РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 258/2012 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 14 март 2012 година
за изпълнение на член 10 от Протокола на Организацията на обединените нации срещу незаконното производство и трафика с огнестрелни оръжия, техните части и компоненти и боеприпаси, допълващ Конвенцията на Организацията на обединените нации срещу транснационалната организирана престъпност („Протокол за огнестрелните оръжия“), и за установяване на разрешения за износа и мерки за вноса и транзита на огнестрелни оръжия, техни части и компоненти и боеприпаси
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 207 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (1),
като имат предвид, че:
(1)
В съответствие с Решение 2001/748/ЕО на Съвета от 16 октомври 2001 г. относно подписването от името на Европейската общност на Протокола на Организацията на обединените нации срещу незаконното производство и трафик с огнестрелни оръжия, техните части и компоненти и боеприпаси, приложен към Конвенцията на Организацията на обединените нации срещу транснационалната организирана престъпност (2), на 16 януари 2002 г. Комисията подписа този протокол (наричан по-нататък „Протокол на ООН за огнестрелните оръжия“) от името на Общността.
(2)
Протоколът на ООН за огнестрелните оръжия, чиято цел е да насърчи, улесни и засили сътрудничеството между страните по него за предотвратяване, борба и ликвидиране на незаконното производство и трафика на огнестрелни оръжия, техни части и компоненти и боеприпаси, влезе в сила на 3 юли 2005 г.
(3)
За да се улесни проследяването на огнестрелните оръжия и ефективната борба с незаконния трафик на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси, е необходимо да се подобри обменът на информация между държавите-членки, по-специално чрез по-доброто използване на съществуващите комуникационни канали.
(4)
Обработката на лични данни трябва да е в съответствие с правилата, установени в Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (3) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (4).
(5)
В съобщението си от 18 юли 2005 г. относно мерките за гарантиране на по-голяма сигурност на експлозивите, детонаторите, оборудването за производство на бомби и огнестрелните оръжия (5) Комисията обяви намерението си да изпълни член 10 от Протокола на ООН за огнестрелните оръжия като част от мерките, които е необходимо да бъдат предприети, за да може Съюзът да сключи този протокол.
(6)
Съгласно Протокола на ООН за огнестрелните оръжия от страните по него се изисква да въведат административни процедури или системи за упражняването на ефективен контрол върху производството, маркирането, вноса и износа на огнестрелни оръжия или да ги подобрят.
(7)
Освен това съгласно Протокола на ООН за огнестрелните оръжия незаконното производство или незаконният трафик на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси трябва да бъдат криминализирани и да бъдат предприети мерки за конфискацията на така произведените или пренасяни изделия.
(8)
Настоящият регламент не следва да се прилага по отношение на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси, конкретно предназначени за военни цели. Мерките в изпълнение на изискванията на член 10 от Протокола на ООН за огнестрелните оръжия следва да бъдат адаптирани така, че да се предвидят опростени процедури за огнестрелните оръжия за граждански цели. За тази цел следва да се предвидят някои улеснения във връзка с разрешителните за многократни доставки, мерките за транзит и временен износ за законни цели.
(9)
Настоящият регламент не засяга прилагането на член 346 от Договора за функционирането на Европейския съюз, свързан с основните интереси на сигурността на държавите-членки, нито има отражение върху Директива 2009/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. за опростяване на реда и условията за трансфер на продукти, свързани с отбраната, вътре в Общността (6) или върху Директива 91/477/ЕИО на Съвета от 18 юни 1991 г. относно контрола на придобиването и притежаването на оръжие (7). Освен това Протоколът на ООН за огнестрелните оръжия и, следователно, настоящият регламент не се прилагат за сделки между държави или за преместване вътре в държави в случаите, когато прилагането на протокола би засегнало правото на някоя държава страна по него, да предприеме действия в интерес на своята национална сигурност в съответствие с Устава на Организацията на обединените нации.
(10)
Директива 91/477/ЕИО се отнася до преместването на огнестрелни оръжия за граждански цели на територията на Съюза, докато в настоящия регламент се отделя основно внимание на мерките по отношение на износа от митническата територия на Съюза към или през трети държави.
(11)
По отношение на огнестрелните оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси, внесени от трети държави, се прилага правото на Съюза, и по-специално изискванията на Директива 91/477/ЕИО.
(12)
Следва да се осигури съгласуваност с действащите разпоредби за поддържане на отчетност съгласно правото на Съюза.
(13)
За правилното прилагане на настоящия регламент държавите-членки следва да предприемат мерки за предоставяне на подходящи правомощия на компетентните органи.
(14)
С цел поддържане на списъка на огнестрелните оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси, за които се изисква разрешение съгласно настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с привеждането на приложение I към настоящия регламент в съответствие с приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 г. относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (8) и с приложение I към Директива 91/477/ЕИО. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително и на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременното предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и Съвета.
(15)
Съюзът прие пакет от митнически правила, които се съдържат в Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (9) и в разпоредбите за прилагането на този регламент, установени в Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията (10). Също така следва да се вземе предвид Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 г. за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (11), чиито разпоредби се прилагат на различни етапи съгласно член 188 от него. Нищо от посоченото в настоящия регламент не ограничава правомощията по Митническия кодекс на Общността и разпоредбите за неговото прилагане.
(16)
Държавите-членки следва да установят система от санкции, приложими за нарушения на настоящия регламент, и да гарантират прилагането им. Тези санкции следва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи.
(17)
Настоящият регламент не засяга режима на Съюза за контрол на износа, трансфера, брокерската дейност и транзита на изделия и технологии с двойна употреба, установен с Регламент (ЕО) № 428/2009 на Съвета (12).
(18)
Настоящият регламент е съгласуван с други приложими разпоредби относно огнестрелните оръжия, техните части, основни компоненти и боеприпасите за военна употреба, стратегиите за сигурност, незаконния трафик на малки оръжия и леко въоръжение и износа на военни технологии, включително Обща позиция 2008/944/ОВППС на Съвета от 8 декември 2008 г., определяща общи правила за режим на контрол върху износа на военни технологии и оборудване (13).
(19)
Комисията и държавите-членки следва да се информират взаимно за мерките, предприети съгласно настоящия регламент, както и за всяка друга информация, с която разполагат във връзка с настоящия регламент.
(20)
Настоящият регламент не възпрепятства държавите-членки да прилагат своите конституционни правила по отношение на публичния достъп до официални документи, като вземат предвид Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (14),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ПРИЛОЖНО ПОЛЕ
Член 1
С настоящия регламент се установяват правила, уреждащи разрешенията за износ и мерките за внос и транзит на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси, за целите на изпълнението на член 10 от Протокола на Организацията на обединените нации срещу незаконното производство и трафик с огнестрелни оръжия, техни части и компоненти и боеприпаси, допълващ Конвенцията на Организацията на обединените нации срещу транснационалната организирана престъпност („Протокол на ООН за огнестрелните оръжия“).
Член 2
За целите на настоящия регламент:
1)
„огнестрелно оръжие“ е всяко преносимо цевно оръжие, което произвежда, проектирано е да произведе или може да бъде видоизменено така, че да произведе изстрел с куршум или снаряд чрез действието на взривно вещество, посочено в приложение I.
Счита се, че даден предмет може да бъде видоизменен, така че да произведе изстрел с куршум или снаряд чрез действието на взривно вещество, ако:
-
външният му вид наподобява огнестрелно оръжие и
-
конструкцията или материалът, от който е направен, дават възможност той да бъде видоизменен по този начин;
2)
„части“ означава всеки елемент или резервен елемент, посочен в приложение I, специално предназначен за огнестрелно оръжие и основен за неговото функциониране, включително цев, затворна рама или цевна кутия, затвор или барабан, ударен механизъм или затворен блок, и всяко устройство, предназначено или пригодено да заглушава звука от изстрел с огнестрелно оръжие;
3)
„основни компоненти“ означава затворният механизъм, патронникът и цевта на огнестрелно оръжие, които като отделни предмети са включени в категорията на огнестрелните оръжия, на които са или са предназначени да бъдат монтирани;
4)
„боеприпаси“ означава целият патрон или неговите компоненти, включително гилзи, капсули, барутен заряд, куршуми или снаряди, които се използват в огнестрелно оръжие, посочени в приложение I, при условие че за тези компоненти се изисква разрешение в съответната държава-членка;
5)
„дезактивирани огнестрелни оръжия“ означава предмети, съответстващи по принцип на определението за огнестрелно оръжие, които са направени трайно негодни за употреба чрез дезактивиране, при което се гарантира, че всички основни части на огнестрелното оръжие са доведени до постоянна нефункционалност и невъзможност за отстраняване, подмяна или модификация по начин, който би позволил огнестрелното оръжие да бъде въведено отново в употреба.
Държавите-членки определят реда и условията за проверка от компетентен орган на тези мерки за дезактивиране. В рамките на тази проверка държавите-членки предвиждат издаване на сертификат или протокол, удостоверяващ дезактивирането на огнестрелното оръжие, или нанасяне на ясна маркировка върху него с тази цел;
6)
„износ“ означава:
а)
режим износ по смисъла на член 161 от Регламент (ЕИО) № 2913/92;
б)
реекспорт по смисъла на член 182 от Регламент (ЕИО) № 2913/92, без да се включват стоките под режим външен транзит, посочен в член 91 от същия регламент, когато не са били изпълнени формалностите за реекспорт, посочени в член 182, параграф 2 от него;
7)
„лице“ означава физическо лице, юридическо лице и, в случай че тази възможност е предвидена в действащото законодателство - сдружение на лица, на което е призната способност да извършва правни действия, но което няма правното положение на юридическо лице;
8)
„износител“ означава всяко лице, установено в Съюза, което съставя или от името на което се съставя декларация за износ, т.е. лицето, което по времето на приемане на декларацията има договор с получателя на пратката в третата държава и има правото да вземе решение за изпращането на стоката извън митническата територия на Съюза. Ако не е бил сключен договор за износ или ако титулярът по договора не действа от свое собствено име, „износител“ означава лицето, което има правото да вземе решение за изпращането на стоката извън митническата територия на Съюза.
В случай че съгласно договора, на който се основава износът, правото на разпореждане с огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси принадлежи на лице, установено извън Съюза, за износител се смята страната по договора, установена в Съюза;
9)
„митническа територия на Съюза“ означава територията по смисъла на член 3 от Регламент (ЕИО) № 2913/92;
10)
„декларация за износ“ означава актът, чрез който лицето заявява по установената форма и ред намерението си да постави огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси под режим износ;
11)
„временен износ“ означава движението на огнестрелни оръжия, напускащи митническата територия на Съюза и предназначени за реимпорт в рамките на срок, който не превишава 24 месеца;
12)
„транзит“ означава транспортирането на стоки, напускащи митническата територия на Съюза и преминаващи през територията на една или няколко трети държави, с крайно местоназначение в друга трета държава;
13)
„претоварване“ означава транзит, при който се извършва физическата операция по разтоварване на стоките от транспортното средство, с което са внесени, и последващо натоварване за целите на реекспорта, обикновено на друго транспортно средство;
14)
„разрешение за износ“ означава:
а)
еднократно разрешение или лиценз, предоставен на конкретен износител за една доставка на едно или няколко огнестрелни оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси, предназначени за един определен краен получател или получател на пратка в трета държава; или
б)
многократно разрешение или лиценз, предоставен на конкретен износител за многократни доставки на едно или повече огнестрелни оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси, предназначени за един определен краен получател или получател на пратка в трета държава; или
в)
общо разрешение или лиценз, предоставен на конкретен износител за многократни доставки на едно или повече огнестрелни оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси, предназначени за няколко определени крайни получатели или получатели на пратка в една или повече трети държави;
15)
„незаконен трафик“ означава вносът, износът, продажбата, доставката, движението или преместването на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси от или през територията на една държава-членка към територията на трета държава, ако е изпълнено някое от следните условия:
а)
заинтересованата държава-членка не е дала разрешение за това в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент;
б)
огнестрелните оръжия нямат маркировка съгласно член 4, параграфи 1 и 2 от Директива 91/477/ЕИО;
в)
към момента на вноса внесените огнестрелни оръжия нямат дори просто маркиране, което позволява да се установи първата държава на внос в рамките на Европейския съюз, или ако огнестрелните оръжия нямат такова маркиране - уеднаквена маркировка, с която се идентифицират внесените огнестрелни оръжия;
16)
„проследяване“ означава системното следене на огнестрелните оръжия и, при възможност, на техните части и основни компоненти и боеприпаси от производителя до купувача с цел осигуряване на съдействие на компетентните органи на държавите-членки при откриването, разследването и анализирането на случаи на незаконно производство и трафик.
Член 3
1. Настоящият регламент не се прилага:
а)
за сделки между държави или за преместване в самите държави;
б)
за огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси, ако са специално предназначени за военна употреба и, във всеки случай, огнестрелни оръжия за напълно автоматична стрелба;
в)
за огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси, когато са предназначени за въоръжените сили, полицията или органите на публичната власт на държавите-членки;
г)
за колекционери и органи, които се занимават с културните и историческите аспекти на огнестрелните оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси и са признати като такива за целите на настоящия регламент от държавата-членка, на чиято територия са установени, при условие че са предвидени мерки за проследяване;
д)
за дезактивирани огнестрелни оръжия;
е)
за антикварни оръжия и техни копия по смисъла на националното законодателство, при условие че в антикварните оръжия не се включват оръжия, произведени след 1899 г.
2. Настоящият регламент не засяга Регламент (ЕИО) № 2913/92 (Митнически кодекс на Общността), Регламент (ЕИО) № 2454/93 (разпоредби за прилагането на Митническия кодекс на Общността), Регламент (ЕО) № 450/2008 (Модернизиран митнически кодекс), нито режима за контрол на износа, трансфера, брокерската дейност и транзита на изделия и технологии с двойна употреба, установен с Регламент (ЕО) № 428/2009 (Регламент за изделията и технологиите с двойна употреба).
ГЛАВА II
РАЗРЕШЕНИЯ, ПРОЦЕДУРИ И КОНТРОЛ ПРИ ИЗНОС И МЕРКИ ЗА ВНОС И ТРАНЗИТ
Член 4
1. За износа на огнестрелните оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси, изброени в приложение I, се изисква разрешение за износ, съставено върху формуляра, съдържащ се в приложение II. Такова разрешение се дава от компетентните органи на държавата-членка, в която е установен износителят, като то се издава в писмен вид или чрез електронни средства.
2. В случай че за износа на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси се изисква разрешение за износ съгласно настоящия регламент и че този износ подлежи също така и на изискванията за разрешение съгласно Обща позиция 2008/944/ОВППС, държавите-членки могат да използват единна процедура за изпълнението на задълженията, наложени им по настоящия регламент и по посочената обща позиция.
3. Ако огнестрелните оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси се намират в една или повече държави-членки, различни от държавата-членка, в която е подадено заявлението за разрешение за износ, този факт се посочва в заявлението. Компетентните органи на държавата-членка, към които е отправено заявлението за разрешение за износ, незабавно се консултират с компетентните органи на въпросната(ите) държава(и)-членка(и) и предоставят съответната информация. Запитаната(ите) държава(и)-членка(и) съобщава(т) в срок от 10 работни дни своите евентуални възражения срещу издаването на такова разрешение, които са обвързващи за държавата-членка, в която е подадено заявлението.
Член 5
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 6 за изменение на приложение I въз основа на измененията на приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 и въз основа на измененията на приложение I към Директива 91/477/ЕИО.
Член 6
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 5, се предоставя на Комисията за неограничен срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 5, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 5, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 7
1. Преди да издаде разрешение за износ на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси, съответната държава-членка се уверява дали:
а)
третата държава, в която ще се извършва вносът, е разрешила съответния внос; и
б)
третите държави на транзит, ако има такива, писмено са заявили най-късно преди доставката, че нямат възражения относно транзита. Настоящата разпоредба не се прилага за:
-
доставки по море или въздух и през пристанищата или летищата на трети държави, при условие че не е извършено претоварване или смяна на транспортното средство;
-
при временен износ за проверима законна цел като лов, спортна стрелба, извършването на оценка, участие в изложби без право на продажба и ремонт.
2. Държавите-членки могат да решат, че запитаната трета държава на транзит няма възражения по транзита, ако не са получени възражения по транзита в срок от 20 работни дни от датата на писменото искане за въздържане от възражения по извършването на транзит, направено от износителя.
3. Износителят предоставя на компетентния орган на държавата-членка, която отговаря за издаването на разрешението за износ, необходимите документи, с които се доказва, че третата държава на внос е разрешила вноса и че третата държава на транзит няма възражения относно транзита.
4. Държавите-членки обработват заявленията за издаване на разрешение за износ в срок, който се определя от националното законодателство или практика и който не надхвърля 60 работни дни, считано от датата, на която цялата необходима информация е била предоставена на компетентните органи. При изключителни обстоятелства и по надлежно обосновани причини този срок може да бъде удължен до 90 работни дни.
5. Срокът на валидност на разрешението за износ не надхвърля срока на валидност на разрешението за внос. Когато в разрешението за внос не е посочен срок на валидност, освен при изключителни обстоятелства и при надлежно обосновани причини, срокът на валидност на разрешението за износ е най-малко девет месеца.
6. Държавите-членки могат да решат да използват електронни документи за целите на обработката на заявленията за издаване на разрешение за износ.
Член 8
1. За целите на проследяването разрешението за износ и лицензът за внос или разрешението за внос, издадени от третата държава на внос, и придружаващата ги документация заедно трябва да съдържат следната информация:
а)
дата на издаване и срок на валидност;
б)
място на издаване;
в)
държава на износ;
г)
държава на внос;
д)
когато е приложимо, трета(и) държава(и) на транзит;
е)
получател на пратката;
ж)
краен получател, ако е известен към момента на доставката;
з)
данни, позволяващи идентифицирането на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси и тяхното количество, включително - най-късно преди доставката - маркировката, поставена на огнестрелните оръжия.
2. Ако посочената в параграф 1 информация се съдържа в лиценза за внос или в разрешението за внос, износителят предварително, най-късно преди доставката, предоставя тази информация на третите държави на транзит.
Член 9
1. За временния износ или реекспорта на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси се прилагат опростени процедури, както следва:
а)
разрешение за износ не се изисква за:
i)
временния износ от ловци или лица, занимаващи се със спортна стрелба, когато са част от техния личен багаж по време на пътуване към трета държава, при условие че те могат да представят данни за причината за пътуването на компетентните органи, по-специално чрез представяне на покана или друго доказателство за своите ловни или спортни дейности в третата държава на местоназначение, за:
-
едно или повече огнестрелни оръжия,
-
техните основни компоненти, ако са маркирани, както и техните части,
-
свързаните с тях боеприпаси в рамките на не повече от 800 патрона за ловци и 1 200 патрона за лица, занимаващи се със спортна стрелба;
ii)
реекспорта от ловци или лица, занимаващи се със спортна стрелба, когато са част от техния личен багаж, след временен внос за ловна дейност или спортна стрелба, при условие че огнестрелните оръжия остават собственост на лице, установено извън митническата територия на Съюза, и огнестрелните оръжия се реекспортират за това лице;
б)
когато ловците и лицата, занимаващи се със спортна стрелба, напускат митническата територия на Съюза през държава-членка, различна от тяхната държава-членка на пребиваване, те представят на компетентните органи европейския паспорт за огнестрелно оръжие, предвиден в членове 1 и 12 от Директива 91/477/ЕИО. В случай на пътуване по въздуха европейският паспорт за огнестрелно оръжие се представя на компетентните органи на мястото, където съответните изделия се предават на въздушния превозвач за транспортиране извън митническата територия на Съюза.
При напускане на митническата територия на Съюза през тяхната държава-членка на пребиваване, ловците и лицата, занимаващи се със спортна стрелба, могат вместо европейския паспорт за огнестрелно оръжие да представят друг документ, считан за валиден за тази цел от компетентните органи в тази държава-членка;
в)
когато компетентните органи на дадена държава-членка имат основание да подозират, че целите, посочени от ловците или лицата, занимаващи се със спортна стрелба, не съответстват на приложимите съображения и задълженията, предвидени в член 10, те спират, за срок не по-дълъг от 10 дни, процеса на износ или, при необходимост, възпрепятстват по друг начин напускането на митническата територия на Съюза през тази държава-членки на огнестрелните оръжия, техните части и основни компоненти или боеприпасите. При изключителни обстоятелства и по надлежно обосновани причини срокът по настоящата буква може да бъде удължен до 30 дни.
2. В съответствие с действащото национално право държавите-членки определят опростени процедури за:
а)
реекспорта на огнестрелни оръжия след временен внос с цел извършването на оценка или участие в изложба без продажба или активно усъвършенстване за ремонт, при условие че огнестрелните оръжия остават собственост на лице, установено извън митническата територия на Съюза, и се реекспортират за това лице;
б)
реекспорта на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси, ако те се съхраняват във временен склад от момента на въвеждането им на митническата територия на Съюза до напускането;
в)
временния износ на огнестрелни оръжия с цел извършване на оценка, ремонт или участие в изложба без продажба, при условие че износителят представи данни за това, че законно владее тези огнестрелни оръжия и ги изнася съгласно митническите режими за пасивно усъвършенстване или временен износ.
Член 10
1. При вземането на решение относно издаването на разрешение за износ съгласно настоящия регламент държавите-членки вземат предвид всички приложими съображения, включително, когато е целесъобразно:
а)
своите задължения и ангажименти като страни по съответните международни договорености за контрол върху износа или съответни международни договори;
б)
съображения, свързани с националната външна политика и политика на сигурност, включително съображенията, обхванати от Обща позиция 2008/944/ОВППС;
в)
съображения относно предвижданата крайна употреба, получателя на пратката, известния краен получател и риска от отклоняване.
2. В допълнение към приложимите съображения по параграф 1, при разглеждането на заявление за издаване на разрешение за износ държавите-членки вземат предвид използването от износителя на пропорционални и подходящи средства и процедури за осигуряване спазването на разпоредбите и целите на настоящия регламент, както и на условията на разрешението.
При вземането на решение относно издаването на разрешение за износ съгласно настоящия регламент държавите-членки спазват задълженията си по отношение на санкциите, наложени с решения на Съвета или с решение на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ) или с правно обвързваща резолюция на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, по-специално що се отнася до случаите на оръжейно ембарго.
Член 11
1. Държавите-членки:
а)
отказват да издадат разрешение за износ, ако заявителят има досие за съдимост за престъпно деяние, посочено в член 2, параграф 2 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 г. относно европейската заповед за задържане и процедурите за предаване между държавите-членки (15) или за друго деяние, при условие че то съставлява престъпление, наказуемо с лишаване от свобода с максимален срок от най-малко четири години или с по-тежко наказание;
б)
обезсилват, спират действието, изменят или отнемат разрешение за износ, ако условията за издаването му не са били изпълнени или вече не се изпълняват.
Настоящият параграф не засяга по-строгите разпоредби на националното законодателство.
2. Когато държавите-членки откажат издаването, обезсилят, спрат действието, изменят или отнемат разрешение за износ, те уведомяват за това компетентните органи на другите държави-членки и споделят с тях съответната информация. Когато компетентните органи на дадена държава-членка са спрели действието на разрешение за износ, те съобщават на другите държави-членки своето окончателно решение в края на срока, за който е спряно действието.
3. Преди компетентните органи на държава-членка да издадат разрешение за износ съгласно настоящия регламент, те вземат под внимание всички откази по настоящия регламент, за които са били уведомени, за да проверят дали компетентните органи на друга държава-членка или държави-членки не са отказали издаването на разрешение за същата по същество сделка (относно стока със същите по същество параметри или технически характеристики и свързана със същия вносител или получател на пратка).
Те могат да се консултират първо с компетентните органи на държавата-членка или държавите-членки, които са приели решенията за отказ, обезсилване, спиране на действието, изменение или отнемане по параграфи 1 и 2. Ако след тази консултация компетентните органи на държавата-членка решат да издадат разрешение, те уведомяват компетентните органи на другите държави-членки, като им предоставят цялата необходима информация за обосноваване на решението.
4. Цялата информация, която се споделя съгласно разпоредбите на настоящия член, трябва да бъде в съответствие с разпоредбите на член 19, параграф 2 относно поверителността.
Член 12
В съответствие с действащото национално право или практика държавите-членки съхраняват за срок от не по-малко от 20 години цялата информация, свързана с огнестрелните оръжия и, когато е целесъобразно и възможно, с техните части и основни компоненти и боеприпаси, която е необходима за проследяването и идентифицирането на тези огнестрелни оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси и за предотвратяването и разкриването на незаконния им трафик. Тази информация включва мястото и датата на издаване и срока на валидност на разрешението за износ; държавата на износ; държавата на внос; когато е приложимо, третата държава на транзит; получателя на пратката; крайния получател, ако е известен към момента на износа; описание и количество на изделията, включително поставените им маркировки.
Настоящият член не се прилага към износа, посочен в член 9.
Член 13
1. При наличието на подозрения държавите-членки изискват от третата държава на внос да потвърди получаването на изпратената доставка огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси.
2. При поискване от трета държава на износ, която към датата на износа е страна по Протокола на ООН за огнестрелните оръжия, държавите-членки потвърждават получаването на изпратената доставка огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти или боеприпаси на митническата територия на Съюза, което по правило се осигурява чрез представяне на съответните митнически документи за вноса.
3. Държавите-членки спазват параграфи 1 и 2 в съответствие с действащото национално право или практика. По-специално, що се отнася до износа, компетентният орган на държавата-членка може да реши да се обърне към износителя или да се свърже непосредствено с третата държава на внос.
Член 14
Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че техните процедури за разрешаване са сигурни и че истинността на документите във връзка с разрешението може да бъде проверена или потвърдена.
Когато е целесъобразно, проверяването и потвърждаването могат да се извършват по дипломатически път.
Член 15
За да се гарантира правилното прилагане на настоящия регламент, държавите-членки вземат необходими и пропорционални мерки, за да позволят на своите компетентни органи да:
а)
събират информация за поръчки или сделки, свързани с огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси; и
б)
проверяват доколко правилно се прилагат мерките за контрол на износа, което може, по-специално, да включва правомощието да се влиза в помещенията на лица, заинтересовани от сделка по износ.
Член 16
Държавите-членки установяват система от санкции, приложими за нарушения на настоящия регламент и предприемат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи.
ГЛАВА III
МИТНИЧЕСКИ ФОРМАЛНОСТИ
Член 17
1. При извършване на митническите формалности по износа на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси в митническата служба на износа износителят представя доказателства, че е получил всички необходими разрешения за износ.
2. От износителя може да бъде поискано да осигури превод на представените като доказателство документи на официален език на държавата-членка, в която се представя декларацията за износ.
3. Без да се засягат правомощията, предоставени съгласно Регламент (ЕИО) № 2913/92, държавите-членки, за срок до 10 дни, спират процедурата на износ от своята територия или, при необходимост, възпрепятстват по друг начин напускането на митническата територия на Съюза през своята територия на огнестрелните оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси, за които има валидно разрешение за износ, когато те имат основания да подозират, че:
а)
при издаването на разрешението не е била взета предвид информация от значение по случая или
б)
след издаването на разрешението обстоятелствата съществено са се променили.
При изключителни обстоятелства и по надлежно обосновани причини срокът може да бъде удължен до 30 дни.
4. В рамките на срока или на удължения срок по параграф 3 държавите-членки трябва да освободят огнестрелните оръжия, техните части и основни компоненти и боеприпаси или да предприемат действия съгласно член 11, параграф 1, буква б).
Член 18
1. Държавите-членки могат да предвидят митническите формалности при износа на огнестрелни оръжия, техни части и основни компоненти и боеприпаси да се извършват само в митнически служби, оправомощени за тази цел.
2. Държавите-членки, които се възползват от възможността по параграф 1, уведомяват Комисията за надлежно оправомощените митнически служби или за последващи промени във връзка с тях. Комисията публикува тази информация в серия С на Официален вестник на Европейския съюз и ежегодно я актуализира.
ГЛАВА IV
АДМИНИСТРАТИВНО СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 19
1. Държавите-членки, в сътрудничество с Комисията и в съответствие с член 21, параграф 2, предприемат всички подходящи мерки за установяването на пряко сътрудничество и обмен на информация между компетентните органи с цел повишаване на ефективността на мерките, установени с настоящия регламент. Тази информация може да включва:
а)
данни за износителите, по чието заявление за издаване на разрешение е бил постановен отказ, или за износителите, по отношение на които държавите-членки са взели решения съгласно член 11;
б)
данни за получатели на пратка или други лица, участващи в подозрителни дейности, както и за избрани маршрути, ако има такава.
2. Регламент (ЕО) № 515/97 на Съвета (16) относно взаимната помощ, и в частност разпоредбите му относно поверителността на информацията, се прилага mutatis mutandis към мерките по настоящия член, без да се засяга член 20 от настоящия регламент.
ГЛАВА V
ОБЩИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 20
1. Създава се Координационна група по износа на огнестрелни оръжия („Координационна група“) под председателството на представител на Комисията. Всяка държава-членка определя свой представител в групата.
Координационната група проучва всички въпроси, свързани с прилагането на настоящия регламент, които могат да бъдат повдигнати от председателя или от представител на държава-членка. Тя е обвързана от правилата за поверителност на Регламент (ЕО) № 515/97.
2. Председателят на координационната група или самата координационна група провежда консултации със съответните заинтересовани страни, засегнати от настоящия регламент, винаги когато е необходимо.
Член 21
1. Държавите-членки уведомяват Комисията за законите, подзаконовите актове и административните разпоредби, приети за прилагане на настоящия регламент, включително мерките, посочени в член 16.
2. До 19 април 2012 г. всяка държава-членка уведомява останалите държави-членки и Комисията за националните органи, които са компетентни да прилагат членове 7, 9, 11 и 17. Въз основа на тази информация Комисията публикува списък на тези органи в серия С на Официален вестник на Европейския съюз и ежегодно го актуализира.
3. До 19 април 2017 г., а след това - по искане на координационната група и във всеки случай - на всеки 10 години, Комисията прави преглед на прилагането на настоящия регламент и представя на Европейския парламент и Съвета доклад относно прилагането му, като този доклад може да съдържа предложения за неговото изменение. Държавите-членки предоставят на Комисията цялата подходяща информация, необходима за изготвянето на доклада, включително информация относно използването на единната процедура, предвидена в член 4, параграф 2.
Член 22
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент се прилага от 30 септември 2013 г.
Независимо от това член 13, параграфи 1 и 2 се прилага от тридесетия ден след датата, на която Протоколът на ООН за огнестрелните оръжия влезе в сила в Европейския съюз, след сключването му съгласно член 218 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 14 март 2012 година.
REGOLAMENTO (UE) N. 258/2012 DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 14 marzo 2012
che attua l’articolo 10 del protocollo delle Nazioni Unite contro la fabbricazione e il traffico illeciti di armi da fuoco, loro parti e componenti e munizioni, addizionale alla convenzione delle Nazioni Unite contro la criminalità transnazionale organizzata (protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco), e dispone autorizzazioni all’esportazione, misure di importazione e transito per le armi da fuoco, loro parti e componenti e munizioni
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 207,
vista la proposta della Commissione europea,
previa trasmissione del progetto di atto legislativo ai parlamenti nazionali,
deliberando secondo la procedura legislativa ordinaria (1),
considerando quanto segue:
(1)
Conformemente alla decisione 2001/748/CE del Consiglio, del 16 ottobre 2001, relativa alla firma a nome della Comunità europea del protocollo contro la fabbricazione e il traffico illeciti di armi da fuoco, loro parti e componenti e munizioni, allegato alla convenzione delle Nazioni Unite contro la criminalità transnazionale organizzata (2), la Commissione ha firmato, a nome della Comunità, il suddetto protocollo («protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco») il 16 gennaio 2002.
(2)
Il protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco, il cui obiettivo è promuovere, agevolare e rafforzare la cooperazione tra le parti al fine di prevenire, combattere ed eradicare la fabbricazione e il traffico illeciti di armi da fuoco, loro parti e componenti e munizioni, è entrato in vigore il 3 luglio 2005.
(3)
Al fine di agevolare la tracciabilità delle armi da fuoco e di combattere efficacemente il traffico illecito di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni, è necessario migliorare lo scambio di informazioni tra Stati membri, in particolare attraverso un miglior utilizzo dei canali di comunicazione esistenti.
(4)
I dati personali devono essere trattati in conformità delle norme previste dalla direttiva 95/46/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 24 ottobre 1995, relativa alla tutela delle persone fisiche con riguardo al trattamento dei dati personali, nonché alla libera circolazione di tali dati (3), e del regolamento (CE) n. 45/2001 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 18 dicembre 2000, concernente la tutela delle persone fisiche in relazione al trattamento dei dati personali da parte delle istituzioni e degli organismi comunitari, nonché la libera circolazione di tali dati (4).
(5)
Nella comunicazione del 18 luglio 2005 relativa a misure dirette a garantire una maggiore sicurezza degli esplosivi, dei detonatori, delle attrezzature per fabbricare bombe e delle armi da fuoco (5), la Commissione ha annunciato l’intenzione di attuare l’articolo 10 del protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco nell’ambito delle misure da adottare per consentire all’Unione di concludere tale protocollo.
(6)
Il protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco fa obbligo alle parti di istituire o migliorare le procedure o i sistemi amministrativi per garantire un controllo efficace della fabbricazione, della marcatura, dell’importazione e dell’esportazione delle armi da fuoco.
(7)
Al fine di conformarsi al protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco è necessario altresì che la fabbricazione o il traffico illeciti di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni siano qualificati come illeciti penali e che siano adottate misure per poter procedere alla confisca degli articoli oggetto di tale fabbricazione o traffico.
(8)
Il presente regolamento non dovrebbe applicarsi alle armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni appositamente destinate ad uso militare. È opportuno adattare le misure necessarie per rispettare i requisiti di cui all’articolo 10 del protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco, in modo da prevedere procedure semplificate per le armi da fuoco ad uso civile. Di conseguenza, dovrebbero essere garantite alcune facilitazioni per quanto riguarda l’autorizzazione per spedizioni multiple, le misure di transito e l’esportazione temporanea per scopi legittimi.
(9)
Il presente regolamento non pregiudica l’applicazione dell’articolo 346 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea, che si riferisce agli interessi essenziali della sicurezza degli Stati membri, né incide sulla direttiva 2009/43/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 6 maggio 2009, che semplifica le modalità e le condizioni dei trasferimenti all’interno delle Comunità di prodotti per la difesa (6), o sulla direttiva 91/477/CEE del Consiglio, del 18 giugno 1991, relativa al controllo dell’acquisizione e della detenzione di armi (7). Inoltre, il protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco e di conseguenza il presente regolamento non si applicano alle operazioni tra Stato e Stato né ai trasferimenti statali nei casi in cui l’applicazione del protocollo pregiudicherebbe il diritto di uno Stato parte di adottare misure nell’interesse della sicurezza nazionale in linea con la Carta delle Nazioni Unite.
(10)
La direttiva 91/477/CEE concerne i trasferimenti di armi da fuoco ad uso civile all’interno del territorio dell’Unione, mentre il presente regolamento si concentra sulle misure relative all’esportazione dal territorio doganale dell’Unione verso o attraverso paesi terzi.
(11)
Le armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni, se importate da paesi terzi, sono soggette al diritto dell’Unione e, in particolare, alle prescrizioni della direttiva 91/477/CEE.
(12)
È opportuno garantire la coerenza con le disposizioni vigenti in materia di registrazione dei dati a norma del diritto dell’Unione.
(13)
Al fine di garantire la corretta applicazione del presente regolamento, gli Stati membri dovrebbero adottare misure che conferiscono poteri adeguati alle autorità competenti.
(14)
Al fine di mantenere l’elenco delle armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni per le quali è obbligatoria un’autorizzazione ai sensi del presente regolamento, dovrebbe essere delegato alla Commissione il potere di adottare atti conformemente all’articolo 290 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea riguardo all’allineamento dell’allegato I del presente regolamento all’allegato I del regolamento (CEE) n. 2658/87 del Consiglio, del 23 luglio 1987, relativo alla nomenclatura tariffaria e statistica e alla tariffa doganale comune (8), e all’allegato I della direttiva 91/477/CEE. È di particolare importanza che durante i lavori preparatori la Commissione svolga adeguate consultazioni, anche a livello di esperti. Nella preparazione e nell’elaborazione degli atti delegati la Commissione dovrebbe provvedere alla contestuale, tempestiva e appropriata trasmissione dei documenti pertinenti al Parlamento europeo e al Consiglio.
(15)
L’Unione ha adottato un complesso organico di norme doganali, contenute nel regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio, del 12 ottobre 1992, che istituisce un codice doganale comunitario (9), e nelle relative disposizioni d’applicazione fissate dal regolamento (CEE) n. 2454/93 della Commissione (10). È opportuno tenere in considerazione anche il regolamento (CE) n. 450/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 aprile 2008, che istituisce il codice doganale comunitario (Codice doganale aggiornato) (11), le cui disposizioni si applicano in fasi diverse conformemente al relativo articolo 188. Nessuna disposizione del presente regolamento limita i poteri attribuiti e derivanti dal codice doganale comunitario e dalle relative disposizioni d’applicazione.
(16)
Gli Stati membri dovrebbero stabilire le sanzioni da irrogare in caso di violazione del presente regolamento e assicurarne l’esecuzione. Tali sanzioni dovrebbero essere effettive, proporzionate e dissuasive.
(17)
Il presente regolamento non pregiudica il regime dell’Unione di controllo delle esportazioni, del trasferimento, dell’intermediazione e del transito di prodotti a duplice uso, istituito con regolamento (CE) n. 428/2009 del Consiglio (12).
(18)
Il presente regolamento è coerente con le altre pertinenti disposizioni in materia di armi da fuoco, loro parti, componenti essenziali e munizioni per uso militare, di strategie di sicurezza, di traffico illecito di armi leggere e di piccolo calibro e di esportazioni di tecnologia militare, ivi inclusa la posizione comune 2008/944/PESC del Consiglio, dell’8 dicembre 2008, che definisce norme comuni per il controllo delle esportazioni di tecnologia e attrezzature militari (13).
(19)
La Commissione e gli Stati membri dovrebbero informarsi reciprocamente delle misure adottate ai sensi del presente regolamento e di ogni altra informazione pertinente in loro possesso relativa al presente regolamento.
(20)
Il presente regolamento non impedisce agli Stati membri di applicare le rispettive norme costituzionali in materia di accesso del pubblico ai documenti ufficiali, tenendo conto del regolamento (CE) n. 1049/2001 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 30 maggio 2001, relativo all’accesso del pubblico ai documenti del Parlamento, del Consiglio e della Commissione (14),
HANNO ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
OGGETTO, DEFINIZIONI E AMBITO DI APPLICAZIONE
Articolo 1
Il presente regolamento stabilisce le norme che disciplinano l’autorizzazione all’esportazione e le misure di importazione e transito per le armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni ai fini dell’attuazione dell’articolo 10 del protocollo delle Nazioni Unite contro la fabbricazione e il traffico illeciti di armi da fuoco, loro parti e componenti e munizioni, addizionale alla convenzione delle Nazioni Unite contro la criminalità organizzata transnazionale («protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco»).
Articolo 2
Ai fini del presente regolamento, si intende per:
1)
«arma da fuoco», qualsiasi arma portatile a canna che espelle, è progettata per espellere o può essere trasformata al fine di espellere un colpo, una pallottola o un proiettile mediante l’azione di un combustibile propellente ai sensi dell’allegato I.
Un oggetto è considerato idoneo a essere trasformato al fine di espellere un colpo, una pallottola o un proiettile mediante l’azione di un combustibile propellente se:
-
ha l’aspetto di un’arma da fuoco, e
-
come risultato delle sue caratteristiche di fabbricazione o del materiale a tal fine utilizzato, può essere così trasformato;
2)
«parti», qualsiasi elemento o elemento di ricambio di cui all’allegato I specificamente progettato per un’arma da fuoco e indispensabile al suo funzionamento, in particolare la canna, il fusto o la carcassa, il carrello o il tamburo, l’otturatore o il blocco di culatta, nonché ogni dispositivo progettato o adattato per attenuare il rumore causato da uno sparo di arma da fuoco;
3)
«componenti essenziali», il meccanismo di chiusura, la camera e la canna delle armi da fuoco che, in quanto oggetti distinti, rientrano nella categoria in cui è stata classificata l’arma da fuoco di cui fanno o sono destinati a fare parte;
4)
«munizione», l’insieme della cartuccia o dei suoi componenti, compresi i bossoli, gli inneschi, la polvere da sparo, le pallottole o i proiettili utilizzati in un’arma da fuoco, di cui all’allegato I, a condizione che tali componenti siano essi stessi soggetti ad autorizzazione nello Stato membro interessato;
5)
«armi da fuoco disattivate», oggetti altrimenti conformi alla definizione di arma da fuoco che sono stati resi definitivamente inutilizzabili mediante una disattivazione tale da rendere tutte le parti essenziali dell’arma da fuoco definitivamente inservibili e impossibili da asportare, sostituire o modificare ai fini di un’eventuale riattivazione.
Gli Stati membri adottano opportuni provvedimenti affinché tali misure di disattivazione siano verificate da un’autorità competente. Nel quadro di tale verifica, gli Stati membri provvedono al rilascio di un certificato o di un documento attestante la disattivazione dell’arma da fuoco o all’applicazione sull’arma da fuoco di una marcatura ben visibile in tal senso;
6)
«esportazione»:
a)
un regime di esportazione ai sensi dell’articolo 161 del regolamento (CEE) n. 2913/92;
b)
una riesportazione ai sensi dell’articolo 182 del regolamento (CEE) n. 2913/92, esclusi i prodotti che circolano nell’ambito del regime di transito esterno di cui all’articolo 91 di tale regolamento in caso di mancato espletamento delle formalità di riesportazione di cui all’articolo 182, paragrafo 2, di tale regolamento;
7)
«persona», una persona fisica, una persona giuridica e, laddove ammesso dalla normativa vigente, un’associazione di persone avente la capacità di agire ma priva dello status giuridico di persona giuridica;
8)
«esportatore», qualsiasi persona stabilita nell’Unione, che rende o per conto della quale è resa una dichiarazione d’esportazione, vale a dire la persona che, al momento dell’accettazione della dichiarazione, sia titolare del contratto concluso con il destinatario nel paese terzo e abbia la facoltà di decidere l’invio dell’articolo al di fuori del territorio doganale dell’Unione. Qualora non sia stato concluso alcun contratto o il titolare del contratto non agisca per proprio conto, per esportatore si intende la persona che ha la facoltà di decidere l’invio dei prodotti al di fuori del territorio doganale dell’Unione.
Qualora una persona stabilita al di fuori dell’Unione ai sensi del contratto sul quale si basa l’esportazione maturi il diritto di disporre delle armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni, si considera esportatore la parte contraente stabilita nell’Unione;
9)
«territorio doganale dell’Unione», il territorio ai sensi dell’articolo 3 del regolamento (CEE) n. 2913/92;
10)
«dichiarazione d’esportazione», l’atto con il quale una persona manifesta, nelle forme e secondo le modalità prescritte, la propria volontà di sottoporre armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni al regime di esportazione;
11)
«esportazione temporanea», la circolazione di armi da fuoco che escono dal territorio doganale dell’Unione e sono destinate alla reimportazione entro un periodo non superiore a ventiquattro mesi;
12)
«transito», l’operazione di trasporto di merci che escono dal territorio doganale dell’Unione, attraversano il territorio di uno o più paesi terzi e hanno destinazione finale in un altro paese terzo;
13)
«trasbordo», il transito che comporta l’operazione fisica di scarico delle merci dal mezzo di trasporto con il quale sono state importate e il successivo carico, a fini di riesportazione, in genere su un altro mezzo di trasporto;
14)
«autorizzazione all’esportazione»:
a)
un’autorizzazione o una licenza singola concessa a uno specifico esportatore per una spedizione di una o più armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni a un utilizzatore finale identificato o destinatario di un paese terzo; o
b)
un’autorizzazione o una licenza multipla concessa a uno specifico esportatore per spedizioni multiple di una o più armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni a un utilizzatore finale o destinatario identificato di un paese terzo; o
c)
un’autorizzazione o una licenza globale concessa a uno specifico esportatore per spedizioni multiple di una o più armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni a diversi utilizzatori finali o destinatari individuati di uno o più paesi terzi;
15)
«traffico illecito», l’importazione, l’esportazione, la vendita, la consegna, il trasporto o il trasferimento di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni a partire dal territorio di uno Stato membro o attraverso il territorio di uno Stato membro verso il territorio di un paese terzo, qualora si verifichi una delle seguenti circostanze:
a)
lo Stato membro interessato non lo autorizza in conformità delle disposizioni del presente regolamento;
b)
le armi da fuoco non sono provviste di marcatura in conformità dell’articolo 4, paragrafi 1 e 2, della direttiva 91/477/CEE;
c)
al momento dell’importazione le armi da fuoco importate non sono provviste di marcatura, quantomeno di una semplice marcatura che consenta di identificare il primo paese di importazione all’interno dell’Unione europea oppure, in mancanza di una tale marcatura, di una marcatura unica che identifichi le armi da fuoco importate;
16)
«tracciabilità», il controllo sistematico del percorso delle armi da fuoco e, ove possibile, delle loro parti e componenti essenziali e munizioni, dal fabbricante all’acquirente, con l’intento di assistere le autorità degli Stati membri a individuare, indagare e analizzare la fabbricazione e il traffico illeciti.
Articolo 3
1. Il presente regolamento non si applica:
a)
alle operazioni tra Stato e Stato e ai trasferimenti statali;
b)
alle armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni appositamente progettati per uso militare e, in ogni caso, alle armi da fuoco automatiche;
c)
alle armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni destinati alle forze armate, alla polizia o alle autorità pubbliche degli Stati membri;
d)
ai collezionisti e agli organismi a carattere culturale e storico in materia di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni, riconosciuti come tali ai fini del presente regolamento dallo Stato membro nel quale sono stabiliti, purché siano garantite misure di tracciabilità;
e)
alle armi da fuoco disattivate;
f)
alle armi da fuoco antiche e alle loro repliche come definite conformemente alla legislazione nazionale, purché le armi da fuoco antiche non comprendano armi da fuoco fabbricate dopo il 1899.
2. Il presente regolamento non pregiudica il regolamento (CEE) n. 2913/92 (codice doganale comunitario), il regolamento (CEE) n. 2454/93 (disposizioni di applicazione del codice doganale comunitario), il regolamento (CE) n. 450/2008 (Codice doganale aggiornato) e il regime di controllo delle esportazioni, del trasferimento, dell’intermediazione e del transito di prodotti a duplice uso, istituito con regolamento (CE) n. 428/2009 (regolamento sul duplice uso).
CAPO II
AUTORIZZAZIONE ALL’ESPORTAZIONE, PROCEDURE, CONTROLLI E MISURE DI IMPORTAZIONE E TRANSITO
Articolo 4
1. L’esportazione di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni compresi nell’elenco di cui all’allegato I è subordinata ad un’autorizzazione all’esportazione emessa conformemente al modulo figurante all’allegato II. Tale autorizzazione è concessa dalle autorità competenti dello Stato membro in cui l’esportatore è stabilito ed è rilasciata per iscritto o per via elettronica.
2. Qualora l’esportazione di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni necessiti di un’autorizzazione all’esportazione ai sensi del presente regolamento e tale esportazione sia altresì soggetta a requisiti di autorizzazione conformemente alla posizione comune 2008/944/PESC, gli Stati membri possono utilizzare una procedura unica per ottemperare agli obblighi loro imposti dal presente regolamento e da detta posizione comune.
3. Qualora le armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni si trovino in uno o più Stati membri diversi da quello in cui la domanda di autorizzazione all’esportazione è stata presentata, tale circostanza è indicata su detta domanda. Le autorità competenti dello Stato membro al quale è stata presentata la domanda di autorizzazione all’esportazione consultano immediatamente le autorità competenti dello Stato membro o degli Stati membri in questione e forniscono le informazioni pertinenti. Lo Stato membro o gli Stati membri consultati comunicano, entro dieci giorni lavorativi, eventuali obiezioni che esso o essi possano avere alla concessione di tale autorizzazione che vincolano lo Stato membro in cui è stata presentata la domanda.
Articolo 5
Alla Commissione è conferito il potere di adottare atti delegati conformemente all’articolo 6 per modificare l’allegato I in base alle modifiche all’allegato I del regolamento (CEE) n. 2658/87 e in base alle modifiche all’allegato I della direttiva 91/477/CEE.
Articolo 6
1. Il potere di adottare atti delegati è conferito alla Commissione alle condizioni stabilite nel presente articolo.
2. Il potere di adottare atti delegati di cui all’articolo 5 è conferito alla Commissione per un periodo indeterminato.
3. La delega di potere di cui all’articolo 5 può essere revocata in qualsiasi momento dal Parlamento europeo o dal Consiglio. La decisione di revoca pone fine alla delega di potere ivi specificata. Gli effetti della decisione decorrono dal giorno successivo alla pubblicazione della decisione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea o da una data successiva ivi specificata. Essa non pregiudica la validità degli atti delegati già in vigore.
4. Non appena adotta un atto delegato, la Commissione ne dà contestualmente notifica al Parlamento europeo e al Consiglio.
5. L’atto delegato adottato ai sensi dell’articolo 5 entra in vigore solo se né il Parlamento europeo né il Consiglio hanno sollevato obiezioni entro il termine di due mesi dalla data in cui esso è stato loro notificato o se, prima della scadenza di tale termine, sia il Parlamento europeo che il Consiglio hanno informato la Commissione che non intendono sollevare obiezioni. Tale termine è prorogato di due mesi su iniziativa del Parlamento europeo o del Consiglio.
Articolo 7
1. Prima di rilasciare un’autorizzazione all’esportazione di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni, lo Stato membro interessato verifica che:
a)
il paese terzo d’importazione abbia autorizzato l’importazione in questione; e
b)
gli eventuali paesi terzi di transito abbiano notificato per iscritto - al più tardi prima della spedizione - che non hanno obiezioni al transito. Tale disposizione non si applica:
-
alle spedizioni marittime o aeree e attraverso porti o aeroporti di paesi terzi, purché non vi sia trasbordo o cambio del mezzo di trasporto,
-
in caso di esportazioni temporanee per scopi legittimi e verificabili, che comprendono la caccia, il tiro al bersaglio, la valutazione, le esposizioni senza vendita e la riparazione.
2. Gli Stati membri possono decidere che, se non pervengono obiezioni al transito entro venti giorni lavorativi a decorrere dalla data della richiesta scritta di non obiezione al transito presentata dall’esportatore, si considera che il paese terzo di transito consultato non abbia obiezioni al transito.
3. L’esportatore presenta all’autorità competente dello Stato membro competente per il rilascio dell’autorizzazione all’esportazione la documentazione necessaria comprovante che il paese terzo d’importazione ha autorizzato l’importazione e che il paese terzo di transito non ha obiezioni al transito.
4. Gli Stati membri trattano le domande di autorizzazione all’esportazione entro un termine che deve essere determinato dalla legislazione o prassi nazionale e che non eccede i sessanta giorni lavorativi a decorrere dalla data in cui le autorità competenti dispongono di tutte le informazioni necessarie. In circostanze eccezionali e per motivi debitamente giustificati, tale periodo può essere esteso a novanta giorni lavorativi.
5. Il periodo di validità di un’autorizzazione all’esportazione non supera il periodo di validità dell’autorizzazione all’importazione. Qualora l’autorizzazione all’importazione non specifichi un periodo di validità, salvo casi eccezionali e per motivi debitamente giustificati, il periodo di validità di un’autorizzazione all’esportazione è pari almeno a nove mesi.
6. Gli Stati membri possono decidere di usare documenti elettronici ai fini del trattamento delle domande di autorizzazione all’esportazione.
Articolo 8
1. Ai fini della tracciabilità, l’autorizzazione all’esportazione e la licenza o autorizzazione all’importazione rilasciata dal paese terzo d’importazione e la documentazione di accompagnamento contengono congiuntamente le seguenti informazioni:
a)
date di rilascio e di scadenza;
b)
luogo di rilascio;
c)
il paese di esportazione;
d)
il paese di importazione;
e)
se pertinente, il paese terzo o i paesi terzi di transito;
f)
il destinatario;
g)
il destinatario finale, se noto al momento della spedizione;
h)
i dettagli che consentono l’identificazione delle armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni e la relativa quantità, compresa, entro il momento della spedizione, la marcatura apposta alle armi da fuoco.
2. Le informazioni di cui al paragrafo 1, se contenute nella licenza o nell’autorizzazione all’importazione, sono fornite anticipatamente dall’esportatore ai paesi terzi di transito, al più tardi entro la spedizione.
Articolo 9
1. Le procedure semplificate per l’esportazione temporanea o la riesportazione di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni si applicano secondo le seguenti modalità:
a)
l’autorizzazione all’esportazione non è richiesta per:
i)
l’esportazione temporanea da parte di cacciatori o tiratori sportivi, come parte dei loro effetti personali durante un viaggio verso un paese terzo, purché comprovino alle autorità competenti i motivi del viaggio, in particolare attraverso la presentazione di un invito o altra prova delle attività di caccia o di tiro sportivo nel paese terzo di destinazione, di:
-
una o più armi da fuoco,
-
loro componenti essenziali, se marcate, nonché loro parti,
-
loro relative munizioni, limitatamente a un massimo di 800 cartucce per i cacciatori e a un massimo di 1 200 cartucce per i tiratori sportivi;
ii)
la riesportazione da parte di cacciatori o tiratori sportivi come parte dei loro effetti personali, dopo l’ammissione temporanea per attività di caccia o di tiro sportivo, a condizione che le armi da fuoco rimangano di proprietà di una persona stabilita al di fuori del territorio doganale dell’Unione e che le armi da fuoco siano riesportate a tale persona;
b)
i cacciatori e i tiratori sportivi che escono dal territorio doganale dell’Unione attraverso uno Stato membro diverso dal proprio Stato membro di residenza presentano alle autorità competenti una carta europea d’arma da fuoco di cui agli articoli 1 e 12 della direttiva 91/477/CEE. Nel caso del trasporto aereo, la carta europea d’arma da fuoco è presentata alle autorità competenti del paese in cui gli articoli interessati sono consegnati alla compagnia aerea per il trasporto fuori dal territorio doganale dell’Unione.
I cacciatori e i tiratori sportivi che escono dal territorio doganale dell’Unione attraverso il proprio Stato membro di residenza, possono scegliere di presentare, in luogo di una carta europea d’arma da fuoco, un altro documento considerato valido ai medesimi fini dalle autorità competenti di tale Stato membro;
c)
per un periodo non superiore a dieci giorni le autorità competenti di uno Stato membro sospendono la procedura di esportazione o, se necessario, impediscono in altro modo che armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni lascino il territorio doganale dell’Unione attraverso tale Stato membro, qualora abbiano motivo di sospettare che le giustificazioni presentate da cacciatori o tiratori sportivi non siano conformi alle pertinenti considerazioni e agli obblighi di cui all’articolo 10. In circostanze eccezionali e per motivi debitamente giustificati, il periodo di cui alla presente lettera può essere esteso a trenta giorni.
2. Conformemente alla legislazione nazionale gli Stati membri stabiliscono procedure semplificate per:
a)
la riesportazione di armi da fuoco dopo l’ammissione temporanea per la valutazione o l’esposizione senza vendita, ovvero il perfezionamento attivo per la riparazione, a condizione che le armi da fuoco restino di proprietà di una persona stabilita al di fuori del territorio doganale dell’Unione e che le armi da fuoco siano riesportate a tale persona;
b)
la riesportazione di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni se sono tenute in deposito temporaneo dal momento in cui entrano nel territorio doganale dell’Unione fino alla loro uscita;
c)
l’esportazione temporanea di armi da fuoco a scopo di valutazione, riparazione ed esposizione senza vendita, a condizione che l’esportatore dimostri il possesso legittimo di tali armi da fuoco e le esporti in base alle procedure doganali del regime di perfezionamento passivo o di esportazione temporanea.
Articolo 10
1. Ai fini della decisione in merito alla concessione di un’autorizzazione all’esportazione ai sensi del presente regolamento, gli Stati membri tengono conto di tutti gli elementi pertinenti, tra cui, se del caso:
a)
i rispettivi obblighi e impegni in qualità di parti dei pertinenti accordi internazionali per il controllo delle esportazioni o dei trattati internazionali in materia;
b)
considerazioni di politica estera e di sicurezza nazionale, comprese quelle cui si applica la posizione comune 2008/944/PESC;
c)
considerazioni sul previsto uso finale, sul destinatario, sull’utilizzatore finale identificato e sul rischio di sviamenti.
2. Oltre agli elementi pertinenti di cui al paragrafo 1, al momento di valutare una domanda di autorizzazione all’esportazione, gli Stati membri tengono conto dell’applicazione, da parte dell’esportatore, di mezzi e procedure proporzionati e adeguati atti a garantire il rispetto delle disposizioni e degli obiettivi del presente regolamento e dei termini e delle condizioni dell’autorizzazione.
Ai fini della decisione in merito alla concessione di un’autorizzazione all’esportazione ai sensi del presente regolamento, gli Stati membri rispettano i loro obblighi relativi a sanzioni imposte da decisioni adottate dal Consiglio ovvero da una decisione dell’Organizzazione per la sicurezza e la cooperazione in Europa (OSCE) o da una risoluzione vincolante del Consiglio di sicurezza delle Nazioni Unite, in particolare in materia di embarghi sulle armi.
Articolo 11
1. Gli Stati membri:
a)
rifiutano di concedere un’autorizzazione all’esportazione se il richiedente ha precedenti penali per condotte che integrano gli estremi dei reati elencati all’articolo 2, paragrafo 2, della decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (15), o per qualsiasi altro tipo di condotta, purché essa costituisca un reato punibile con una pena privativa della libertà non inferiore a quattro anni o con una pena più severa;
b)
annullano, sospendono, modificano o revocano un’autorizzazione all’esportazione se non sussistono o vengono meno le condizioni per la concessione.
Il presente paragrafo non pregiudica le norme più severe previste dalla legislazione nazionale.
2. In caso di rifiuto, annullamento, sospensione, modifica o revoca di un’autorizzazione all’esportazione, gli Stati membri ne danno notifica alle autorità competenti degli altri Stati membri e comunicano loro le informazioni pertinenti. In caso di sospensione di un’autorizzazione all’esportazione da parte delle autorità competenti di uno Stato membro, la valutazione finale di tali autorità è comunicata agli altri Stati membri al termine del periodo di sospensione.
3. Prima di concedere un’autorizzazione all’esportazione a norma del presente regolamento, le autorità competenti di uno Stato membro prendono in considerazione tutti i rifiuti ai sensi del presente regolamento che sono stati loro notificati per accertare se un’autorizzazione sia stata rifiutata dalle autorità competenti di un altro Stato membro per una transazione essenzialmente identica (relativa ad un articolo con parametri o caratteristiche tecniche essenzialmente identici e concernente lo stesso importatore o destinatario).
Esse possono preventivamente consultare le autorità competenti dello Stato membro o degli Stati membri che avevano emesso rifiuti, annullamenti, sospensioni, modifiche o revoche a norma dei paragrafi 1 e 2. Se a seguito di tale consultazione le autorità dello Stato membro decidono di concedere un’autorizzazione, esse ne informano le autorità competenti degli altri Stati membri, fornendo tutte le informazioni pertinenti per motivare la decisione.
4. Tutte le informazioni scambiate conformemente alle disposizioni del presente articolo rispettano le disposizioni di cui all’articolo 19, paragrafo 2, in materia di riservatezza.
Articolo 12
In conformità della legislazione o prassi nazionale vigente, gli Stati membri conservano per almeno vent’anni tutte le informazioni sulle armi da fuoco e, se pertinente e fattibile, sulle loro parti e componenti essenziali e munizioni, che siano necessarie per rintracciare e identificare tali armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni, e per prevenirne e individuarne il traffico illecito. Tali informazioni comprendono il luogo, le date di rilascio e di scadenza dell’autorizzazione all’esportazione, il paese di esportazione, il paese di importazione, se pertinente, il paese terzo di transito, il destinatario, il destinatario finale, se noto al momento dell’esportazione, e la descrizione e il quantitativo di articoli, comprese eventuali marcature ad essi apposte.
Il presente articolo non si applica alle esportazioni di cui all’articolo 9.
Articolo 13
1. Gli Stati membri, in caso di sospetto, chiedono al paese terzo d’importazione di confermare il ricevimento delle spedizioni di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni.
2. Su richiesta di un paese terzo di esportazione che è parte del protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco al momento dell’esportazione, gli Stati membri confermano il ricevimento all’interno del territorio doganale dell’Unione delle spedizioni di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni, che è assicurato in via di principio mediante la presentazione dei pertinenti documenti doganali d’importazione.
3. Gli Stati membri ottemperano ai paragrafi 1 e 2 conformemente alla loro legislazione o prassi nazionale vigente. In particolare, per quanto riguarda le esportazioni, l’autorità competente dello Stato membro può decidere di rivolgersi all’esportatore o di contattare direttamente il paese terzo d’importazione.
Articolo 14
Gli Stati membri adottano le misure ritenute necessarie per garantire che le proprie procedure di autorizzazione siano sicure e che l’autenticità dei documenti di autorizzazione possa essere verificata o convalidata.
La verifica e la convalida, ove opportuno, possono anche essere effettuate attraverso i canali diplomatici.
Articolo 15
Al fine di assicurare la corretta applicazione del presente regolamento, gli Stati membri adottano le misure necessarie e proporzionate per consentire alle proprie autorità competenti di:
a)
raccogliere informazioni su qualsiasi commessa o operazione riguardante armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali e munizioni; e
b)
verificare la corretta applicazione delle misure di controllo delle esportazioni, che può comprendere, in particolare, il diritto di accesso ai locali di persone interessate a un’operazione di esportazione.
Articolo 16
Gli Stati membri stabiliscono le sanzioni da irrogare in caso di violazione del presente regolamento e adottano tutte le misure necessarie per assicurarne l’attuazione. Le sanzioni previste devono essere effettive, proporzionate e dissuasive.
CAPO III
FORMALITÀ DOGANALI
Articolo 17
1. In occasione dell’espletamento delle formalità doganali per l’esportazione di armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni presso l’ufficio doganale di esportazione, l’esportatore fornisce la prova che tutte le autorizzazioni all’esportazione necessarie sono state ottenute.
2. Può essere richiesto all’esportatore di fornire una traduzione in una lingua ufficiale dello Stato membro nel quale la dichiarazione di esportazione è presentata dei documenti prodotti a titolo di prova.
3. Fatte salve le competenze loro attribuite ai sensi del regolamento (CEE) n. 2913/92, gli Stati membri sospendono, per un periodo non superiore a dieci giorni, la procedura di esportazione dal loro territorio o, se necessario, impediscono in altro modo che le armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni coperte da valida autorizzazione all’esportazione lascino il territorio doganale dell’Unione attraverso il loro territorio, qualora abbiano ragioni di sospettare che:
a)
al momento della concessione dell’autorizzazione non siano state prese in considerazione informazioni pertinenti; o
b)
le circostanze siano cambiate sostanzialmente dalla concessione dell’autorizzazione.
In circostanze eccezionali e per motivi debitamente giustificati, tale periodo può essere esteso a trenta giorni.
4. Entro il periodo o l’estensione del periodo di cui al paragrafo 3, gli Stati membri autorizzano l’esportazione delle armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni, oppure adottano provvedimenti ai sensi dell’articolo 11, paragrafo 1, lettera b).
Articolo 18
1. Gli Stati membri possono disporre che le formalità doganali di esportazione delle armi da fuoco, loro parti e componenti essenziali o munizioni possano essere espletate esclusivamente presso uffici doganali a tal fine abilitati.
2. Qualora si avvalgano dell’opzione di cui al paragrafo 1, gli Stati membri comunicano alla Commissione gli uffici doganali debitamente abilitati e relative modifiche successive. La Commissione pubblica e aggiorna annualmente tali informazioni nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, serie C.
CAPO IV
COOPERAZIONE AMMINISTRATIVA
Articolo 19
1. Gli Stati membri, in cooperazione con la Commissione e nel rispetto dell’articolo 21, paragrafo 2, adottano tutte le misure opportune per istituire una cooperazione diretta e lo scambio di informazioni tra le autorità competenti al fine di rendere più efficaci le misure istituite dal presente regolamento. Tali informazioni possono comprendere:
a)
dati dettagliati relativi agli esportatori la cui domanda di autorizzazione è stata rifiutata o che sono oggetto di decisioni adottate dagli Stati membri ai sensi dell’articolo 11;
b)
dati relativi ai destinatari o ad altri soggetti implicati in attività sospette e, se disponibili, ai percorsi seguiti.
2. Fatto salvo l’articolo 20 del presente regolamento, alle misure a norma del presente articolo si applica, mutatis mutandis, il regolamento (CE) n. 515/97 del Consiglio (16) relativo alla mutua assistenza, in particolare le disposizioni di tale regolamento relative alla riservatezza delle informazioni.
CAPO V
DISPOSIZIONI GENERALI E FINALI
Articolo 20
1. È istituito un gruppo di coordinamento per le esportazioni di armi da fuoco («il gruppo di coordinamento») presieduto da un rappresentante della Commissione. Ogni Stato membro nomina un rappresentante in tale gruppo.
Il gruppo di coordinamento esamina tutte le questioni riguardanti l’applicazione del presente regolamento che possono essere sollevate dal presidente o da un rappresentante di uno Stato membro. Esso è vincolato dalle norme di riservatezza del regolamento (CE) n. 515/97.
2. Il presidente del gruppo di coordinamento o il gruppo di coordinamento, ogniqualvolta necessario, consulta tutte le parti interessate dal presente regolamento.
Articolo 21
1. Gli Stati membri informano la Commissione delle disposizioni legislative, regolamentari e amministrative da essi adottate in attuazione del presente regolamento, compresi le misure di cui all’articolo 16.
2. Entro il 19 aprile 2012 ciascuno Stato membro informa gli altri Stati membri e la Commissione circa le autorità nazionali competenti per l’attuazione degli articoli 7, 9, 11 e 17. In base a tali informazioni, la Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, serie C, un elenco di dette autorità e lo aggiorna annualmente.
3. Entro il 19 aprile 2017 su richiesta del gruppo di coordinamento e comunque ogni dieci anni, la Commissione riesamina l’attuazione del presente regolamento e trasmette al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sulla sua applicazione, che può comprendere proposte per la sua modifica. Gli Stati membri forniscono alla Commissione tutte le informazioni pertinenti per la preparazione della relazione, ivi incluse le informazioni relative all’utilizzo della procedura unica prevista all’articolo 4, paragrafo 2.
Articolo 22
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Il presente regolamento si applica a decorrere dal 30 settembre 2013.
Tuttavia, l’articolo 13, paragrafi 1 e 2, si applica a decorrere dal trentesimo giorno dalla data di entrata in vigore nell’Unione europea del protocollo delle Nazioni Unite sulle armi da fuoco, a seguito della sua conclusione ai sensi dell’articolo 218 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Strasburgo, il 14 marzo 2012