ДИРЕКТИВА 2010/65/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 20 октомври 2010 година
относно формалностите за даване на сведения за кораби, пристигащи във и/или напускащи пристанищата на държавите-членки и за отмяна на Директива 2002/6/ЕО
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 100, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 2002/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 февруари 2002 г. относно формалностите за даване на сведения за кораби, пристигащи във и/или напускащи пристанищата на държавите-членки на Общността (4) изисква от държавите-членки да приемат някои стандартизирани формуляри („формуляри FAL“) с оглед улесняване на трафика, определени в Конвенцията на Международната морска организация (ИМО) за улесняване на международното морско корабоплаване („Конвенция FAL“), приета на 9 април 1965 г., със съответните ѝ изменения.
(2)
За улесняването на морския транспорт и намаляването на административната тежест за корабните дружества е необходимо възможно най-голямо опростяване и хармонизация на формалностите за даване на сведения, предвидени в правни актове на Съюза и на държавите-членки. Въпреки това настоящата директива не следва да засяга естеството и съдържанието на изискваната информация, нито да въвежда допълнителни изисквания за даване на сведения по отношение на кораби, които нямат такова задължение съгласно действащото законодателство в държавите-членки. Настоящата директива следва да е насочена единствено към въпроса как да се опростят и хармонизират процедурите за даване на информация и какъв би бил най-ефективният начин за събиране на информацията.
(3)
Предоставянето на сведения, изисквани при пристигането във и/или напускането на пристанищата съгласно Директива 2000/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 ноември 2000 г. относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари (5), Директива 2002/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2002 г. за създаване на система на Общността за контрол на движението на корабите и за информация (6), Регламент (ЕО) № 725/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно подобряване на сигурността на корабите и на пристанищните съоръжения (7), Директива 2009/16/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно държавния пристанищен контрол (8) и ако е уместно, съгласно Международния кодекс за опасни товари по море, приет през 1965 г., заедно с приетите и влезли в сила изменения към него, обхваща информацията, изисквана по формулярите FAL. Ето защо формулярите FAL следва да се приемат за целите на предоставянето на тази информация, когато тя е в съответствие с изискванията на посочените по-горе правни актове.
(4)
Предвид световното измерение на морския транспорт, за да може да бъде постигнато опростяване, в правните актове на Съюза трябва да се отчитат изискванията на ИМО.
(5)
Държавите-членки следва да задълбочат сътрудничеството между компетентните органи, като например между митническите органи, граничните контролни органи, органите на общественото здравеопазване и органите по транспорта, за да продължат да опростяват и хармонизират формалностите за даване на сведения в рамките на Съюза и да използват по най-ефективен начин електронното предаване на данни и системите за обмен на информация с оглед едновременното премахване на бариерите пред морския транспорт и постигането на европейско пространство за морски транспорт без бариери, доколкото е възможно.
(6)
За да се направи оценка на ефикасността и необходимостта от политически мерки, целящи улесняване на морския трафик в рамките на Съюза, следва да съществува достъп до подробни статистически данни, като се отчита необходимостта да не се създават ненужни допълнителни изисквания за събирането на статистически данни от държавите-членки, а изцяло да се използва Евростат. За целите на настоящата директива би било важно да се съберат необходимите данни, отнасящи се до трафика на кораби в рамките на Съюза и/или кораби, акостиращи в пристанища на трети държави или в свободни зони.
(7)
За дружествата за морски транспорт следва да е по-лесно да извличат ползи от статуса на „разрешена редовна корабна линия“ в съответствие с целта на Съобщението на Комисията от 21 януари 2009 г., озаглавено „Съобщение и план за действие с оглед установяване на европейско пространство за морски транспорт без бариери“.
(8)
В най-кратък срок и не по-късно от 1 юни 2015 г. следва да навлязат в широка употреба електронните средства за предаване на данни за всички формалности за даване на сведения, като, когато е възможно, за основа се използват разработените от Конвенцията FAL международни стандарти. За по-целенасочено и по-ускорено предаване на информацията, която може да бъде твърде голяма по обем, при изпълнение на формалностите за даване на сведения следва, когато е възможно, да се използва електронен формат. В рамките на Съюза предоставянето на информация във FAL формуляри на хартиен носител следва да бъде изключение и следва да се приема само за ограничен период от време. Държавите-членки се насърчават да използват административни средства, включително икономически стимули, с цел поощряване на използването на електронни формати. По посочените по-горе причини обменът на информация между компетентните органи на държавите-членки следва да се осъществява по електронен път. С цел улесняване на това развитие електронните системи трябва да постигнат по-висока степен на оперативна съвместимост, доколкото това е възможно - в рамките на едни и същи срокове, за да се гарантира нормалното функциониране на европейското пространство за морски транспорт без бариери.
(9)
Лицата, участващи в търговията и транспорта, следва да могат да изпълнят формалностите за даване на сведения, като подават стандартизирани сведения и документи посредством едно електронно гише. Отделните данни следва да бъдат подавани само веднъж.
(10)
Системите SafeSeaNet, създадени на национално равнище и на равнището на Съюза, следва да улесняват приемането, обмена и разпространението на данните между информационните системи на държавите-членки по отношение на морските дейности. За да бъде улеснен морският транспорт и да бъде намалена свързаната с него административна тежест, системата SafeSeaNet следва да бъде оперативно съвместима с другите системи на Съюза за даване на сведения. Системата SafeSeaNet следва да се използва за допълнителен обмен на информация за улесняване на морския транспорт. Формалностите за даване на сведения по отношение на данни, предназначени само за национална употреба, не следва да се въвеждат в системата SafeSeaNet.
(11)
При приемането на нови мерки на Съюза следва да се гарантира, че държавите-членки могат да поддържат електронното предаване на данни и от тях няма да се изисква да използват хартиен носител.
(12)
Електронното предаване на данни може да бъде оползотворено в пълна степен единствено ако съществува гладко и ефективно взаимодействие между SafeSeaNet, електронните митници и електронните системи за въвеждане и търсене на информация. За тази цел и за да бъде ограничена административната тежест, на първо място следва да бъдат използвани приложимите стандарти.
(13)
Формулярите FAL се актуализират редовно. Следователно в настоящата директива следва да се има предвид формулярът, който е актуален към момента. Всяка информация, изисквана съгласно законодателството на държавите-членки, която надхвърля изискванията на Конвенцията FAL, следва да бъде предавана във формат, изготвен въз основа на стандартите на Конвенцията FAL.
(14)
Настоящата директива не следва да засяга Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (9), Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 г. за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (10), Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. за създаване на Кодекс на Общността за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (11), нито националното законодателство в областта на граничния контрол на тези държави-членки, които не прилагат достиженията на правото от Шенген за граничния контрол, нито Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 г. за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (12).
(15)
В интерес на стандартизирането на електронното предаване на данни и с оглед улесняването на морския транспорт държавите-членки следва да разширят използването на електронни средства за предаване на данни в съответствие с подходящ график и в сътрудничество с Комисията, като освен това следва да обсъдят възможността за хармонизиране на използването на електронните средства за предаване на данни. За тази цел следва да се обърне специално внимание на дейността на Ръководната група на високо равнище за системата SafeSeaNet по отношение на пътната карта SafeSeaNet, когато бъде приета, както и на конкретните изисквания за финансиране и съответното разпределение на финансовите средства на Съюза за разработване на електронно предаване на данни.
(16)
Корабите, които плават между пристанища, разположени на митническа територия на Съюза, следва да бъдат освободени от задължението да подават сведенията, посочени във формулярите FAL, когато не пристигат, не извършват междинен престой или не се завръщат в пристанище, разположено извън тази територия или в свободна зона, подлежаща на контрол тип I по смисъла на митническото законодателство, без да се засягат приложимите правни актове на Съюза и информацията, която държавите-членки могат да изискат с оглед защитата на вътрешния ред и сигурност и прилагането на митническото, данъчното и имиграционното законодателство, законодателството в областта на околната среда и в санитарната област.
(17)
Освобождаване от административни формалности следва да бъде разрешено и с оглед на товара на кораба, а не само с оглед на неговото място на пристигане и/или заминаване. Това е необходимо, за да се намалят до минимум допълнителните формалности за кораби, извършвали междинен престой в пристанище на трета държава или в свободна зона. Комисията следва да разгледа този въпрос в рамките на доклада до Европейския парламент и до Съвета относно действието на настоящата директива.
(18)
Следва да се въведе нов временен формуляр, за да се хармонизират данните, които преди се изискваха с декларацията за сигурност, предвидена в Регламент (ЕО) № 725/2004.
(19)
Националните езикови изисквания често представляват пречка пред развитието на крайбрежната корабоплавателна мрежа. Държавите-членки следва да полагат всички усилия за улесняване на писмената и устната комуникация в морския трафик между държавите-членки в съответствие с международната практика с оглед намирането на общи средства за комуникация.
(20)
На Комисията следва да бъде предоставено правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз по отношение на приложенията към настоящата директива. От особено значение е Комисията да проведе подходящи консултации по време на своята подготвителна работа, включително на равнище експерти.
(21)
Възможно е в различните правни актове на Съюза, с които се изискват например формалности за предварително уведомление при влизането в пристанище, като Директива 2009/16/ЕО, да се предвиждат различни срокове за изпълнението на тези формалности. Комисията следва да разгледа възможността за намаляване и хармонизиране на тези срокове, като се възползва от непрекъснатия напредък в областта на електронната обработка на данните, в рамките на доклада до Европейския парламент и до Съвета относно действието на настоящата директива, който по целесъобразност следва да съдържа законодателно предложение.
(22)
В рамките на доклада до Европейския парламент и до Съвета относно действието на настоящата директива Комисията следва да прецени до каква степен целта на настоящата директива, а именно опростяването на административните формалности за корабите, пристигащи във и/или напускащи пристанищата на държавите-членки, следва да бъде разширена и по отношение на крайбрежните области в близост до тези пристанища, по-специално речния транспорт, с оглед по-бързото и безпрепятствено движение на морския трафик във вътрешността и трайно решение на проблема със задръстванията в района на морските пристанища и около тях.
(23)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно улесняването на морския транспорт чрез хармонизиране в рамките на Съюза, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и поради мащаба и последиците на предвиденото действие могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(24)
В съответствие със съдебната практика на Съда на Европейския съюз, когато транспонирането на директива е безпредметно от географска гледна точка, това транспониране не е задължително. Поради това изискванията, предвидени в настоящата директива, не се отнасят до държавите-членки, които нямат пристанища, в които обичайно акостират корабите, попадащи в приложното поле на настоящата директива.
(25)
Мерките, предвидени от настоящата директива, допринасят за постигане на целите на Лисабонската програма.
(26)
Достъпът до SafeSeaNet и до други електронни системи следва да се регулира с цел защита на търговската и поверителната информация и да се осъществява, без да се засяга приложимото право относно защитата на търговските данни и по отношение на личните данни - Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (13) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (14). Държавите-членки, институциите и органите на Съюза следва да отделят особено внимание на необходимостта от защита на търговската и поверителната информация чрез подходящи системи за контрол върху достъпа.
(27)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (15) държавите-членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Съюза свои собствени таблици, които, доколкото е възможно, илюстрират съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране в националното законодателство, и да ги направят достъпни за обществеността.
(28)
От съображения за яснота Директива 2002/6/ЕО следва да бъде заменена с настоящата директива,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. Настоящата директива има за цел да опрости и хармонизира административните процедури, прилагани в морския транспорт, посредством стандартизиране на електронното предаване на данни и рационализиране на формалностите за даване на сведения.
2. Настоящата директива се прилага за формалностите за даване на сведения, приложими в морския транспорт по отношение на кораби, пристигащи във и/или напускащи пристанищата на държавите-членки.
3. Настоящата директива не се прилага за кораби, освободени от формалностите за даване на сведения.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„формалности за даване на сведения“ означава сведенията, посочени в приложението, които трябва да се предоставят за административни и процедурни цели съгласно приложимото в дадена държава-членка законодателство, когато кораб пристига в пристанище на тази държава-членка или го напуска;
б)
„Конвенция FAL“ означава Конвенцията на ИМО за улесняване на международното морско корабоплаване, приета на 9 април 1965 г., със съответните ѝ изменения;
в)
„формуляри FAL“ означава стандартизираните формуляри, предвидени в Конвенцията FAL;
г)
„кораб“ означава всеки плавателен морски съд или морско превозно средство;
д)
„SafeSeaNet“ означава системата на Съюза за обмен на морска информация по смисъла на Директива 2002/59/ЕО;
е)
„електронно предаване на данни“ означава процес на предаване на информация, която е цифрово кодирана посредством подлежащ на преразглеждане структуриран формат, който може да се използва пряко за съхраняване и компютърна обработка.
Член 3
Хармонизиране и координиране на формалностите за даване на сведения
1. Всяка държава-членка предприема мерки, за да гарантира, че формалностите за даване на сведения се прилагат по хармонизиран и координиран начин в рамките на тази държава-членка.
2. Комисията, в сътрудничество с държавите-членки, разработва механизми за хармонизиране и координиране на формалностите за даване на сведения в рамките на Съюза.
Член 4
Уведомление преди пристигане в пристанищата
В съответствие със специалните разпоредби относно уведомлението, предвидени в приложимите правни актове на Съюза или в международни правни инструменти, приложими в областта на морския транспорт, които обвързват държавите-членки, включително разпоредби относно проверката на лица и стоки, държавите-членки гарантират, че капитанът или всяко друго надлежно упълномощено от оператора на кораба лице преди пристигането в пристанище, намиращо се в държава-членка, съобщава сведенията, които се изискват в съответствие с формалностите за даване на сведения, на компетентния орган, посочен от същата държава-членка:
а)
най-малко 24 часа предварително, или
б)
най-късно към момента на напускане на предходното пристанище, ако продължителността на пътуването е по-малка от 24 часа; или
в)
ако пристанището, където ще има престой, не е известно или ако се е променило по време на пътуването - в момента, в който тази информация е налице.
Член 5
Електронно предаване на данни
1. Държавите-членки приемат изпълнението на формалностите за даване на сведения в електронен формат и тяхното предаване на едно гише възможно най-скоро и във всеки случай не по-късно от 1 юни 2015 г.
Това „едно гише“, свързващо SafeSeaNet, електронните митници и други електронни системи, е звеното, в което в съответствие с настоящата директива се подават еднократно всички сведения и от което се предоставят на различни компетентни органи и на държавите-членки.
2. Без да се засяга съответният формат, определен в Конвенцията FAL, посоченият в параграф 1 формат съответства на член 6.
3. Когато формалностите за даване на сведения се изискват от правни актове на Съюза и до степента, необходима за доброто функциониране на системата „едно гише“, установена съгласно параграф 1, електронните средства по параграф 1 трябва да бъдат оперативно съвместими, достъпни и съвместими със системата SafeSeaNet, установена съгласно Директива 2002/59/ЕО, както и, когато е приложимо, с информационните системи, предвидени в Решение № 70/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. относно безкнижна среда в митниците и търговията (16).
4. Без да се засягат специалните разпоредби относно митническия и граничния контрол, предвидени в Регламент (ЕИО) № 2913/92 и в Регламент (ЕО) № 562/2006, държавите-членки се консултират с икономическите оператори и информират Комисията за напредъка, постигнат посредством предвидените в Решение № 70/2008/ЕО методи.
Член 6
Обмен на данни
1. Държавите-членки гарантират, че сведенията, получени в съответствие с формалностите за даване на сведения, предвидени в правен акт на Съюза, са въведени в националните им системи SafeSeaNet, и предоставят съответните части от тези сведения на други държави-членки чрез системата SafeSeaNet. Освен ако в някоя държава-членка не е предвидено друго, това не се отнася до информацията, получена съгласно Регламент (ЕИО) № 2913/92, Регламент (ЕИО) № 2454/93, Регламент (ЕО) № 562/2006 и Регламент (ЕО) № 450/2008.
2. Държавите-членки гарантират, че при поискване получените в съответствие с параграф 1 сведения се предоставят на съответните национални органи.
3. Основният цифров формат на съобщенията, който трябва да бъде използван в рамките на националните системи SafeSeaNet в съответствие с параграф 1, се определя в съответствие с член 22а от Директива 2002/59/ЕО.
4. Държавите-членки могат да предоставят съответния достъп до сведенията по параграф 1 или в рамките на обслужването на едно гише чрез система за електронен обмен на данни, или чрез националните системи SafeSeaNet.
Член 7
Сведения във формулярите FAL
Държавите-членки приемат формулярите FAL за изпълнение на формалностите за даване на сведения. Държавите-членки могат да приемат предоставянето на хартиен носител на сведенията, изисквани съгласно правен акт на Съюза, само до 1 юни 2015 г.
Член 8
Поверителност
1. Съгласно приложимите правни актове на Съюза или в съответствие с националното законодателство държавите членки предприемат необходимите мерки за гарантиране поверителността на търговската и друга поверителна информация, която се обменя в съответствие с настоящата директива.
2. Държавите-членки обръщат специално внимание на защитата на търговските данни, събирани съгласно настоящата директива. По отношение на личните данни, държавите-членки гарантират спазването на Директива 95/46/ЕО. Институциите и органите на Съюза гарантират спазването на Регламент (ЕО) № 45/2001.
Член 9
Освобождавания
Държавите-членки гарантират, че корабите, които попадат в приложното поле на Директива 2002/59/ЕО и които плават между пристанища, разположени на митническата територия на Съюза, без да пристигат, да извършват междинен престой или да се завръщат в пристанище, разположено извън тази територия или в свободна зона, подлежаща на контрол тип I по смисъла на митническото законодателство, са освободени от подаването на сведения по формулярите FAL, без да се засягат приложимите правни актове на Съюза и възможността държавите-членки да изискат сведенията по формулярите FAL, посочени в част Б, точки 1-6 от приложението към настоящата директива, които са необходими за защитата на вътрешния ред и сигурност и за прилагането на митническото, данъчното и имиграционното законодателство, законодателството в областта на околната среда или в санитарната област.
Член 10
Процедура за изменение
1. В съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз Комисията може да приеме делегирани актове по отношение на приложението към настоящата директива, така че да гарантира, че се вземат под внимание всички съответни промени във формулярите FAL, въведени от ИМО. Тези изменения не могат да водят до разширяване на приложното поле на настоящата директива.
2. По отношение на делегираните актове, посочени в настоящия член, се прилагат процедурите, установени в членове 11, 12 и 13.
Член 11
Упражняване на делегирането
1. Правомощията да приема делегираните актове, посочени в член 10, се предоставят на Комисията за срок от пет години, считано от 18 ноември 2010 г. Комисията представя доклад относно делегираните правомощия най-късно шест месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се подновява автоматично за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не го оттеглят в съответствие с член 12.
2. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира едновременно Европейския парламент и Съвета за него.
3. Правомощията да приема делегирани актове се предоставят на Комисията при условията, предвидени в членове 12 и 13.
Член 12
Оттегляне на делегирането
1. Делегирането на правомощия, посочено в член 10, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета.
2. Институцията, започнала вътрешна процедура за вземане на решение дали да оттегли делегирането на правомощията, полага усилия да уведоми другата институция и Комисията в разумен срок преди вземането на окончателно решение, като посочва делегираните правомощия, които могат да бъдат оттеглени, както и евентуалните причини за оттеглянето.
3. С решението за оттегляне се прекратява делегирането на правомощията, посочени в същото решение. То поражда действие незабавно или на посочена в него по-късна дата. Решението за оттегляне не засяга валидността на делегираните актове, които вече са в сила. То се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 13
Възражения срещу делегираните актове
1. Европейският парламент и Съветът могат да възразят срещу делегиран акт в срок от два месеца от датата на нотификацията.
По инициатива на Европейския парламент или на Съвета този срок се удължава с два месеца.
2. Когато към момента на изтичането на първоначалния двумесечен срок или, ако е приложимо, на удължения срок, нито Европейският парламент, нито Съветът е възразил срещу делегирания акт, той се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и влиза в сила на посочената в него дата.
Делегираният акт може да бъде публикуван в Официален вестник на Европейския съюз и да влезе в сила преди изтичането на първоначалния двумесечен срок или, ако е приложимо, на удължения срок, ако и Европейският парламент, и Съветът са информирали Комисията за намерението си да не правят възражения.
3. Когато Европейският парламент или Съветът възразят срещу делегиран акт, той не влиза в сила. Институцията, която възразява срещу делегирания акт, посочва причините за това.
Член 14
Транспониране
1. Държавите-членки приемат и публикуват до 19 май 2012 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Те прилагат тези разпоредби от 19 май 2012 г.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 15
Доклад
До 19 ноември 2013 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно действието на настоящата директива, включително относно:
а)
възможността за разширяване на обхвата на въведеното от настоящата директива опростяване, така че то да включва транспорта по вътрешни водни пътища;
б)
съвместимостта на речните информационни услуги с процеса на електронното предаване на данни, посочен в настоящата директива;
в)
напредъка, постигнат съгласно член 3, по отношение на хармонизирането и координацията на формалностите за даване на сведения;
г)
възможността за избягване или опростяване на формалностите за даване на сведения по отношение на кораби, които са извършвали междинен престой в пристанище на трета държава или свободна зона;
д)
наличните данни, отнасящи се до трафика/движението на кораби в рамките на Съюза и/или междинния престой на кораби в пристанища на трети държави или в свободни зони.
Ако е целесъобразно, докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 16
Отмяна на Директива 2002/6/ЕО
Директива 2002/6/ЕО се отменя, считано от 19 май 2012 г. Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива.
Член 17
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 20 октомври 2010 година.
DIRETTIVA 2010/65/UE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 20 ottobre 2010
relativa alle formalità di dichiarazione delle navi in arrivo o in partenza da porti degli Stati membri e che abroga la direttiva 2002/6/CE
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 100, paragrafo 2,
vista la proposta della Commissione europea,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
visto il parere del Comitato delle regioni (2),
deliberando secondo la procedura legislativa ordinaria (3),
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 2002/6/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 18 febbraio 2002, sulle formalità di dichiarazione delle navi in arrivo e/o in partenza da porti degli Stati membri della Comunità (4), impone agli Stati membri di avvalersi di formulari standard («formulari FAL») allo scopo di facilitare il traffico, definiti dalla convenzione sulla facilitazione del traffico marittimo internazionale dell’Organizzazione marittima internazionale (in proseguo IMO) e successive modifiche («convenzione FAL»), adottata il 9 aprile 1965.
(2)
Per facilitare il trasporto marittimo e al fine di ridurre gli oneri amministrativi delle compagnie di navigazione, le formalità di dichiarazione imposte dagli atti giuridici dell’Unione e dagli Stati membri devono essere semplificate e armonizzate il più possibile. Tuttavia la presente direttiva non dovrebbe pregiudicare la natura e il contenuto delle informazioni richieste e non dovrebbe introdurre ulteriori obblighi di formalità per le navi che non sottostanno già a tali obblighi ai sensi della legislazione applicabile negli Stati membri. Essa dovrebbe riguardare soltanto le possibili soluzioni per semplificare ed armonizzare le procedure di informazione nonché per raccogliere le informazioni con maggior efficienza.
(3)
La trasmissione delle informazioni richieste all’arrivo e/o in partenza dai porti a norma della direttiva 2000/59/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 27 novembre 2000, relativa agli impianti portuali di raccolta per i rifiuti prodotti dalle navi e i residui del carico (5), della direttiva 2002/59/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 27 giugno 2002, relativa all’istituzione di un sistema comunitario di monitoraggio del traffico navale e d’informazione (6), del regolamento (CE) n. 725/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 31 marzo 2004, relativo al miglioramento della sicurezza delle navi e degli impianti portuali (7), della direttiva 2009/16/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 aprile 2009, relativa al controllo da parte dello Stato di approdo (8) e, in caso, del codice marittimo internazionale per il trasporto delle merci pericolose adottato nel 1965, e relative modifiche adottate e in vigore, comprende le informazioni richieste dai formulari FAL. Pertanto, laddove queste informazioni corrispondano ai requisiti di cui ai suddetti atti giuridici, è opportuno accettare i formulari FAL che le forniscono.
(4)
In considerazione della dimensione globale del trasporto marittimo, gli atti giuridici dell’Unione devono tener conto dei requisiti dell’IMO per garantire una semplificazione.
(5)
Gli Stati membri dovrebbero approfondire la cooperazione tra le autorità competenti, quali le autorità nazionali preposte alle dogane, ai controlli di frontiera, alla sanità pubblica e ai trasporti per continuare a semplificare e armonizzare le formalità di dichiarazione all’interno dell’Unione e usare nel modo più efficiente i sistemi di trasmissione elettronica dei dati e di scambio delle informazioni, al fine di rimuovere quanto più possibile gli ostacoli al trasporto marittimo e, allo stesso tempo, realizzare uno spazio marittimo europeo senza frontiere.
(6)
È opportuno che siano disponibili statistiche dettagliate sui trasporti marittimi per valutare l’efficienza di misure politiche volte a facilitare il traffico marittimo all’interno dell’Unione e la necessità delle stesse, tenendo conto dell’esigenza di non creare inutili requisiti supplementari per quanto riguarda la raccolta di dati statistici da parte degli Stati membri e di avvalersi pienamente di Eurostat. Ai fini della presente direttiva, sarebbe importante raccogliere i dati riguardanti il traffico delle navi all’interno dell’Unione e/o le navi che entrano nei porti di un paese terzo o in zone franche.
(7)
Dovrebbe essere più facile per le compagnie di navigazione ottenere la qualifica di «servizio di linea autorizzato», in linea con l’obiettivo della comunicazione della Commissione del 21 gennaio 2009 intitolata «Comunicazione e piano d’azione nella prospettiva della creazione di uno spazio europeo per il trasporto marittimo senza frontiere».
(8)
Gli strumenti elettronici di trasmissione dei dati dovrebbero essere utilizzati in modo generalizzato per l’insieme delle formalità di dichiarazione nei tempi più brevi, entro e non oltre il 1o giugno 2015, basandosi sulle norme internazionali sviluppate dalla convenzione FAL, ove sia possibile. Al fine di semplificare ed accelerare la trasmissione di quantitativi di informazioni che potrebbero essere ingenti, per le formalità di dichiarazione si dovrebbe ricorrere, ogniqualvolta possibile, al formato elettronico. All’interno dell’Unione, la fornitura di informazioni con formulari FAL in formato cartaceo dovrebbe costituire l’eccezione e dovrebbe essere accettata solo per un periodo di tempo limitato. Gli Stati membri sono incoraggiati ad usare i mezzi amministrativi, inclusi gli incentivi finanziari, per promuovere l’uso dei formati elettronici. Per i suddetti motivi, gli scambi di informazioni tra le autorità competenti degli Stati membri dovrebbero aver luogo per via elettronica. Per facilitare questo sviluppo occorre che i sistemi elettronici siano maggiormente interoperabili e, quanto più possibile, entro lo stesso termine, al fine di garantire il buon funzionamento dello spazio marittimo europeo senza frontiere.
(9)
Le parti coinvolte nel commercio e nei trasporti dovrebbero poter presentare informazioni e documenti normalizzati tramite un’interfaccia elettronica unica per adempiere alle formalità di dichiarazione. I singoli elementi di dati dovrebbero essere presentati solo una volta.
(10)
I sistemi SafeSeaNet istituiti a livello nazionale e a livello dell’Unione sono destinati a facilitare il ricevimento, lo scambio e la distribuzione delle informazioni tra i sistemi di informazione degli Stati membri relativi alle attività marittime. Per facilitare il trasporto marittimo e ridurre gli oneri amministrativi del trasporto stesso, il sistema SafeSeaNet dovrebbe essere interoperabile con altri sistemi dell’Unione per le formalità di dichiarazione. SafeSeaNet dovrebbe essere usato per lo scambio di ulteriori informazioni a fini di facilitazione del trasporto marittimo. Le formalità di dichiarazione concernenti informazioni a fini unicamente nazionali non dovrebbero essere introdotte nel sistema SafeSeaNet.
(11)
Nell’adottare nuove misure dell’Unione occorrerebbe garantire che gli Stati membri possano mantenere la trasmissione elettronica dei dati e che non sia loro imposto il formato cartaceo.
(12)
Il beneficio completo della trasmissione elettronica dei dati si può conseguire solamente laddove esista una comunicazione fluida ed efficace fra SafeSeaNet, la dogana elettronica e i sistemi elettronici per l’immissione e la consultazione dei dati. A tal fine bisogna, per limitare gli oneri amministrativi, ricorrere dapprima alle norme attualmente in vigore.
(13)
I formulari FAL sono regolarmente aggiornati. La presente direttiva dovrebbe quindi fare riferimento alla versione in vigore di questi formulari. Le informazioni richieste dalla legislazione degli Stati membri che vanno al di là dei requisiti della convenzione FAL dovrebbero essere comunicate in un formato da sviluppare sulla base degli standard della convenzione FAL.
(14)
La presente direttiva non dovrebbe pregiudicare il regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio, del 12 ottobre 1992, che istituisce un codice doganale comunitario (9), del regolamento (CEE) n. 2454/93 della Commissione, del 2 luglio 1993, che fissa talune disposizioni d’applicazione del regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio che istituisce il codice doganale comunitario (10), del regolamento (CE) n. 562/2006 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 marzo 2006, che istituisce un codice comunitario relativo al regime di attraversamento delle frontiere da parte delle persone (codice frontiere Schengen) (11), o alla legislazione nazionale in materia di controllo di frontiera per quegli Stati membri in cui non si applica il relativo acquis di Schengen e al regolamento (CE) n. 450/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 aprile 2008, che istituisce il codice doganale comunitario (codice doganale aggiornato) (12).
(15)
Per un uso generalizzato della trasmissione elettronica delle informazioni e per facilitare il trasporto marittimo, gli Stati membri dovrebbero estendere l’uso dei mezzi elettronici di trasmissione dei dati attenendosi a un adeguato calendario e dovrebbero discutere, in cooperazione con la Commissione, la possibilità di armonizzare tale uso. A tal fine occorrerebbe tenere presente il lavoro del gruppo direttivo di alto livello SafeSeaNet in ordine alla tabella di marcia di SafeSeaNet, allorché sarà adottata, ai requisiti concreti di finanziamento e all’assegnazione rispettiva di mezzi finanziari dell’Unione per lo sviluppo della trasmissione elettronica dei dati.
(16)
È opportuno esentare le navi che operano tra i porti situati sul territorio doganale dell’Unione dalla trasmissione delle informazioni di cui ai formulari FAL, qualora le navi non provengano da un porto situato al di fuori del territorio dell’Unione o da una zona franca soggetta alle modalità di controllo di tipo I ai sensi della legislazione doganale, non vi facciano scalo né vi si rechino, fatti salvi gli atti giuridici applicabili dell’Unione e le informazioni che gli Stati membri possono richiedere al fine di proteggere l’ordine e la sicurezza interni e per far rispettare le leggi in materia doganale, fiscale, di immigrazione, ambientale o sanitaria.
(17)
Anche gli esoneri dalle formalità amministrative dovrebbero essere consentiti sulla base del carico della nave e non solo sulla base della destinazione e/o del luogo di partenza della nave. Ciò è necessario per garantire che le formalità supplementari per le navi che sono entrate in un porto di un paese terzo o in una zona franca siano ridotte al minimo. La Commissione dovrebbe esaminare tale questione nell’ambito della relazione al Parlamento europeo e al Consiglio sul funzionamento della presente direttiva.
(18)
È opportuno introdurre un nuovo formulario provvisorio al fine di armonizzare le informazioni richieste dalla dichiarazione di sicurezza preliminare prevista dal regolamento (CE) n. 725/2004.
(19)
Le esigenze linguistiche nazionali costituiscono spesso un ostacolo per lo sviluppo della rete di navigazione a corto raggio. Gli Stati membri dovrebbero compiere tutti gli sforzi possibili per facilitare la comunicazione scritta e orale, nel traffico marittimo, tra Stati membri, in conformità della prassi internazionale, al fine di trovare mezzi comuni di comunicazione.
(20)
La Commissione dovrebbe avere il potere di adottare atti delegati ai sensi dell’articolo 290 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea per quanto riguarda l’allegato alla presente direttiva. È particolarmente importante che durante i lavori preparatori la Commissione svolga consultazioni adeguate, anche a livello di esperti.
(21)
I vari atti giuridici dell’Unione che impongono, ad esempio, formalità di pre-notifica all’entrata in porto, come la direttiva 2009/16/CE, possono prevedere termini diversi per l’esecuzione di queste formalità di pre-notifica. La Commissione dovrebbe esaminare la possibilità di abbreviare e armonizzare tali termini, approfittando dei progressi in atto nell’elaborazione elettronica dei dati, nell’ambito della relazione al Parlamento europeo e al Consiglio sul funzionamento della presente direttiva che dovrebbe contenere, se opportuno, una proposta legislativa.
(22)
Nel quadro della relazione al Parlamento europeo e al Consiglio sul funzionamento della presente direttiva, la Commissione dovrebbe determinare in quale misura l’obiettivo della presente direttiva, ovvero la semplificazione delle formalità amministrative alle quali sono sottoposte le navi in arrivo o in partenza da porti degli Stati membri, dovrebbe essere esteso all’entroterra, e più precisamente alla navigazione fluviale, al fine di rendere più celere e fluido il transito del trasporto marittimo verso l’entroterra e di apportare una soluzione duratura alla congestione nei porti e intorno ai porti.
(23)
Poiché gli obiettivi della presente direttiva, in particolare quello di facilitare il trasporto marittimo in modo armonizzato nell’intera Unione, non possono essere realizzati in misura sufficiente dagli Stati membri e possono dunque, a causa delle dimensioni e degli effetti dell’azione in questione, essere realizzati meglio a livello dell’Unione, quest’ultima può intervenire, in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato sull’Unione europea. La presente direttiva si limita a quanto è necessario per conseguire tali obiettivi in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(24)
A norma della giurisprudenza della Corte di giustizia dell’Unione europea, qualora l’attuazione di una direttiva è superflua per ragioni geografiche, detta attuazione non è obbligatoria. Pertanto i requisiti previsti nella presente direttiva non sono rilevanti per gli Stati membri che non hanno porti in cui possano normalmente far scalo le navi che rientrano nell’ambito d’applicazione della direttiva stessa.
(25)
Le misure stabilite dalla presente direttiva contribuiscono a raggiungere gli obiettivi dell’Agenda di Lisbona.
(26)
L’accesso a Safe SeaNet e ad altri strumenti elettronici dovrebbe essere regolamentato per garantire la protezione delle informazioni commerciali e riservate e dovrebbe aver luogo senza pregiudizio del diritto applicabile in materia di protezione dei dati di carattere commerciale e, per i dati personali, della direttiva 95/46/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 24 ottobre 1995, relativa alla tutela delle persone fisiche con riguardo al trattamento dei dati personali, nonché alla libera circolazione di tali dati (13) e del regolamento (CE) n. 45/2001 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 18 dicembre 2000, concernente la tutela delle persone fisiche in relazione al trattamento dei dati personali da parte delle istituzioni e degli organismi comunitari, nonché alla libera circolazione di tali dati (14). Gli Stati membri e le istituzioni e gli organismi dell’Unione dovrebbero prestare particolare attenzione alla necessità di garantire la protezione delle informazioni commerciali e riservate attraverso adeguati sistemi di controllo dell’accesso.
(27)
Conformemente al punto 34 dell’accordo interistituzionale «Legiferare meglio» (15), gli Stati membri sono incoraggiati a redigere e rendere pubblici, nell’interesse proprio e dell’Unione, prospetti indicanti, per quanto possibile, la concordanza tra la presente direttiva e i provvedimenti di attuazione.
(28)
Per motivi di chiarezza, è opportuno sostituire la direttiva 2002/6/CE con la presente direttiva,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Oggetto e ambito di applicazione
1. La presente direttiva ha lo scopo di semplificare e armonizzare le procedure amministrative applicate ai trasporti marittimi attraverso l’uso generalizzato della trasmissione elettronica delle informazioni e la razionalizzazione delle formalità di dichiarazione.
2. La presente direttiva si applica alle formalità di dichiarazione applicabili al trasporto marittimo per le navi in arrivo o in partenza da porti situati negli Stati membri.
3. La presente direttiva non si applica alle navi esentate dalle formalità di dichiarazione.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini della presente direttiva, si intende per:
a)
«formalità di dichiarazione», le informazioni riportate nell’allegato che, in conformità alla legislazione vigente in uno Stato membro, devono essere fornite per fini amministrativi e procedurali alle navi in arrivo o in partenza da un porto di tale Stato membro;
b)
«convenzione FAL», la convenzione sulla facilitazione del traffico marittimo internazionale dell’Organizzazione marittima internazionale, adottata il 9 aprile 1965, e successive modifiche;
c)
«formulari FAL», i formulari standard previsti dalla convenzione FAL;
d)
«nave», qualsiasi nave o unità marittima;
e)
«SafeSeaNet», sistema dell’Unione per lo scambio di dati marittimi definito dalla direttiva 2002/59/CE;
f)
«trasmissione elettronica dei dati», il processo di trasmissione di informazioni codificate digitalmente mediante un formato strutturato che può essere utilizzato direttamente per l’immagazzinamento e il trattamento tramite computer.
Articolo 3
Armonizzazione e coordinamento delle formalità di dichiarazione
1. Ciascuno Stato membro adotta misure per assicurare che, nel suo territorio, le formalità di dichiarazione siano richieste in modo armonizzato e coordinato.
2. La Commissione, in cooperazione con gli Stati membri, sviluppa i meccanismi di armonizzazione e coordinamento delle formalità di dichiarazione nell’Unione.
Articolo 4
Notifica preliminare all’ingresso nei porti
Fatte salve disposizioni specifiche sulla notifica previste negli atti giuridici dell’Unione applicabili o ai sensi di strumenti giuridici internazionali applicabili al trasporto marittimo e vincolanti per gli Stati membri, incluse le disposizioni in materia di controllo delle persone e delle merci, gli Stati membri assicurano che il comandante o qualsiasi altra persona debitamente abilitata dall’armatore della nave notifichi, anteriormente all’ingresso in un porto situato in uno Stato membro, le informazioni previste dalle formalità di dichiarazione all’autorità competente designata da tale Stato membro:
a)
con un anticipo di almeno ventiquattro ore; oppure
b)
al più tardi al momento in cui la nave lascia il porto precedente, qualora la durata del viaggio sia inferiore a ventiquattro ore; oppure
c)
se il porto di scalo non è noto o se è cambiato durante il viaggio, non appena quest’informazione diviene disponibile.
Articolo 5
Trasmissione elettronica dei dati
1. Gli Stati membri accettano l’adempimento delle formalità di dichiarazione in formato elettronico e la loro trasmissione attraverso un’interfaccia unica nei tempi più brevi e in ogni caso non oltre il 1o giugno 2015.
Detta interfaccia unica, che collega SafeSeaNet, la dogana elettronica e altri sistemi elettronici, rappresenta il luogo dove, in conformità della presente direttiva, tutte le informazioni sono dichiarate una volta e messe a disposizione delle varie autorità competenti e degli Stati membri.
2. Fatto salvo il formato pertinente indicato nella convenzione FAL, il formato di cui al paragrafo 1 è conforme all’articolo 6.
3. Se gli atti giuridici dell’Unione richiedono formalità di dichiarazione, e nella misura necessaria al buon funzionamento dell’interfaccia unica stabilita ai sensi del paragrafo 1, i sistemi informatici di cui al paragrafo 1 devono essere interoperabili, accessibili e compatibili con il sistema SafeSeaNet istituito in conformità della direttiva 2002/59/CE, nonché, se del caso, con i sistemi informatici previsti dalla decisione n. 70/2008/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 gennaio 2008, concernente un ambiente privo di supporti cartacei per le dogane e il commercio (16).
4. Fatte salve le disposizioni specifiche relative al controllo doganale e di frontiera di cui al regolamento (CEE) n. 2913/92 e al regolamento (CE) n. 562/2006, gli Stati membri consultano gli operatori economici e informano la Commissione sui progressi compiuti secondo le modalità previste dalla decisione n. 70/2008/CE.
Articolo 6
Scambio dei dati
1. Gli Stati membri provvedono a che le informazioni ricevute secondo le formalità di dichiarazione disposte dagli atti giuridici dell’Unione siano rese disponibili nei loro sistemi SafeSeaNet nazionali e mettono a disposizione degli altri Stati membri, attraverso il sistema SafeSeaNet, le parti pertinenti di tali informazioni. Salvo diverse disposizioni di uno Stato membro questo non si applica alle informazioni ricevute in virtù del regolamento (CEE) n. 2913/92, del regolamento (CEE) n. 2454/93, del regolamento (CE) n. 562/2006 e del regolamento (CE) n. 450/2008.
2. Gli Stati membri garantiscono che le informazioni ricevute ai sensi del paragrafo 1 siano accessibili, su richiesta, alle autorità nazionali competenti.
3. Il formato digitale di base dei messaggi da usare nei sistemi SafeSeaNet nazionali conformemente al paragrafo 1 è stabilito in conformità dell’articolo 22 bis della direttiva 2002/59/CE.
4. Gli Stati membri possono fornire un accesso pertinente alle informazioni di cui al paragrafo 1 tramite un’interfaccia unica nazionale con un sistema di scambio di dati elettronici o tramite i sistemi SafeSeaNet nazionali.
Articolo 7
Informazioni nei formulari FAL
Gli Stati membri accettano i formulari FAL per l’adempimento delle formalità di dichiarazione. Gli Stati membri possono accettare che le informazioni richieste in conformità degli atti giuridici dell’Unione siano fornite in formato cartaceo solo fino al 1o giugno 2015.
Articolo 8
Trattamento riservato
1. Gli Stati membri, in conformità degli atti giuridici dell’Unione applicabili o della normativa nazionale, adottano le misure necessarie per garantire la riservatezza delle informazioni commerciali e riservate scambiate in conformità della presente direttiva.
2. Gli Stati membri prestano particolare attenzione a proteggere i dati commerciali raccolti a norma della presente direttiva. Per quanto riguarda i dati personali, gli Stati membri garantiscono la loro conformità con la direttiva 95/46/CE. Le istituzioni e gli organismi dell’Unione garantiscono l’adempimento del regolamento (CE) n. 45/2001.
Articolo 9
Esenzioni
Gli Stati membri garantiscono che le navi che rientrano nell’ambito di applicazione della direttiva 2002/59/CE e che operano tra porti situati sul territorio doganale dell’Unione, quando non provengono da un porto situato al di fuori del territorio dell’Unione o da una zona franca soggetta alle modalità di controllo di tipo I ai sensi della legislazione doganale, non vi fanno scalo né vi si recano, siano esentate dal dovere di trasmettere le informazioni previste dai formulari FAL, fermi restando gli atti giuridici dell’Unione applicabili e la possibilità che gli Stati membri possano richiedere informazioni contenute nei formulari FAL di cui ai punti da 1 a 6 della parte B dell’allegato alla presente direttiva che sono necessarie a proteggere l’ordine e la sicurezza interni e a far rispettare le leggi in materia doganale, fiscale, di immigrazione, ambientale o sanitaria.
Articolo 10
Procedure di modifica
1. La Commissione può adottare atti delegati ai sensi dell’articolo 290 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea, per quanto riguarda l’allegato alla presente direttiva, al fine di garantire che si tenga conto delle eventuali pertinenti modifiche introdotte dall’IMO ai formulari FAL. Tali modifiche non estendono l’ambito di applicazione della presente direttiva.
2. Per gli atti delegati di cui al presente articolo si applicano le procedure di cui agli articoli 11, 12 e 13.
Articolo 11
Esercizio della delega
1. Il potere di adottare gli atti delegati di cui all’articolo 10 è conferito alla Commissione per un periodo di cinque anni a decorrere dal 18 novembre 2010. La Commissione presenta una relazione sui poteri delegati non oltre sei mesi prima della fine del periodo di cinque anni. La delega di potere è automaticamente prorogata per periodi di identica durata, tranne in caso di revoca da parte del Parlamento europeo o del Consiglio ai sensi dell’articolo 12.
2. Non appena adottato un atto delegato, la Commissione lo notifica simultaneamente al Parlamento europeo e al Consiglio.
3. Il potere conferito alla Commissione di adottare atti delegati è soggetto alle condizioni stabilite dagli articoli 12 e 13.
Articolo 12
Revoca della delega
1. La delega di poteri di cui all’articolo 10 può essere revocata dal Parlamento europeo o dal Consiglio in qualsiasi momento.
2. L’istituzione che ha avviato una procedura interna per decidere l’eventuale revoca della delega si adopera per informare l’altra istituzione e la Commissione entro un termine ragionevole prima di adottare una decisione definitiva, specificando i poteri delegati che potrebbero essere oggetto di revoca e gli eventuali motivi della revoca.
3. La decisione di revoca pone fine alla delega dei poteri specificati nella decisione medesima. Gli effetti della decisione decorrono immediatamente o a una data successiva ivi precisata. La decisione di revoca non incide sulla validità degli atti delegati già in vigore. Essa è pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Articolo 13
Obiezioni agli atti delegati
1. Il Parlamento europeo o il Consiglio possono sollevare obiezioni ad un atto delegato entro due mesi dalla data di notifica.
Su iniziativa del Parlamento europeo o del Consiglio, tale periodo è prorogato di due mesi.
2. Se, allo scadere del termine iniziale di due mesi o, se applicabile, del termine esteso né il Parlamento europeo né il Consiglio hanno sollevato obiezioni all’atto delegato, esso è pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea ed entra in vigore alla data indicata nell’atto medesimo.
L’atto delegato può essere pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea ed entrare in vigore prima della scadenza del termine iniziale di due mesi o, se applicabile, del termine esteso qualora il Parlamento europeo e il Consiglio abbiano entrambi informato la Commissione della loro intenzione di non sollevare obiezioni.
3. Se il Parlamento europeo o il Consiglio sollevano obiezioni a un atto delegato, quest’ultimo non entra in vigore. L’istituzione che solleva obiezioni all’atto delegato ne illustra le ragioni.
Articolo 14
Recepimento
1. Gli Stati membri adottano e pubblicano, entro il 19 maggio 2012, le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva. Essi comunicano immediatamente alla Commissione il testo di tali disposizioni.
Essi applicano tali disposizioni a decorrere dal 19 maggio 2012.
Quando gli Stati membri adottano le suddette disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate da tale riferimento all’atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno adottate nella materia disciplinata dalla presente direttiva.
Articolo 15
Relazione
La Commissione riferisce al Parlamento europeo e al Consiglio, entro il 19 novembre 2013, in merito all’attuazione della presente direttiva e segnatamente:
a)
alla possibilità di estendere al trasporto per idrovie interne la semplificazione introdotta dalla presente direttiva;
b)
alla compatibilità del sistema di informazione fluviale con i sistemi elettronici di cui alla presente direttiva;
c)
ai progressi registrati in materia di armonizzazione e coordinamento delle formalità di dichiarazione ai sensi dell’articolo 3;
d)
alla possibilità di evitare o semplificare le formalità per le navi che sono entrate in un porto di un paese terzo o in una zona franca;
e)
ai dati disponibili sul traffico/la circolazione delle navi all’interno dell’Unione e/o le navi che entrano nei porti di un paese terzo o in zone franche.
La relazione è accompagnata, se del caso, da una proposta legislativa.
Articolo 16
Abrogazione della direttiva 2002/6/CE
La direttiva 2002/6/CE è abrogata a decorrere dal 19 maggio 2012. I riferimenti alla direttiva abrogata si intendono fatti alla presente direttiva.
Articolo 17
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Strasburgo, addì 20 ottobre 2010.