акредитация
Ако държава-членка прецени, че е икономически неизгодно или неустойчиво да учредява национален орган по акредитация или да предоставя услуги по акредитация по смисъла на член 15 от Директива 2003/87/ЕО, тази държава-членка има достъп до националния орган по акредитация на друга държава-членка.
Съответната държавата-членка информира Комисията и другите държави-членки.
Член 56
Независимост и обективност
1. Националният орган по акредитация е организиран по начин, който гарантира пълната му независимост от проверяващи органи, които оценява, и безпристрастността му при изпълнение на акредитационните дейности.
2. За тази цел той не предлага и не предоставя дейности или услуги, които проверяващите органи предоставят, нито предоставя консултантски услуги, не притежава дялове във и няма друг финансов или управленски интерес към проверяващ орган.
3. Без да се засягат разпоредбите на член 54, параграф 2, структурата, отговорностите и задачите на националния орган по акредитация са ясно разграничени от тези на компетентния орган и на други национални органи.
4. Националният орган по акредитация взема всички окончателни решения относно акредитацията на проверяващи органи.
Националният орган по акредитация може обаче да възложи определени дейности на подизпълнител, като това възлагане е предмет на разпоредбите на хармонизирания стандарт, посочен в приложение III.
Член 57
Екип за оценяване
1. Националният орган по акредитация назначава екип за оценяване за всяко отделно оценяване.
2. Екипът за оценяване включва водещ оценител и, където е необходимо, подходящ брой оценители или технически експерти за конкретния обхват на акредитация.
Екипът за оценяване включва поне един член с познания за мониторинга и докладването на емисии на парникови газове съгласно Регламент (ЕС) № 601/2012, които са от значение за обхвата на акредитацията, и компетентността и разбирането, нужни за оценяване на дейностите по проверка на съответната инсталация или оператор на въздухоплавателни средства в този обхват, и поне един член с познания за съответните национални закони и насоки.
Член 58
Изисквания за компетентността на оценителите
1. Оценителят е компетентен да извършва дейностите, изисквани в глава IV при оценяването на проверяващия орган. За целта оценителят:
а)
отговаря на изискванията на хармонизирания стандарт съгласно Регламент (ЕО) № 765/2008, посочен в приложение III;
б)
има знания за Директива 2003/87/ЕО, Регламент (ЕС) № 601/2012, настоящия регламент, съответните стандарти и друго съответно законодателство, както и приложимите насоки;
в)
има познания за одита на данни и информация, посочен в член 37, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, придобити чрез обучение или достъп до лице, имащо познания и опит с такива данни и информация.
2. Водещият оценител отговаря на изискванията за компетентност, посочени в параграф 1, има доказани умения да ръководи екип за оценяване и отговаря за извършването на оценка в съответствие с настоящия регламент.
3. В допълнение към изискванията за компетентност в параграф 1 вътрешните проверители и лицата, които вземат решенията за предоставяне, разширяване или подновяване на акредитацията, разполагат с достатъчно знания и опит, за да оценят акредитацията.
Член 59
Технически експерти
1. Националният орган по акредитация може да включи в екипа за оценяване технически експерти, които да предоставят задълбочени знания и експертен опит по конкретни въпроси, необходими, за да се съдейства на водещия оценител или на друг оценител при извършването на дейностите по оценяване.
2. Техническият експерт притежава компетентността, необходима за ефективно съдействие на водещия оценител и на друг оценител по въпроса, за който се изискват неговите знания и експертен опит. В допълнение техническият експерт:
а)
има знания за Директива 2003/87/ЕО, Регламент (ЕС) № 601/2012, настоящия регламент, съответните стандарти и друго съответно законодателство, както и приложимите насоки;
б)
познава достатъчно добре дейностите по проверката.
3. Техническият експерт извършва специфични задачи под ръководството и пълната отговорност на водещия оценител от съответния екип за оценяване.
Член 60
Процедури
Националният орган по акредитация спазва изискванията, установени съгласно член 8 от Регламент (ЕО) № 765/2008.
Член 61
Оплаквания
Когато националният орган по акредитация получи оплакване относно проверяващия орган от компетентния орган, от оператора или от оператора на въздухоплавателни средства, или от други заинтересовани страни, в приемливи срокове той:
а)
взема решение относно обосноваността на оплакването;
б)
гарантира, че на съответния проверяващ орган е предоставена възможност да внесе коментари;
в)
предприема подходящи действия за разглеждане на оплакването;
г)
регистрира оплакването и предприетите действия; както и
д)
отговаря на оплакването.
Член 62
Архиви и документация
Националният орган по акредитация съхранява документация за всяко лице, свързано с процеса на акредитация. Тази документация включва удостоверения за съответната квалификация, обучение, опит, безпристрастност и компетентност, необходими като доказателство за спазването на настоящия регламент.
Член 63
Достъп до информация и поверителност
1. Националният орган по акредитация редовно предоставя на обществеността и актуализира информацията, събрана в процеса на акредитационната си дейност.
2. Съгласно член 8, точка 4 от Регламент (ЕО) № 765/2008 националният орган по акредитация предприема адекватни мерки за опазване поверителността на придобитата информация.
Член 64
Партньорска оценка
1. Националните органи по акредитация са предмет на редовна партньорска оценка.
Партньорската оценка се организира от органа, признат в член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008.
2. Органът, посочен в член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008, изготвя подходящи критерии за партньорска оценка и за ефективен и независим процес на партньорска оценка, за да оцени дали:
а)
националният орган по акредитация, който е обект на партньорската оценка, е извършил дейностите по акредитация в съответствие с глава IV;
б)
националният орган по акредитация, който е обект на партньорската оценка, е спазил изискванията, определени в настоящата глава.
Критериите за партньорска оценка включват изисквания за компетентност за партньорите - оценители, и за екипите за партньорска оценка, които са специфични за схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове, въведена с Директива 2003/87/ЕО.
3. Органът, признат съгласно член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008, публикува резултата от партньорската оценка на националния орган по акредитация и го съобщава на Комисията, на националните власти, отговарящи за националните органи по акредитация в държавите-членки, и на компетентния орган на държавата-членка или на координационния орган, посочен в член 69, параграф 2.
4. Без да се засяга параграф 1, когато национален орган по акредитация е преминал успешно партньорска оценка, организирана от орган, признат съгласно член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008 преди влизането в сила на настоящия регламент, този национален орган се освобождава от преминаването през нова партньорска оценка след влизането в сила на настоящия регламент, ако може да докаже спазването му.
За целта съответният национален орган по акредитация внася искане и необходимата документация пред органа, признат по член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008.
Органът, признат по член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008, решава дали са изпълнени условията за освобождаване от партньорска оценка.
Освобождаването се прилага за период, непревишаващ три години от датата на нотифициране на решението до националния орган по акредитация.
5. Националният орган, натоварен съгласно член 54, параграф 2 със задачите по сертифицирането на проверяващи органи, които са физически лица, съгласно настоящия регламент поддържа ниво на надеждност, равно на това на националните органи по акредитация, успешно преминали през партньорска оценка.
За целта съответната държава-членка представя на Комисията и на другите държави-членки всички документални доказателства за случая веднага след вземането на решение да разреши на националния орган да извърши сертифициране. Никой национален орган не сертифицира проверяващи органи за целите на настоящия регламент, преди съответната държава-членка да е представила тези документални доказателства.
Съответната държава-членка прави периодични прегледи на работата на националния орган, за да гарантира, че той продължава да поддържа гореспоменатото ниво на надеждност, и информира Комисията за това.
Член 65
Коригиращи действия
1. Държавите-членки упражняват редовен надзор над националните си органи по акредитация, за да гарантират, че те постоянно отговарят на изискванията на настоящия регламент, като вземат предвид резултатите от партньорската оценка, проведена съгласно член 64.
2. Когато даден национален орган по акредитация не отговаря на изискванията на настоящия регламент или не изпълни задълженията, посочени в него, съответната държава-членка предприема нужните коригиращи действия или гарантира, че такива коригиращи действия ще бъдат предприети, и уведомява Комисията за това.
Член 66
Взаимно признаване на проверяващи органи
1. Държавите-членки признават равностойността на услугите, предоставяни от национални органи по акредитация, които са преминали успешно партньорска оценка. Държавите-членки признават сертификатите за акредитация на проверяващи органи, акредитирани от тези национални органи по акредитация, и зачитат правото им да извършват проверки в обхвата на тяхната акредитация.
2. Когато даден национален орган по акредитация не е преминал целия процес на партньорска оценка преди 31 декември 2014 г., държавите-членки признават сертификатите за акредитация на акредитираните от него проверяващи органи, при условие че органът, признат съгласно член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008, е започнал партньорска оценка за този национален орган по акредитация и не е открил никакво несъответствие съгласно настоящия регламент.
3. Когато сертифицирането на проверяващите органи се извършва от национален орган, посочен в член 54, параграф 2, държавите-членки приемат сертификата, издаден от такъв орган, и зачитат правото на сертифицирани проверяващи органи да извършват проверки в обхвата на сертифицирането си.
Член 67
Мониторинг на предоставяните услуги
Когато в хода на инспекция по член 31, параграф 4 от Директива 2006/123/ЕО държава-членка установи, че проверяващ орган не спазва настоящия регламент, компетентният орган или националният орган по акредитация на тази държава-членка информира националния орган по акредитация, който е акредитирал този проверяващ орган.
Националният орган по акредитация, акредитирал този проверяващ орган, разглежда съобщената информация като оплакване по смисъла на член 61 от настоящия регламент и предприема подходящи действия в отговор на компетентния орган или националния орган по акредитация съгласно член 72, параграф 2, втора алинея от настоящия регламент.
Член 68
Електронен обмен на данни и използване на автоматизирани системи
1. Държавите-членки могат да изискат от проверяващите органи да използват електронни образци или специфични файлови формати за докладите от проверката в съответствие с член 74, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 601/2012.
2. Стандартизираните електронни образци или спецификациите на файловите формати могат да бъдат предоставени с цел внасяне на доклад от проверката и за други видове комуникация между оператора, оператора на въздухоплавателни средства, проверяващия орган, компетентния орган и националния орган по акредитация в съответствие с член 74, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 601/2012.
ГЛАВА VI
ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 69
Обмен на информация и координационни органи
1. Държавата-членка установява ефективен обмен на подходяща информация и ефективно сътрудничество между своя национален орган по акредитация или, според случая, националния орган, натоварен със сертифицирането на проверяващи органи, и компетентния орган.
2. Ако в дадена държава-членка е учреден повече от един компетентен орган съгласно член 18 от Директива 2003/87/ЕО, тази държава-членка оправомощава един от тези компетентни органи да служи като координационен орган за обмен на информация, координиране на сътрудничеството, посочено в параграф 1, и за дейностите, посочени в настоящата глава.
Член 70
Работна програма за акредитация и доклад за управлението
1. До 31 декември всяка година националният орган по акредитация предоставя работна програма за акредитация на компетентния орган на всяка държава-членка, съдържаща списък на акредитирани от него проверяващи органи, които съгласно член 76 са заявили намерение да извършват проверки в тези държави-членки. Работната програма за акредитация съдържа най-малко следната информация за всеки проверяващ орган:
а)
предвидено време и място на проверката;
б)
информация за дейностите, които националният орган по акредитация е планирал за този проверяващ орган, по-специално дейностите по наблюдение и повторна оценка;
в)
дати на очакваните одити за удостоверяване, които се извършват от националния орган по акредитация за оценяване на проверяващия орган, включително адреса и данните за връзка с операторите или операторите на въздухоплавателни средства, които ще бъдат посетени по време на одита за удостоверяване;
г)
информация за това дали националният орган по акредитация е изискал от националния орган по акредитация на държавата-членка, където проверяващият орган извършва проверката, да извърши дейности по наблюдение.
2. След предаването на работната програма за акредитация съгласно параграф 1 компетентният орган предоставя на националния орган по акредитация съответната информация, включително национални закони и насоки, които могат да бъдат от значение.
3. До 1 юни всяка година националният орган по акредитация предоставя на компетентния орган доклад за управлението. Докладът за управлението съдържа поне следната информация за всеки проверяващ орган, който е бил акредитиран от този национален орган по акредитация:
а)
подробна информация за акредитацията на новоакредитирани проверяващи органи, включително обхвата на акредитацията им;
б)
всички промени в обхвата на акредитацията за тези проверяващи органи;
в)
обобщени резултати от дейностите по наблюдение и повторна оценка, извършени от националния орган по акредитация;
г)
обобщени резултати от извършени извънредни оценки, включително причини за предприемането на такива извънредни оценки;
д)
всички оплаквания, подадени срещу проверяващия орган след последния доклад за управлението, както и действията, предприети от националния орган по акредитация.
Член 71
Обмен на информация относно административните мерки
Когато националният орган по акредитация е наложил административни мерки на проверяващия орган съгласно член 53 или когато е отменено временно прекратяване на акредитацията, или когато решение по обжалване е отменило решението на национален орган по акредитация да наложи административни мерки съгласно член 53, националният орган по акредитация информира следните страни:
а)
компетентния орган на държавата-членка, където проверяващият орган е акредитиран;
б)
компетентния орган и националния орган по акредитация на държавата-членка, където проверяващият орган извършва проверките.
Член 72
Обмен на информация от компетентния орган
1. Компетентният орган на държавата-членка, където проверяващият орган извършва проверката, ежегодно съобщава на националния орган по акредитация, който е акредитирал този проверяващ орган, поне следното:
а)
съответните резултати от проверката на доклада на оператора и на оператора на въздухоплавателни средства и от докладите от проверката, по-специално за всички открити несъответствия на този проверяващ орган с настоящия регламент;
б)
резултатите от инспекцията на оператора или на оператора на въздухоплавателни средства, когато тези резултати са от значение за националния орган по акредитация по отношение на акредитацията и наблюдението на проверяващия орган или когато тези резултати включват някакво открито несъответствие на този проверяващ орган с настоящия регламент;
в)
резултати от оценяването на вътрешната документация по проверката на този проверяващ орган, когато компетентният орган е оценил вътрешната документация по проверката съгласно член 26, параграф 3;
г)
оплаквания, получени от компетентния орган във връзка с този проверяващ орган.
2. Когато информацията, посочена в параграф 1, съдържа доказателство, че компетентният орган е открил несъответствие на проверяващия орган с настоящия регламент, националният орган по акредитация счита съобщаването на тази информация за оплакване от страна на компетентния орган по отношение на проверяващия орган по смисъла на член 61.
Националният орган по акредитация предприема подходящи действия за разглеждане на такава информация и отговаря на компетентния орган до три месеца след получаване на информацията. В отговора си националният орган по акредитация информира компетентния орган за предприетите действия и, според случая, за наложените на проверяващия орган административни мерки.
Член 73
Обмен на информация относно наблюдението
1. Когато от националния орган по акредитация на държавата-членка, в която даден проверяващ орган извършва проверка, се изиска съгласно член 49, параграф 5 да извърши дейности по наблюдение, той докладва своите констатации на националния орган по акредитация, който е акредитирал проверяващия орган, освен ако двата национални органа по акредитация не са се споразумели за друго.
2. Националният орган по акредитация, който е акредитирал проверяващия орган, взема предвид констатациите, посочени в параграф 1, при извършването на оценка на това дали проверяващият орган отговаря на изискванията, определени в настоящия регламент.
3. Когато заключенията, посочени в параграф 1, доказват, че проверяващият орган не спазва настоящия регламент, националният орган по акредитация, който го е акредитирал, предприема съответни действия съгласно настоящия регламент и информира националния орган по акредитация, който е извършил дейностите по наблюдение:
а)
какви действия са предприети от националния орган по акредитация, който е акредитирал проверяващия орган;
б)
където е уместно, как несъответствията от заключенията са отстранени от проверяващия орган;
в)
където е уместно, какви административни мерки са наложени на проверяващия орган.
Член 74
Обмен на информация с държавата-членка, където е установен проверяващият орган
Когато даден проверяващ орган получи акредитация от национален орган по акредитация на държава-членка, различна от тази, в която той е установен, работната програма за акредитация, докладът за управление, посочени в член 70, както и информацията, посочена в член 71, се предоставят също на компетентния орган на държавата-членка, в която проверяващият орган е установен.
Член 75
База данни за акредитирани проверяващи органи
1. Националните органи по акредитация или, според случая, националните органи, посочени в член 54, параграф 2, създават и управляват база данни, като предоставят достъп до нея на други национални органи по акредитация, национални власти, проверяващи органи, оператори, оператори на въздухоплавателни средства и компетентни органи.
Органът, признат съгласно член 14 от Регламент (ЕО) № 765/2008, улеснява и хармонизира достъпа до базите данни с оглед ефективната и икономична комуникация между националните органи по акредитация, националните власти, проверяващите органи, операторите, операторите на въздухоплавателни средства и компетентните органи и може да слее тези бази данни в единна централизирана база данни.
2. Предложението по параграф 1 съдържа най-малко следната информация:
а)
име и адрес на всеки проверяващ орган, акредитиран от националния орган по акредитация;
б)
държавата-членка, в която проверяващият орган извършва проверки;
в)
обхвата на акредитация на всеки проверяващ орган;
г)
датата на предоставяне на акредитацията и датата на изтичане на валидността на акредитацията;
д)
информация относно административни мерки, наложени на проверяващия орган.
Информацията е общественодостъпна.
Член 76
Съобщаване на информация от проверяващи органи
1. За да може националният орган по акредитация да изготви работната програма за акредитация и доклада за управление, посочен в член 70, до 15 ноември всяка година проверяващият орган изпраща следната информация на националния орган по акредитация, който го е акредитирал:
а)
планираното време и място на проверките, които проверяващият орган е насрочил;
б)
адрес и данни за връзка с операторите или с операторите на въздухоплавателни средства, чиито доклади за емисии или доклади за тонкилометри са обект на неговата проверка.
2. Когато в посочената в параграф 1 информация бъдат внесени промени, проверяващият орган съобщава тези промени на органа по акредитация в сроковете, договорени с него.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 77
Преходни разпоредби
Емисиите и, където е приложимо, данните за дейността преди 1 януари 2013 г. се проверяват съгласно изискванията, определени в Решение 2007/589/ЕО (11).
Член 78
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 21 юни 2012 година.
REGOLAMENTO (UE) N. 600/2012 DELLA COMMISSIONE
del 21 giugno 2012
sulla verifica delle comunicazioni delle emissioni dei gas a effetto serra e delle tonnellate-chilometro e sull’accreditamento dei verificatori a norma della direttiva 2003/87/CE del Parlamento europeo e del Consiglio
(Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
vista la direttiva 2003/87/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 ottobre 2003, che istituisce un sistema per lo scambio di quote di emissioni dei gas a effetto serra nella Comunità e che modifica la direttiva 96/61/CE del Consiglio (1), in particolare l’articolo 15, paragrafo 4,
considerando quanto segue:
(1)
È necessario disporre di un quadro complessivo di norme per l’accreditamento dei verificatori al fine di assicurare che la verifica delle comunicazioni effettuate da un gestore o da un operatore aereo nell’ambito del sistema dell’Unione per lo scambio di quote di emissioni dei gas a effetto serra, da trasmettere conformemente al regolamento (UE) n. 601/2012 della Commissione, del 21 giugno 2012, concernente il monitoraggio e la comunicazione delle emissioni di gas a effetto serra ai sensi della direttiva 2003/87/CE del Parlamento europeo e del Consiglio (2), sia condotta da verificatori in possesso delle competenze tecniche per svolgere il compito assegnato in maniera indipendente e imparziale e in conformità alle disposizioni e ai principi stabiliti nel presente regolamento.
(2)
La direttiva 2006/123/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 12 dicembre 2006, relativa ai servizi nel mercato interno (3) ha istituito un quadro generale inteso ad agevolare la libera circolazione dei servizi e dei prestatori di servizi nell’Unione mantenendo al contempo un elevato livello qualitativo di servizio. È opportuno che l’armonizzazione nell’Unione delle norme in materia di accreditamento e verifica concernenti il sistema dell’Unione per lo scambio di quote di emissioni contribuisca alla realizzazione di un mercato concorrenziale per i verificatori, garantendo al contempo trasparenza e informazioni ai gestori e agli operatori aerei.
(3)
Nel dare attuazione all’articolo 15 della direttiva 2003/87/CE, occorre garantire una sinergia fra il quadro generale di accreditamento istituito dal regolamento (CE) n. 765/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 9 luglio 2008, che pone le norme in materia di accreditamento e vigilanza del mercato per quanto riguarda la commercializzazione dei prodotti e che abroga il regolamento (CEE) n. 339/93 (4) e le disposizioni connesse della decisione n. 768/2008/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 9 luglio 2008, relativa a un quadro comune per la commercializzazione dei prodotti e che abroga la decisione 93/465/CEE (5), da un lato, e le caratteristiche specifiche del sistema per lo scambio di quote di emissioni di gas a effetto serra dell’Unione e i requisiti essenziali per l’effettiva attuazione della direttiva 2003/87/CE, dall’altro. È opportuno che il regolamento (CE) n. 765/2008 rimanga di applicazione per gli aspetti dell’accreditamento dei verificatori non interessati dal presente regolamento. In particolare, occorre garantire che ove per le prassi interne di uno Stato membro una procedura alternativa all’accreditamento, ossia la certificazione dei verificatori che sono persone fisiche, sia eseguita da un’autorità nazionale designata da tale Stato membro a norma del regolamento (CE) n. 765/2008, lo Stato membro di cui trattasi fornisca prove documentali attestanti che detta autorità possiede un livello di credibilità simile a quello degli organismi nazionali di accreditamento che hanno superato con successo una valutazione inter pares svolta dall’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 di detto regolamento.
(4)
Il regolamento (CE) n. 1221/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 25 novembre 2009, sull’adesione volontaria delle organizzazioni a un sistema comunitario di ecogestione e audit (EMAS), che abroga il regolamento (CE) n. 761/2001, e le decisioni 2001/681/CE e 2006/193/CE (6) della Commissione, forniscono un sistema indipendente e neutro di accreditamento o di autorizzazione per i verificatori ambientali. Per motivi di coerenza e al fine di ridurre l’onere amministrativo a carico degli Stati membri e degli operatori economici, è opportuno tenere conto delle sinergie fra il suddetto regolamento e il presente regolamento.
(5)
Occorre che il sistema di verifica e di accreditamento eviti inutili duplicazioni delle procedure e delle organizzazioni costituite a norma di altri strumenti giuridici dell’Unione, che creerebbero un maggiore onere per gli Stati membri o gli operatori economici. Risulta pertanto opportuno basarsi sulle migliori prassi che discendono dall’applicazione di norme armonizzate adottate dal Comitato europeo per la normalizzazione, sulla base di un mandato conferito dalla Commissione a norma della direttiva 98/34/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 giugno 1998, che prevede una procedura d’informazione nel settore delle norme e delle regolamentazioni tecniche e delle regole relative ai servizi della società dell’informazione (7), quali la norma armonizzata relativa ai requisiti generali per gli organismi di accreditamento che accreditano organismi di valutazione della conformità e la norma armonizzata relativa ai requisiti per gli organismi di validazione e verifica dei gas a effetto serra, destinate all’utilizzo nell’accreditamento o in altre forme di riconoscimento, i cui riferimenti sono stati pubblicati nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, nonché nel documento EA-6/03 e in altri documenti tecnici elaborati dalla cooperazione europea per l’accreditamento (EA) o da altri organismi.
(6)
Nello stabilire disposizioni armonizzate per la verifica delle comunicazioni dei gestori o degli operatori aerei e l’accreditamento dei verificatori, è necessario assicurare che l’onere imposto ai gestori che riportano minori emissioni di anidride carbonica (CO2) all’anno oppure agli operatori aerei considerati emettitori di entità ridotta ai sensi del regolamento (UE) n. 601/2012, nonché alle risorse disponibili degli Stati membri, non sia sproporzionato rispetto agli obiettivi perseguiti.
(7)
L’articolo 27 della direttiva 2003/87/CE permette agli Stati membri di escludere dal sistema dell’Unione per lo scambio di quote di emissioni dei gas a effetto serra gli impianti di dimensioni ridotte, purché adottino misure equivalenti e siano soddisfatte le condizioni di cui al citato articolo. Il presente regolamento non si applica direttamente ai suddetti impianti esclusi a norma dell’articolo 27 della direttiva 2003/87/CE, a meno che gli Stati membri non decidano altrimenti.
(8)
Conformemente ai principi esposti nell’allegato V della direttiva 2003/87/CE, è opportuno che il verificatore adotti un approccio basato sul rischio allo scopo di giungere a un parere sulla verifica che fornisca una garanzia ragionevole circa il fatto che i dati delle emissioni o delle tonnellate-chilometro complessive non sono viziati da inesattezze rilevanti e che la comunicazione può essere dichiarata soddisfacente in base alla verifica. È opportuno che il livello di garanzia dipenda dalla profondità e dal dettaglio delle attività svolte nel corso della verifica nonché da come è formulata la dichiarazione relativa al parere sulla verifica. È opportuno che il verificatore, alla luce dei risultati e delle informazioni che ottiene durante il processo di verifica, sia tenuto ad adeguare una o più attività nel processo di verifica allo scopo di soddisfare le disposizioni volte a conseguire una ragionevole certezza.
(9)
Al fine di evitare una sovrapposizione tra il ruolo dell’autorità competente e quello del verificatore, occorre definire con chiarezza le responsabilità di quest’ultimo nel condurre una verifica. Il verificatore deve avere come punto di riferimento il piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente e valutare se questo e le procedure ivi descritte sono stati attuati in maniera corretta. Qualora riscontri la mancata osservanza del regolamento (UE) n. 601/2012, il verificatore ha la responsabilità di riportare tale inadempienza nella dichiarazione di verifica.
(10)
Per l’efficace esecuzione della verifica della comunicazione di un gestore o di un operatore aereo è necessaria la piena comprensione delle attività da questi svolte. È necessario che il verificatore esegua le attività di verifica richieste solo dopo aver accertato, in esito a una valutazione preliminare, di essere in possesso delle competenze necessarie. Nel perseguimento di un elevato livello qualitativo delle attività di verifica, occorre elaborare regole armonizzate per una valutazione preliminare finalizzata a stabilire se un verificatore disponga delle competenze, dell’indipendenza e dell’imparzialità necessarie a condurre le attività di verifica richieste conformemente alle disposizioni e ai principi di cui al presente regolamento.
(11)
La fornitura di informazioni utili da parte del gestore o dell’operatore aereo al verificatore è essenziale in tutti gli aspetti del processo di verifica, soprattutto nella fase precontrattuale, nello svolgimento dell’analisi strategica a opera del verificatore e in tutte le fasi della verifica. È necessario stabilire una serie di requisiti armonizzati atti a disciplinare in ogni momento tale fornitura di informazioni da parte del gestore o dell’operatore aereo al verificatore.
(12)
Tutte le attività relative al processo di verifica sono interconnesse e devono concludersi con la presentazione di una relazione da parte del verificatore, in cui figuri una dichiarazione sulla verifica adeguata all’esito della valutazione. Occorre stabilire requisiti armonizzati per le dichiarazioni di verifica e l’espletamento delle attività di verifica al fine di garantire che le relazioni e le attività di verifica negli Stati membri rispettino le stesse norme.
(13)
L’analisi della probabilità di inesattezze, nei dati comunicati, che potrebbero essere rilevanti, è una parte essenziale del processo di verifica e determina il modo in cui il verificatore deve condurre le attività di verifica. Ogni elemento nel processo di verifica è pertanto strettamente connesso all’esito dell’analisi di tali rischi di inesattezze.
(14)
Occorre prevedere disposizioni specifiche per la verifica delle comunicazioni trasmesse dagli operatori aerei e dagli operatori di siti soggetti alla direttiva 2009/31/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 aprile 2009, relativa allo stoccaggio geologico di biossido di carbonio e recante modifica della direttiva 85/337/CEE del Consiglio, delle direttive del Parlamento europeo e del Consiglio 2000/60/CE, 2001/80/CE, 2004/35/CE, 2006/12/CE, 2008/1/CE e del regolamento (CE) n. 1013/2006 del Parlamento europeo e del Consiglio (8).
(15)
Una comunicazione corretta ed efficace delle emissioni di gas a effetto serra da parte del gestore o dell’operatore aereo è essenziale per l’attuazione della direttiva 2003/87/CE. Per assicurare l’adeguato funzionamento del processo di monitoraggio e comunicazione, è opportuno che il costante miglioramento dei risultati conseguiti dal gestore o dall’operatore aereo rientri nelle attività di verifica espletate dal verificatore.
(16)
Le attività di verifica e la presentazione delle dichiarazioni di verifica devono essere effettuate unicamente dai verificatori e dal relativo personale qualificato. Occorre che i verificatori istituiscano e migliorino costantemente processi interni atti ad assicurare che tutto il personale coinvolto nelle attività di verifica sia in possesso delle competenze necessarie all’espletamento dei compiti assegnatigli. È opportuno che i criteri per stabilire se un verificatore disponga di tali competenze siano identici in tutti gli Stati membri e che siano verificabili, obiettivi e trasparenti.
(17)
Occorre che l’organismo nazionale di accreditamento di cui al regolamento (CE) n. 765/2008 sia autorizzato ad accreditare e a rilasciare un’attestazione autorevole circa la competenza di un verificatore per svolgere attività di verifica ai sensi del presente regolamento, ad adottare misure amministrative e a effettuare la vigilanza sui verificatori.
(18)
È opportuno che uno Stato membro, allorché non consideri economicamente sensato o sostenibile istituire un organismo nazionale di accreditamento o condurre attività di accreditamento, ricorra all’organismo nazionale di accreditamento di un altro Stato membro. È opportuno che solo gli organismi nazionali di accreditamento che hanno superato una valutazione inter pares organizzata dall’organismo riconosciuto a norma dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008 siano autorizzati a espletare le attività di accreditamento ai sensi del presente regolamento.
(19)
È opportuno che gli organismi nazionali di accreditamento che dimostrino di ottemperare alle disposizioni del presente regolamento, e che abbiano già superato una valutazione inter pares organizzata dall’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008, siano considerati conformi ai requisiti procedurali obbligatori per gli organismi nazionali di accreditamento, quali i requisiti sulla struttura di un organismo nazionale di accreditamento, sull’istituzione di un processo per le competenze, delle procedure e del sistema di gestione, nonché sulle disposizioni necessarie per salvaguardare la riservatezza delle informazioni ottenute, e devono essere esentati da una nuova valutazione inter pares in seguito all’entrata in vigore del presente regolamento. Ai sensi della direttiva 2003/4/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 gennaio 2003, sull’accesso del pubblico all’informazione ambientale e che abroga la direttiva 90/313/CEE del Consiglio (9), le informazioni sull’ambiente contenute nelle comunicazioni dei gestori o degli operatori aerei di cui sono in possesso le autorità pubbliche dovrebbero essere rese pubbliche per garantire la trasparenza, fatti salvi alcuni vincoli di riservatezza.
(20)
Un’efficace cooperazione tra gli organismi nazionali di accreditamento, o eventualmente altre autorità nazionali, e le autorità competenti è essenziale per l’adeguato funzionamento del sistema per lo scambio di quote di emissioni dei gas a effetto serra e del controllo sulla qualità della verifica. Per motivi di trasparenza è necessario garantire che gli organismi nazionali di accreditamento, o eventualmente altre autorità nazionali e le autorità competenti, istituiscano strumenti efficaci di scambio delle informazioni. Occorre che gli scambi di informazioni tra autorità competenti e tra queste ultime e gli organismi nazionali di accreditamento o eventualmente altre autorità nazionali siano disciplinati dalle più rigorose garanzie di riservatezza e segreto professionale e siano gestiti in osservanza della legislazione nazionale e unionale in vigore.
(21)
Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato sui cambiamenti climatici,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 1
Oggetto
Il presente regolamento stabilisce disposizioni per la verifica delle comunicazioni trasmesse a norma della direttiva 2003/87/CE e per l’accreditamento e la supervisione dei verificatori.
Il presente regolamento fissa altresì, fatto salvo il regolamento (CE) n. 765/2008, le disposizioni per il riconoscimento reciproco dei verificatori e per la valutazione inter pares degli organismi nazionali di accreditamento ai sensi dell’articolo 15 della direttiva 2003/87/CE.
Articolo 2
Campo d’applicazione
Il presente regolamento si applica alla verifica dei dati relativi alle emissioni dei gas a effetto serra e alle tonnellate-chilometro svolte a decorrere dal 1o gennaio 2013 e trasmesse a norma dell’articolo 14 della direttiva 2003/87/CE.
Articolo 3
Definizioni
Ai fini del presente regolamento, oltre alle definizioni di cui all’articolo 3 della direttiva 2003/87/CE e all’articolo 3 del regolamento (UE) n. 601/2012, si intende per:
1)
«rischio di non individuazione», il rischio che il verificatore non individui un’inesattezza rilevante nella comunicazione;
2)
«accreditamento», l’attestazione da parte di un organismo nazionale di accreditamento dell’ottemperanza di un verificatore ai requisiti fissati dalle norme armonizzate, ai sensi dell’articolo 2, punto 9, del regolamento (CE) n. 765/2008, e ai requisiti stabiliti nel presente regolamento, per svolgere la verifica della comunicazione di un gestore o di un operatore aereo a norma del presente regolamento;
3)
«verificatore», una persona giuridica o altro ente giuridico che svolge attività di verifica a norma del presente regolamento e accreditato da un organismo nazionale di accreditamento a norma del regolamento (CE) n. 765/2008 e del presente regolamento, oppure una persona fisica altrimenti autorizzata, fatto salvo l’articolo 5, paragrafo 2, di detto regolamento, al momento dell’emissione della dichiarazione di verifica;
4)
«verifica», le attività svolte da un verificatore per presentare una dichiarazione di verifica a norma del presente regolamento;
5)
«inesattezza rilevante», una inesattezza che, a giudizio del verificatore, individualmente o se aggregata con altre inesattezze, supera la soglia di rilevanza o potrebbe incidere sul trattamento della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo da parte dell’autorità competente;
6)
«comunicazione del gestore o dell’operatore aereo», la comunicazione annuale delle emissioni che il gestore o l’operatore aereo deve presentare ai sensi dell’articolo 14, paragrafo 3, della direttiva 2003/87/CE oppure la comunicazione delle tonnellate-chilometro che l’operatore aereo deve presentare al fine di chiedere l’assegnazione delle quote ai sensi degli articoli 3 sexies e 3 septies di detta direttiva;
7)
«ambito di accreditamento», le attività di cui all’allegato I per le quali è chiesto o è stato concesso l’accreditamento;
8)
«competenza», la capacità di applicare conoscenze e qualifiche per lo svolgimento di un’attività;
9)
«soglia di rilevanza», il limite quantitativo o il valore soglia al di sopra del quale le inesattezze, individualmente o se aggregate con altre inesattezze, sono considerate rilevanti dal verificatore;
10)
«sistema di controllo», la valutazione dei rischi da parte del gestore o dell’operatore aereo e il complesso delle attività di controllo, compresa la relativa gestione permanente, che un gestore o un operatore aereo istituisce, documenta, applica e mantiene ai sensi dell’articolo 58 del regolamento (UE) n. 601/2012;
11)
«attività di controllo», le azioni compiute o le misure adottate dal gestore o dall’operatore aereo per attenuare i rischi intrinseci;
12)
«non conformità», una delle seguenti situazioni:
a)
ai fini della verifica di una comunicazione delle emissioni da parte di un gestore, qualsiasi atto compiuto o omesso dal gestore in violazione dell’autorizzazione a emettere gas a effetto serra e degli obblighi previsti dal piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente;
b)
ai fini della verifica di una comunicazione delle emissioni o delle tonnellate-chilometro da parte di un operatore aereo, qualsiasi atto compiuto o omesso da un operatore aereo in violazione degli obblighi contemplati nel piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente;
c)
ai fini dell’accreditamento di cui al capo IV, qualsiasi atto compiuto o omesso dal verificatore in violazione delle disposizioni di cui al presente regolamento;
13)
«sito», ai fini della verifica della comunicazione delle emissioni o delle tonnellate-chilometro di un operatore aereo, i luoghi in cui il processo di monitoraggio è definito e gestito, compresi quelli in cui i dati e le informazioni utili sono controllati e archiviati;
14)
«ambiente di controllo», il contesto in cui opera il sistema di controllo interno e il complesso delle azioni della dirigenza di un gestore o di un operatore aereo per assicurare la consapevolezza di detto sistema di controllo interno;
15)
«rischio intrinseco», la probabilità che un parametro contenuto nella comunicazione di un gestore o di un operatore aereo sia soggetto a inesattezze che potrebbero essere rilevanti, individualmente o se aggregate con altre inesattezze, prima di prendere in considerazione l’effetto di eventuali attività di controllo correlate;
16)
«rischio di controllo», la probabilità che un parametro contenuto nella comunicazione di un gestore o di un operatore aereo sia soggetto a inesattezze che potrebbero essere rilevanti, individualmente o se aggregate con altre inesattezze, e che non possono essere evitate o rilevate e corrette tempestivamente dal sistema di controllo;
17)
«rischio di verifica», il rischio, quale funzione del rischio intrinseco, del rischio di controllo e del rischio di non individuazione, che il verificatore esprima un parere inadeguato sulla verifica allorché la comunicazione di un gestore o di un operatore aereo è viziata da inesattezze rilevanti;
18)
«garanzia ragionevole», un livello di garanzia elevato ma non assoluto, espresso positivamente nel parere sulla verifica, in merito al fatto che la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo oggetto della verifica non sia viziata da inesattezze rilevanti;
19)
«procedure di analisi», l’analisi delle oscillazioni e degli andamenti tendenziali dei dati, compresa un’analisi delle relazioni tra i dati che non sono in linea con altre informazioni utili oppure che mostrino uno scostamento dai valori previsti;
20)
«documentazione interna di verifica», l’intera documentazione interna che un verificatore raccoglie per registrare tutte le prove documentali e le motivazioni delle attività svolte per la verifica della comunicazione di un gestore o di un operatore aereo;
21)
«capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS», un auditor dell’EU ETS (il sistema per lo scambio di quote di emissioni dei gas a effetto serra nell’Unione europea) incaricato di dirigere e supervisionare la squadra di verifica e responsabile dell’esecuzione della verifica sulla comunicazione di un gestore o di un operatore aereo e della relazione in merito;
22)
«auditor dell’EU ETS», un singolo membro di una squadra di verifica responsabile di condurre la verifica della comunicazione di un gestore o di un operatore aereo che non sia il capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS;
23)
«esperto tecnico», una persona che mette a disposizione conoscenze e competenze dettagliate su una materia specifica per la conduzione delle attività di verifica ai fini del capo III e per lo svolgimento delle attività di accreditamento ai fini del capo V;
24)
«livello di garanzia», il grado di assicurazione fornito dal verificatore sulla dichiarazione di verifica in base all’obiettivo di ridurre il rischio di verifica secondo le circostanze dell’incarico di verifica;
25)
«valutatore», un soggetto al quale un organismo nazionale di accreditamento ha affidato il compito di condurre, individualmente o in quanto parte di una squadra di valutazione, la valutazione di un verificatore ai sensi del presente regolamento;
26)
«valutatore responsabile», un valutatore cui è attribuita la responsabilità complessiva della valutazione di un verificatore ai sensi del presente regolamento;
27)
«inesattezza», un’omissione, una falsa dichiarazione o un errore nei dati comunicati dal gestore o dall’operatore aereo, non considerando l’incertezza ammissibile ai sensi dell’articolo 12, paragrafo 1, lettera a), del regolamento (UE) n. 601/2012;
Articolo 4
Presunzione di conformità
Qualora dimostri la propria conformità ai criteri stabiliti nelle pertinenti norme armonizzate - ai sensi dell’articolo 2, punto 9, del regolamento (CE) n. 765/2008 - o in parti di esse i cui riferimenti sono stati pubblicati nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, un verificatore è considerato conforme alle prescrizioni di cui ai capi II e III del presente regolamento nella misura in cui le norme armonizzate di applicazione coprano tali prescrizioni.
Articolo 5
Quadro generale per l’accreditamento
In mancanza di disposizioni specifiche del presente regolamento relative agli organismi nazionali di accreditamento o alle attività e ai requisiti connessi all’accreditamento, si applicano le pertinenti disposizioni del regolamento (CE) n. 765/2008.
CAPO II
VERIFICA
Articolo 6
Affidabilità della verifica
Una comunicazione sulle emissioni che è stata oggetto di verifica è affidabile per chi ne fa uso. Essa è una fedele rappresentazione degli elementi che dichiara di rappresentare o che si può ragionevolmente ritenere che rappresenti.
Il processo di verifica delle comunicazioni riguardanti le emissioni è uno strumento efficace e affidabile a sostegno delle procedure di garanzia e controllo della qualità e fornisce informazioni in base alle quali il gestore o l’operatore aereo può intervenire per migliorare la propria efficienza nel monitoraggio e nella comunicazione delle emissioni.
Articolo 7
Obblighi generali del verificatore
1. Il verificatore esegue la verifica e svolge le attività previste al presente capo allo scopo di fornire una dichiarazione di verifica in cui si conclude con garanzia ragionevole che la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo non è viziata da inesattezze rilevanti.
2. Il verificatore pianifica ed esegue la verifica con senso critico professionale riconoscendo che possono sussistere circostanze che determinano la presenza di inesattezze rilevanti nelle informazioni riportate nella comunicazione del gestore o dell’operatore aereo.
3. Il verificatore esegue la verifica nell’interesse pubblico e in tutta indipendenza rispetto al gestore o all’operatore aereo e le autorità competenti responsabili della direttiva 2003/87/CE.
4. In occasione della verifica, il verificatore valuta se:
a)
la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo è completa e soddisfa i requisiti di cui all’allegato X del regolamento (UE) n. 601/2012;
b)
il gestore o l’operatore aereo ha agito in conformità alle disposizioni previste nell’autorizzazione a emettere gas a effetto serra e al piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente, ove si tratti della verifica della comunicazione delle emissioni da parte di un gestore, e alle disposizioni previste dal piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente ove si tratti della verifica della comunicazione delle emissioni o delle tonnellate-chilometro di un operatore aereo;
c)
i dati riportati nella comunicazione del gestore o dell’operatore aereo non sono viziati da inesattezze rilevanti;
d)
possono essere fornite informazioni a sostegno delle attività riguardanti il flusso dei dati, il sistema di controllo e le procedure associate del gestore o dell’operatore aereo per migliorare i risultati del rispettivo monitoraggio e comunicazione.
Ai fini della lettera c) del presente paragrafo, il verificatore ottiene dal gestore o dall’operatore aereo elementi probanti evidenti e oggettivi a sostegno dei dati sulle emissioni o sulle tonnellate-chilometro comunicati in termini aggregati, tenendo conto di tutte le altre informazioni fornite nella comunicazione del gestore o dell’operatore aereo.
5. Qualora rilevi che un gestore o un operatore aereo non ottempera al regolamento (UE) n. 601/2012, il verificatore include tale non conformità nella dichiarazione di verifica anche se il relativo piano di monitoraggio è approvato dall’autorità competente.
6. Qualora il piano di monitoraggio non sia stato approvato dall’autorità competente a norma dell’articolo 11 del regolamento (UE) n. 601/2012, sia incompleto oppure vi siano state apportate le modifiche significative di cui all’articolo 15, paragrafo 3 o 4, di detto regolamento durante il periodo di comunicazione senza la conseguente approvazione dell’autorità competente, il verificatore raccomanda al gestore o all’operatore aereo di ottenere la necessaria approvazione dall’autorità competente.
In seguito all’approvazione da parte dell’autorità competente, il verificatore continua, ripete o adegua di conseguenza le attività di verifica.
Qualora l’approvazione non sia stata ottenuta prima della presentazione della dichiarazione di verifica, il verificatore lo segnala in detta relazione.
Articolo 8
Obblighi precontrattuali
1. Prima di accettare un incarico di verifica, il verificatore raccoglie adeguate informazioni sul gestore o sull’operatore aereo e valuta se è in grado di intraprendere la verifica. A tal fine il verificatore quanto meno:
a)
valuta i rischi insiti nell’esecuzione della verifica concernente la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo in conformità al presente regolamento;
b)
effettua una revisione delle informazioni fornite dal gestore o dall’operatore aereo per stabilire l’ambito della verifica;
c)
valuta se l’incarico rientra nel proprio ambito di accreditamento;
d)
valuta se è dotato delle competenze, del personale e delle risorse necessarie a selezionare una squadra di verifica in grado di far fronte alla complessità dell’impianto o delle attività e della flotta dell’operatore aereo e se è in grado di portare a termine con successo le attività di verifica nei tempi prescritti;
e)
valuta se è in grado di garantire che la potenziale squadra di verifica di cui dispone gode delle competenze e del personale necessario per svolgere le attività di verifica relative al gestore o all’operatore aereo specifico;
f)
determina, per ciascun incarico di verifica richiesto, la tempistica necessaria per condurre la verifica in maniera appropriata.
2. Il gestore o l’operatore aereo fornisce al verificatore tutte le informazioni utili che lo mettano in condizione di svolgere le attività di cui al paragrafo 1.
Articolo 9
Tempistica
1. Nel determinare la tempistica per un incarico di verifica di cui all’articolo 8, paragrafo 1, lettera f), il verificatore tiene conto almeno dei seguenti elementi:
a)
la complessità dell’impianto o delle attività e della flotta dell’operatore aereo;
b)
il livello delle informazioni e la complessità del piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente;
c)
la soglia di rilevanza richiesta;
d)
la complessità e la completezza delle attività riguardanti il flusso dei dati e del sistema di controllo del gestore o dell’operatore aereo;
e)
l’ubicazione delle informazioni e dei dati connessi alle emissioni di gas a effetto serra oppure alle tonnellate-chilometro.
2. Il verificatore garantisce che il contratto di verifica preveda la possibilità di remunerare la prestazione di tempo aggiuntivo oltre al tempo stipulato nel contratto, qualora tale tempo aggiuntivo si riveli necessario ai fini dell’analisi strategica, dell’analisi dei rischi o di altre attività di verifica. Le situazioni in cui tale tempo aggiuntivo può essere impiegato includono almeno le seguenti:
a)
se, nel corso della verifica, le attività riguardanti il flusso dei dati, le attività di controllo o la logistica del gestore o dell’operatore aereo sembrano essere più complesse di quanto inizialmente previsto;
b)
se, durante la verifica, il verificatore rileva inesattezze, non conformità, dati insufficienti o errati.
3. Il verificatore documenta il tempo attribuito nella documentazione interna di verifica.
Articolo 10
Informazioni fornite da un gestore o da un operatore aereo
1. Prima dell’analisi strategica e in altri momenti durante la verifica, il gestore o l’operatore aereo fornisce al verificatore tutti i seguenti elementi:
a)
l’autorizzazione a emettere gas a effetto serra del gestore, se si tratta della verifica della comunicazione delle emissioni di un gestore;
b)
la versione più recente del piano di monitoraggio del gestore o dell’operatore aereo nonché qualsiasi altra versione utile del piano di monitoraggio approvata dall’autorità competente, compresa la certificazione dell’approvazione;
c)
una descrizione delle attività riguardanti il flusso di dati del gestore o dell’operatore aereo;
d)
la valutazione dei rischi del gestore o dell’operatore aereo di cui all’articolo 58, paragrafo 2, lettera a), del regolamento (UE) n. 601/2012 e una descrizione schematica del sistema di controllo nel suo complesso;
e)
le procedure menzionate nel piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente, comprese quelle concernenti le attività riguardanti il flusso dei dati e le attività di controllo;
f)
la comunicazione delle emissioni o delle tonnellate-chilometro, secondo i casi, del gestore o dell’operatore aereo;
g)
ove applicabile, il piano di campionamento del gestore di cui all’articolo 33 del regolamento (UE) n. 601/2012 approvato dall’autorità competente;
h)
qualora il piano di monitoraggio abbia subito modifiche nel periodo di comunicazione, la registrazione di tutte le modifiche ai sensi dell’articolo 16, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 601/2012;
i)
ove applicabile, la relazione di cui all’articolo 69, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 601/2012;
j)
la dichiarazione di verifica dell’anno precedente, qualora il verificatore non abbia eseguito la verifica per quel determinato gestore o operatore aereo nell’anno precedente;
k)
tutta la corrispondenza pertinente con l’autorità competente, soprattutto le informazioni relative alla notifica delle modifiche al piano di monitoraggio;
l)
le informazioni sulle basi di dati e le fonti di dati utilizzate a fini di monitoraggio e comunicazione, comprese quelle provenienti da Eurocontrol;
m)
qualora la verifica interessi la comunicazione delle emissioni di un impianto che effettua lo stoccaggio geologico di gas a effetto serra in un sito di stoccaggio consentito ai sensi della direttiva 2009/31/CE, il piano di monitoraggio previsto da detta direttiva e le relazioni previste dall’articolo 14 dello stesso atto, quanto meno in relazione al periodo oggetto della comunicazione delle emissioni sottoposta a verifica;
n)
ove applicabile, l’approvazione dell’autorità competente della rinuncia alla conduzione di visite in sito degli impianti a norma dell’articolo 31, paragrafo 1;
o)
qualsiasi altra informazione utile necessaria alla pianificazione e all’esecuzione della verifica.
2. Prima che il verificatore presenti la dichiarazione di verifica, il gestore o l’operatore aereo gli forniscono la comunicazione definitiva del gestore o dell’operatore aereo autorizzata e convalidata internamente.
Articolo 11
Analisi strategica
1. All’inizio della verifica, il verificatore valuta la probabile natura, entità e complessità dei compiti di verifica eseguendo un’analisi strategica di tutte le attività che riguardano l’impianto o l’operatore aereo.
2. Per comprendere le attività svolte dall’impianto o dall’operatore aereo, il verificatore raccoglie ed esamina le informazioni necessarie per accertarsi che la squadra di verifica abbia le competenze sufficienti a condurre la verifica, per stabilire se la tempistica indicata nel contratto sia stata fissata correttamente e per assicurarsi di essere in grado di condurre l’analisi dei rischi necessaria. Le informazioni comprendono come minimo:
a)
i dati di cui all’articolo 10, paragrafo 1;
b)
la soglia di rilevanza richiesta;
c)
qualora il verificatore conduca la verifica per il medesimo gestore od operatore aereo, le informazioni ottenute dalla verifica degli anni precedenti.
3. Nel passare in rassegna le informazioni di cui al paragrafo 2, il verificatore valuta quanto meno:
a)
ai fini della verifica della comunicazione delle emissioni del gestore, la categoria dell’impianto di cui all’articolo 19 del regolamento (UE) n. 601/2012 e le attività condotte in tale impianto;
b)
ai fini della verifica della comunicazione delle emissioni o delle tonnellate-chilometro dell’operatore aereo, le dimensioni e la natura dell’operatore aereo, la distribuzione delle informazioni nei vari siti nonché il numero e la tipologia dei voli;
c)
il piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente, nonché le specifiche della metodologia di monitoraggio previste in tale piano;
d)
la natura, l’entità e la complessità delle fonti di emissione e dei flussi di fonti nonché l’apparecchiatura e i processi che hanno dato luogo ai dati sulle emissioni o sulle tonnellate-chilometro, compresa l’apparecchiatura di misurazione descritta nel piano di monitoraggio, l’origine e l’applicazione dei fattori di calcolo e altre fonti di dati principali;
e)
le attività riguardanti il flusso dei dati, il sistema di controllo e l’ambiente di controllo;
4. Nell’eseguire l’analisi strategica, il verificatore controlla:
a)
che il piano di monitoraggio trasmessogli sia la versione più recente approvata dall’autorità competente;
b)
se siano intervenute modifiche al piano di monitoraggio durante il periodo di comunicazione;
c)
se tali modifiche siano state notificate all’autorità competente a norma dell’articolo 15, paragrafo 1, o dell’articolo 23 del regolamento (UE) n. 601/2012, o siano state approvate dall’autorità competente a norma dell’articolo 15, paragrafo 2, del medesimo regolamento.
Articolo 12
Analisi dei rischi
1. Il verificatore individua e analizza i seguenti elementi per definire, pianificare ed effettuare una verifica efficace:
a)
i rischi intrinseci;
b)
le attività di controllo;
c)
qualora siano state effettuate attività di controllo di cui alla lettera b), i rischi di controllo riguardanti l’efficacia di tali attività di controllo.
2. Nell’individuare e analizzare gli elementi di cui al paragrafo 1, il verificatore considera quanto meno:
a)
i risultati dell’analisi strategica di cui all’articolo 11, paragrafo 1;
b)
i dati di cui all’articolo 10, paragrafo 1 e all’articolo 11, paragrafo 2, lettera c);
c)
la soglia di rilevanza di cui all’articolo 11, paragrafo 2, lettera b).
3. Se accerta che il gestore o l’operatore aereo non è riuscito a individuare, nella valutazione dei rischi, i rischi intrinseci e i rischi di controllo pertinenti, il verificatore ne informa il gestore o l’operatore aereo.
4. Se del caso, in base alle informazioni ottenute nel corso della verifica, il verificatore riesamina l’analisi dei rischi e modifica o ripete le attività di verifica da condurre.
Articolo 13
Piano di verifica
1. Il verificatore redige un piano di verifica adeguato alle informazioni ottenute e ai rischi individuati nell’analisi strategica e nell’analisi dei rischi, che comprenda quanto meno:
a)
un programma di verifica che descriva la natura e la portata delle attività di verifica nonché la tempistica e la modalità di esecuzione di dette attività;
b)
un piano di collaudo che fissi l’ambito di applicazione e la metodologia di collaudo delle attività di controllo nonché delle procedure per le attività di controllo;
c)
un piano per il campionamento dei dati che stabilisca la portata e la metodologia per il campionamento dei dati in relazione ai punti di rilevamento sottostanti alle emissioni aggregate riportate nella comunicazione delle emissioni del gestore o dell’operatore aereo oppure alle tonnellate-chilometro aggregate riportate nella comunicazione delle tonnellate-chilometro dell’operatore aereo.
2. Il verificatore predispone il piano di collaudo di cui al paragrafo 1, lettera b), in modo tale da poter stabilire in quale misura le attività di controllo in questione siano affidabili ai fini dell’accertamento della conformità ai requisiti di cui all’articolo 7, paragrafo 4, lettera b).
Nel determinare le dimensioni e le attività del campionamento per il collaudo delle attività di controllo, il verificatore considera i seguenti elementi:
a)
i rischi intrinseci;
b)
l’ambiente di controllo;
c)
le attività di controllo pertinenti;
d)
l’esigenza di emettere un parere sulla verifica con ragionevole certezza.
3. Nel determinare le dimensioni e le attività del campionamento per il campionamento dei dati di cui al paragrafo 1, lettera c), il verificatore considera i seguenti elementi:
a)
i rischi intrinseci e i rischi di controllo;
b)
i risultati delle procedure di analisi;
c)
l’esigenza di emettere un parere sulla verifica con ragionevole certezza;
d)
la soglia di rilevanza;
e)
la rilevanza del contributo di un singolo dato sulla serie complessiva.
4. Il verificatore predispone e attua il piano di verifica in modo che il rischio di verifica sia ridotto a un livello accettabile per conseguire una garanzia ragionevole in merito al fatto che la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo non sia viziata da inesattezze rilevanti.
5. Il verificatore aggiorna l’analisi dei rischi e il piano di verifica e aggiorna le attività di verifica durante la verifica qualora rinvenga rischi aggiuntivi che devono essere ridotti o qualora sussista un rischio effettivo inferiore alle attese iniziali.
Articolo 14
Attività di verifica
Il verificatore dà attuazione al piano di verifica e, sulla base dell’analisi dei rischi, controlla l’attuazione del piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente.
A tal fine, il verificatore effettua quanto meno collaudi sostanziali costituiti da procedure di analisi, verifica dei dati e controllo della metodologia di monitoraggio e provvede a controllare:
a)
le attività riguardanti il flusso dei dati e i sistemi impiegati nel flusso di dati, fra cui i sistemi informatici;
b)
che le attività di controllo del gestore o dell’operatore aereo siano adeguatamente documentate, applicate e mantenute e che siano efficaci per attenuare i rischi intrinseci;
c)
che le procedure elencate nel piano di monitoraggio siano efficaci per attenuare i rischi intrinseci e i rischi di controllo e che tali procedure siano attuate e adeguatamente documentate e mantenute.
Ai fini del secondo comma, lettera a), il verificatore segue il flusso di dati in base alla sequenza e all’interazione delle attività riguardanti il flusso di dati provenienti da una fonte primaria alla compilazione della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo.
Articolo 15
Procedure di analisi
1. Il verificatore applica procedure di analisi per valutare la plausibilità e la completezza dei dati laddove il rischio intrinseco, il rischio di controllo e la predisposizione delle attività di controllo del gestore o dell’operatore aereo mostrino l’esigenza di siffatte procedure di analisi.
2. Nel condurre le procedure di analisi di cui al paragrafo 1, il verificatore valuta i dati comunicati per individuare gli ambiti di rischio potenziale e successivamente convalidare e adattare le attività di verifica pianificate. Il verificatore provvede quanto meno a:
a)
valutare la plausibilità delle oscillazioni e degli andamenti tendenziali nel tempo o tra voci paragonabili;
b)
individuare valori anomali immediati, dati inattesi e lacune nei dati.
3. Nell’applicare le procedure di analisi di cui al paragrafo 1, il verificatore esegue:
a)
procedure di analisi preliminari sui dati aggregati prima di svolgere le attività di cui all’articolo 14, al fine di comprendere la natura, la complessità e la rilevanza dei dati comunicati;
b)
procedure di analisi sostanziali sui dati aggregati e sui punti di rilevamento sottostanti agli stessi al fine di individuare potenziali errori strutturali e valori anomali immediati;
c)
procedure di analisi finali sui dati aggregati per assicurare che tutti gli errori individuati durante il processo di verifica siano stati risolti in maniera corretta.
4. Ove il verificatore individui valori anomali, oscillazioni, tendenze, lacune nei dati o dati incoerenti con altre informazioni pertinenti o che si discostano in misura significativa dai valori o dagli indici attesi, il verificatore ottiene spiegazioni dal gestore o dall’operatore aereo suffragate da ulteriori prove utili.
In base alle spiegazioni e alle ulteriori prove prodotte, il verificatore valuta l’impatto sul piano di verifica e sulle relative attività da svolgere.
Articolo 16
Verifica dei dati
1. Il verificatore verifica i dati riportati nella comunicazione del gestore o dell’operatore aereo effettuando un controllo dettagliato dei dati, che contempli il loro rintracciamento risalendo alla fonte primaria, il controllo incrociato con fonti esterne di informazioni, l’esecuzione di riconciliazioni, il controllo dei valori soglia relativi ai dati pertinenti e il ricalcolo dei valori.
2. Quale parte della verifica dei dati di cui al paragrafo 1 e in considerazione del piano di monitoraggio approvato, comprese le procedure ivi descritte, il verificatore controlla:
a)
allo scopo di verificare la comunicazione delle emissioni da parte del gestore, i limiti dell’impianto;
b)
allo scopo di verificare la comunicazione delle emissioni da parte del gestore, la completezza dei flussi di fonti e delle fonti di emissione descritti nel piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente;
c)
allo scopo di verificare la comunicazione delle emissioni e delle tonnellate-chilometro da parte dell’operatore aereo, la completezza dei voli che ricadono in un’attività di trasporto aereo elencata nell’allegato I della direttiva 2003/87/CE per la quale l’operatore aereo è responsabile, nonché la completezza dei dati relativi, rispettivamente, alle emissioni e alle tonnellate-chilometro;
d)
allo scopo di verificare la comunicazione delle emissioni e delle tonnellate-chilometro da parte dell’operatore aereo, la coerenza tra i dati comunicati e la documentazione sulla massa e sul bilanciamento;
e)
allo scopo di verificare la comunicazione delle emissioni da parte dell’operatore aereo, la coerenza tra i consumi aggregati di combustibile e i dati riguardanti il combustibile acquistato o fornito in altro modo agli aeromobili che svolgono l’attività di trasporto aereo;
f)
la coerenza dei dati aggregati riportati nella comunicazione del gestore o dell’operatore aereo con i dati provenienti da una fonte primaria;
g)
qualora il gestore applichi una metodologia fondata sulla misurazione di cui all’articolo 21, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 601/2012, i valori misurati utilizzando i risultati dei calcoli effettuati dal gestore ai sensi dell’articolo 46 di detto regolamento;
h)
l’attendibilità e l’accuratezza dei dati.
3. Per controllare la completezza dei voli di cui al paragrafo 2, lettera c), il verificatore utilizza i dati sul traffico aereo dell’operatore aereo, compresi i dati ottenuti da Eurocontrol o da altre organizzazioni interessate che possono trattare le informazioni sul traffico aereo quali quelle a disposizione di Eurocontrol.
Articolo 17
Verifica della corretta applicazione della metodologia di monitoraggio
1. Il verificatore controlla la corretta applicazione e attuazione della metodologia di monitoraggio approvata dall’autorità competente nel piano di monitoraggio, compresi i dettagli specifici di detta metodologia.
2. Allo scopo di verificare la comunicazione delle emissioni da parte del gestore, il verificatore controlla la corretta applicazione e attuazione del piano di campionamento di cui all’articolo 33 del regolamento (UE) n. 601/2012, approvato dall’autorità competente.
3. In presenza di un trasferimento di CO2 a norma degli articoli 48 e 49 del regolamento (UE) n. 601/2012 ove la CO2 trasferita sia misurata sia dall’impianto di provenienza che da quello di destinazione, il verificatore controlla che le differenze tra i valori misurati in entrambi gli impianti siano riconducibili all’incertezza insita nei sistemi di misurazione e che sia stata utilizzata nelle comunicazioni di entrambi gli impianti la corretta media aritmetica dei valori misurati.
Qualora le differenze tra i valori misurati in entrambi gli impianti non siano riconducibili all’incertezza insita nei sistemi di misurazione, il verificatore controlla che siano state operate correzioni per allineare le differenze tra i valori misurati, che tali correzioni siano state prudenziali e che l’autorità competente abbia approvato dette correzioni.
4. Qualora i gestori siano tenuti, a norma dell’articolo 12, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 601/2012, a includere nei piani di monitoraggio ulteriori elementi utili per rispettare le disposizioni di cui all’articolo 24, paragrafo 1, della decisione 2011/278/UE della Commissione (10), il verificatore controlla la corretta applicazione e attuazione delle procedure di cui all’articolo 12, paragrafo 3, di detto regolamento. Nel far ciò, il verificatore controlla anche che il gestore abbia sottoposto all’autorità competente, entro il 31 dicembre del periodo di comunicazione, le informazioni su eventuali modifiche previste o effettive della capacità, del livello di attività e del funzionamento di un impianto.
Articolo 18
Verifica dei metodi applicati per i dati mancanti
1. Qualora i metodi previsti dal piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente siano stati utilizzati per completare i dati mancanti a norma dell’articolo 65 del regolamento (UE) n. 601/2012, il verificatore controlla che i metodi impiegati fossero adeguati per la situazione specifica e che siano stati applicati in maniera corretta.
Qualora il gestore o l’operatore aereo abbia ottenuto l’approvazione dell’autorità competente per l’uso di metodi diversi da quelli di cui al primo comma a norma dell’articolo 65 del regolamento (UE) n. 601/2012, il verificatore controlla che l’approccio approvato sia stato applicato correttamente e documentato in modo adeguato.
Qualora il gestore o l’operatore aereo non riesca a ottenere per tempo tale approvazione, il verificatore controlla che l’approccio utilizzato dal gestore o dall’operatore aereo per completare i dati mancanti assicuri che le emissioni non siano sottostimate e che tale approccio non comporti inesattezze rilevanti.
2. Il verificatore controlla che le attività di controllo attuate dal gestore o dall’operatore aereo per evitare il verificarsi di una mancanza di dati di cui all’articolo 65, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 601/2012 siano efficaci.
Articolo 19
Valutazione dell’incertezza
1. Se in osservanza del regolamento (UE) n. 601/2012 il gestore è tenuto a dimostrare il rispetto delle soglie di incertezza per i dati relativi all’attività e per i fattori di calcolo, il verificatore conferma la validità delle informazioni utilizzate per calcolare i livelli di incertezza previsti nel piano di monitoraggio approvato.
2. Qualora un gestore applichi una metodologia di monitoraggio non basata su livelli di cui all’articolo 22 del regolamento (UE) n. 601/2012, il verificatore controlla tutti gli elementi seguenti:
a)
che siano state effettuate una valutazione e una quantificazione dell’incertezza da parte del gestore a dimostrazione del fatto che è stata rispettata la soglia di incertezza complessiva richiesta per il livello annuale di emissioni di gas a effetto serra a norma dell’articolo 22, lettera c), di detto regolamento;
b)
la validità delle informazioni utilizzate per la valutazione e la quantificazione dell’incertezza;
c)
che l’approccio complessivo utilizzato per la valutazione e la quantificazione dell’incertezza sia conforme all’articolo 22, lettera b), di detto regolamento;
d)
che sia comprovato che sono state soddisfatte le condizioni per la metodologia di monitoraggio di cui all’articolo 22, lettera a), di detto regolamento.
3. Se a norma del regolamento (UE) n. 601/2012 l’operatore aereo è tenuto a dimostrare che non si sono superati i livelli di incertezza richiesti, il verificatore controlla la validità delle informazioni utilizzate per dimostrare che non sono stati superati i livelli di incertezza applicabili previsti nel piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente.
Articolo 20
Campionamento
1. Nell’accertare la conformità delle attività e delle procedure di controllo di cui all’articolo 14, lettere b) e c), oppure nell’effettuare i controlli di cui agli articoli 15 e 16, il verificatore può ricorrere ai metodi di campionamento specifici per un impianto o un operatore aereo purché il campionamento, in base all’analisi dei rischi, sia giustificato.
2. Qualora il verificatore individui una non conformità o un’inesattezza in occasione del campionamento, chiede al gestore o all’operatore aereo di spiegare le principali cause della non conformità o dell’inesattezza al fine di valutarne l’impatto sui dati comunicati. In base all’esito di tale valutazione, il verificatore stabilisce se siano necessarie attività di verifica aggiuntive, se le dimensioni del campionamento debbano essere aumentate e quale parte dell’insieme dei dati debba essere corretta dal gestore o dall’operatore aereo.
3. Il verificatore documenta l’esito dei controlli di cui agli articoli 14, 15, 16 e 17, compresi i dettagli dei campioni aggiuntivi, nella documentazione interna di verifica.
Articolo 21
Visite in sito
1. Una o più volte, a tempo debito, il verificatore conduce, durante il processo di verifica, una visita in sito per valutare il funzionamento dei dispositivi di misurazione e dei sistemi di monitoraggio, per tenere colloqui, per svolgere le attività previste dal presente capo, nonché per raccogliere informazioni e prove sufficienti a consentirgli di concludere che la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo non è viziata da inesattezze rilevanti.
2. Il gestore o l’operatore aereo dà al verificatore l’accesso ai propri siti.
3. Al fine di verificare la comunicazione delle emissioni del gestore, il verificatore si avvale della visita in sito anche per valutare i limiti dell’impianto nonché la completezza dei flussi di fonti e delle fonti di emissione.
4. Per verificare la comunicazione delle emissioni del gestore, il verificatore decide, in base all’analisi dei rischi, se siano necessarie visite a ulteriori siti, anche quando parti importanti delle attività riguardanti il flusso di dati e delle attività di controllo siano condotte in altri luoghi, come la sede centrale e altri uffici dislocati della società.
Articolo 22
Trattamento delle inesattezze e delle non conformità
1. Qualora rilevi inesattezze o non conformità nel corso della verifica, il verificatore le segnala tempestivamente al gestore o all’operatore aereo di cui trattasi, chiedendo che vengano effettuate le correzioni opportune.
Il gestore o l’operatore aereo corregge qualsiasi inesattezza o non conformità comunicata.
2. Il verificatore documenta e riporta come risolte, nella documentazione interna di verifica, tutte le inesattezze o non conformità corrette dal gestore o dall’operatore aereo durante la verifica.
3. Qualora il gestore o l’operatore aereo non corregga le inesattezze o le non conformità comunicategli dal verificatore a norma del paragrafo 1, prima che il verificatore presenti la dichiarazione di verifica, quest’ultimo chiede al gestore o all’operatore aereo di spiegare le principali cause della non conformità o dell’inesattezza, al fine di valutarne l’impatto sui dati comunicati.
Il verificatore stabilisce se le inesattezze non corrette, individualmente o se aggregate con altre, abbiano un effetto rilevante sulle emissioni o sui dati relativi alle tonnellate-chilometro totali comunicate. Nel valutare l’incidenza delle inesattezze, il verificatore considera l’entità e la natura dell’inesattezza nonché le circostanze specifiche in cui questa si è verificata.
Il verificatore valuta se la non conformità non corretta, individualmente o se aggregata ad altre, ha un impatto sui dati comunicati e se ciò comporta inesattezze rilevanti.
Il verificatore può considerare rilevanti le inesattezze anche qualora queste, individualmente o se aggregate ad altre, siano inferiori alla soglia di rilevanza di cui all’articolo 23, ove ciò si giustifichi per l’entità e la natura delle inesattezze e le circostanze specifiche in cui si sono verificate.
Articolo 23
Soglia di rilevanza
1. La soglia di rilevanza è fissata al 5 % delle emissioni totali comunicate nel periodo di comunicazione sottoposto a verifica:
a)
per gli impianti di categoria A di cui all’articolo 19, paragrafo 2, lettera a), del regolamento (UE) n. 601/2012 e per gli impianti di categoria B di cui all’articolo 19, paragrafo 2, lettera b), del medesimo regolamento;
b)
per gli operatori aerei con emissioni annue pari o inferiori a 500 chilotonnellate di CO2 fossile.
2. La soglia di rilevanza è fissata al 2 % delle emissioni totali segnalate nel periodo di comunicazione sottoposto a verifica:
a)
per gli impianti di categoria C di cui all’articolo 19, paragrafo 2, lettera c), del regolamento (UE) n. 601/2012;
b)
per gli operatori aerei con emissioni annue superiori a 500 chilotonnellate di CO2 fossile.
3. Per la verifica delle comunicazioni delle tonnellate-chilometro degli operatori aerei la soglia di rilevanza è fissata al 5 % dei dati sulle tonnellate-chilometro totali segnalate nel periodo di comunicazione sottoposto a verifica.
Articolo 24
Conclusioni sui risultati della verifica
Nel completare la verifica e considerare le informazioni ottenute durante la verifica, il verificatore:
a)
controlla i dati definitivi provenienti dal gestore o dall’operatore aereo, compresi quelli che sono stati corretti in base alle informazioni ottenute durante la verifica;
b)
esamina le motivazioni addotte dal gestore o dall’operatore aereo per eventuali discrepanze tra i dati definitivi e quelli forniti in precedenza;
c)
esamina l’esito della valutazione per stabilire se il piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente, comprese le procedure ivi descritte, sia stato attuato in maniera corretta;
d)
valuta se il rischio di verifica si collochi su un livello accettabilmente basso per conseguire una ragionevole certezza;
e)
assicura di aver raccolto prove sufficienti per essere in condizione di emettere un parere sulla verifica, che esprima con garanzia ragionevole che la comunicazione non è viziata da inesattezze rilevanti;
f)
fa sì che il processo di verifica sia interamente comprovato nella documentazione interna di verifica e che si possa esprimere un giudizio definitivo nella dichiarazione di verifica.
Articolo 25
Riesame indipendente
1. Il verificatore sottopone la documentazione interna di verifica e la dichiarazione di verifica a un responsabile del riesame indipendente prima della presentazione della dichiarazione di verifica.
2. Il responsabile del riesame indipendente non deve aver eseguito alcuna attività di verifica di cui effettua il riesame.
3. Il riesame indipendente comprende l’intero processo di verifica descritto nel presente capo e registrato nella documentazione interna di verifica.
Il responsabile del riesame indipendente conduce tale riesame in modo da assicurare che il processo di verifica si sia svolto in conformità al presente regolamento, che le procedure per le attività di verifica di cui all’articolo 40 siano state seguite in maniera corretta e che si siano applicati la debita diligenza e discernimento professionale.
Il responsabile del riesame indipendente valuta altresì se gli elementi probanti raccolti siano sufficienti per consentire al verificatore di emettere una dichiarazione di verifica con ragionevole certezza.
4. Qualora si verifichino circostanze tali da comportare modifiche nella dichiarazione di verifica successivamente al riesame, il responsabile del riesame indipendente analizza anche tali modifiche e i relativi elementi probanti.
5. Il verificatore autorizza debitamente una persona ad autenticare la dichiarazione di verifica sulla base delle conclusioni del responsabile del riesame indipendente e delle prove presenti nella documentazione interna di verifica.
Articolo 26
Documentazione interna di verifica
1. Il verificatore predispone e compila una documentazione interna di verifica contenente almeno:
a)
i risultati delle attività di verifica svolte;
b)
l’analisi strategica, l’analisi dei rischi e il piano di verifica;
c)
informazioni sufficienti a sostegno del parere sulla verifica, comprese le motivazioni per le decisioni assunte in merito al fatto che le inesattezze individuate abbiano o meno un effetto rilevante sulle emissioni o sui dati relativi alle tonnellate-chilometro comunicati.
2. La documentazione interna di verifica di cui al paragrafo 1 è redatta in modo che il responsabile del riesame indipendente di cui all’articolo 25 e l’organismo nazionale di accreditamento possano valutare se la verifica sia stata condotta in conformità al presente regolamento.
In seguito all’autenticazione della dichiarazione di verifica a norma dell’articolo 25, paragrafo 5, il verificatore acclude i risultati del riesame indipendente alla documentazione interna di verifica.
3. Su richiesta, il verificatore permette all’autorità competente di accedere alla documentazione interna di verifica per agevolare una valutazione della verifica da parte della stessa.
Articolo 27
Dichiarazione di verifica
1. Sulla base delle informazioni raccolte nel corso della verifica, il verificatore presenta una dichiarazione di verifica al gestore o all’operatore aereo per ciascuna comunicazione delle emissioni o delle tonnellate-chilometro sottoposta a verifica. La dichiarazione di verifica comprende almeno uno dei seguenti risultati:
a)
la comunicazione è giudicata soddisfacente in seguito alla verifica;
b)
la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo contiene inesattezze rilevanti che non sono state corrette prima della presentazione della dichiarazione di verifica;
c)
l’ambito di applicazione della verifica è troppo limitato ai sensi dell’articolo 28 e il verificatore non ha potuto ottenere prove sufficienti per emettere con garanzia ragionevole un parere sulla verifica in cui asserisce che la comunicazione non è viziata da inesattezze rilevanti;
d)
le non conformità, individualmente o congiuntamente ad altre non conformità, non consentono una sufficiente chiarezza e impediscono al verificatore di asserire con garanzia ragionevole che la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo non è viziata da inesattezze rilevanti.
Ai fini del primo comma, lettera a), la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo può essere giudicata soddisfacente solo se non contiene inesattezze rilevanti.
2. Il gestore o l’operatore aereo trasmette la dichiarazione di verifica all’autorità competente unitamente alla comunicazione del gestore o dell’operatore aereo interessato.
3. La dichiarazione di verifica contiene almeno i seguenti elementi:
a)
il nome del gestore o dell’operatore aereo sottoposto a verifica;
b)
gli obiettivi della verifica;
c)
l’ambito di applicazione della verifica;
d)
un riferimento alla comunicazione del gestore o dell’operatore aereo sottoposta a verifica;
e)
i criteri impiegati per la verifica della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo, compresa l’autorizzazione, se del caso, e le versioni del piano di monitoraggio approvate dall’autorità competente, nonché il periodo di validità di ciascun piano di monitoraggio;
f)
le emissioni o le tonnellate-chilometro aggregate per attività di cui all’allegato I della direttiva 2003/87/CE e per impianto o operatore aereo;
g)
il periodo di comunicazione sottoposto a verifica;
h)
le responsabilità del gestore o dell’operatore aereo, dell’autorità competente e del verificatore;
i)
la dichiarazione relativa al parere sulla verifica;
j)
una descrizione di ciascuna inesattezza e non conformità individuata che non è stata corretta prima della presentazione della dichiarazione di verifica;
k)
le date delle visite in sito effettuate e il soggetto che le ha effettuate;
l)
informazioni in merito all’eventuale rinuncia a una visita in sito e i motivi di tale rinuncia;
m)
eventuali questioni di inosservanza del regolamento (UE) n. 601/2012 emerse nel corso della verifica;
n)
qualora non si possa ottenere per tempo l’approvazione dell’autorità competente per il metodo utilizzato, per colmare le lacune di dati, a norma dell’articolo 18, paragrafo 1, la conferma che il metodo applicato è o non è prudenziale e che comporta o no inesattezze rilevanti;
o)
qualora il verificatore abbia rilevato modifiche della capacità, del livello di attività e del funzionamento dell’impianto che potrebbero avere un impatto sull’assegnazione delle quote di emissioni dell’impianto stesso e che non sono state comunicate all’autorità competente entro il 31 dicembre del periodo di comunicazione a norma dell’articolo 24, paragrafo 1, della decisione 2011/278/UE, una descrizione di tali modifiche e delle osservazioni connesse;
p)
se del caso, le raccomandazioni tese ad apportare miglioramenti;
q)
i nominativi del capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS, del responsabile del riesame indipendente e, se del caso, dell’auditor dell’EU ETS e dell’esperto tecnico coinvolti nella verifica della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo;
r)
la data e la firma di una persona autorizzata in nome e per conto del verificatore, con il relativo nominativo.
4. Il verificatore descrive nella dichiarazione di verifica le inesattezze e le non conformità con un livello di dettaglio sufficiente a consentire al gestore o all’operatore aereo, nonché all’autorità competente, di comprendere:
a)
l’entità e la natura dell’inesattezza o della non conformità;
b)
il motivo per cui l’inesattezza ha o meno un effetto rilevante;
c)
quale elemento della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo è interessato dall’inesattezza oppure quale elemento del piano di monitoraggio è interessato dalla non conformità.
5. Qualora uno Stato membro chieda al verificatore di sottoporre informazioni sul processo di verifica, in aggiunta agli elementi descritti nel paragrafo 3 e tali informazioni non sono necessarie per comprendere il parere sulla verifica, il gestore o l’operatore aereo può presentare, per motivi di efficienza, tali informazioni aggiuntive all’autorità competente separatamente dalla dichiarazione di verifica in una data diversa, ma non successiva al 15 maggio dello stesso anno.
Articolo 28
Limiti dell’ambito di applicazione
Il verificatore può concludere che l’ambito di applicazione della verifica di cui all’articolo 27, paragrafo 1, lettera c), è troppo limitato in una qualsiasi delle seguenti situazioni:
a)
la mancanza di dati impedisce al verificatore di ottenere le prove necessarie per ridurre il rischio di verifica al livello necessario per conseguire una ragionevole certezza;
b)
il piano di monitoraggio non è approvato dall’autorità competente;
c)
il piano di monitoraggio non fornisce un ambito di applicazione o una chiarezza sufficiente per trarre conclusioni sulla verifica;
d)
il gestore o l’operatore aereo non ha messo a disposizione informazioni sufficienti per consentire al verificatore di eseguire la verifica.
Articolo 29
Trattamento delle non conformità non rilevanti in essere
1. Il verificatore valuta se il gestore o l’operatore aereo hanno corretto le non conformità riportate nella dichiarazione di verifica relativa al periodo di monitoraggio precedente, conformemente agli obblighi del gestore di cui all’articolo 69, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 601/2012, ove pertinenti.
Qualora il gestore o l’operatore aereo non abbia corretto tali non conformità, a norma dell’articolo 69, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 601/2012, il verificatore stabilisce se tale omissione aumenti o possa aumentare il rischio di inesattezze.
Il verificatore indica nella dichiarazione di verifica se tali non conformità sono state risolte dal gestore o dall’operatore aereo.
2. Il verificatore registra, nella documentazione interna di verifica, i particolari circa i tempi e i modi in cui le non conformità individuate vengono risolte dal gestore o dall’operatore aereo durante la verifica.
Articolo 30
Miglioramento del processo di monitoraggio e comunicazione
1. Il verificatore, qualora individui ambiti di miglioramento della prestazione del gestore o dell’operatore aereo in relazione alle lettere da a) a d) in appresso, include nella dichiarazione di verifica raccomandazioni tese a migliorare le prestazioni del gestore o dell’operatore aereo riguardo a detti elementi, ossia:
a)
la valutazione dei rischi operata dal gestore o dall’operatore aereo;
b)
lo sviluppo, la documentazione, l’applicazione e il mantenimento delle attività riguardanti il flusso dei dati e delle attività di controllo nonché la valutazione del sistema di controllo;
c)
lo sviluppo, la documentazione, l’applicazione e il mantenimento delle procedure per le attività riguardanti il flusso dei dati e le attività di controllo nonché altre procedure che un gestore o un operatore aereo deve istituire ai sensi del regolamento (UE) n. 601/2012;
d)
il monitoraggio e la comunicazione delle emissioni o delle tonnellate-chilometro, anche in relazione al conseguimento di livelli più elevati, riducendo i rischi e accrescendo l’efficienza del monitoraggio e della comunicazione.
2. Durante una verifica successiva a un anno in cui siano state formulate raccomandazioni di miglioramento nella dichiarazione di verifica, il verificatore controlla che il gestore o l’operatore aereo abbia dato corso a dette raccomandazioni e in che modo ciò sia avvenuto.
Qualora il gestore o l’operatore aereo non abbia attuato dette raccomandazioni o non l’abbia fatto in modo corretto, il verificatore ne valuta l’impatto sul rischio di inesattezze e non conformità.
Articolo 31
Verifica semplificata di impianti
1. In deroga all’articolo 21, paragrafo 1, il verificatore può decidere, previa approvazione di un’autorità competente a norma del secondo comma, di rinunciare alle visite in sito per gli impianti sulla base dell’esito dell’analisi dei rischi e dopo aver appurato di poter accedere a distanza a tutti i dati utili e che sono soddisfatte le condizioni per la rinuncia alle visite in sito stabilite dalla Commissione. Il verificatore ne informa senza indugio il gestore.
Il gestore presenta una domanda all’autorità competente di approvare la decisione del verificatore di rinunciare alla visita in sito.
Sulla base della domanda presentata dal gestore interessato, l’autorità competente decide in merito all’approvazione della decisione del verificatore di rinunciare alla visita in sito, prendendo in considerazione tutti gli elementi seguenti:
a)
le informazioni fornite dal verificatore sull’esito dell’analisi dei rischi;
b)
l’informazione secondo cui è possibile accedere a distanza ai dati utili;
c)
la dimostrazione del fatto che le disposizioni di cui al paragrafo 3 non sono applicabili all’impianto;
d)
la dimostrazione del fatto che sono soddisfatte le condizioni di rinuncia alle visite in sito stabilite dalla Commissione.
2. L’approvazione dell’autorità competente di cui al paragrafo 1 non è necessaria per rinunciare alle visite in sito degli impianti a emissioni ridotte di cui all’articolo 47, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 601/2012.
3. Il verificatore effettua visite in sito in ogni caso nelle situazioni seguenti:
a)
il verificatore valuta per la prima volta la comunicazione delle emissioni del gestore;
b)
il verificatore non ha effettuato visite in sito in due periodi di comunicazione immediatamente anteriori al periodo di comunicazione in corso;
c)
durante il periodo di comunicazione sono state apportate modifiche significative ai piani di monitoraggio, incluse quelle di cui all’articolo 15, paragrafo 3 o 4, del regolamento (UE) n. 601/2012.
Articolo 32
Verifica semplificata per gli operatori aerei
1. In deroga all’articolo 21, paragrafo 1, del presente regolamento, il verificatore può decidere di rinunciare alla visita in sito per un emettitore di entità ridotta di cui all’articolo 54, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 601/2012, se il verificatore conclude, sulla base dell’analisi dei rischi effettuata, di poter accedere a distanza a tutti i dati utili.
2. Qualora un operatore aereo utilizzi gli strumenti semplificati di cui all’articolo 54, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 601/2012, per stabilire il consumo di carburante e i dati comunicati sono stati generati da tali strumenti, indipendentemente da qualsiasi informazione proveniente dall’operatore aereo, il verificatore può decidere, sulla base dell’analisi dei rischi effettuata, di non eseguire i controlli di cui agli articoli 14 e 16, all’articolo 17, paragrafo 1, all’articolo 17, paragrafo 2, nonché all’articolo 18 del presente regolamento.
Articolo 33
Piani per le verifiche semplificate
Un verificatore che utilizza un piano di verifica semplificato tiene un registro delle motivazioni dell’utilizzo di tali piani nella documentazione interna di verifica, compresa la dimostrazione del fatto che le condizioni per ricorrere a piani di verifica semplificati sono state soddisfatte.
CAPO III
REQUISITI PER I VERIFICATORI
Articolo 34
Ambiti di accreditamento per settore
Il verificatore presenta una dichiarazione di verifica solo a un gestore o a un operatore aereo che svolga un’attività di cui all’allegato I, per la quale il verificatore ha ottenuto un accreditamento conformemente alle disposizioni del regolamento (CE) n. 765/2008 e del presente regolamento.
Articolo 35
Processo per il mantenimento delle competenze
1. Il verificatore istituisce, documenta, applica e mantiene un processo per le competenze atto ad assicurare che tutto il personale incaricato di attività di verifica disponga delle competenze per svolgere i compiti assegnati.
2. Quale parte del processo per le competenze di cui al paragrafo 1, il verificatore quanto meno definisce, documenta, applica e mantiene:
a)
criteri generali di competenza per tutto il personale che espleti attività di verifica;
b)
criteri specifici di competenza per ciascuna funzione in seno al verificatore che svolga attività di verifica, in particolare per l’auditor dell’EU ETS, il capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS, il responsabile del riesame indipendente e l’esperto tecnico;
c)
un metodo per assicurare il mantenimento delle competenze e la periodica valutazione del rendimento di tutto il personale che svolge attività di verifica;
d)
un processo per assicurare la formazione continua del personale che svolge attività di verifica;
e)
un processo per valutare se l’incarico di verifica ricada nell’ambito di accreditamento del verificatore e se quest’ultimo disponga delle competenze, del personale e delle risorse necessari a selezionare una squadra di verifica e a portare a termine con successo le attività di verifica nei tempi prescritti.
I criteri di competenza di cui al primo comma, lettera b), sono specifici per ciascun ambito di accreditamento in cui tali soggetti svolgono attività di verifica.
Nel valutare la competenza del personale a norma del primo comma, lettera c), il verificatore valuta tale competenza a fronte dei criteri di competenza di cui alle lettere a) e b).
Il processo di cui al primo comma, lettera e), comprende anche un processo per valutare se la squadra di verifica sia in possesso di tutte le competenze e risorse umane necessarie a svolgere le attività di verifica per un determinato gestore od operatore aereo.
Il verificatore elabora criteri generali e specifici di competenza in conformità all’articolo 36, paragrafo 4, nonché agli articoli 37, 38 e 39.
3. Il verificatore controlla, a intervalli regolari, il rendimento di tutto il personale che svolge attività di verifica al fine di confermarne il permanere delle competenze.
4. Il verificatore passa in rassegna a intervalli regolari il processo per le competenze di cui al paragrafo 1 per far sì che:
a)
i criteri di competenza di cui al paragrafo 2, primo comma, lettere a) e b), siano elaborati in conformità ai requisiti di competenza previsti dal presente regolamento;
b)
siano fronteggiate tutte le problematiche individuabili in relazione alla fissazione dei criteri generali e specifici di competenza, a norma del paragrafo 2, primo comma, lettere a) e b);
c)
tutti i requisiti nel processo per le competenze siano opportunamente aggiornati e preservati.
5. Il verificatore è dotato di un sistema per registrare i risultati delle attività condotte nel processo per le competenze di cui al paragrafo 1.
6. Un valutatore dotato di competenze sufficienti valuta la competenza e il rendimento di un auditor dell’EU ETS e di un capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS.
A tal fine, il valutatore competente tiene sotto osservazione detti auditor durante la verifica della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo nel sito dell’impianto o dell’operatore aereo, rispettivamente, per stabilire se soddisfino i criteri di competenza.
7. Qualora un membro del personale non possa dimostrare di soddisfare pienamente i criteri di competenza per un compito specifico affidatogli, il verificatore individua e organizza un corso di formazione aggiuntiva o un’esperienza di lavoro sotto supervisione e tiene sotto osservazione tale soggetto finché non dimostri di rispondere ai criteri di competenza con soddisfazione del verificatore.
Articolo 36
Squadre di verifica
1. Per ciascun incarico specifico di verifica, il verificatore riunisce una squadra di verifica in grado di eseguire le attività di verifica di cui al capo II.
2. La squadra di verifica consiste quanto meno di un capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS e, laddove le conclusioni del verificatore durante la valutazione di cui all’articolo 8, paragrafo 1, lettera e), e l’analisi strategica lo prevedano, di un numero congruo di auditor dell’EU ETS e di esperti tecnici.
3. Per il riesame indipendente delle attività di verifica connesse a un particolare incarico di verifica, il verificatore nomina un responsabile del riesame indipendente che non fa parte della squadra di verifica.
4. Ciascun componente della squadra:
a)
ha una chiara comprensione del proprio ruolo individuale nel processo di verifica;
b)
è in grado di comunicare efficacemente nella lingua necessaria ad assolvere ai propri compiti specifici.
5. La squadra di verifica comprende almeno una persona dotata della competenza e della comprensione necessarie per valutare gli aspetti specifici di monitoraggio e comunicazione connessi alle attività di cui all’allegato I, svolte dall’impianto o dall’operatore aereo e una persona in grado di comunicare nella lingua necessaria per verificare la comunicazione del gestore o dell’operatore aereo nello Stato membro in cui il verificatore esegue la verifica di cui trattasi.
6. Qualora la squadra di verifica sia composta da un’unica persona, questa soddisfa tutti i requisiti di competenza per l’auditor dell’EU ETS e per il capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS e soddisfa i requisiti previsti ai paragrafi 4 e 5.
Articolo 37
Requisiti di competenza per gli auditor dell’EU ETS e i capi responsabili del gruppo di audit dell’EU ETS
1. Un auditor dell’EU ETS ha le competenze per effettuare la verifica. A tal fine, l’auditor dell’EU ETS quanto meno:
a)
conosce la direttiva 2003/87/CE, il regolamento (UE) n. 601/2012, il presente regolamento, le norme pertinenti, gli orientamenti applicabili, nonché gli orientamenti e la legislazione in merito emanati dallo Stato membro in cui il verificatore effettua la verifica;
b)
possiede la conoscenza e l’esperienza relative alla revisione dei dati e delle informazioni, anche in relazione ai seguenti elementi:
i)
le metodologie di revisione delle informazioni, compresa l’applicazione della soglia di rilevanza e la valutazione della rilevanza delle inesattezze;
ii)
l’analisi dei rischi intrinseci e dei rischi di controllo;
iii)
le tecniche di campionamento per il campionamento dei dati e il controllo delle attività di controllo;
iv)
la valutazione dei sistemi di informazione, dei sistemi informatici, delle attività riguardanti il flusso dei dati, delle attività di controllo, dei sistemi di controllo e delle procedure per le attività di controllo;
c)
è in grado di svolgere attività connesse alla verifica della comunicazione di un gestore o di un operatore aereo secondo i requisiti previsti al capo II;
d)
conosce e ha esperienza negli aspetti tecnici specifici per settore relativi al monitoraggio e alla comunicazione, che riguardano l’ambito delle attività previste all’allegato I per le quali conduce la verifica.
2. Un capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS soddisfa i requisiti di competenza di un auditor dell’EU ETS e dispone di comprovate competenze per dirigere una squadra di verifica e per essere responsabile della conduzione delle attività di verifica a norma del presente regolamento.
Articolo 38
Requisiti di competenza per i responsabili del riesame indipendente
1. Il responsabile del riesame indipendente è dotato dell’autorità adeguata a rivedere il progetto di dichiarazione di verifica e la documentazione interna di verifica ai sensi dell’articolo 25.
2. Il responsabile del riesame indipendente soddisfa i requisiti di competenza per un capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS previsti all’articolo 37, paragrafo 2.
3. Il responsabile del riesame indipendente dispone delle competenze necessarie ad analizzare le informazioni fornite per confermarne la completezza e l’integrità, contestare le informazioni mancanti o contraddittorie, nonché controllare le tracce dei dati allo scopo di valutare se la documentazione interna di verifica sia completa e fornire sufficienti informazioni a sostegno del progetto di dichiarazione di verifica.
Articolo 39
Ricorso a esperti tecnici
1. Nell’eseguire le attività di verifica, il verificatore può avvalersi della consulenza di esperti tecnici per godere delle conoscenze e competenze dettagliate su una determinata materia, necessarie a coadiuvare l’auditor dell’EU ETS e il capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS nello svolgimento delle attività di verifica.
2. Qualora il responsabile del riesame indipendente non abbia la competenza per valutare una determinata questione nell’ambito del riesame, il verificatore richiede l’assistenza di un esperto tecnico.
3. L’esperto tecnico ha le competenze e le conoscenze necessarie per assistere efficacemente l’auditor dell’EU ETS e il capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS, oppure il responsabile del riesame indipendente se necessario, sulla materia per cui la sua consulenza è richiesta. Inoltre, l’esperto tecnico dispone di una comprensione sufficiente delle questioni previste a norma dell’articolo 37, paragrafo 1, lettere a), b) e c).
4. L’esperto tecnico esegue i compiti specificati sotto la direzione e la piena responsabilità del capo responsabile del gruppo di audit dell’EU ETS della squadra di verifica in cui si trova a operare o del responsabile del riesame indipendente.
Articolo 40
Procedure per le attività di verifica
1. Il verificatore definisce, documenta, applica e mantiene una o più procedure per le attività di verifica descritte nel capo II, nonché le procedure e i processi previsti all’allegato II. Nel definire e applicare tali procedure e processi, il verificatore esegue le attività conformemente alla norma armonizzata di cui all’allegato II.
2. Il verificatore definisce, documenta, applica e mantiene un sistema di gestione della qualità per assicurare la coerenza nello sviluppo, nell’attuazione, nel miglioramento e nella revisione delle procedure e dei processi di cui al paragrafo 1, conformemente alla norma armonizzata di cui all’allegato II.
Articolo 41
Registri e comunicazione
1. Il verificatore tiene registri, anche sulla competenza e sull’imparzialità del personale, atti a dimostrare l’osservanza del presente regolamento.
2. Periodicamente il verificatore mette le informazioni a disposizione del gestore o dell’operatore aereo e delle altre parti interessate, conformemente alla norma armonizzata di cui all’allegato II.
3. Il verificatore tutela la riservatezza delle informazioni ottenute durante la verifica, conformemente alla norma armonizzata di cui all’allegato II.
Articolo 42
Imparzialità e indipendenza
1. Il verificatore è indipendente dal gestore o dall’operatore aereo ed è imparziale nell’esecuzione delle attività di verifica.
A tale scopo il verificatore e qualsiasi parte della medesima persona giuridica non è un gestore o operatore aereo, né proprietario di un gestore o operatore aereo né di proprietà di questi né intrattiene relazioni con il gestore o l’operatore aereo che possano compromettere la sua indipendenza e imparzialità. Il verificatore è altresì indipendente dagli organismi che scambiano le quote di emissioni in conformità del sistema per lo scambio di quote di emissioni di gas a effetto serra istituito ai sensi dell’articolo 19 della direttiva 2003/87/CE.
2. Il verificatore è organizzato in modo da tutelare la propria obiettività, indipendenza e imparzialità. Ai fini del presente regolamento si applicano gli obblighi pertinenti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato II.
3. Il verificatore non svolge attività di verifica per un gestore o un operatore aereo atto a generare un rischio inaccettabile per la propria imparzialità o a creare un conflitto di interesse. Il verificatore non si avvale di personale interno o esterno nella verifica della comunicazione di un gestore o di un operatore aereo che comporti un conflitto di interesse effettivo o potenziale. Il verificatore assicura altresì che le attività del personale o delle organizzazioni non compromettano la riservatezza, l’obiettività, l’indipendenza e l’imparzialità della verifica.
Si considera che un rischio inaccettabile per l’imparzialità o un conflitto di interesse di cui alla prima frase del primo comma insorge, fra l’altro, in uno qualsiasi dei casi seguenti:
a)
qualora un verificatore o qualsiasi parte della medesima persona giuridica offra servizi di consulenza per sviluppare parte del processo di monitoraggio e comunicazione descritto nel piano di monitoraggio approvato dall’autorità competente, compresa l’elaborazione della metodologia di monitoraggio, l’elaborazione della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo e la stesura del piano di monitoraggio;
b)
qualora un verificatore o qualsiasi parte della medesima persona giuridica offra assistenza tecnica per sviluppare o mantenere il sistema attuato per monitorare e comunicare le emissioni o i dati relativi alle tonnellate-chilometro.
4. Si considera che un conflitto di interesse per il verificatore nelle relazioni con il gestore o l’operatore aereo insorge, fra l’altro, in uno qualsiasi dei casi seguenti:
a)
qualora la relazione tra il verificatore e il gestore o l’operatore aereo si basi su una proprietà comune, una governance comune, una dirigenza o personale comune, risorse condivise, fondi comuni e contratti o commercializzazione in comune;
b)
qualora il gestore o l’operatore aereo abbia ricevuto una consulenza di cui al paragrafo 3, lettera a), oppure assistenza tecnica di cui al paragrafo 3, lettera b), da un ente di consulenza, da un organismo di assistenza tecnica o da un’altra organizzazione che intrattenga relazioni con il verificatore e ne comprometta l’imparzialità.
Ai fini del primo comma, lettera b), l’imparzialità del verificatore si considera compromessa qualora le relazioni tra il verificatore e l’ente di consulenza, l’organismo di assistenza tecnica o l’altra organizzazione si basino su una proprietà comune, una governance comune, una dirigenza o personale comune, risorse condivise, fondi comuni, contratti o commercializzazione in comune e un pagamento comune della commissione sulle vendite o altro incentivo per la segnalazione di nuovi clienti.
5. Il verificatore non affida esternamente il riesame indipendente né la dichiarazione di verifica. Ai fini del presente regolamento, in caso di esternalizzazione di altre attività di verifica, il verificatore adempie agli obblighi pertinenti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato II.
Tuttavia, l’ingaggio di persone fisiche per l’espletamento di attività di verifica non costituisce esternalizzazione ai fini del primo comma, qualora il verificatore, nell’effettuare tale ingaggio, soddisfi i pertinenti requisiti della norma armonizzata di cui all’allegato II.
6. Il verificatore istituisce, documenta, applica e mantiene un processo per assicurare il perdurare dell’imparzialità e dell’indipendenza proprie, delle parti della medesima persona giuridica, delle altre organizzazioni di cui al paragrafo 4 e di tutto il personale e delle persone fisiche ingaggiate che siano coinvolti nella verifica. Tale processo comprende un meccanismo per salvaguardare l’imparzialità e l’indipendenza del verificatore e soddisfa i pertinenti requisiti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato II.
CAPO IV
ACCREDITAMENTO
Articolo 43
Accreditamento
Il verificatore che presenta una dichiarazione di verifica al gestore o all’operatore aereo è accreditato per l’ambito delle attività di cui all’allegato I per le quali il verificatore effettua la verifica della comunicazione di un gestore o di un operatore aereo.
Articolo 44
Obiettivi dell’accreditamento
Durante il processo di accreditamento e il monitoraggio dei verificatori accreditati, ciascun organismo nazionale di accreditamento valuta se il verificatore e il relativo personale addetto alle attività di verifica:
a)
dispongano delle competenze per eseguire la verifica della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo in conformità al presente regolamento;
b)
eseguano la verifica della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo in conformità al presente regolamento;
c)
soddisfino i requisiti di cui al capo III.
Articolo 45
Domanda di accreditamento
1. Qualsiasi persona giuridica o altro soggetto giuridico può presentare una domanda di accreditamento a norma dell’articolo 5, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 765/2008 e delle disposizioni del presente capo.
La domanda è corredata delle informazioni obbligatorie conformemente alla norma armonizzata di cui all’allegato III.
2. Oltre alle informazioni di cui al paragrafo 1, prima dell’inizio della valutazione a norma dell’articolo 44, il richiedente inoltra anche i seguenti elementi:
a)
tutte le informazioni chieste dall’organismo nazionale di accreditamento;
b)
le procedure e le informazioni relative ai processi di cui all’articolo 40, paragrafo 1 e le informazioni sul sistema di gestione della qualità di cui all’articolo 40, paragrafo 2;
c)
i criteri di competenza di cui all’articolo 35, paragrafo 2, lettere a) e b), i risultati del processo per le competenze di cui all’articolo 35 nonché altra documentazione utile sulle competenze di tutto il personale coinvolto nelle attività di verifica;
d)
le informazioni sul processo inteso ad assicurare il mantenimento dell’imparzialità e dell’indipendenza di cui all’articolo 42, paragrafo 6, compresi i dati concernenti l’imparzialità e l’indipendenza del verificatore e del relativo personale;
e)
le informazioni sugli esperti tecnici e sui principali addetti coinvolti nella verifica delle comunicazioni dei gestori e degli operatori aerei;
f)
il sistema e il processo per assicurare un’adeguata documentazione interna di verifica;
g)
altri registri utili di cui all’articolo 41, paragrafo 1.
Articolo 46
Predisposizione della valutazione
1. Nel predisporre la valutazione di cui all’articolo 44, ciascun organismo nazionale di accreditamento prende in considerazione la complessità dell’ambito per il quale il richiedente chiede l’accreditamento, nonché la complessità del sistema di gestione della qualità di cui all’articolo 40, paragrafo 2, le procedure e le informazioni sui processi di cui all’articolo 40, paragrafo 1, e le zone geografiche in cui il richiedente effettua o prevede di effettuare verifiche.
2. Ai fini del presente regolamento, l’organismo nazionale di accreditamento soddisfa i requisiti minimi stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato III.
Articolo 47
Valutazione
1. La squadra di valutazione di cui all’articolo 57 svolge quanto meno le seguenti attività per effettuare la valutazione di cui all’articolo 44:
a)
un esame di tutti i documenti e registri pertinenti di cui all’articolo 45;
b)
una visita presso i locali del richiedente per esaminare un campione rappresentativo della documentazione interna di verifica e valutare l’attuazione del sistema di gestione della qualità del richiedente e le procedure o i processi di cui all’articolo 40;
c)
l’osservazione diretta di una parte rappresentativa dell’ambito richiesto per l’accreditamento e il rendimento e le competenze di un numero rappresentativo degli addetti del verificatore coinvolti nella verifica della comunicazione del gestore o dell’operatore aereo per assicurare che il personale operi conformemente al presente regolamento.
Nello svolgere tali attività, la squadra di valutazione soddisfa i requisiti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato III.
2. La squadra di valutazione comunica i risultati e le non conformità al richiedente conformemente ai requisiti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato III e chiede al richiedente di rispondere ai risultati e alle non conformità segnalate conformemente a tali disposizioni.
3. Il richiedente adotta azioni correttive per far fronte a eventuali non conformità segnalate a norma del paragrafo 2 e indica, nella sua risposta ai risultati e alle non conformità della squadra di valutazione, le azioni adottate o previste entro un termine fissato dall’organismo nazionale di accreditamento per risolvere eventuali non conformità individuate.
4. L’organismo nazionale di accreditamento esamina le risposte del richiedente ai risultati e alle non conformità segnalati a norma del paragrafo 3.
Qualora reputi la risposta del richiedente insufficiente o inefficace, l’organismo nazionale di accreditamento chiede al verificatore ulteriori informazioni o interventi. L’organismo nazionale di accreditamento può anche chiedere prove a dimostrazione dell’effettiva attuazione delle azioni adottate, oppure condurre una valutazione di controllo per accertare l’effettiva attuazione delle azioni correttive.
Articolo 48
Decisione sull’accreditamento e sull’attestato di accreditamento
1. L’organismo nazionale di accreditamento tiene conto dei requisiti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato III, nel predisporre e adottare la decisione in merito alla concessione, all’ampliamento o al rinnovo dell’accreditamento di un richiedente.
2. Qualora l’organismo nazionale di accreditamento decida di concedere, ampliare o rinnovare l’accreditamento di un richiedente, emette un attestato di accreditamento in tal senso.
L’attestato di accreditamento è corredato delle informazioni obbligatorie conformemente alla norma armonizzata di cui all’allegato III.
L’attestato di accreditamento ha validità non superiore a 5 anni a decorrere dalla data di emissione del certificato da parte dell’organismo nazionale di accreditamento.
Articolo 49
Vigilanza
1. L’organismo nazionale di accreditamento svolge un intervento di vigilanza annuale in relazione a ciascun verificatore cui ha rilasciato un attestato di accreditamento.
La vigilanza comprende quanto meno:
a)
una visita ai locali del verificatore finalizzata allo svolgimento delle attività di cui all’articolo 47, paragrafo 1, lettera b);
b)
l’osservazione diretta delle prestazioni e delle competenze di un numero rappresentativo di addetti del verificatore a norma dell’articolo 47, paragrafo 1, lettera c).
2. L’organismo nazionale di accreditamento effettua il primo intervento di vigilanza di un verificatore, di cui al paragrafo 1, entro 12 mesi dalla data in cui è stato rilasciato l’attestato di accreditamento al verificatore in questione.
3. L’organismo nazionale di accreditamento predispone il piano per l’intervento di vigilanza in relazione a ciascun verificatore in maniera da comprendere campioni rappresentativi dell’ambito di accreditamento da valutare, conformemente ai requisiti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato III.
4. Sulla base dei risultati dell’accertamento di cui al paragrafo 1, l’organismo nazionale di accreditamento decide se confermare la continuazione dell’accreditamento.
5. Qualora un verificatore svolga una verifica in un altro Stato membro, l’organismo nazionale di accreditamento che ha accreditato il verificatore può chiedere all’organismo nazionale di accreditamento dello Stato membro in cui si svolge la verifica, di effettuare attività di vigilanza per suo conto e sotto la sua responsabilità.
Articolo 50
Rivalutazione
1. Prima della scadenza dell’attestato di accreditamento, l’organismo nazionale di accreditamento conduce una rivalutazione del verificatore al quale ha rilasciato un attestato di accreditamento, per stabilire se la validità di tale attestato di accreditamento possa essere prorogata.
2. L’organismo nazionale di accreditamento predispone il piano per la rivalutazione di ciascun verificatore in maniera da comprendere campioni rappresentativi dell’ambito di accreditamento da valutare. Nel pianificare e condurre l’intervento di vigilanza l’organismo nazionale di accreditamento soddisfa i requisiti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato III.
Articolo 51
Valutazione straordinaria
1. In qualsiasi momento l’organismo nazionale di accreditamento può effettuare una valutazione straordinaria per assicurare che il verificatore rispetti le disposizioni del presente regolamento.
2. Per consentire all’organismo nazionale di accreditamento di valutare l’esigenza di una valutazione straordinaria, il verificatore informa immediatamente l’organismo nazionale di accreditamento circa qualsiasi modifica significativa a un aspetto del proprio stato o operatività, che si rifletta sul proprio accreditamento. Tali modifiche significative comprendono le modifiche menzionate nella norma armonizzata di cui all’allegato III.
Articolo 52
Ampliamento dell’ambito
In risposta a una domanda presentata da un verificatore per l’ampliamento dell’ambito di un accreditamento già concesso, l’organismo nazionale di accreditamento intraprende le azioni necessarie a stabilire se il verificatore soddisfi i requisiti di cui all’articolo 44 per l’ampliamento richiesto del proprio ambito di accreditamento.
Articolo 53
Misure amministrative
1. L’organismo nazionale di accreditamento può sospendere, revocare o ridurre l’accreditamento di un verificatore qualora quest’ultimo non ottemperi alle disposizioni del presente regolamento.
L’organismo nazionale di accreditamento sospende, revoca o riduce l’accreditamento di un verificatore su richiesta di quest’ultimo.
L’organismo nazionale di accreditamento istituisce, documenta, applica e mantiene una procedura per la sospensione e la revoca dell’accreditamento e la riduzione dell’ambito dell’accreditamento.
2. L’organismo nazionale di accreditamento sospende un accreditamento o ne restringe l’ambito in ognuno dei seguenti casi:
a)
il verificatore ha commesso una violazione grave dei requisiti del presente regolamento;
b)
il verificatore non ha soddisfatto i requisiti del presente regolamento in maniera persistente e ripetuta;
c)
il verificatore ha violato altri specifici termini o condizioni dell’organismo nazionale di accreditamento.
3. L’organismo nazionale di accreditamento revoca l’accreditamento se:
a)
il verificatore non ha posto rimedio ai motivi alla base di una decisione di sospensione dell’attestato di accreditamento;
b)
un membro dell’alta dirigenza del verificatore ha subito una condanna per frode;
c)
il verificatore ha fornito intenzionalmente informazioni false.
4. La decisione di un organismo nazionale di accreditamento di sospendere, revocare o ridurre l’ambito dell’accreditamento a norma dei paragrafi 2 e 3 è passibile di ricorso.
Gli Stati membri istituiscono procedure per la risoluzione di tali ricorsi.
5. La decisione di un organismo nazionale di accreditamento di sospendere, revocare o ridurre l’ambito dell’accreditamento ha effetto a decorrere dalla relativa notifica al verificatore.
L’organismo nazionale di accreditamento pone termine alla sospensione dell’attestato di accreditamento qualora abbia ricevuto informazioni soddisfacenti e sia convinto che il verificatore soddisfa i requisiti del presente regolamento.
CAPO V
REQUISITI RELATIVI AGLI ORGANISMI DI ACCREDITAMENTO PER L’ACCREDITAMENTO DEI VERIFICATORI ETS
Articolo 54
Organismo nazionale di accreditamento
1. I compiti connessi all’accreditamento a norma del presente regolamento sono svolti dagli organismi nazionali di accreditamento designati a norma dell’articolo 4, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 765/2008.
2. Qualora uno Stato membro decida di consentire la certificazione, a norma del presente regolamento, dei verificatori che sono persone fisiche, i compiti relativi alla certificazione di detti verificatori sono affidati a un’autorità nazionale diversa dall’organismo nazionale di accreditamento designato a norma dell’articolo 4, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 765/2008.
3. Qualora uno Stato membro decida di avvalersi dell’opzione di cui al paragrafo 2, garantisce che l’autorità nazionale di cui trattasi soddisfi i requisiti del presente regolamento, compresi quelli stabiliti all’articolo 70, e fornisce le prove documentali richieste a norma dell’articolo 5, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 765/2008.
4. Un organismo nazionale di accreditamento è membro dell’organismo riconosciuto a norma dell’articolo 14 di detto regolamento.
5. Un organismo nazionale di accreditamento è incaricato di espletare l’accreditamento quale attività di autorità pubblica e gode del riconoscimento formale dello Stato membro, laddove l’accreditamento non sia direttamente svolto da autorità pubbliche.
6. Ai fini del presente regolamento, l’organismo nazionale di accreditamento espleta le proprie funzioni conformemente ai requisiti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato III.
Articolo 55
Accreditamento transfrontaliero
Qualora uno Stato membro non consideri economicamente sensato o sostenibile designare un organismo nazionale di accreditamento o fornire determinati servizi di accreditamento ai sensi dell’articolo 15 della direttiva 2003/87/CE, esso ricorre all’organismo nazionale di accreditamento di un altro Stato membro.
Lo Stato membro di cui trattasi ne informa la Commissione e gli altri Stati membri.
Articolo 56
Indipendenza e imparzialità
1. L’organismo nazionale di accreditamento è organizzato in modo tale da garantire la propria piena indipendenza dai verificatori che valuta e la propria imparzialità nell’espletamento delle attività di accreditamento.
2. A tal fine l’organismo nazionale di accreditamento non presta o fornisce attività o servizi che sono offerti dai verificatori, né eroga servizi di consulenza, possiede partecipazioni o detiene altri interessi finanziari o di gestione all’interno di un verificatore.
3. Fatto salvo il disposto dell’articolo 54, paragrafo 2, la struttura, le responsabilità e i compiti dell’organismo nazionale di accreditamento sono nettamente distinti da quelli dell’autorità competente e di altre autorità nazionali.
4. L’organismo nazionale di accreditamento adotta tutte le decisioni definitive relative all’accreditamento dei verificatori.
Tuttavia, l’organismo nazionale di accreditamento può esternalizzare determinate attività, nel rispetto dei requisiti stabiliti nella norma armonizzata di cui all’allegato III.
Articolo 57
Squadra di valutazione
1. L’organismo nazionale di accreditamento designa una squadra di valutazione per ogni singola valutazione.
2. La squadra di valutazione è costituita da un valutatore responsabile e, se del caso, da un numero congruo di valutatori o esperti tecnici per un ambito specifico di accreditamento.
La squadra di valutazione comprende almeno una persona competente in materia di monitoraggio e rendicontazione di emissioni di gas a effetto serra ai sensi del regolamento (UE) n. 601/2012 negli aspetti pertinenti per l’ambito di accreditamento e che possieda le competenze e le conoscenze necessarie per valutare le attività di verifica presso l’impianto o l’operatore aereo per tale ambito, nonché almeno una persona che conosca la normativa e gli orientamenti nazionali pertinenti.
Articolo 58
Requisiti di competenza per i valutatori
1. Nel valutare il verificatore, un valutatore dispone delle competenze per svolgere le attività previste dal capo IV. A tal fine il valutatore:
a)
soddisfa i requisiti stabiliti nella norma armonizzata ai sensi del regolamento (CE) n. 765/2008 di cui all’allegato III;
b)
conosce la direttiva 2003/87/CE, il regolamento (UE) n. 601/2012, il presente regolamento, le norme pertinenti e gli altri atti legislativi in materia, nonché gli orientamenti applicabili;
c)
è competente in materia di revisione di dati e informazioni, come indicato all’articolo 37, paragrafo 1, lettera b), per formazione o grazie all’accesso a una persona dotata di conoscenze ed esperienza nella revisione di tali dati e informazioni.
2. Un valutatore responsabile soddisfa i requisiti di competenza di cui al paragrafo 1, dispone di comprovate competenze per dirigere una squadra di valutazione ed è responsabile della conduzione della valutazione a norma del presente regolamento.
3. Gli esaminatori interni e le persone che prendono le decisioni sulla concessione, sull’ampliamento o sul rinnovo dell’accreditamento, oltre ai requisiti di competenza di cui al paragrafo 1, dispongono anche di conoscenze ed esperienze sufficienti a valutare l’accreditamento.
Articolo 59
Esperti tecnici
1. L’organismo nazionale di accreditamento può includere esperti tecnici nella squadra di valutazione per avvalersi delle conoscenze dettagliate e delle competenze in una determinata materia, necessarie a coadiuvare il valutatore responsabile o il valutatore nello svolgimento delle attività di valutazione.
2. Un esperto tecnico dispone delle competenze necessarie per assistere efficacemente il valutatore responsabile e il valutatore, nella materia per cui è richiesta la sua consulenza. Inoltre, l’esperto tecnico:
a)
conosce la direttiva 2003/87/CE, il regolamento (UE) n. 601/2012, il presente regolamento, le norme pertinenti e gli altri atti legislativi in materia, nonché gli orientamenti applicabili;
b)
dispone di una conoscenza sufficiente delle attività di verifica.
3. L’esperto tecnico esegue i compiti specificati sotto la direzione e la piena responsabilità del valutatore responsabile della squadra di valutazione di appartenenza.
Articolo 60
Procedure
L’organismo nazionale di accreditamento ottempera agli obblighi stabiliti a norma dell’articolo 8 del regolamento (CE) n. 765/2008.
Articolo 61
Reclami
Qualora l’organismo nazionale di accreditamento riceva un reclamo riguardante il verificatore dall’autorità competente, dal gestore o dall’operatore aereo oppure da altre parti interessate, l’organismo nazionale di accreditamento entro un termine ragionevole:
a)
si pronuncia in merito alla validità del reclamo;
b)
provvede affinché il verificatore interessato abbia la possibilità di presentare le proprie osservazioni;
c)
adotta azioni adeguate per far fronte al reclamo;
d)
registra il reclamo e le azioni adottate;
e)
risponde all’autore del reclamo.
Articolo 62
Registri e documentazione
L’organismo nazionale di accreditamento tiene registri relativi a ciascun soggetto coinvolto nel processo di accreditamento. Tali registri includono quelli riguardanti le qualifiche, la formazione, l’esperienza, l’imparzialità e le competenze pertinenti necessarie per dimostrare l’osservanza del presente regolamento.
Articolo 63
Accesso alle informazioni e riservatezza
1. L’organismo nazionale di accreditamento divulga e aggiorna periodicamente le informazioni ottenute nell’espletamento delle attività di accreditamento.
2. L’organismo nazionale di accreditamento adotta le disposizioni opportune per salvaguardare adeguatamente la riservatezza delle informazioni ottenute, a norma dell’articolo 8, punto 4), del regolamento (CE) n. 765/2008.
Articolo 64
Valutazione inter pares
1. Gli organismi nazionali di accreditamento si sottopongono periodicamente a una valutazione inter pares.
Tale valutazione inter pares è organizzata dall’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008.
2. L’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008 applica adeguati criteri di valutazione inter pares nonché un processo efficace e indipendente per detta valutazione al fine di stabilire se:
a)
l’organismo nazionale di accreditamento sottoposto alla valutazione inter pares abbia condotto le attività di accreditamento conformemente al capo IV;
b)
l’organismo nazionale di accreditamento sottoposto alla valutazione inter pares soddisfi i requisiti di cui al presente capo.
I criteri per i valutatori e le squadre di valutazione inter pares comprendono requisiti di competenza specifici al sistema per lo scambio di quote di emissioni di gas a effetto serra istituito dalla direttiva 2003/87/CE.
3. L’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008 pubblica l’esito della valutazione inter pares di un organismo nazionale di accreditamento e lo comunica alla Commissione, alle autorità nazionali responsabili degli organismi nazionali di accreditamento negli Stati membri e all’autorità competente degli Stati membri o al punto di contatto di cui all’articolo 69, paragrafo 2.
4. Fatto salvo il paragrafo 1, qualora un organismo nazionale di accreditamento abbia superato una valutazione inter pares organizzata dall’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008, prima dell’entrata in vigore del presente regolamento, detto organismo nazionale di accreditamento è esentato da una nuova valutazione inter pares in seguito all’entrata in vigore del presente regolamento se può dimostrare la conformità allo stesso.
A tal fine, l’organismo nazionale di accreditamento di cui trattasi presenta una richiesta corredata della documentazione necessaria all’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008.
L’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008 decide se sono soddisfatte le condizioni per concedere un’esenzione.
Tale esenzione si applica per un periodo non superiore a tre anni dalla data di notifica della decisione all’organismo nazionale di accreditamento.
5. L’autorità nazionale cui sono affidati, a norma dell’articolo 54, paragrafo 2, i compiti relativi alla certificazione dei verificatori che sono persone fisiche, a norma del presente regolamento possiede un livello di credibilità equivalente a quello degli organismi nazionali di accreditamento che hanno superato una valutazione inter pares.
A tal fine, lo Stato membro interessato fornisce alla Commissione e agli altri Stati membri, immediatamente dopo le proprie decisioni che autorizzano l’autorità nazionale a effettuare la certificazione, tutte le prove documentali attinenti. L’autorità nazionale non certifica verificatori ai fini del presente regolamento prima che lo Stato membro interessato abbia fornito tali prove documentali.
Lo Stato membro interessato esamina periodicamente il funzionamento dell’autorità nazionale per garantire che continui a soddisfare il summenzionato livello di credibilità e ne riferisce alla Commissione.
Articolo 65
Azione correttiva
1. Gli Stati membri monitorano i rispettivi organismi nazionali di accreditamento con cadenza periodica per assicurare che soddisfino i requisiti previsti dal presente regolamento in maniera continua, tenendo conto dei risultati della valutazione inter pares eseguita a norma dell’articolo 64.
2. Se un organismo nazionale di accreditamento non soddisfa i requisiti o non rispetta gli obblighi di cui al presente regolamento, lo Stato membro interessato intraprende un’adeguata azione correttiva o assicura che sia intrapresa un’azione siffatta e ne informa la Commissione.
Articolo 66
Riconoscimento reciproco dei verificatori
1. Gli Stati membri riconoscono l’equivalenza dei servizi offerti dagli organismi nazionali di accreditamento che hanno superato una valutazione inter pares. Gli Stati membri accettano gli attestati di accreditamento dei verificatori accreditati da detti organismi nazionali di accreditamento e rispettano il diritto di tali verificatori di condurre verifiche per il proprio ambito di accreditamento.
2. Se un organismo nazionale di accreditamento non è sottoposto a un processo completo di valutazione inter pares prima del 31 dicembre 2014, gli Stati membri accettano le attestazioni di accreditamento dei verificatori accreditati da detto organismo purché l’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008 abbia avviato una valutazione inter pares per tale organismo nazionale di accreditamento e non abbia individuato alcuna inosservanza da parte dello stesso rispetto al presente regolamento.
3. Qualora la certificazione dei verificatori sia effettuata da un’autorità nazionale di cui all’articolo 54, paragrafo 2, gli Stati membri accettano il certificato rilasciato da detta autorità e rispettano il diritto dei verificatori certificati di condurre verifiche per il proprio ambito di certificazione.
Articolo 67
Monitoraggio dei servizi erogati
Qualora uno Stato membro determini, durante un’ispezione eseguita conformemente all’articolo 31, paragrafo 4, della direttiva 2006/123/CE, che un verificatore non ottempera al presente regolamento, l’autorità competente o l’organismo nazionale di accreditamento di tale Stato membro ne informa l’organismo nazionale di accreditamento che ha accreditato il verificatore.
L’organismo nazionale di accreditamento che ha accreditato il verificatore considera la comunicazione di tale informazione come una denuncia ai sensi dell’articolo 61 del presente regolamento, intraprende azioni appropriate e risponde all’autorità competente o all’organismo nazionale di accreditamento conformemente all’articolo 72, paragrafo 2, secondo comma, del presente regolamento.
Articolo 68
Scambio elettronico di dati e impiego di sistemi di automazione
1. Gli Stati membri possono chiedere ai verificatori di impiegare modelli elettronici, o specifici formati dei file, per le dichiarazioni di verifica conformemente all’articolo 74, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 601/2012.
2. È possibile mettere a disposizione modelli elettronici standardizzati o specifiche di formato dei file ai fini della presentazione della dichiarazione di verifica e per altre tipologie di comunicazione tra il gestore, l’operatore aereo, il verificatore, l’autorità competente e l’organismo nazionale di accreditamento conformemente all’articolo 74, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 601/2012.
CAPO VI
SCAMBIO DI INFORMAZIONI
Articolo 69
Scambio di informazioni e punti di contatto
1. Gli Stati membri istituiscono uno scambio efficace di informazioni pertinenti e un’effettiva cooperazione fra i loro organismi nazionali di accreditamento - o, se del caso, le autorità nazionali incaricate della certificazione dei verificatori - e le autorità competenti.
2. Qualora in uno Stato membro siano designate più di un’autorità competente ai sensi dell’articolo 18 della direttiva 2003/87/CE, una di esse viene autorizzata dallo Stato membro come punto di contatto per lo scambio di informazioni, per il coordinamento della cooperazione di cui al paragrafo 1 e per le attività di cui al presente capo.
Articolo 70
Programma di lavoro riguardante l’accreditamento e relazione di gestione
1. Ogni anno entro il 31 dicembre l’organismo nazionale di accreditamento mette un programma di lavoro riguardante l’accreditamento a disposizione dell’autorità competente di ciascuno Stato membro, contenente l’elenco dei verificatori da esso accreditati che gli hanno comunicato, a norma dell’articolo 76, l’intenzione di condurre verifiche negli Stati membri interessati. Il programma di lavoro riguardante l’accreditamento contiene quanto meno le seguenti informazioni riguardo a ciascun verificatore:
a)
i tempi e i luoghi previsti per la verifica;
b)
le informazioni sulle attività che l’organismo nazionale di accreditamento ha pianificato per il verificatore in questione, in particolare quelle in materia di vigilanza e rivalutazione;
c)
le date dei controlli mediante osservazione diretta che l’organismo nazionale di accreditamento intende condurre per valutare il verificatore, compreso l’indirizzo e i recapiti dei gestori o degli operatori aerei che saranno visitati durante i controlli mediante osservazione diretta;
d)
l’indicazione se l’organismo nazionale di accreditamento abbia chiesto di condurre attività di vigilanza all’organismo nazionale di accreditamento dello Stato membro in cui il verificatore effettua la verifica.
2. In seguito alla presentazione del programma di lavoro riguardante l’accreditamento a norma del paragrafo 1, l’autorità competente fornisce all’organismo nazionale di accreditamento ogni informazione utile, in particolare tutta la legislazione e gli orientamenti nazionali in materia.
3. Ogni anno entro il 1o giugno l’organismo nazionale di accreditamento mette a disposizione dell’autorità competente una relazione di gestione. La relazione di gestione contempla quanto meno le seguenti informazioni riguardo a ciascun verificatore accreditato dall’organismo nazionale di accreditamento in questione:
a)
i particolari dell’accreditamento dei nuovi verificatori accreditati dall’organismo nazionale di accreditamento, compreso il relativo ambito di accreditamento;
b)
eventuali variazioni dell’ambito di accreditamento per i verificatori interessati;
c)
una sintesi dei risultati delle attività di vigilanza e rivalutazione eseguite dall’organismo nazionale di accreditamento;
d)
una sintesi dei risultati delle valutazioni straordinarie effettuate, comprese le motivazioni alla base del loro avvio;
e)
eventuali denunce presentate nei confronti del verificatore dall’ultima relazione di gestione e le azioni adottate dall’organismo nazionale di accreditamento.
Articolo 71
Scambio di informazioni sulle misure amministrative
Qualora l’organismo nazionale di accreditamento abbia adottato misure amministrative nei confronti del verificatore a norma dell’articolo 53, si sia posto fine a una sospensione dell’accreditamento o la decisione di un ricorso abbia annullato la decisione di un organismo nazionale di accreditamento di imporre le misure amministrative di cui all’articolo 53, l’organismo nazionale di accreditamento ne informa i seguenti soggetti:
a)
l’autorità competente dello Stato membro in cui il verificatore è accreditato;
b)
l’autorità competente e l’organismo nazionale di accreditamento di ciascuno Stato membro in cui il verificatore svolge le verifiche.
Articolo 72
Informazioni trasmesse dall’autorità competente
1. L’autorità competente dello Stato membro in cui il verificatore conduce la verifica trasmette con cadenza annuale all’organismo nazionale di accreditamento che ha accreditato detto soggetto quanto meno le informazioni seguenti:
a)
i risultati utili ottenuti dal controllo della comunicazione del gestore e dell’operatore aereo e delle dichiarazioni di verifica, in particolare in merito a inadempienze, eventualmente rilevate, del verificatore in questione rispetto al presente regolamento;
b)
i risultati dell’ispezione del gestore o dell’operatore aereo qualora siano rilevanti per l’organismo nazionale di accreditamento ai fini dell’accreditamento e della vigilanza del verificatore oppure qualora contemplino inadempienze, eventualmente rilevate, del verificatore in questione rispetto al presente regolamento;
c)
i risultati della valutazione della documentazione interna di verifica del verificatore in questione qualora detta valutazione sia stata eseguita dall’autorità competente a norma dell’articolo 26, paragrafo 3;
d)
le denunce pervenute all’autorità competente che riguardano il verificatore in questione.
2. Se le informazioni di cui al paragrafo 1 dimostrano che l’autorità competente ha individuato un’inadempienza del verificatore rispetto al presente regolamento, l’organismo nazionale di accreditamento considera la comunicazione di tali informazioni alla stregua di una denuncia da parte dell’autorità competente concernente il verificatore in questione ai sensi dell’articolo 61.
L’organismo nazionale di accreditamento adotta le azioni adeguate per trattare dette informazioni e risponde all’autorità competente entro tre mesi dalla ricezione delle medesime. Nella propria risposta, l’organismo nazionale di accreditamento informa l’autorità competente in merito alle azioni adottate e, se del caso, alle misure amministrative imposte nei confronti del verificatore.
Articolo 73
Scambio di informazioni sulla vigilanza
1. Qualora a norma dell’articolo 49, paragrafo 5, sia stato chiesto all’organismo nazionale di accreditamento dello Stato membro in cui un verificatore effettua una verifica, di svolgere attività di vigilanza, tale organismo nazionale di accreditamento ne riferisce i risultati all’organismo nazionale di accreditamento che ha accreditato il verificatore, salvo diverso accordo fra detti organismi nazionali di accreditamento.
2. L’organismo nazionale di accreditamento che ha accreditato il verificatore tiene in considerazione i risultati di cui al paragrafo 1, nel valutare se il verificatore soddisfi i requisiti del presente regolamento.
3. Qualora i risultati di cui al paragrafo 1 dimostrino che il verificatore non osserva il presente regolamento, l’organismo nazionale di accreditamento che ha accreditato il verificatore adotta azioni adeguate, a norma del presente regolamento, e comunica all’organismo nazionale di accreditamento che ha svolto attività di vigilanza:
a)
le azioni adottate dall’organismo nazionale di accreditamento che ha accreditato il verificatore;
b)
ove opportuno, il modo in cui i risultati sono stati trattati dal verificatore;
c)
se del caso, le misure amministrative imposte al verificatore.
Articolo 74
Scambio di informazioni con lo Stato membro in cui il responsabile della verifica è stabilito
Se un verificatore ha ricevuto un accreditamento da un organismo nazionale di accreditamento di uno Stato membro diverso da quello in cui è stabilito, il programma di lavoro riguardante l’accreditamento e la relazione di gestione di cui all’articolo 70, nonché le informazioni di cui all’articolo 71, sono forniti anche all’autorità competente dello Stato membro in cui il verificatore è stabilito.
Articolo 75
Banche di dati concernenti i verificatori accreditati
1. Gli organismi nazionali di accreditamento o, se del caso, le autorità nazionali di cui all’articolo 54, paragrafo 2, istituiscono e gestiscono una banca di dati e vi permettono l’accesso agli altri organismi nazionali di accreditamento, alle autorità nazionali, ai verificatori, ai gestori, agli operatori aerei e alle autorità competenti.
L’organismo riconosciuto ai sensi dell’articolo 14 del regolamento (CE) n. 765/2008 agevola e armonizza l’accesso alle banche di dati, onde consentire una comunicazione efficace ed efficiente in termini di costi tra gli organismi nazionali di accreditamento, le autorità nazionali, i verificatori, i gestori, gli operatori aerei e le autorità competenti, e può riconciliarle in un’unica banca di dati centralizzata.
2. La banca di dati di cui al paragrafo 1 include almeno le seguenti informazioni:
a)
il nome e l’indirizzo di ciascun verificatore accreditato dall’organismo nazionale di accreditamento in questione;
b)
gli Stati membri in cui il verificatore effettua verifiche;
c)
l’ambito di accreditamento di ciascun verificatore;
d)
le date di concessione e di scadenza dell’accreditamento;
e)
eventuali informazioni sulle misure amministrative imposte al verificatore.
Tali informazioni sono rese pubbliche.
Articolo 76
Notifica da parte dei verificatori
1. Per consentire all’organismo nazionale di accreditamento di redigere il programma di lavoro riguardante l’accreditamento e la relazione di gestione di cui all’articolo 70, il verificatore notifica, ogni anno entro il 15 novembre, le seguenti informazioni all’organismo nazionale di accreditamento che l’ha accreditato:
a)
i tempi e i luoghi pianificati per le verifiche che il verificatore ha programmato di effettuare;
b)
l’indirizzo e i recapiti dei gestori o degli operatori aerei la cui comunicazione delle emissioni o delle tonnellate-chilometro sono sottoposti a verifica.
2. Qualora le informazioni di cui al paragrafo 1 subiscano variazioni, il verificatore notifica tali variazioni all’organismo nazionale di accreditamento, entro un termine concordato con quest’ultimo.
CAPO VII
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 77
Disposizioni transitorie
Le emissioni e, all’occorrenza, i dati relativi alle attività verificatesi prima del 1o gennaio 2013 sono verificati conformemente alle disposizioni fissate dalla decisione 2007/589/CE (11).
Articolo 78
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1o gennaio 2013.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 21 giugno 2012