РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 5 април 2011 година
относно мерки C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 и N 19/10), приведени в действие от нидерландската държава в полза на ABN AMRO Group NV (създадено в резултат на сливане между Fortis Bank Nederland и ABN AMRO N)
(нотифицирано под номер C(2011) 2114)
(само текстът на английски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/823/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си (1) в съответствие с член 108, параграф 2 от Договора и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби Fortis Bank Nederland („FBN“) (а именно нидерландското банково дъщерно дружество на финансовото холдингово дружество Fortis SA/NV (2)), включително активите на ABN AMRO Holding, които са собственост на FBN („ABN AMRO N“) за сумата от 12,8 млрд. EUR. В рамките на същата сделка нидерландската държава също така замени Fortis Bank SA/NV, белгийското банково дъщерно дружество на Fortis SA/NV, в качеството си на кредитор по заеми, отпуснати на FBN с номинална стойност 16,1 млрд. EUR (3). Нидерландската държава също така предостави на FBN механизъм за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR и се споразумя да обезщети Fortis SA/NV за разходи и задължения, които произтичат от споразумението между акционерите в консорциума („САК“). В САК се описват правата и задълженията на трите финансови институции (Fortis SA/NV, Banco Santander и Royal Bank of Scotland („RBS“) или трите „участника в консорциума“), които съвместно са участвали в търг за ABN AMRO Holding посредством новосъздаденото правно образувание „RFS Holdings“. На 7 октомври 2008 г. нидерландската държава уведоми Комисията за своите мерки от 3 октомври 2008 г. (а именно придобиването на FBN за сумата от 12,8 млрд. EUR, новацията на дългосрочните заеми с номинална стойност 16,1 млрд. EUR и механизма за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR, наричани по-долу „интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г.“) като мерки, които не представляват държавна помощ, за да получи правна сигурност по отношение на тези мерки. Тъй като мерките вече са били приведени в действие, Комисията регистрира делото като NN-дело (тоест NN53b/08).
(2)
По време на преговорите, довели до придобиването на FBN на 3 октомври 2008 г., нидерландската държава се позова на външния доклад за оценка, изготвен от […] (4), копие от който беше изпратено на Комисията на 15 октомври 2008 г.
(3)
С писмо от 30 октомври 2008 г. Комисията уведоми нидерландското министерство на финансите за своето предварително становище, че мерките от 3 октомври 2008 г. изглежда представляват държавна помощ, предоставена на FBN. На 20 ноември 2008 г. беше проведена среща между службите на Комисията и нидерландската държава.
(4)
На 21 ноември 2008 г. нидерландската държава взе официално решение да не отделя FBN от ABN AMRO N, а вместо това да се стреми към сливане на двете дружества („сливането“) съгласно по-ранните планове на Fortis SA/NV.
(5)
На 3 декември 2008 г. Комисията взе решение (5) („решението от 3 декември 2008 г.“), в което мерките, взети от нидерландската държава на 3 октомври 2008 г. в полза на Fortis Bank SA/NV, се обявяват за съвместима с общия пазар държавна помощ. При все това в съображение 4 от това решение изрично се посочва, че Комисията ще прецени в рамките на отделна процедура дали приложените мерки от 3 октомври 2008 г. също са включвали помощ, предоставена на FBN.
(6)
На 17 декември 2008 г. нидерландската държава уведоми Комисията за намерението си да придобие ABN AMRO N от FBN за 6,5 млрд. EUR. Придобиването се извърши на 24 декември 2008 г. На 2 февруари 2008 г. нидерландските власти уведомиха Комисията, че придобиването е мярка, която не представлява държавна помощ, с цел получаване на правна сигурност.
(7)
На 24 декември 2008 г. RBS, Banco Santander и нидерландската държава подписаха изменение към САК, с което нидерландската държава замени Fortis SA/NV в САК.
(8)
На 6 март 2009 г. нидерландската държава изпрати на Комисията доклад от комплексната проверка (6) за придобитото предприятие, който бе изготвен от […] по искане на нидерландската държава.
(9)
С решение от 8 април 2009 г. („решението от 8 април 2009 г.“) Комисията стартира процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от договора под дело номер C11/09 (ex-NN53b/08) по отношение на предполагаема помощ, предоставена на FBN и ABN AMRO N.
(10)
На 6 май 2009 г. Комисията получи писмена жалба от Van Lanschot Bank („жалбоподателят“), нидерландски конкурент на FBN и ABN AMRO N. Тази жалба бе препратена от Комисията на нидерландската държава на 22 юли 2009 г., като с нея бе поискано представянето на мнения. Нидерландската държава поиска удължаване на крайния срок до 20 август 2009 г. и изпрати подробен отговор на жалбоподателя на 22 септември 2009 г. Жалбоподателят предостави допълнителна информация с писма от 21 август 2009 г. и 28 август 2009 г. Тези писма бяха препратени на нидерландската държава на 23 септември 2009 г., а нидерландската държава отговори на 29 октомври 2009 г.
(11)
На 15 май 2009 г. нидерландската държава изпрати писмо на Комисията, с което отговори на редица въпроси, повдигнати в решението от 8 април 2009 г. Подробен отговор по същество - за който нидерландската държава поиска повече време - беше изпратен на Комисията на 11 август 2009 г.
(12)
В неофициален документ, изпратен на 15 юни 2009 г., и по време на последваща среща с Комисията на 16 юни 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията за намерението си да приведе в действие план за рекапитализация на стойност 2,5 млрд. EUR, който дава възможност на ABN AMRO N да се отдели от дружеството-майка ABN AMRO Bank (7). По време на тази среща нидерландската държава подчерта, че след първото вливане на капитал в размер на 2,5 млрд. EUR ще бъдат необходими допълнителни мерки, които засега не могат да бъдат количествено изразени.
(13)
В решението от 8 април 2009 г. Комисията прикани нидерландския финансов надзорен орган („DNB“) да изрази мнението си относно надеждността на FBN и съответно на ABN AMRO N. Комисията получи изисканата информация относно FBN чрез писмо от 18 юни 2009 г. и актуализация на тази информация на 5 януари 2010 г. Освен това нидерландската държава препрати писмо от DNB относно ABN AMRO N на 20 януари 2010 г.
(14)
На 6 юли 2009 г. ABN AMRO Bank - дружеството-майка на ABN AMRO N - изпрати писмо до Комисията, в което изрази мнение относно решението от 8 април 2009 г. Това писмо беше препратено на нидерландската държава на 22 юли 2009 г., а нидерландската държава отговори на 22 септември 2009 г.
(15)
На 9 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията, че FBN е възстановило всички краткосрочни финансови средства, които е получило от нидерландската държава в рамките на механизма за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR от 3 октомври 2008 г.
(16)
На 15 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията за плановете на FBN за придобиване на Fortis Clearing Americas („FCA“) от Fortis Bank SA/NV.
(17)
На 17 юли 2009 г. нидерландската държава направи официално уведомление за план с мерки за рекапитализация на стойност 2,5 млрд. EUR (8), които представляват суап за кредитно неизпълнение („CDS“) с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR („инструментът за освобождаване на капитал“ или „CRI“) и задължителна конвертируема облигация с фиксиран падеж („MCS“) в размер на 800 млн. EUR. Първоначално мерките бяха регистрирани под дело номер N429/09, но тъй като те бяха приведени в действие преди Комисията да е взела решение относно тях, делото беше преместено от регистъра на помощите, за които е постъпило уведомление, в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление (под номер NN 2/10).
(18)
На 10 септември 2009 г. нидерландската държава изпрати неофициален документ на Комисията с актуална информация за процеса на разделяне и сведения, че допълнителните мерки за държавна помощ (които не са количествено изразени) ще бъдат неизбежни.
(19)
По време на среща с Комисията, проведена на 9 ноември 2009 г., нидерландската държава посочи, че FBN и ABN AMRO N ще се нуждаят от допълнителни мерки на стойност 4,39 млрд. EUR, като по този начин общият размер на мерките (включително мерките, за които е постъпило уведомление на 17 юли 2009 г.) ще стане 6,89 млрд. EUR. По-подробна информация за мерките беше представена в допълнение от 10 ноември 2009 г. към неофициалния документ от 10 септември 2009 г., както и в допълнителна обяснителна бележка от 13 ноември 2009 г.
(20)
На 26 ноември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията доклад на […], в който се изразява мнение относно сделката от 24 декември 2008 г. Мнението също така съдържа материал с контекстуална информация, разясняващ […].
(21)
На 4 декември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията първа версия (9) на план за преструктуриране на група ABN AMRO („планът за преструктуриране от декември 2009 г.“), новото образувание, което се получи в резултат от сливането на FBN и ABN AMRO N. В този план се описва стратегията на новото образувание и също така се посочват финансови прогнози за базов сценарий.
(22)
На 14 януари 2010 г. нидерландската държава направи официално уведомление за новите мерки за държавна помощ в размер на 4,39 млрд. EUR в допълнение към мерките, за които вече е било направено уведомление през юли 2009 г. Комисията регистрира новите мерки под номер N19/10.
(23)
С решение от 5 февруари 2010 г. („решението от 5 февруари 2010 г.“) Комисията реши да удължи процедурата по разследване C11/09, така че да включи мерките, регистрирани под номера NN2/10 и N19/10. В това решение Комисията временно одобри тези мерки като мерки за помощ за оздравяване до 31 юли 2010 г. Нидерландската държава изпрати на Комисията писмо, съдържащо ангажимент за забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените, приложим до края на 2010 г.
(24)
На 23 март 2010 г. Комисията получи отговор от нидерландската държава - която поиска удължаване на крайния срок - във връзка с решението от 5 февруари 2010 г. Освен това нидерландската държава предостави допълнителна информация относно плана за преструктуриране от декември 2009 г. на новата група ABN AMRO, inter alia с финансови прогнози за най-лош възможен сценарий.
(25)
Комисията зададе допълнителни въпроси на 8 април 2010 г., на които беше даден отговор на 7 май 2010 г. Нидерландската държава също така предостави на Комисията допълнителна информация относно кръстосаните задължения, които са резултат от прилагането на компенсация за сливането (10) на 26 май 2010 г. На същия ден Комисията изпрати писмо по електронна поща с последващи въпроси, на които беше даден отговор на 9 юни 2010 г.
(26)
На 20 юли 2010 г. нидерландската държава поиска от Комисията да удължи срока на временното одобрение на мерките за помощ за оздравяване, регистрирани под номера NN2/2010 и N19/2010. Нидерландската държава също така изпрати писмо за удължаване на срока на ангажимента за забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените до по-ранната от датите 30 юни 2011 г. или датата на приемането на окончателното решение на Комисията.
(27)
На 30 юли 2010 г. Комисията реши да удължи срока на временното одобрение на мерките за помощ за оздравяване, регистрирани под номера NN2/10 и N19/10 до датата на приключване на разследване C11/09 на Комисията.
(28)
На 20 август 2010 г. нидерландската държава изпрати на Комисията документ, в който тя разяснява подробно своята стратегия за излизане.
(29)
На 5 октомври 2010 г. нидерландската държава предостави бизнес план за отдела за частен собствен капитал на група ABN AMRO. Подобен план за отдел „Електроенергия, стоки и транспорт“ на група ABN AMRO беше изпратен на Комисията на 10 януари 2010 г.
(30)
На 15 октомври 2010 г. група ABN AMRO обяви, че ще се възползва от своята кол опция с цел прекратяване на инструмента за освобождаване на капитал, считано от 31 октомври 2010 г.
(31)
На 8 ноември 2010 г. нидерландската държава изпрати актуална версия („планът за преструктуриране от ноември 2010 г.“) - от 29 октомври 2010 г. - на плана за преструктуриране на група ABN AMRO от 4 декември 2009 г. На 10 януари 2011 г. нидерландската държава изпрати документ, в който се разяснява как групата ABN AMRO е актуализирала прогнозите от 8 ноември 2010 г. в сравнение с първоначалните прогнози от 4 декември 2009 г.
(32)
По време на процедурата многократно бяха осъществени обмен на информация, телеконференции и срещи между представителите на нидерландската държава, ABN AMRO N и FBN и Европейската комисия.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОЛУЧАТЕЛИТЕ И МЕРКИТЕ
2.1. Създаване на група ABN AMRO
(33)
През пролетта на 2007 г. участниците в консорциума създадоха ново правно образувание „RFS Holdings“ с цел придобиване на ABN AMRO Holding.
(34)
Участниците в консорциума възнамеряваха да разделят ABN AMRO Holding на три части, като договореностите за осъществяване на процеса на разделяне бяха изложени в „САК“.
(35)
С оглед да улеснят разделянето участниците в консорциума създадоха т.нар. „проследяващи дялови участия“, представляващи икономическата собственост върху предприятията, която се приписва на всеки участник в консорциума. В резултат на това RBS, Banco Santander и Fortis SA/NV станаха икономическите (11) собственици съответно на т.нар. дялово участие R, дялово участие S и дялово участие N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ и „ABN AMRO N“).
(36)
В състава на ABN AMRO R се включваха inter alia бизнес единицата („БЕ“) „Глобален бизнес и пазари“, БЕ „Азия“, БЕ „Глобални транзакционни услуги“ и международната мрежа, докато в състава на ABN AMRO S се включваха inter alia БЕ „Латинска Америка“ и БЕ „Antonveneta“ (Италия).
(37)
ABN AMRO N включваше в състава си БЕ „Нидерландия“ и БЕ „Частно банкиране“, както и International Diamond и Jewelry Group.
(38)
Елементите, които не бяха разпределени между отделните участници в консорциума, бяха обединени в т.нар. дялово участие ABN AMRO Z („ABN AMRO Z“), което остана отговорно например за функциите на централен офис. Всеки участник в консорциума притежаваше пропорционален дял (12) в ABN AMRO Z.
(39)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN от Fortis Bank SA/NV срещу сумата от 12,8 млрд. EUR. В резултат от това придобиване нидерландската държава също така стана непряк собственик на ABN AMRO N, тъй като FBN беше законният собственик на ABN AMRO N в рамките на Fortis Bank SA/NV. На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава също така се ангажира да обезщети Fortis SA/NV за всички разноски, които Fortis SA/NV ще понесе като последица от своето продължаващо участие като страна по САК. На 24 декември 2008 г. RBS, Banco Santander и нидерландската държава подписаха изменение към САК, с което нидерландската държава замени Fortis SA/NV в САК.
(40)
На 24 декември 2008 г. нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN за сумата от 6,5 млрд. EUR, като по този начин стана пряк собственик на ABN AMRO N. Преди това придобиване нидерландската държава контролираше непряко ABN AMRO N чрез FBN.
(41)
Схема 1:
Разделяне на ABN AMRO N
(42)
На 21 ноември 2008 г. нидерландската държава взе решение да слее ABN AMRO N и FBN (което беше неизпълненото намерение на Fortis SA/NV). Сливането можеше да бъде извършено веднага след отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank, неговото дружество-майка. Като първа стъпка дейностите на ABN AMRO N бяха прехвърлени към ново правно образувание в рамките на ABN AMRO Bank, което беше именувано ABN AMRO II.
(43)
На 6 февруари 2010 г. дружество ABN AMRO II беше отделено, както е описано в съображение 41, и преименувано на ABN AMRO Bank. Същевременно правното образувание, известно преди като ABN AMRO Bank, беше преименувано на „The Royal Bank of Scotland NV“ („RBS NV“) (виж схемата по-горе).
(44)
Преди новото образувание ABN AMRO Bank да може да се слее с FBN, то първо трябваше да приложи компенсация за сливането. Когато през 2007 г. Fortis SA/NV придоби ABN AMRO N, Комисията заключи (13) („решението за сливане“), че сливането между ABN AMRO N и FBN ще доведе до проблеми с концентрацията на нидерландския банков пазар, по-специално в сегментите на търговското банкиране и факторинга.
(45)
За да отстрани тези проблеми с концентрацията, Fortis SA/NV се ангажира да продаде редица свои дейности (тоест подразделението за факторинг IFN и дейностите по търговско банкиране на „New HBU“) на Deutsche Bank. Когато на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN и ABN AMRO N, Fortis SA/NV все още не беше приключило планираната продажба на New HBU и IFN на Deutsche Bank. Веднага след като нидерландската държава реши да продължи с осъществяването на сливането между FBN и ABN AMRO N, тя поднови преговорите с Deutsche Bank (14). Продажбата на New HBU и IFN на Deutsche Bank приключи на 1 април 2010 г.
(46)
New HBU притежаваше активи на обща стойност от [10 - 20] млрд. EUR и в него работеха около [1 000 - 1 500] наети лица, изразени в еквивалент на пълно работно време („ЕПРВ“). New HBU включваше в състава си Hollandsche Bank Unie („HBU“) (търговска банка, собственост на ABN AMRO N), някои отдели за продажби на ABN AMRO (13 от общо 78) и някои звена за корпоративни клиенти на ABN AMRO (2 от общо 5).
(47)
ABN AMRO Bank и FBN се сляха официално, за да образуват група ABN AMRO на 1 юли 2010 г., както е описано в схема 2, която е част от съображение 49.
(48)
Нидерландската държава прехвърли управлението на своя дял в ABN AMRO Z на новото дружество ABN AMRO Bank, тъй като не искаше да отделя ресурси за ежедневното управление на това дялово участие. Независимо от това нидерландската държава остана законният собственик на ABN AMRO Z и има право да се възползва от всички потенциални печалби и също така носи отговорност за всички потенциални загуби на ABN AMRO Z (15).
(49)
Схема 2:
Създаване на група ABN AMRO
2.2. Бенефициери
2.2.1. Икономически дейности на ABN AMRO N и ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N - самостоятелно третата най-голяма банка в Нидерландия след Rabobank и ING - се състои от БЕ „Нидерландия“ и БЕ „Частно банкиране“.
(51)
Първата бизнес единица, БЕ „Нидерландия“, предлага услуги за банкиране на дребно и търговско банкиране чрез клонова мрежа от 510 банкови учреждения и 78 консултантски клонове, както и чрез алтернативни канали като интернет, ATM (16) и телефонни центрове. БЕ „Нидерландия“ е наела на работа приблизително 19 000 лица, изразени в ЕПРВ.
(52)
В областта на банкирането на дребно БЕ „Нидерландия“ има силни специални привилегии сред клиентите в сегмента на „масовите продажби на дребно“ (повече от [3,5 - 5] млн. клиенти) и „банкирането за преференциални клиенти“ (повече от [250 000 - 420 000] клиенти) (17), на които тя предлага широка гама от продукти (каквито са спестовните продукти, инвестиционните продукти, ипотеките, застраховките, заемите по кредитни карти и плащанията).
(53)
В областта на търговското банкиране ABN AMRO N обслужва [300 000 - 400 000] клиенти, които са МСП (18), и [9 000 - 21 000] по-големи корпоративни клиенти (макар че съгласно условията на САК по-големите клиенти на ABN AMRO Bank бяха приписани на RBS) с широка гама от продукти (например кредити, управление на плащания и парични операции, спестовни продукти, управление на касови операции, управление на риск и застраховки, комплексни финансови решения и продукти, лизинг и факторинг).
(54)
Втората бизнес единица, БЕ „Частно банкиране“, е насочена към лица с нетни инвестиционни активи в размер на повече от 1 млн. EUR с различни продукти за управление на активите и планиране на имуществото. БЕ „Частно банкиране“ е изградила добре развита мрежа чрез органичен растеж в Нидерландия и Франция, както и чрез придобивания в Германия (Delbrück Bethmann Maffei) и Белгия (Bank Corluy). БЕ „Частно банкиране“ също така включва френското застрахователно предприятие Neuflize Vie.
(55)
Сред предприятията, придобити от нидерландската държава на 3 октомври 2008 г., се включва и International Diamond and Jewelry Group, подразделение, насочено към дружества, участващи в производството на бижута и търговията с диаманти.
(56)
ABN AMRO Z не съдържа оперативни активи, но включва inter alia данъчни активи, редица дялови участия (наред с другите в Saudi Hollandi Bank) и останалия портфейл за частен капитал. Що се отнася до задълженията, имаше разпоредба за уреждане на задълженията по отношение на Министерството на правосъдието на САЩ, други разпоредби (частично свързани с персонала) и междуфирмено финансиране на активите на дружеството. Както беше посочено в бележка под линия 11, делът, притежаван от нидерландската държава, представлява 33,81 % от ABN AMRO Z.
(57)
В таблица 1 по-долу са обобщени редица проформа ключови финансови данни за ABN AMRO N:
Таблица 1
Ключови финансови данни ABN AMRO N (в млн. EUR)
2008 г.
2009 г.
Общо приходи от дейността (19)
5 189
4 899
Нетна печалба
471
(117)
Възвращаемост на собствения капитал
6,7 %
-2,7 %
Съотношение разход-приход
73 %
77,5 %
Общо активи
183 539
202 084
Общо собствен капитал
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Съотношение от първи ред
9,4 %
10,2 % (23)
Съотношение на общия капитал или съотношение на Банката за международни разплащания (БМР)
12,6 %
14,8 %
Стабилност на финансирането/неликвидни активи
107 %
110 %
Източник: ABN AMRO Bank NV, Годишен преглед 2009 г., консолидиране на предишно ABN AMRO Z и частен собствен капитал, включително New HBU.
(58)
За 2009 финансова година ABN AMRO N отчете загуба от 117 млн. EUR. Загубата се дължеше на по-високите обезценки на заемите, натиска върху лихвените маржове, по-високите такси, свързани с нидерландската схема за гарантиране на депозити и разходите за разделяне и за интегриране (24). Ако се изключат разходите за разделяне и за интегриране, ABN AMRO N би отчела малка нетна печалба за 2009 г. в размер на 52 млн. EUR.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Самостоятелно FBN беше четвъртата най-голяма банка на нидерландския пазар (след Rabobank, ING и ABN AMRO N, но преди SNS REAAL).
(60)
Нидерландската държава (и преди това Fortis SA/NV) пряко притежава 92,6 % от FBN, като структурата за инвестиции Fortis FBN(H) Preferred Investments BV притежава оставащия дял от 7,4 % под формата на преференциални акции. Нидерландската държава притежава 70 % от акциите в тази структура за инвестиции, като оставащите 30 % се притежават от няколко на брой частни инвеститори (25). Притежаваните от частни инвеститори преференциални акции са с номинална стойност 210 млн. EUR и (некумулативен) дивидент в размер на 5,85 % (26).
(61)
Дейностите на FBN са подразделени на три сегмента - банкиране на дребно, частно банкиране и банкиране за стопански субекти.
(62)
Дейностите в областта на банкирането на дребно включват традиционните дейности по банкиране на дребно (с мрежа от 157 клона, [2 - 3] млн. индивидуални клиенти и [20 000 - 60 000] клиенти, които са МСП) и също така Directbank (която предлага ипотечни решения чрез посредници) и продуктите в областта на потребителското кредитиране и разплащателните карти, предлагани съответно от Alfam и ICS.
(63)
Частното банкиране е развито най-вече под търговското наименование Fortis Mees Pierson и предлага услуги по управление на благосъстоянието (планиране на имуществото, инвестиране, предоставяне на заеми и застраховане) на сегментирана основа на [15 000 - 40 000] клиенти в цяла Нидерландия.
(64)
В рамките на бизнес единицата „Банкиране за стопански субекти“ на FBN има седем различни подразделения. В подразделението „Търговско банкиране“ (1) FBN има 23 бизнес центъра, предлагащи множество продукти на дружества с оборот до 250 млн. EUR. Дружества с оборот над 250 млн. EUR и публичният сектор се обслужват от друго подразделение - „Корпоративно и публично банкиране“ (2). Съществуват и подразделения „Инвестиционно банкиране“ (3) (27), „Специализирани финансови услуги“ (4) (28), „Електроенергия, стоки и транспорт“ (5), „Глобални пазари и институционално банкиране“ (6) (29) и „Клирингови средства и попечителство“ (7) (30).
(65)
В таблица 2 по-долу са обобщени редица ключови финансови данни за FBN:
Таблица 2
Основни финансови данни за FBN
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г. (31)
2009 г.
Общо приходи от дейността
3 473
3 553
3 096
2 171
Нетна печалба
1 157
1 296
-18 486
406
Възвращаемост на капитала (обичайна) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Съотношение разход-приход
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Общо активи
209 749
272 378
184 203
189 785
Общо собствен капитал
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Съотношение от първи ред
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Съотношение на общия капитал
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Съотношение заем-депозит
167 %
237 %
208 %
Източник: Годишни доклади на FBN 2008/2009 г.
(66)
През 2008 г. FBN понесе загуба в размер на 18,5 млрд. EUR, но тази загуба беше до голяма степен свързана с извънредни елементи. Дружеството беше задължено да отчете нетна загуба в размер на 16,8 млрд. EUR по отношение на дела си в RFS Holdings и продажбата му и също така претърпя обезценка в размер на 922 млн. EUR (след данъчно облагане) в подразделението си Prime Fund Solutions поради измамата на Мадоф (34). Нетната базова печалба, с изключение на тези елементи, беше в размер на 604 млн. EUR, като беше почти изцяло реализирана през първата половина на 2008 г.
(67)
През 2009 г. FBN реализира нетна печалба в размер на 406 млн. EUR, подпомогната от две извънредни печалби (паричен сетълмент в размер на 362,5 млн. EUR с Fortis Capital Company) и възстановяване на провизии във връзка с Мадоф в размер на 16 млн. EUR. Нетната базова печалба намаля на 27 млн. EUR (35) (от 604 млн. EUR през 2008 г.).
2.2.3. Група ABN AMRO
(68)
На 1 юли 2010 г. група ABN AMRO, която беше създадена след сливането на FBN и ABN AMRO Bank (т.е. дейностите на ABN AMRO N), групира всички дейности на FBN и ABN AMRO N в две отделни бизнес единици: „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. През 2008 г. групата реализира проформа приходи от дейността в размер на 7,15 млрд. EUR и проформа активи на обща стойност 360 млрд. EUR. В съответствие с последните данни (36) група ABN AMRO има общ капитал в размер на 11,7 млрд. EUR съгласно МСФО (37).
(69)
Група ABN AMRO е добре диверсифицирана с приходи от дейността в размер на 4,2 млрд. EUR в „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и приходи от дейността в размер на 2,8 млрд. EUR в „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. От географска гледна точка по-голямата част от приходите на група ABN AMRO (а именно [65 - 95] % от общата стойност на приходите) са с произход от Нидерландия.
(70)
В „Банкиране на дребно и частно банкиране“ интегрираната група ABN AMRO има пазарни дялове в размер на [15 - 20] % и [15 - 20] % (38) съответно в сегмента на „масовите продажби на дребно“ и сегмента на „банкирането за преференциални клиенти“ (39), което я прави трета по размер на нидерландския банков пазар по отношение на пазарния дял. В частното банкиране (с търговското наименование ABN AMRO Mees Pierson) група ABN AMRO безспорно е най-голямата на нидерландския пазар с пазарен дял от приблизително [30 - 40] % (40). В „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“ пазарният дял на група ABN AMRO е около [15 - 25] % (41).
(71)
Група ABN AMRO вече не включва New HBU и факторинг дейностите на IFN, които бяха продадени в рамките на компенсацията за сливането на 1 април 2010 г.
(72)
Като част от процеса на преструктуриране, две малки подразделения на FBN (а именно Intertrust и Prime Fund Solutions („PFS“)) също бяха продадени и вече не са част от група ABN AMRO.
(73)
През септември 2009 г. FBN (и неговия партньор Banque Générale du Luxembourg („BGL“) (42) продаде Intertrust на Waterland - дружество, специализирано в областта на частния собствен капитал. Intertrust е една от най-големите компании в областта на доверителното и корпоративното управление в световен мащаб. В нея са наети 1 000 експерта в 19 държави, а приходите от дейността и RWA са съответно в размер на […] млн. EUR и […] млн. EUR.
(74)
През май 2010 г. FBN също така обяви продажбата на PFS на Credit Suisse. PFS предоставя услуги по финансиране на алтернативния отрасъл за управление на активи, включително например услуги по управление, банкиране, попечителство и финансиране. Неговите клиенти варират от малки специализирани дружества за управление на активи до големи институции в световен мащаб като пенсионни фондове и държавни инвестиционни фондове. PFS беше отговорно за провизията от 922 млн. EUR след данъчно облагане във връзка с измамата на Мадоф, която FBN регистрира през 2008 г. PFS има приходи в размер на […] млн. EUR и RWA в размер на […] млн. EUR.
(75)
На 4 март 2011 г. група ABN AMRO публикува резултатите си за 2010 данъчна година, които показаха нетна загуба от 414 млн. EUR. Като се изключат разходите за разделяне и за интегриране, група ABN AMRO отчете базова печалба в размер на 1 077 млн. EUR. Към 31 декември 2010 г. основното съотношение от първи ред, съотношението от първи ред и съотношението на общия капитал на група ABN AMRO бяха съответно 10,4 %, 12,8 % и 16,6 %. В консултация с нидерландската държава група ABN AMRO създаде дивидентна политика, насочена към изплащането на дивиденти в размер на 40 % от отчетената годишна печалба.
2.3. Описание на плана за преструктуриране от декември 2009 г. и на актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г.
(76)
На 4 декември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията плана за преструктуриране от декември 2009 г. През март 2010 г. беше предоставена допълнителна информация (43). Сливането на FBN и ABN AMRO N е в центъра на бизнес концепцията, разработена в плана за преструктуриране от декември 2009 г. Група ABN AMRO, новата банка, възникваща в резултат на плана за преструктуриране от декември 2009 г., ще бъде насочена към средния пазарен сегмент в Нидерландия (44) и ще бъде активна в „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“.
(77)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. се основава на констатацията, че капиталовите нужди не са били свързани с базовите резултати на FBN и ABN AMRO N, а по-скоро с необходимостта от финансиране на съответното им разделяне от техните дружества-майки и предварителните разходи за интегриране при сливането.
(78)
В един съпоставителен сценарий без наличието на държавна помощ в плана за преструктуриране от декември 2009 г. се отчита, че без координираните усилия на правителствата от Бенелюкс Fortis SA/NV би претърпяло срив, което също би повлякло надолу FBN и ABN AMRO N.
(79)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа финансови прогнози за периода 2009-2012 г. с разбивка в следните подразделения: „Банкиране на дребно“, „Частно банкиране (Нидерландия)“, „Частно банкиране (Международно)“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. Конкретно за 2012 г. група ABN AMRO също така изчисли потенциални данни за печалба, в които се изключват разходите за преход и се приема, че синергиите между разходите вече са отчетени за цялата година. Тези прогнози бяха предоставени за базов сценарий и за най-лош възможен сценарий.
(80)
На 8 ноември 2010 г. нидерландската държава актуализира финансовите прогнози за периода до 2012 г., съдържащи се в плана за преструктуриране от декември 2009 г., като включи допълнителни прогнози за 2013 г. в плана за преструктуриране от ноември 2010 г.
(81)
При базовия сценарий нидерландската държава изхожда от предположението, че обемът на дейността ще нарасне в съответствие с инфлацията. Предполага се, че разходите за персонала ще се увеличат с [1 - 6] % годишно, а другите разходи с по-умерен процент от [1 - 5] % годишно. Нидерландската държава също така предвижда, че провизиите за загуби по заеми на групата ABN AMRO ще започнат да намаляват в сравнение с високото ниво, отчетено през 2009 г.
(82)
При базовия сценарий в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. група ABN AMRO реализира отрицателен нетен резултат в размер на […] млн. EUR през 2010 г. преди да се върне към реализирането на печалби от 2011 г. нататък (т.е. печалба в размер на […] млн. EUR през 2011 г.).
(83)
През 2012 г. и 2013 г. се очаква, че нетните печалби на група ABN AMRO ще се увеличат съответно на […] млн. EUR и […] млн. EUR, като ще се трансформират във възвръщаемост на собствения капитал (Return on Equity - ROE) (45) в размер на около […] %. Подобряването на рентабилността на група ABN AMRO ще бъде резултат от по-добри приходи от дейността (които би трябвало да се възстановят на предишното равнище след отчетената през 2009 г. слаба стойност), програмата за намаляване на разходите, която бавно следва да доведе до понижаване на разходите с 1,1 млрд. EUR преди данъчно облагане годишно и до нормализиране на провизиите за загуби по заеми след отбелязаната през 2009 г. висока стойност. През 2013 г. съотношението разход-приход на група ABN AMRO се очаква да бъде […] %.
(84)
Базов сценарий
Таблица 3
2009 г. (действителни данни)
2010 г. (П (46))
2011 г. (П)
2012 г. (П)
2012 г. потенциални данни (П)
2013 г. (П)
Приход от дейността
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетни приходи от лихви
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетни приходи от такси и комисиони
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Други приходи
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността - обичайна стопанска дейност
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността - разходи за преход
- 310
[…]
[…]
[…]
Оперативен резултат
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Обезценки на заемите
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Печалба преди данъчно облагане
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Данъци и малцинствени участия
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетна печалба
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Базова нетна печалба
(ex разходи за преход)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
При най-лошия възможен сценарий в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. нидерландската държава изхожда от по-консервативни предположения, отколкото при базовия сценарий. Използвани са лихвени маржове, които са със 7,5 % по-ниски, отколкото при базовия сценарий, по-предпазливи прогнози за комисионите и таксите (растеж в размер на 4 % годишно за разлика от 7 % при базовия сценарий), по-ограничени синергии (въздействието на - […] млн. EUR върху печалбата за 2013 г.) и 15 % по-бавен темп на възстановяване на провизиите за загуби по заеми (въздействието на - […] млн. EUR върху печалбата за 2013 г.).
(86)
Въпреки че тези по-консервативни стойности биха довели до по-ниски резултати, група ABN AMRO все още би била в състояние да отчете печалба. При най-лошия възможен сценарий се предвижда базова нетна печалба в размер на […] млн. EUR и […] млн. EUR съответно за 2012 г. и 2013 г. (в сравнение със съответно […] млн. EUR и […] млн. EUR при базовия сценарий).
(87)
В плана си за преструктуриране от декември 2009 г. нидерландската държава също така засяга своята стратегия за излизане, като подчертава, че тя не възнамерява да остане дългосрочен инвеститор в група ABN AMRO.
(88)
С писмо от 20 август 2010 г. нидерландската държава предостави на Комисията по-подробна информация относно своята стратегия за излизане. Нидерландската държава обясни, че обмисля предлагане под формата на първично публично предлагане (IPO) (47), но си запазва отворени и други възможности, като например частна продажба на инвеститор или участник на пазара. В писмото си от 20 август 2010 г. нидерландската държава посочва, че първи дял в размер на между [0 - 50] - [10 - 60] % би могъл да бъде предложен за IPO най-рано през […], последван от вторично предлагане на други [0 - 50] - [10 - 60] % през 2015 г. Нидерландската държава иска да си възвърне обратно първоначалната инвестиция, увеличена с разходите за финансирането ѝ в размер на [2 - 5] %. Намерението на нидерландската държава е да намали дела си в група ABN AMRO на максимум [25 - 65] %, за предпочитане преди края на [2014 - 2018 г.]. Нидерландската държава изцяло се ангажира с пълно излизане от групата в крайна сметка. Окончателното решение относно IPO е оставено на нидерландския министър на финансите и ще зависи от пазарните обстоятелства, „готовността за IPO“ на група ABN AMRO и очакваните постъпления. На 24 януари 2011 г. нидерландското правителство също така представи публично своята стратегия за излизане (48).
(89)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. (както и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г.) показват, че - след прилагането на всички мерки за държавна помощ - група ABN AMRO е достатъчно капитализирана. През периода на преструктуриране предвижданите съотношения от първи ред следва стабилно да се задържат над […] % между 2009 г. и 2012 г. и да се увеличат допълнително на […] % през 2013 г.
(90)
В плана си за преструктуриране от декември 2009 г. нидерландската държава обяснява, че група ABN AMRO вече е продала редица предприятия. Освен продажбата на New HBU и IFN по време на процеса на компенсация за сливането, ABN AMRO N и FBN също така са продали Intertrust и PFS.
(91)
В сравнение с група ABN AMRO, Intertrust и PFS съвместно представляват [0 - 5] %, [0 - 5] % и [0 - 5] % съответно по отношение на предвижданите общи приходи от дейността, разходи и RWA.
(92)
По време на процеса на преструктуриране FBN също така осъществи придобиване, за да коригира несъответствие, произтичащо от разделянето на Fortis SA/NV. FBN беше законният собственик на БЕ „Брокерски услуги и услуги по клиринг и попечителство“ и на всички офиси, свързани с тази дейност, с изключение на офиса в Чикаго, който остана част от Fortis Bank SA/NV. С оглед да се коригира това несъответствие, свързано с разделянето, FBN придоби клона в Чикаго на Fortis Clearing Americas от Fortis Bank SA/NV на 31 юли 2009 г. на цена от приблизително […] млн. USD.
2.4. Описание на мерките
(93)
За идентифициране на отделните мерки за държавна помощ Комисията използва в настоящото решение същите буквени кодове както в решението си от 5 февруари 2010 г.
2.4.1. Мерки, обхванати от решението от 8 април 2009 г.
(94)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN (включително и ABN AMRO N) от Fortis SA/NV срещу сумата от 12,8 млрд. EUR („мярка X“). Комисията не откри процедура по отношение на тази мярка, която като такава не е осигурила държавна помощ на FBN, дори и да е била част от сделка, с която на FBN да е била предоставена държавна помощ (виж съображение 32 от решението от 8 април 2009 г.).
(95)
По време на придобиването на FBN от нидерландската държава FBN в голяма степен е зависило от Fortis Bank SA/NV по отношение на своето финансиране. С оглед да се гарантира пълното разделяне на FBN от Fortis Bank SA/NV беше необходимо нидерландската държава да прекрати взаимоотношенията на финансиране между FBN и Fortis Bank SA/NV. За да прекрати съществуващите отношения, на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава предостави на FBN механизъм за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR („мярка Y1“). Този механизъм за ликвидност позволи на FBN да изплати на Fortis Bank SA/NV краткосрочните заеми в размер на 34 млрд. EUR. Освен това нидерландската държава замени Fortis Bank SA/NV като кредитор по дългосрочни заеми, отпуснати на FBN с номинална стойност в размер на 16,1 млрд. EUR при така наречената „новация“ („мярка Y2“) (49).
(96)
Механизмът за краткосрочна ликвидност, обхванат от мярка Y1, продължи да бъде в сила до края на юни 2009 г., Възнаграждението беше променяно няколко пъти докато тази мярка беше в сила. В периода между 6 октомври 2008 г. и 23 октомври 2008 г. нидерландската държава предостави на FBN краткосрочно финансиране при EONIA (50) (за овърнайт кредитиране с максимален размер от 5 млрд. EUR) или EURIBOR (51) (за по-дългосрочна ликвидност с максимален размер от 40 млрд. EUR) без никакъв допълнителен спред. След 23 октомври 2008 г. имаше кратък период (до 5 ноември 2008 г.), през който нидерландската държава прилагаше EONIA + 50 базисни пункта и EURIBOR + 50 базисни пункта. През този втори период този механизъм все още се прилагаше за суми с максимален размер от 5 млрд. EUR за овърнайт ликвидност и 40 млрд. EUR за по-дългосрочна ликвидност. В периода между 5 ноември 2008 г. и 1 март 2009 г. нидерландската държава промени възнаграждението на EONIA + 25 базисни пункта за овърнайт заеми, EURIBOR + 25 базисни пункта за заеми с падеж (52), по-малък от 3 месеца, и EURIBOR + 50 базисни пункта за заеми с падеж, по-голям от три месеца (53). След 1 март 2009 г. нидерландската държава разработи система от два етапа, с който да насърчи FBN да намали зависимостта си от държавата. Първият транш на финансиране (независимо от падежа) беше предоставен при EURIBOR + 25 базисни пункта, но след достигане на този праг FBN можеше да получи допълнителна ликвидност само при EURIBOR + 50 базисни пункта (54). Размерът на механизма за обща ликвидност и граничната сума на първия праг бяха постепенно намалени. На 9 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията, че FBN е изплатила всичките си краткосрочни заеми на държавата.
(97)
Дългосрочните заеми, поети чрез новация от нидерландската държава (мярка Y2), възлизаха на 16,1 млрд. EUR, включително 8,15 млрд. EUR капитал от втори ред (от които 3 млрд. EUR капитал от „горен“ втори ред) и 7,95 млрд. EUR заеми с първостепенен ранг.
(98)
На 24 декември 2008 г. нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN срещу сумата от 6,5 млрд. EUR („мярка Z“). Нидерландската държава не извърши плащане с парични средства в брой, а плати за закупуването чрез анулиране на дългосрочен дълг в размер на 6,5 млрд. EUR, който беше получен при интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. като част от мярка Y2. С други думи нидерландската държава се отказа от вземания в размер на 6,5 млрд. EUR от FBN като заплащане за ABN AMRO N (55).
2.4.2. Мерки, обхванати от решението от 5 февруари 2010 г.
(99)
Комисията беше уведомена през юли 2009 г. за някои от мерките, обхванати от решението от 5 февруари 2010 г. (56), а за останалите мерки беше уведомена през януари 2010 г. През юли 2009 г. нидерландската държава уведоми за инструмента за освобождаване на капитал или „CRI“ („мярка А“ с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR), задължителна конвертируема облигация с фиксиран падеж („MCS“) в размер на 500 млн. EUR („мярка Б1“) и втори транш на MCS в размер на 300 млн. EUR („мярка Б2“).
(100)
През януари 2010 г. нидерландската държава уведоми за допълнителни капиталови мерки на стойност 4,39 млрд. EUR. Нидерландската държава закупи допълнителни MCS инструменти в размер на 2,28 млрд. EUR, за да покрие допълнителните разходи за разделяне (780 млн. EUR, „мярка Б3“), недостига на капитал, породен от продажбата на New HBU (300 млн. EUR, „мярка Б4“), както и разходите за интегриране (1,2 млрд. EUR, „мярка Б5“). С оглед да приведе капитала от първи ред на FBN в съответствие с регулаторните изисквания, нидерландската държава също така конвертира 1,35 млрд. EUR от капитала от втори ред на FBN, който вече притежаваше, в капитал от първи ред („мярка В“). Нидерландската държава също така изплати на другите участници в консорциума 740 млн. EUR в брой („мярка Г“), както беше предвидено в САК, за да уреди задължения, произтичащи единствено в хода на процеса на разделяне. На последно място нидерландската държава също така предостави гаранция за кръстосаните задължения, породени от продажбата на New HBU („мярка Д“).
(101)
Нидерландското правителство продаде чрез CDS кредитна защита на нидерландски ипотечен портфейл на ABN AMRO N, представляващ около [30 - 80] % от общия портфейл жилищни кредити на ABN AMRO N. Тази мярка имаше ефекта на намаляване на претеглените спрямо риска активи на ABN AMRO N.
(102)
Като заплащане за кредитната защита нидерландската държава получаваше годишна такса от 51,5 базисни пункта (изчислена като процент от стойността на портфейла в началото на всеки референтен период).
(103)
Тази такса беше изчислена чрез използването на методиката за определяне на разходите в капиталово изражение. Нидерландската държава определи колко капитал може да освободи ABN AMRO N посредством инструмента за освобождаване на капитал (а именно 1,7 млрд. EUR въз основа на изискванията на Базел I, които все още се прилагаха по време на прилагането на споразумението за CRI), и след това изчисли възвръщаемост от 10 % върху това освобождаване на капитал (а именно 10 % от 1,7 млрд. EUR), което се равняваше на 51,5 базисни пункта от първоначалната стойност на портфейла в размер на 34,5 млрд. EUR.
(104)
Всяка година ABN AMRO N запазваше транш „първа загуба“ от 20 базисни пункта (изчислени като процент от първоначалната стойност на портфейла).
(105)
ABN AMRO N запазваше вертикална част в размер на 5 % от оставащия риск.
(106)
Ценообразуването на инструмента за кредитна защита не се коригира след като ABN AMRO N напълно прие капиталовите изисквания на Базел II, въпреки че ефектът на освобождаване на капитал, породен от CRI, щеше да бъде значително по-малък.
(107)
По принцип договорът за CDS имаше падеж от седем години, но ABN AMRO N имаше кол опции, позволяващи му да прекрати договора на редица предварително определени референтни дати (например октомври 2010 г., януари 2011 г. и януари 2012 г.) (57).
(108)
Съгласно САК тримата партньори в консорциума трябваше да гарантират, че ABN AMRO Z ще остане достатъчно капитализирано. В този контекст нидерландската държава трябваше да участва с 2,2 млрд. EUR по отношение на недостига на капитал на ABN AMRO Z. Целта на CRI беше да позволи на ABN AMRO N да участва в това участие от 2,2 млрд. EUR в ABN AMRO Z.
(109)
Нидерландската държава предпочете неконвенционалното решение за CRI пред традиционното увеличаване на капитала, тъй като преди разделянето то не би могло да обособи капиталовите вноски в ABN AMRO Bank. С други думи, тъй като ABN AMRO N не беше отделно юридическо лице, от евентуална капиталова инжекция в ABN AMRO Bank биха могли да се възползват и другите двама участници в консорциума. Този ход на действие би могъл да има сериозни последици, особено при сценариите с увеличени затруднения.
(110)
След разделянето ABN AMRO N стана отделно юридическо лице (новата ABN AMRO Bank). Нидерландската държава продължи да носи отговорност съгласно САК за запълването на капиталовия недостиг от 2,2 млрд. EUR на ABN AMRO Z. Нидерландската държава взе решение, че ABN AMRO N следва да използва парични средства в брой от MCS инструментите (а именно мярка Б3, доколкото тя се отнасяше до разумния марж от 500 млн. EUR и 1,2 млрд. EUR на мярка Б5), за да инжектира 1,7 млрд. EUR в ABN AMRO Z, като същевременно продължава да прилага CRI в новата ABN AMRO Bank за покриване на разумния марж от 500 млн. EUR и разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR.
(111)
На 15 октомври 2010 г. ABN AMRO Bank и нидерландската държава съобщиха, че прилагането на CRI ще бъде прекратено, считано от 30 октомври 2010 г. Действително, тъй като ABN AMRO Bank междувременно беше приложила изискванията на Базел II, привлекателността на и необходимостта от CRI намаля (58).
(112)
Тъй като CRI не беше достатъчен, за да се покрие целият капиталов недостиг в ABN AMRO Z в размер на 2,2 млрд. EUR, нидерландската държава предостави допълнителен капитал на ABN AMRO Bank чрез MCS.
(113)
Тази MCS беше категоризирана като хибриден капитал от първи ред с купон от 10 % и автоматично се конвертира в акции на ABN AMRO II по време на разделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank. От този момент нататък тя беше квалифицирана като основен капитал от първи ред. Конвертирането бе извършено по номинална стойност (59). Мярката позволи на ABN AMRO II (преименувано на ABN AMRO Bank) да участва с 500 млн. EUR в ABN AMRO Z.
(114)
С цел да се покрият разходите, свързани с разделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank, нидерландската държава закупи допълнителни MCS. През юли 2009 г. беше отправено уведомление за първия транш от около 300 млн. EUR (мярка Б2), а за останалите (а именно 780 млн. EUR) бе уведомено през януари 2010 г. (мярка Б3).
(115)
Цялата сума в размер на 1,08 млрд. EUR (а именно мерки Б2 и Б3 заедно) беше необходима за покриване на следните разходи:
-
480 млн. EUR за ясно определени разходи за разделяне;
-
90 млн. EUR за създаване на отдел „Парични пазари“; и
-
500 млн. EUR за осигуряване на разумен марж.
(116)
Нидерландската държава предостави допълнителна разбивка на разходите за разделяне, възлизащи на 480 млн. EUR. Те се отнасяха до излагането на кръстосани задължения ([0 - 200] млн. EUR), отмяната на договореностите за разпределение на риска ([0 - 200] млн. EUR), обратното изкупуване на секюритизирани облигации ([0 - 200] млн. EUR), прехвърлянето от ABN AMRO R на търговския пазарен риск на клиентите на ABN AMRO N ([0 - 200] млн. EUR), прекратяването на инструментите за освобождаване на капитал ([0 - 200] млн. EUR) и други разходи, свързани с разделянето и отмяната ([0 - 300] млн. EUR).
(117)
След разделянето от дружеството-майка ABN AMRO Bank, ABN AMRO II трябваше самостоятелно да създаде отдел „Парични пазари“, който струва 90 млн. EUR.
(118)
На последно място нидерландската държава инжектира още капитал в размер на 500 млн. EUR, за да се гарантира, че ABN AMRO N би могло да работи с известен марж над минималните регулаторни изисквания.
(119)
FBN и ABN AMRO N биха могли да се слеят само след решаването на проблемите с концентрацията, установени в решението за сливане. Поради това нидерландската държава реши да продаде New HBU и IFN на Deutsche Bank. Тази сделка обаче доведе до необходимост от допълнителен капитал в размер на 470 млн. EUR, с която ABN AMRO N не би могло да се справи самостоятелно. Нидерландската държава реши да помогне и инжектира 300 млн. EUR. под формата на MCS (60).
(120)
С оглед да се осъществи сливането ABN AMRO N и FBN (и след сливането - група ABN AMRO) трябваше да заплатят първоначалните разходи за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR (след данъчно облагане), свързани с разходите за съкращения, интегрирането на ИКТ платформи и преструктурирането на клоновата мрежа. Тъй като ABN AMRO N и FBN не бяха в състояние сами да финансират тези разходи, нидерландската държава реши да инжектира капитал под формата на MCS (61).
(121)
FBN бе задължено да увеличи капитала си от първи ред, след като DNB (62) беше посочил, че съществува капиталов недостиг от първи ред в размер на приблизително 1,26 млрд. EUR. След отделянето от неговото дружество-майка Fortis SA/NV, FBN също така трябваше да похарчи 90 млн. EUR за покриване на разходите за създаването на отдел „Ликвидност“, модели, свързани с Базел, лицензии и консултантски услуги.
(122)
Нидерландската държава предостави този допълнителен капитал чрез конвертирането на дълг от втори ред с номинална стойност 1,35 млрд. EUR в капитал от първи ред. Следователно сделката не включваше никакви нови парични средства в брой (63).
(123)
Когато участниците в консорциума договориха придобиването на ABN Amro Holding през 2007 г., те разбраха, че по онова време не всички факти са били известни. Поради това САК съдържаше редица общи принципи за уреждането на някои задължения за плащане, които биха станали ясни само по време на процес на разделяне. Конкретните суми произтичат от процес на договаряне, в който участваше нидерландската държава (а преди нея - Fortis SA/NV).
(124)
Общият размер от 740 млн. EUR се отнася до:
[…]
Тези изходящи парични потоци в известна степен се компенсират от факта, че нидерландското правителство получи […] от другите участници в консорциума, свързани с трудно възстановимите разходи.
(125)
Балансът на задълженията за плащане по отношение на другите участници в консорциума (а именно 740 млн. EUR) беше платен в брой, отчасти директно на другите участници в консорциума и отчасти на ABN AMRO Bank (сега RBS NV).
(126)
Дори и след продажбата на New HBU, ABN AMRO Bank (сега RBS NV) и ABN AMRO II (или неговите правоприемници) ще продължат да носят отговорност към кредиторите на New HBU, ако New HBU не е в състояние да изпълни задълженията си към своите кредитори. По същия начин New HBU ще трябва да поеме кръстосани задължения към кредиторите на ABN AMRO Bank и ABN AMRO II. Тъй като кръстосаните задължения произтичат от продажбата на New HBU, която беше резултат от решение на ABN AMRO II и неговите акционери, те носят отговорност и за намирането на решение. Предлаганото решение предполагаше, че нидерландската държава и Deutsche Bank (а именно купувачът на New HBU) са се договорили, че New HBU и ABN AMRO II взаимно ще се обезщетят за тези кръстосани задължения, като взаимно си предоставят обезпечение, така че да се намалят предизвиканите регулаторни капиталови изисквания до желаните 20 %. В резултат на това споразумение ABN AMRO II трябваше да предостави обезпечение на New HBU в размер до 950 млн. EUR (намаляващo с течение на времето с настъпването на падежа на базисните задължения) за задълженията на New HBU към ABN AMRO II и към ABN AMRO Bank (сега RBS NV). Тъй като ABN AMRO II не разполагаше със средствата за предоставяне на обезпечението, необходимо по отношение на задължението към ABN AMRO Bank (сега RBS NV), държавата предостави компенсация за изплатено обезщетение под формата на гаранция по дълга на ABN AMRO Bank (сега RBS NV).
(127)
Нидерландската държава оцени този риск, все едно е държавна гаранция върху подчинения дълг на ABN AMRO Bank (сега RBS NV). Ценообразуването - основано на препоръката на Европейската централна банка („ЕЦБ“) за рекапитализация (64) - беше определено на 200 базисни пункта плюс средния спред CDS (65).
(128)
В таблица 4 са обобщени мерките, оценени в настоящото решение. Колоната „Основание“ е същата като тази в таблица 1 в съображение (57) от решението от 5 февруари 2010 г. Както беше посочено в съображение 110, след разделянето на ABN AMRO N и ABN AMRO Bank на 6 февруари 2010 г. мерките и целите на мерките бяха променени. По-специално мярка А беше използвана от тази дата нататък за целите на мярка Б3 (доколкото се отнася до разумния марж) и мярка Б5 и обратното.
Таблица 4
Мерки за държавна подкрепа
Описание
Размер
(в млрд. EUR)
Основание
Правен субект, на който се предоставя мярката
Мерки, обхванати от решението от 8 април 2009 г.
Y1
Краткосрочно финансиране
45
FBN
Y2
Дългосрочно финансиране
16,1
FBN (за да се даде възможност за връщане на дълга към Fortis Bank SA/NV)
Z
Придобиване на ABN AMRO N
6,5
FBN (покупна цена, платена чрез опрощаване на задължение)
Капиталови мерки, за които е постъпило уведомление през юли 2009 г. и които са приведени в действие през юли/август 2009 г.
Мярка A
Инструмент за освобождаване на капитал
Защита чрез CDS върху портфейл от 34,5 млрд. EUR (с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR)
За попълване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) на датата на разделяне
Мярка Б1
MCS
0,5
Мярка Б2
MCS
0,3
Първи транш разходи за разделяне
ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) при разделянето
Допълнителни капиталови мерки, за които е постъпило уведомление през януари 2010 г.
Мярка Б3
MCS
0,78
Втори транш разходи за разделяне и разумен марж в размер на 0,5 млрд. EUR
967 млн. EUR платени на ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) при разделянето, като остатъкът е изплатен директно на ABN AMRO II
Мярка Б4
MCS
0,3
Въздействие върху капитала, произтичащо от продажбата на New HBU
Мярка Б5
MCS
1,2
Разходи за интегриране
Мярка В
Замяна на капитал от втори ред с базов собствен капитал
1,35
Недостиг на капитал от първи ред на равнище FBN
FBN
Мярка Г
Плащане в брой на партньорите в консорциума
0,74
Задължения за плащане, произтичащи от САК
Други партньори в консорциума/ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV)
Мярка Д
Гаранция за задължения в размер на 950 млн. EUR
0,95
Кръстосани задължения, произтичащи от продажбата на New HBU
ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank)
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
3.1. Основания за започване на процедурата, изложени в решението от 8 април 2009 г.
(129)
В решението от 8 април 2009 г. Комисията започна процедура, тъй като имаше основания да счита, че мерки Y1, Y2 и Z (66) представляват държавна помощ в полза на FBN и ABN AMRO N. Комисията счете, че тези мерки са дали възможност на FBN и ABN AMRO N да останат на пазара и да извършват своята стопанска дейност. Тя имаше основания да счита, че тези мерки предоставят селективно предимство на FBN и ABN AMRO N.
(130)
В съображения 29 и 30 от решението от 8 април 2009 г. Комисията отбеляза, че мерки X, Y1 и Y2 са част от един и същи договор за продажба, който има за цел да отдели FBN от Fortis SA/NV. В решението от 3 декември 2008 г. вече беше направено заключение, че при сключването на този договор на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава не е действала като нормален инвеститор в условията на пазарна икономика.
(131)
В съображение 33 от решението от 8 април 2009 г. Комисията заяви, че мярка Y1 изглежда предоставя предимство на FBN, тъй като то е получило финансиране в размер, какъвто не е могло да открие на пазарите, на които по това време е царял пълен безпорядък. Като отчита тези извънредни пазарни обстоятелства, Комисията също така изрази съмнение дали лихвените проценти, изисквани от нидерландската държава, биха били приемливи за частен инвеститор. Освен това Комисията отбеляза, че изглежда устойчивостта на новия доставчик на финансиране на FBN предоставя предимство на дружеството. FBN вече не е зависимо от дружество, изпитващо финансови затруднения и ограничения, свързани с ликвидността, каквото е Fortis SA/NV, а получава своето финансиране от нидерландската държава.
(132)
Комисията изрази съмнения дали мярка Y1 е съвместима със съобщението на Комисията „Прилагане на правила за държавна помощ към мерки, взети във връзка с финансовите институции в контекста на настоящата световна финансова криза“ („съобщението относно банковия сектор“) (67), тъй като тя не е нито пропорционална, нито ограничена до необходимия минимум. По-конкретни опасения бяха изразени в съображение 52 от решението от 8 април 2009 г. във връзка със съвместимостта на следните елементи: (1) възнаграждението, платено от FBN, (2) максималният период, през който FBN може да се възползва от финансирането, (3) максималният матуритет на въпросните инструменти и (4) размерът на механизма за ликвидност.
(133)
Освен това Комисията посочи, че мярка Y2 би могла да съдържа елементи на държавна помощ, ако към момента на придобиването Fortis Bank SA/NV се е намирало в положение, в което да изиска незабавно изплащане на дългосрочните заеми, в случай че собствеността на FBN се промени. Ако в действителност е била налице клауза за изплащане, свързана със собствеността, мярка Y2 е дала възможност на FBN да се възползва от дългосрочни заеми при предкризисни лихвени проценти. Мярка Y2 предполага, че FBN не е било задължено да намери алтернативен източник на финансиране при преобладаващите пазарни условия към този момент. Освен това, тъй като Fortis Bank SA/NV е имало право да поиска изплащане, изборът на нидерландската държава да предоставя по-скоро дългосрочни заеми, отколкото краткосрочни заеми, може да бъде поставен под въпрос. По тази причина в решението от 8 април 2009 г. Комисията изрази опасения, че мярка Y2 съдържа държавна помощ за по-дълъг период от този, който е строго необходим. С оглед да е в състояние да оцени елементите на държавна помощ, съдържащи се в мярка Y2, Комисията поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно договорните условия за предсрочно изплащане, предвидени в договорите за дългосрочни заеми.
(134)
В съображение 54 от решението от 8 април 2009 г. Комисията също така изрази съмнение дали нидерландската държава е предприела адекватни мерки за ограничаване на излишното нарушаване на конкуренцията в съответствие с точка (27) от съобщението относно банковия сектор.
(135)
Комисията изрази опасения и за това дали ABN AMRO N - евентуално непряко - се е възползвало от осигурените на FBN мерки за ликвидност. Поради това тя поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно ситуацията и стратегията на ABN AMRO N, свързани с финансирането.
(136)
По отношение на мярка Z Комисията изрази съмнение дали нидерландската държава е заплатила на FBN пазарната цена за придобиването на ABN AMRO N. Комисията подчерта, че нидерландската държава е заплатила по-висока стойност от стойността, посочена в оценката на „настоящите пазарни условия“ от 3 октомври 2008 г., извършена от назначения от нидерландската държава експерт по остойностяването […] в неговия доклад, посочен в съображение 2. Освен това Комисията подчерта, че нидерландската държава не е приложила коригиращ фактор, отразяващ спада на фондовия пазар, който се прояви в периода между октомври и декември 2008 г. и който беше особено ясно изразен при банковите акции. Ако нидерландската държава е заплатила по-висока стойност при закупуването на ABN AMRO N, мярка Z е била равнозначна на държавна помощ, подпомагаща рекапитализацията на FBN.
(137)
В общ смисъл Комисията също така подчерта в решението от 8 април 2009 г., че нидерландската държава все още не е предала оценка на FBN и ABN AMRO N, извършена от DNB. Освен това нидерландската държава не е предоставила план за жизнеспособност или план за преструктуриране с подробни финансови прогнози. Понеже не бяха налични нито план за жизнеспособност, нито план за преструктуриране, Комисията не беше в състояние да прецени дали ABN AMRO N и FBN са разполагали с достатъчно капитал и са били в състояние да реализират приемливо равнище на рентабилност в резултат от мерки X, Y1, Y2 и Z.
3.2. Основания за удължаване на процедурите в решението от 5 февруари 2010 г.
(138)
Когато на 17 юли 2009 г. и на 15 януари 2010 г. нидерландската държава отправи уведомление за предприемането на допълнителни мерки в полза на FBN и ABN AMRO N като мерки, които не представляват държавна помощ, Комисията изрази съмнение дали някои от тези допълнителни мерки не представляват допълнителна държавна помощ за FBN и ABN AMRO N.
(139)
В решението от 5 февруари 2010 г. Комисията подчерта, че съгласно САК нидерландската държава има редица задължения, които не са задължения на ABN AMRO N. Мерките, предприети от нидерландската държава за изпълнение на нейните задължения съгласно САК (и по-специално задължението за поемане на разходите на ABN AMRO Z и задължението за отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank), на пръв поглед не изглеждат държавна помощ, предоставена на ABN AMRO N.
(140)
Комисията посочи, че основното предназначение на мерки A и Б1 изглежда е покриване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z, но същевременно Комисията не беше наясно дали не е била налице и непряка полза за икономическите дейности на ABN AMRO N. Във връзка с това Комисията пожела да разбере дали ABN AMRO N и ABN AMRO Z - които нямат отделен правен статут - са били отделени едно от друго в достатъчна степен. Комисията също така пожела да получи повече информация относно причините за капиталовия недостиг на ABN AMRO Z, както и например във връзка с прехвърлянето на акции на Unicredito от ABN AMRO Z към ABN AMRO N. Комисията също така повдигна въпроси относно възнаграждението, което ABN AMRO N е заплатило на ABN AMRO Z за изпълнение на функциите на централен офис. Комисията изрази съмнение дали - поне отчасти - недостатъчната капитализация на ABN AMRO Z не е била свързана с факта, че ABN AMRO N не е заплатило пазарна цена за услугите, изпълнявани в централния офис на ABN AMRO Z.
(141)
Въпреки че съгласно САК отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank е задължение на нидерландската държава, Комисията не може да изключи варианта, че рекапитализацията от страната на държавата, която финансира разходите за отделянето, би могла да представлява държавна помощ. Комисията подчерта, че не всички разходи, категоризирани като разходи за отделянето, са свързани strictu senso със задълженията, свързани с отделянето, описани в САК. Комисията отчете, че категорията „разходи за отделянето“ включва сумата от 500 млн. EUR, необходими за снабдяването на група ABN AMRO с разумен марж, надвишаващ минималните пруденциални изисквания.
(142)
Комисията подчерта, че нидерландската държава е помогнала на FBN и на ABN AMRO N да платят разходите, свързани със сливането. За да разреши проблемите с концентрацията, възникнали в резултат от сливането, ABN AMRO N взе решение да продаде IFN и New HBU, което доведе до нов капиталов недостиг. Комисията констатира, че FBN и ABN AMRO N са били в състояние да се облагодетелстват от ползите, произтичащи от сливането (например синергии, свързани със сливането, предимството, което има една по-силна компания с по-голям брой пазарни дялове на нидерландския пазар, …), докато нидерландската държава е финансирала първоначалните разходи. Във връзка с това Комисията констатира, че нидерландската държава не е имала каквото и да било законно задължение за плащане на тези разходи, тъй като те са произтичали от решението на нидерландската държава от 21 ноември 2008 г. за сливането на FBN и ABN AMRO N, а не от САК.
(143)
Комисията отчете факта, че сливането и конкретните обстоятелства, свързани с разделянето, са довели до кръстосани задължения (мярка Д). В нидерландското корпоративно законодателство се предвижда, че ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и ABN AMRO II продължават да носят отговорност за притежателите на дългови ценни книжа на New HBU, в случай че New HBU (или неговият нов собственик Deutsche Bank) не успеят да изпълнят своите задължения за плащане. New HBU е имало подобни задължения към притежателите на дългови ценни книжа на ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и ABN AMRO II). Комисията не може да изключи варианта, че решението за обезщетение, което предполага, че нидерландската държава е предоставила гаранция на притежателите на дългови ценни книжа на ABN Amro Bank (сега RBS NV) чрез предоставяне на премия от 200 базисни пункта плюс осреднената стойност на спреда CDS, включва държавна помощ.
(144)
Комисията също така изрази опасения относно целта на инструмента за освобождаване на капитал (мярка A). Комисията потвърди, че мярка A се различава съществено от други мерки за обезценени активи, тъй като тя не е била въведена с цел защитаване на ABN AMRO N от допълнителен спад, свързани с несъбираеми активи с изключително несигурна стойност. Въпреки това Комисията счете, че за да бъде съвместима с вътрешния пазар, мярка А трябва да спазва общите принципи на съобщението на Комисията относно обработването на обезценените активи в банковия сектор (68) („съобщението относно обезценените активи“). По-конкретно трябва да бъдат налице достатъчно доказателства за подходящо ценообразуване, което означава, че банката не трябва да прехвърля очаквани загуби на държавата. В тази връзка Комисията пожела да разбере също така какво въздействие ще окажат редица конкретни договорни условия (например механизмът за възстановяване на изплатени суми и вертикалният дял) върху действителните парични потоци и ценообразуването. На последно място Комисията също така изрази съмнения, че не са налице достатъчно стимули, които да гарантират, че ABN AMRO N ще прекрати инструмента веднага, когато той вече не е крайно необходим.
(145)
Комисията изрази съмнение дали планът за преструктуриране от декември 2009 г. отговаря на критериите, изложени в съобщението на Комисията относно връщане на жизнеспособността и оценка на мерките за преструктуриране във финансовия сектор според правилата за държавна помощ в настоящата криза (69) („съобщението относно преструктурирането“) по отношение на жизнеспособността, споделянето на тежестта и излишното нарушаване на конкуренцията.
(146)
Комисията потвърди че на пръв поглед група ABN AMRO ще реализира достатъчно приходи, за да покрие всичките си оперативни разходи (включително разходите за обезценка) и ще осигури приемлива възвращаемост на собствения капитал. При все това Комисията също така отбеляза, че възвращаемостта на собствения капитал на група ABN AMRO зависи до голяма степен от реализирането на редица ключови предположения. На първо място, ако група ABN AMRO иска да бъде икономически ефективна и да има приемливо съотношение разход-приход, за група ABN AMRO е от решаващо значение да осъществи прогнозираните синергии (а именно стойността от 1,1 млрд. EUR преди данъчно облагане, която е съпоставима с нетната печалба през 2013 г. в размер на […] млрд. EUR). На второ място, както е посочено в съображение 118 от решението от 5 февруари 2010 г., от решаващо значение за жизнеспособността на група ABN AMRO е също така тя да може да подобри своите нетни лихвени маржове от ниските равнища на FBN и ABN AMRO N през втората половина на 2008 г. и първата половина на 2009 г. В своето решение от 5 февруари 2010 г. Комисията посочи, че се нуждае от повече информация по тези въпроси, за да прецени дали дългосрочната жизнеспособност е била действително възстановена.
(147)
Освен това Комисията отбеляза, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. все още не включва финансови прогнози за най-лош възможен сценарий, както се изисква по силата на точка (13) от съобщението относно преструктурирането. Поради това Комисията поиска такива финансови прогнози за най-лош възможен сценарий, които да ѝ позволят да провери как би се представила група ABN AMRO при по-стресови пазарни условия.
(148)
Освен това Комисията подчерта, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа твърде малко информация относно по-малките подразделения, поради което Комисията не може да прецени дали всички въпроси, свързани със жизнеспособността на това равнище, са били адекватно разгледани. По-специално Комисията изрази съмнения дали жизнеспособността на PFS, подразделение на FBN, което през 2008 г. отчете значителни загуби, свързани с измамата на Мадоф, е гарантирана в достатъчна степен.
(149)
Комисията изрази съмнение дали държавната помощ е била ограничена до необходимия минимум за възстановяване на жизнеспособността на група ABN AMRO. Във връзка с това тя отбеляза, че група ABN AMRO е посочила, че желае да извърши малки придобивания посредством сливане, които е счела за необходими с цел възстановяване на компетенциите за продукти, изгубени по време на процеса на разделяне от страна на Fortis SA/NV и ABN AMRO Holding. В решението от 5 февруари 2010 г. Комисията заяви, че държавната помощ не трябва да бъде използвана за финансиране на придобивания или нови инвестиции, освен когато това е от съществено значение за възстановяването на жизнеспособността на дадено предприятие. Комисията поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно политиката на придобиване на група ABN AMRO и inter alia да ѝ предостави подробен списък на дейностите, които група ABN AMRO трябва да възстанови, за да се запази жизнеспособността на предприятието.
(150)
Освен това Комисията изрази съмнения дали всички лица, които осигуряват хибриден капитал на FBN и ABN AMRO N, са направили своя принос за преструктурирането. Комисията изрази опасения, че например държателите на преференциални акции на FBN (70) не са допринесли в достатъчна степен да се гарантира, че намесата на нидерландската държава е била ограничена до необходимия минимум.
(151)
Освен това що се отнася до срока държавната помощ следва да бъде ограничена до необходимия минимум. Във връзка с това Комисията констатира, че са необходими редица мерки за справяне с временните проблеми, но изрази съмнение дали нидерландската държава е предприела достатъчни действия, за да гарантира, че мерките ще бъдат отменени от момента, в който вече не са необходими.
(152)
По отношение на мярка А Комисията подчерта, че CRI ще стане непривлекателен инструмент веднага щом на ABN AMRO N бъде разрешено да приложи изискванията на Базел II. Въпреки че CRI съдържа кол опции, което дава възможност за предсрочно прекратяване на договора, Комисията подчерта, че липсва какъвто и да било ясен график за излизането на нидерландската държава.
(153)
Освен това що се отнася до разумния марж в размер на 500 млн. EUR Комисията отбеляза, че намерението е било група ABN AMRO да замени тази сума със капитал, натрупан чрез самофинансиране. Комисията констатира още веднъж, че липсва какъвто и да било показател за времевия график.
(154)
По отношение на разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR (а именно мярка Б5) Комисията констатира, че нидерландската държава е заявила, че те ще доведат до важни синергии в размер на 1,1 млрд. EUR (преди данъчно облагане) годишно, които по принцип могат да се използват за изплащане на държавната помощ. При все това Комисията констатира, че нидерландската държава не е въвела механизъм, с който да се гарантира такова изплащане. По въпроса за капиталовите нужди, свързани с продажбата на New HBU, Комисията заключи, че капиталовите изисквания, свързани с кредитния чадър, ще намалеят бързо, тъй като постепенно ще настъпи падежът на заемите. Комисията още веднъж подчерта, че държавната помощ следва да бъде изплатена веднага след като престане да бъде необходима.
(155)
По отношение на нарушаването на конкуренцията Комисията отбеляза, че капиталовите нужди на FBN и ABN AMRO N до известна степен произтичат от отделянето им от техните предишни дружества-майки, както и от първоначалните разходи за интегриране, а не от прекомерното поемане на риск или нарушения в управлението в рамките на самите FBN и ABN AMRO N. При тези обстоятелства Комисията заключи, че е малко вероятно да са необходими допълнителни продажби.
(156)
Същевременно обаче Комисията изрази съмнения дали планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа достатъчно поведенчески мерки, с които да се гарантира, че FBN и ABN AMRO N няма да използват държавната помощ, за да се разраснат за сметка на своите конкуренти, например чрез прилагане на неустойчива ценова политика или придобиване на други финансови институции, което би могло да отслаби стимулите за дружествата, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да осъществяват иновации и би могло да обезсърчи навлизането на нидерландския банков пазар.
(157)
По отношение на излизането Комисията заяви, че би било от полза, ако нидерландската държава разработи и ясно съобщи стратегия за излизане. В действителност системните и мащабни интервенции на нидерландската държава биха могли да се възприемат от вложителите като знак за постоянна подкрепа от нея.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. Първи набор от мнения на Van Lanschot (писмо от 6 май 2009 г.)
(158)
Жалбоподателят заяви, че благодарение на държавната помощ и държавната собственост FBN и ABN AMRO N (включително техни дъщерни дружества като MoneYou и Mees Pierson) са предложили високи и неустойчиви лихвени проценти за индивидуални спестявания и депозитни сметки, което е дестабилизирало нидерландския банков пазар.
(159)
Жалбоподателят счита, че лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, са довели до загуби. В това отношение той се позова на факта, че ставките на EURIBOR са спаднали от 5 % през септември 2008 г. до по-малко от 2 % през януари/февруари 2009 г., докато лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, по спестовни сметки, всъщност са нараснали.
(160)
Жалбоподателят също така изтъква специфичните характеристики на нидерландския пазар за частно банкиране в сравнение с пазара за банкиране на дребно, които увеличават нарушаващото въздействие от предприетите мерки. Средният размер на сумите на спестяванията в частното банкиране е по-голям от този в банкирането на дребно. При малки суми на спестяванията клиентите не са толкова загрижени за рисковия профил на банката, тъй като са защитени от нидерландската схема за гарантиране на депозитите (в размер до 100 000 EUR). Информираността за риска нараства с надвишаването на този праг, което е доста обичайно при частното банкиране.
(161)
Жалбоподателят също така заяви, че FBN и ABN AMRO N са получили изгода от имплицитната държавна гаранция. Той заяви, че клиентите на FBN и ABN AMRO N са убедени, че нидерландската държава няма да позволи държавни банки да изпаднат в несъстоятелност.
(162)
Жалбоподателят - който се е справил по време на кризата без държавна помощ - подчерта, че е бил силно засегнат от водещото до нарушаване на конкуренцията поведение на FBN и ABN AMRO N, тъй като традиционно е разчитал до голяма степен на нидерландския пазар на спестяванията за финансирането на своите активи (71). В абсолютно изражение жалбоподателят е имал спестявания и депозити в размер на 15 млрд. EUR, което предполага, че увеличение на лихвените проценти с 1 % би могло да струва на дружеството приблизително 150 млн. EUR на година (72). В допълнение към това увеличение на разходите е било налице и въздействие върху обема, тъй като Van Lanschot е загубил клиенти.
4.2. Последващо мнение на Van Lanschot (писма от 21 и 28 август 2009 г.)
(163)
Според жалбоподателя необичайното поведение на FBN anиd ABN AMRO N е продължило през летните месеци на 2009 г.
(164)
Като допълнителен аргумент жалбоподателят посочи необичайно големия обем и промените в пазарния дял на традиционно стабилния нидерландски пазар на спестяванията. В това отношение жалбоподателят посочи съобщенията за пресата на FBN и ABN AMRO N, в които е отчетен приток на депозити съответно в размер на 9 млрд. EUR и 21 млрд. EUR през първата половина на 2009 г. (73). Жалбоподателят е счел тези стойности за значителни предвид факта, че общата стойност на нидерландския пазар на спестяванията е приблизително 287 млрд. EUR.
(165)
Като друг пример за необичайното ценообразуване жалбоподателят посочи факта, че лихвените проценти по спестовните сметки в съседни държави като Белгия, Франция и Германия са последвали спада на ставките на EURIBOR, докато лихвените проценти по нидерландските спестовни сметки са останали високи по неясни причини.
4.3. Мнение на ABN AMRO Bank (писмо от 6 юли 2009 г.)
(166)
В отговор на решението от 8 април 2009 г. за откриване на официална процедура по разследване ABN AMRO Bank (т.е. дружеството-майка на ABN AMRO N) предостави повече информация относно своето положение и стратегия за финансиране. ABN AMRO Bank отрече да е получило изгода - пряко или непряко - от финансовата помощ, отпусната на FBN (мерки Y1 и Y2). ABN AMRO Bank отбеляза, че не се е нуждаело от помощ, за да се финансира по време на кризата, благодарение на своята диферсифицирана стратегия за финансиране. То също така подчерта, че статистическите данни за неговата ликвидност са останали както в рамките на регулаторните граници, така и в неговите собствени вътрешни рамки.
5. МНЕНИЕ НА НИДЕРЛАНДСКАТА ДЪРЖАВА
5.1. Мнение на нидерландската държава относно решението от 8 април 2009 г.
(167)
Нидерландската държава призна, че FBN е било в състояние да осъществява своите дейности поради придобиването му от държавата (74), но заяви, че придобиването е било в съответствие с т. нар. „принцип на инвеститора в условията на пазарна икономика“ (ПИУПИ). В резултат на това според нидерландската държава не е съществувало селективно предимство и следователно не е имало държавна помощ. Нидерландската държава заяви, че -макар основната цел на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. да е била предотвратяване на дестабилизирането на FBN и ABN AMRO N и на нидерландската банкова система като цяло - чрез купуването на участие в FBN и ABN AMRO N тя се е стремила да постигне положителна дългосрочна възвращаемост. Нидерландската държава подчерта, че цената за FBN (включително ABN AMRO N) е била в рамките на оценката, направена от нейния външен експерт по оценяването.
(168)
Нидерландската държава заяви, че е платила справедлива пазарна цена за FBN, но отбеляза, че дори ако беше платила повече, това плащане щеше да представлява държавна помощ за Fortis SA/NV (което е дружеството продавач), а не за FBN.
(169)
По отношение на мярка Y1 нидерландската държава заяви, че е предоставила краткосрочно финансиране на FBN при пазарни условия. Тя заяви, че преди кризата FBN е получило финансиране от своето дружество-майка по ставки на EONIA или EURIBOR без допълнителен спред. Нидерландската държава заяви, че ценообразуването, което е приложила (както е описано в съображение 96), е било в съответствие с пазарната практика. Освен това тя по-специално заяви, че нейната система за ценообразуване, използвана за периода след 5 ноември 2008 г. (със спред от 50 базисни пункта за заеми за повече от три месеца), е съгласувана с нидерландската гаранционна схема (75).
(170)
По отношение на периода, през който механизмът за ликвидност е станал достъпен за FBN, нидерландската държава обясни, че е започнала преговори за прекратяване на този механизъм през януари 2009 г. с цел пълното му прекратяване във възможно най-кратък срок. С тази цел през март 2009 г. нидерландската държава е въвела нова двуетапна система за ценообразуване, която е оскъпявала финансирането в случай на надвишаване на предварително определен праг. Нидерландската държава е допускала, че FBN е имало възможност да изплати механизма за ликвидност чрез вноски от 4 до 5 млрд. EUR на месец и е възнамерявала да прекрати този механизъм до края на 2009 г. В действителност FBN е изплатило механизма за ликвидност по-бързо от очакваното. Механизмът за ликвидност вече беше прекратен на 1 юли 2009 г.
(171)
Нидерландската държава заяви, че максималният матуритет на ликвидността, предоставена в рамките на механизма за ликвидност, е бил пропорционален. В това отношение нидерландската държава обясни, че през първия период (т.е. от 6 до 23 октомври 2008 г.) тя е осигурила ликвидност с матуритет от не повече от няколко седмици. Когато впоследствие механизмът за ликвидност бе коригиран, максималният матуритет беше удължен на девет месеца, за да се избегне пиково откупуване.
(172)
Нидерландската държава обясни, че общият размер на механизма за ликвидност (а именно 5 млрд. EUR овърнайт финансиране и 40 млрд. EUR по-дългосрочно финансиране) е базиран на реалните нужди от финансиране на FBN и следователно е бил с минималния необходим размер. При краткосрочния механизъм за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR е взета предвид нормалната волатилност на паричната наличност на FBN и с него на FBN е била дадена възможност незабавно да изплати на Fortis SA/NV приблизително 34 млрд. EUR.
(173)
По отношение на дългосрочните заеми (а именно мярка Y2) нидерландската държава призна, че Fortis Bank SA/NV би могло да изиска изплащането на заемите с фиксиран лихвен процент (но не и на заемите с променлив процент) (76). Нидерландската държава заяви обаче, че тя само е заменила Fortis Bank SA/NV, като е оставила непроменени всички условия на съществуващите договори. Според нидерландската държава договорът между Fortis Bank SA/NV и FBN е представлявал обичаен пазарен договор между частни пазарни оператори. Нидерландската държава заяви, че - тъй като е заменила инвеститор в условията на пазарна икономика - нейното поведение е съгласувано автоматично с ПИУПИ. При тези обстоятелства нидерландската държава счита, че не е било необходимо да обосновава защо лихвените проценти са можели да бъдат по-високи или защо е следвало да замени тези дългосрочни заеми с краткосрочни заеми (77).
(174)
Нидерландската държава също така заяви, че при придобиване на нови дъщерни дружества е обичайна практика дружествата да осигурят едновременно с това ликвидност на новопридобитите дъщерни дружества.
(175)
Що се отнася до това дали е предоставена пряка или непряка държавна помощ на ABN AMRO N, нидерландската държава отрече ABN AMRO N да е получавало финансиране от нидерландската държава или FBN. Нидерландската държава обясни, че ABN AMRO N е разполагало с достатъчно собствено финансиране със своя мащабен франчайз за банкиране на дребно и за частно банкиране.
(176)
По отношение на мярка Z нидерландската държава заяви, че цената на сделката в размер на 6,5 млрд. EUR е била справедлива пазарна цена. Тя подчерта, че цената е била между оценката на „текущите пазарни условия“ в размер на [4 - 6,5] млрд. EUR и оценката „за обхващане на целия цикъл“ в размер на [6,5 - 9] млрд. EUR, както е изчислена от нейния външен експерт по оценяването в началото на октомври 2008 г. (преди сделката от 3 октомври 2008 г.). Що се отнася до факта, че придобиването (мярка Z) е осъществено два и половина месеца след извършването на оценката, нидерландската държава счете, че не са били необходими корекции, тъй като несигурността вече е била отразена в оценката от началото на октомври 2008 г. (78) Нидерландската държава също така заяви, че обикновено инвестиционното банкиране и несъбираемите активи са били в основата на проблемите с доверието в другите банки и са водели до съществен за тези банки спад на цените на акциите. За разлика от тях ABN AMRO N, със своя стабилен профил на банкиране на дребно и търговско банкиране, се е различавало напълно от останалите банки. Предвид този контекст нидерландската държава заяви, че коригиране на цените по аналогия с другите банки е било безсмислено.
(177)
Нидерландската държава също така подчерта, че останалите участници в консорциума, и по-конкретно RBS, е трябвало да одобрят сделката и че […]. Освен това нидерландската държава се позовава на точки (166) и (177) от предварителния доклад на експертите пред Общото събрание на акционерите на Fortis SA/NV, проведено на 11 февруари 2009 г. в Брюксел (79), като заявява, че тези точки подкрепят довода на нидерландската държава, че е платила справедлива цена за FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance и Fortis Corporate Insurance на 3 октомври 2008 г., която следователно представлява валидна референтна цена за продажбата от декември 2008 г.
(178)
Нидерландската държава е изпълнила мярка Z, като се е отказала от исковете, които е имала по отношение на FBN. Освен това нидерландската държава заяви, че ако Комисията стигне до заключението, че мярка Z включва държавна помощ, тя следва да приложи корекция. Тъй като подобни инструменти на други банки са търгувани при съществена отстъпка спрямо номиналната стойност (80), логично е, че пазарната стойност на дълговите инструменти, от която нидерландската държава се е отказала, също да бъде под номиналната стойност. С други думи, преобладаващите пазарни обстоятелства предполагат, че нидерландската държава не е имала право на номинална стойност, а на по-ниска пазарна стойност. Нидерландската държава заяви, че като се вземат предвид преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, тя е имала право единствено на пазарна стойност в размер на [4,55 - 5,85] млрд. EUR (така номиналната стойност на заемите в размер на 6,5 млрд. EUR е коригирана с пазарна отстъпка от [0,65 - 1,95] млрд. EUR).
(179)
На 18 юни 2009 г. нидерландското министерство на финансите изпрати на Комисията оценката на FBN, направена от DNB, както бе изискано в решението от 8 април 2009 г. […] (81), (82), (83)
(180)
DNB също така информира Комисията относно […] ABN AMRO N с писмо от 20 януари 2010 г. […]
5.2. Мнение на нидерландската държава относно решението от 5 февруари 2010 г.
(181)
Като цяло нидерландската държава заяви, че предприетите мерки не представляват държавна помощ, тъй като:
i)
не предоставят ползи на ABN AMRO N или на FBN,
ii)
са били необходими за разделяне на ABN AMRO N и FBN от съответните им предишни дружества-майки и са произтичали от договорните задължения на нидерландската държава като наследник на Fortis SA/NV по силата на САК, или
iii)
са били икономически обосновани от гледната точка на частен инвеститор.
(182)
Нидерландската държава заяви, че Комисията следва да приложи ПИУПИ към всяка индивидуална мярка, предприета от нидерландската държава. По-конкретно по отношение на мерките, свързани със сливането (а именно мерки Б4 и Б5), нидерландската държава подчерта, че сливането е представлявало инвестиция с положителна настояща нетна стойност („ННС“) и следователно е съвместимо с ПИУПИ.
(183)
С други думи нидерландската държава не прие предварителната позиция на Комисията, изложена в съображение 96 от решението от 5 февруари 2010 г., че ПИУПИ не се прилага по отношение на мерките след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г., тъй като тези мерки са били част от по-голяма операция за оздравяване и преструктуриране.
(184)
Нидерландската държава призна, че правилата за държавната помощ предполагат, че ПИУПИ не се прилага, когато в кратък период от време са направени няколко взаимосвързани капиталови инжекции. Независимо от това тя заяви, че този анализ не е правилен по отношение на FBN и ABN AMRO N, тъй като интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. - според нея - не са съдържали мерки за държавна помощ и в допълнение към това последващите мерки не са били свързани с първоначалната сделка.
(185)
Нидерландската държава заяви, че Комисията следва да вземе предвид много специфичните обстоятелства, при които нидерландската държава е била задължена да купи FBN. Нидерландската държава отбеляза също така, че продажбата на New HBU е била много обременяваща за нидерландската държава и за ABN AMRO N с отрицателно въздействие върху капитала в размер на 470 млн. EUR.
(186)
Нидерландската държава заяви, че е основала всички свои мерки на принципите, определени в съобщението относно банковия сектор (84) и съобщението на Комисията - Рекапитализация на финансовите институции в условията на настоящата финансова криза: ограничаване на помощта до необходимите минимални равнища и предпазни мерки срещу излишното нарушаване на конкуренцията (85) („съобщението относно рекапитализацията“). Като цяло нидерландската държава заяви, че нейните мерки са били правилно насочени, пропорционални на срещнатите предизвикателства и изготвени така, че да сведат до минимум отрицателното въздействие върху конкурентите.
(187)
Нидерландската държава заяви, че мярка A и мярка Б1 не представляват държавна помощ, тъй като държавата е била задължена по договор да реши капиталовите проблеми, пред които е било изправено ABN AMRO Z. Нидерландската държава е била задължена по договор съгласно САК да извърши разделянето на ABN AMRO Holding. DNB е позволил да започне отделянето на ABN AMRO II единствено при условие че всички участници в консорциума са внесли своя дял за отстраняване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z. Нидерландската държава призна, че е предоставила капитал на ABN AMRO Z чрез ABN AMRO N, но подчерта, че ABN AMRO N е имало единствено междинна роля. В крайна сметка ABN AMRO N единствено е прехвърлило капитала на ABN AMRO Z и мярка A не е предоставила селективно предимство на ABN AMRO N.
(188)
По въпроса дали капиталовият недостиг на ABN AMRO Z е резултат от селективните предимства, предоставени на ABN AMRO N, нидерландската държава заяви, че участниците в консорциума вече са гарантирали, че към момента на придобиването на ABN AMRO Holdings от консорциума (виж съображение 33) дейностите на различните проследяващи дялови участия (както е определено в съображение 35) са били отделени една от други в достатъчна степен. Тази договореност означава, че е налице ясно разграничение между дейностите на ABN AMRO N и ABN AMRO Z. Това означава, че ABN AMRO N има своя собствена структура на корпоративно управление и своя собствена отчетност. Освен това нидерландската държава насочи вниманието на Комисията към факта, че ABN AMRO N е имало отделен правен статут, считано от 6 февруари 2010 г. (86).
(189)
Освен това нидерландската държава предостави доказателства, че капиталовият недостиг на ABN AMRO Z вече е съществувал към момента на придобиването на 3 октомври 2008 г. На 3 октомври 2008 г. началното салдо на ABN AMRO Z вече е било с отрицателна стойност в размер на 7,4 млрд. EUR, а дяловото участие на Fortis SA/NV в него е било в размер на приблизително 2,5 млрд. EUR. По отношение на източниците на капиталовия недостиг нидерландската държава призна, че е било осъществено прехвърляне на стойност 1 млрд. EUR на акции на Unicredito от ABN AMRO Z към оперативните проследяващи дялови участия (включително приблизително 300 млн. EUR към ABN AMRO N), но предостави информация, която показва, че прехвърлянето на акциите на Unicredito е било извършено през февруари 2008 г., много преди нидерландската държава да се намеси. Поради това прехвърлянето на акциите на Unicredito не може да бъде счетено за държавна помощ.
(190)
По отношение на разходите, поети от ABN AMRO Z, свързани с изпълнението на функциите на централен офис, нидерландската държава подчерта, че тези разходи са намалели значително след придобиването на ABN AMRO Holding от участниците в консорциума, както е описано в съображение 33. Тъй като участниците в консорциума не са имали какъвто и да било интерес да се поддържа голям и интегриран централен офис, било е логично разходите да бъдат във възможно най-нисък размер. Данните, предоставени от нидерландската държава, показват, че разходите за функциониране на групата, поети от ABN AMRO Z, са в размер на [0 - 0,5] млрд. EUR през 2008 г. и [0 - 0,2] млрд. EUR през 2009 г., които по мнение на нидерландската държава са незначителни. Освен това нидерландската държава подчерта, че е поела задължението за покриване на тези разходи, когато е заменила Fortis SA/NV като страна по САК след придобиването на FBN (включително и ABN AMRO N) на 3 октомври 2008 г.
(191)
Нидерландската държава заяви, че съобщението относно обезценените активи (87) не би трябвало да се прилага, в случай че Комисията счете, че мярка A е държавна помощ. По мнение на нидерландската държава няма несигурност, свързана със защитените активи, които следователно не могат да бъде счетени за „обезценени“ в смисъла, използван в съобщението. Нидерландското правителство поддържа становището, че CDS на ABN AMRO N независимо от всичко все пак спазват общите принципи на това съобщение, в случай че Комисията не споделя нейната гледна точка. Освен това нидерландската държава заяви, че инструментът за кредитна защита е необходимо и пропорционално средство, което същевременно свежда до минимум нарушенията на конкуренцията,
(192)
Нидерландската държава настоя, че възвращаемостта върху CRI - 10 % възвращаемост на освободения капитал - е достатъчно висока. Освен това тя предостави доказателства, че траншът „първа загуба“ от 20 базисни пункта е бил значително по-висок от очакваната загуба. Нидерландската държава заяви, че загубите от предишни периоди (а именно [0 - 15] базисни пункта) и загубите, прогнозирани за 2010 г. (а именно [0 - 30] базисни пункта) по ипотечния портфейл на ABN AMRO N, са осигурили добра прогноза за редица бъдещи очаквани загуби. Освен това информацията за пазара, която се съдържа в рейтингови доклади (88), потвърди, че траншът „първа загуба“ надвишава очакваните загуби. Освен това нидерландската държава се позова на документ на инвестиционната банка […], в който се симулира какво развитие могат да претърпят паричните потоци на нидерландската държава при различни стресови сценарии.
(193)
Освен това нидерландската държава счете, че CRI съдържа достатъчно стимули за излизане. Нидерландската държава насочи вниманието на Комисията към коловете, включени в CRI, както и към факта, че CRI ще стане доста непривлекателен инструмент веднага щом на ABN AMRO N бъде разрешено да работи съгласно изискванията на Базел II. При тези обстоятелства нидерландската държава вярва, че ABN AMRO N вероятно ще използва кол опцията по отношение на CRI през януари 2011 г., когато се очаква преходът към изискванията на Базел II да доведе до намаляване на освободения капитал.
(194)
Нидерландската държава поясни, че разходите за разделянето (а именно мерки Б2 и Б3) са резултат от САК, по което нидерландската държава de facto е страна от 3 октомври 2008 г. Съгласно условията на САК държавата - за разлика от ABN AMRO N - е задължена да раздели ABN AMRO Holding на три части. Нидерландската държава отрече, че тези разходи са осигурили полза за ABN AMRO N и освен това разясни, че е платила разходите за разделянето, тъй като извършването на разделянето е било нейно договорно задължение.
(195)
По отношение на разумния марж в размер на 500 млн. EUR - който също е поместен в статията „разходи за разделяне“ - нидерландската държава заяви, че това е обичайна практика в банковия сектор. Банките не могат да осъществяват дейността си само с минималния изискван капитал, а се нуждаят от допълнителен поддържащ марж. В противен случай, ако банките бъдат изправени дори и пред малка пречка, те незабавно ще изпаднат във финансово затруднение. Нидерландската държава обаче посочи, че нейният принос към разумния марж ще бъде временен, както и че в по-дългосрочен план ABN AMRO N следва да генерира разумния марж самостоятелно без каквато и да било помощ от страна на нидерландската държава.
(196)
По отношение на мярка Б4 нидерландската държава заяви, че мярката не представлява държавна помощ. Нидерландската държава заяви, че когато е придобила FBN решението за сливане на двете банки вече е било взето и частично осъществено. Нидерландската държава подкрепи своето твърдение, като се позова на факта, че ABN AMRO Asset Management вече е било отделено и интегрирано във Fortis SA/NV към датата на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. Освен това нидерландската държава подчерта, че Комисията я е задължила да приложи компенсация за сливането с цел решаване на неуредени проблеми с концентрацията, както и че тя е наследила от Fortis SA/NV компенсацията за сливането, предоставена от New HBU. Освен това нидерландската държава посочи, че в крайна сметка финансовите средства на ABN AMRO N няма да се увеличат и поради това защити позицията, че мярка Б4 не представлява държавна помощ.
(197)
Нидерландската държава посочи, че държавните средства, предоставени за финансиране на разходите за интегриране (мярка Б5), следва да бъдат разглеждани като разумна инвестиция, която води до възвращаемост в съществен размер под формата на синергии. Нидерландското правителство изчисли, че размерът на тези синергии е приблизително 1,1 млрд. EUR (преди данъчно облагане) годишно, докато първоначалните разходи за интегриране възлизат на 1,2 млрд. EUR (след данъчно облагане). По мнение на нидерландската държава общата ННС на сливането (при отчитане на синергиите, разходите за интегриране и разходите за компенсацията за сливането) следва да възлиза на положителната стойност от 2,88 млрд. EUR (89).
(198)
По мнение на нидерландската държава, конвертирането на хибриден капитал от втори ред в капитал от първи ред (мярка В) не е предоставило селективно предимство на FBN. Нидерландската държава заяви, че конвертирането е било в интерес на нидерландската държава, тъй като тя е била в състояние да конвертира заеми с купон на средна стойност от 2,976 % в собствен капитал, който по нейно мнение има привлекателна възвращаемост. Във връзка с това нидерландската държава се позова на прогнозираната нормализирана стойност на възвръщаемостта на собствения капитал на група ABN AMRO, която е приблизително […] %, както е посочено в плана за преструктуриране от декември 2009 г.
(199)
Нидерландската държава заяви, че Комисията не би трябвало да отчете всички заеми с отменено плащане за държавна помощ, в случай че Комисията счете, че мярка В е държавна помощ. Тя разясни, че конвертирането може да бъде разбито на възстановяване на капитал от втори ред по номинална стойност в съчетание с капиталова инжекция с основен капитал от първи ред (без елементи на нетни парични средства в брой). По мнение на нидерландската държава по това време тя не е можела основателно да очаква възстановяване на капитал от втори ред по номинална стойност, тъй като сравнимите инструменти на други банки са били търгувани при съществени отстъпки спрямо номиналната стойност, което е отразявало нестабилните пазарни обстоятелства. Нидерландската държава посочи, че отстъпка от [135 - 405] млн. EUR е била основателна на базата на съпоставими данни.
(200)
Нидерландската държава посочи, че плащането на 740 млн. EUR (мярка Г) е било едно от нейните задължения, произтичащи от САК. Освен това нидерландската държава подчерта, че са били извършени плащания само към другите участници в консорциума, а не към ABN AMRO N, поради което не е налице предоставяне на държавна помощ към ABN AMRO N.
(201)
По отношение на мярка Д нидерландската държава заяви, че ABN AMRO II не се е възползвало от компенсацията за изплатено обезщетение (описана в съображение 126), а че мярка Д просто е поставила ABN AMRO II в позиция, в която то е било в състояние да предостави компенсация за изплатено обезщетение на Deutsche Bank. Тя заяви, че компенсацията за изплатено обезщетение не може да бъде използвана от банката за развитие на нов бизнес и поради това тя няма да доведе до каквото и да било нарушаване на конкуренцията.
(202)
Нидерландската държава счете, че компенсацията за изплатено обезщетение съответства на съобщението на Комисията относно рекапитализацията. Нидерландската държава подчерта, че е базирала своето ценообразуване на препоръката на ЕЦБ за рекапитализацията.
(203)
Освен това нидерландската държава изрази мнението си относно съмнението на Комисията, че държателите на преференциални акции на FBN (90) не са допринесли за споделянето на тежестта в достатъчна степен. Нидерландската държава разясни, че инвеститорите в преференциални акции не са получили дивиденти през 2008 г. (нито в брой, нито с натрупване), както и че преференциалните акции са били търгувани под номинална стойност. Нидерландската държава добави, че възможността на FBN да плаща или запазва фиксирани дивиденти за бъдещи периоди зависи от това дали FBN има достатъчно печалби съгласно МСФО. Нидерландската държава отбеляза, че клаузата за дивидентите, която регулира преференциалните акции на FBN, включва текст за т.нар. механизъм за задействане/стопиране на дивидентите (dividend stopper/pusher) (91), както и че несигурността, свързана с дивидентната политика на група ABN AMRO, намалява спокойствието, което може да даде текста за механизма за задействане/стопиране на дивидентите на инвеститорите в преференциални акции.
(204)
По въпроса дали капиталът ще бъде изплатен веднага след като изчезнат (временните) капиталови нужди, нидерландската държава заяви, че възнамерява да използва дивидентната политика на група ABN AMRO по такъв начин, че група ABN AMRO няма да разполага с никакъв свръхкапитал, който би могъл да доведе до нарушаване на конкуренцията (92).
(205)
По въпроса за нарушаването на конкуренцията нидерландската държава посочи, че не е съгласна с позицията на Комисията, че положението на ABN AMRO N и FBN е било укрепено в Нидерландия в резултат на сливането, нито с позицията, че това развитие заплашва да създаде излишно нарушаване на конкуренцията. Тя беше по-скоро на противоположното мнение и в тази връзка изтъкна факта, че отделянето на FBN и ABN AMRO N от техните съответни дружества-майки и последващото сливане са били много трудоемки и предположи, че ръководството на FBN и ABN AMRO N е трябвало да отдели по-малко време на ежедневната търговска дейност, поради което според нидерландската държава отделянето и последващото сливане са оказали отрицателно въздействие върху конкурентната позиция на FBN и ABN AMRO N (или позицията на група ABN AMRO след сливането).
5.3. Мнение на нидерландската държава относно мненията на заинтересованите страни
5.3.1. Мнение на нидерландската държава относно писмото на жалбоподателя от 6 май 2009 г.
(206)
Като цяло нидерландската държава подчерта, че по нейно мнение мерките в полза на FBN и ABN AMRO N не отговарят на определението на ЕС за държавна помощ и следователно не оказват нарушаващо въздействие. Тя счете, че пазарното поведение на FBN и ABN AMRO N на пазара на спестяванията и депозитите съответства на поведението на разумен участник на пазара, който защитава своите търговски интереси. Нидерландската държава счита, че лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, не са имали нарушаващо въздействие. В резултат на това тя заяви, че не е налице каквото и да било нарушаване на конкурентното право на Европейския съюз.
(207)
Нидерландската държава представи редица сравнителни таблици с лихвени проценти, предложени за конкретни депозитни и спестовни продукти. Нидерландската държава отрече FBN и ABN AMRO N да са предлагали съгласувано най-високите лихвени проценти, особено ако се направи сравнение с по-малките нидерландски банки като SNS, NIBC и DSB. Освен това нидерландската държава подчерта, че лихвените проценти по спестовните сметки вече са били високи в Нидерландия преди финансовата криза, отчасти в резултат от поведението на по-малките банки с агресивна ценова политика. Нидерландската държава счита, че по време на финансовата криза банките са се опитвали да защитят своите франчайзи за спестявания чрез предлагане на относително високи лихвени проценти по спестовните продукти за клиенти.
(208)
Освен това нидерландската държава изрази мнение относно ценовата стратегия на MoneYou, интернет марката на ABN AMRO N, която беше въведена на пазара през септември 2008 г. Нидерландската държава заяви, че MoneYou представлява специален интернет продукт, който се различава значително от повечето традиционни продукти по отношение на основата на разходите и нивото на обслужване. Нидерландската държава посочи, че MoneYou е трябвало да се повиши информираността за марката през първите шест месеца от пускането ѝ на пазара и поради това е трябвало да определи лихвени проценти, които да са малко по-ниски или равни на вече определените от подобни участници на пазара, занимаващи се с интернет банкиране (93). От второто тримесечие на 2009 г. нататък лихвените проценти, предложени от MoneYou, са отбелязали спад и MoneYou е заело позиция в т.нар. сегмент на средните дружества (94). По отношение на MoneYou нидерландската държава добави, че компанията е привлякла само ограничен размер средства (а именно [0 - 5] млрд. EUR), които представляват приблизително [0 - 5] % от общия обем на средствата на нидерландския пазар на спестяванията. Нидерландската държава добави, че предишните клиенти на Van Lanschot са представлявали само малка част от клиентелата на MoneYou (а именно [0 - 5 000] сметки или [0 - 5] % от сметките, открити в MoneYou).
(209)
Освен това нидерландската държава отрече, че ABN AMRO N и FBN са разчитали единствено на нидерландския пазар на спестяванията, за да финансират собствения си бизнес. Нидерландската държава предостави нова информация, която показва, че на 6 юли 2009 г. ABN AMRO N е емитирала облигация с покритие на стойност 2 млн. EUR и че FBN е емитирала дългови инструменти, гарантирани от държавата на стойност 15,5 млрд. EUR. По мнение на нидерландската държава, твърденията на жалбоподателя са неправилни и прибързани. Тя посочи, че на FBN просто е било необходимо известно време, за да започне да осъществява касови операции и да емитира дългови инструменти, гарантирани от държавата. Освен това нидерландската държава уточни, че депозитните и спестовните продукти също така са важни за създаването на отношения с клиентите и имат различна и по-широкообхватна цел в сравнение с целта на други финансови инструменти. Във връзка с това нидерландската държава отбеляза, че загуба в пазарния дял на спестяванията и депозитите на банката може да доведе до загуби в пазарния дял на други банкови продукти.
(210)
Освен това нидерландската държава отрече, че потребителите и участниците на пазара са възприели ABN AMRO N и FBN като по-надеждни банки от конкурентите. Тя се позова на рейтингите на FBN и ABN AMRO N, отчетени от рейтинговите агенции, които са били по-ниски например от тези на Rabobank с рейтинг ААА. Техните относителни спредове CDS показаха подобни резултати. Нидерландската държава също така счете, че наличието на държавна собственост не е направило ABN AMRO N или FBN по-надеждни в очите на потребителите и участниците на пазара. Във връзка с това нидерландската държава отбеляза, че много ad-hoc държавни намеси са показали, че при възможност нидерландската държава ще се намеси по отношение на която и да е частна банка. По тази причина тя счете, че de facto не е съществувала осезаема разлика между надеждността, предлагана от частните банки в Нидерландия, в сравнение с надеждността на държавните банки в Нидерландия.
(211)
За да изчисли дали предложените лихвени проценти по отношение на спестовните продукти са довели до загуба, нидерландската държава заяви, че те не трябва да бъдат сравнявани със ставките на EURIBOR, а по-скоро със ставките, които са резултат от т.нар. „методология на съответстващия портфейл“ (95). Като използва тази методология, нидерландската държава призна, че за някой продукти е налице временен отрицателен марж. При все това тя заяви, че точно в този момент пазарното поведение е било разумно и е съответствало на пазарното поведение на конкурентите (които са частна собственост).
5.3.2. Мнение на нидерландската държава относно аргументите на жалбоподателя от 21 и 28 август 2009 г.
(212)
Нидерландската държава заяви, че изразеното от нея по-рано мнение, обобщено в съображения 206-211, във връзка с жалбоподателя, продължава да е валидно.
(213)
Освен това нидерландската държава отбеляза, че искът, предявен от жалбоподателя за това, че пазарният дял на ABN AMRO N и FBN се е увеличил, е бил базиран на грешни статистически данни. По отношение на предполагаемото увеличение на депозитите, събрани от ABN AMRO N, с 21 млрд. EUR нидерландската държава заяви, че само 5,1 млрд. EUR от тях могат да бъдат приписани на спестявания на нидерландския пазар на дребно, а останалите произтичат главно от спестявания на корпоративни клиенти и чуждестранни депозити. Нидерландската държава също така предостави данни, които показаха, че голяма част от увеличението на обема на депозитите и спестяванията в FBN е резултат от корпоративно банкиране, а не на банкиране на дребно и на частно банкиране.
(214)
Нидерландската държава подчерта, че причината клиентите в Нидерландия да инвестират повече в спестяванията си е продиктувана от несигурната макроикономическа среда. Тя се позова на данни, предоставени от Централното статистическо бюро („CBS“), които показват, че през първата половина на 2009 г. спестяванията са се повишили със 7,7 % в сравнение със същия период през предходната година. Спестяванията на клиентите на ABN AMRO N са се повишили с 7,5 % в сравнение със същия период през предходната година, което показва, че пазарният дял на ABN AMRO N по-скоро е отбелязал спад. Освен това FBN представи доказателства, които показват, че спестяванията на клиентите му са претърпели развитие в съответствие с пазарната обстановка.
5.3.3. Мнение на нидерландската държава относно мнението на ABN AMRO Bank
(215)
Нидерландската държава потвърди, че не е осигурила механизъм за ликвидност на ABN AMRO N, като по този начин потвърди в широк смисъл аргументите на ABN AMRO Bank.
6. ОЦЕНКА
6.1. Наличие на помощ
(216)
В член 107, параграф 1 от ДФЕС се предвижда, че всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар. От това следва, че една държавна мярка се определя като държавна помощ, ако изпълнява следните четири (кумулативни) критерия:
-
държавни средства;
-
селективно предимство;
-
нарушаващо въздействие върху конкуренцията; и
-
въздействие върху търговията между държавите-членки.
(217)
Първият критерий е изпълнен за мерки (Y1)-(Д), посочени в таблица 4 в съображение 128, тъй като всички тези мерки са пряко финансирани със средства на нидерландската държава.
(218)
В съображения 220-278 се анализира дали дадена мярка представлява селективно предимство за FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO след сливането (вторият критерий), като всяка мярка се разглежда поотделно.
(219)
Ако в този случай е налице селективно предимство, третият и четвъртият критерий също ще бъдат изпълнени. Всички мерки нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията, тъй като поставят FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO след сливането в по-изгодна позиция спрямо другите конкурентни банки (трети критерий). Освен това мерките оказват и въздействие върху търговията между държавите-членки. След сливането FBN, ABN AMRO N и група ABN AMRO са банки, ориентирани към международните пазари, които осъществяват своите дейности извън Нидерландия, като същевременно се конкурират на вътрешния пазар с дъщерни дружества на чуждестранни банки (четвърти критерий).
6.1.1. Мерки Y1 и Y2 от 3 октомври 2008 г.
(220)
Уместно е да се припомни, че в настоящото решение се оценява единствено наличието на потенциална помощ за FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO Group след сливането. Наличието на потенциална помощ за Fortis Bank SA/NV, която произтича от мерки Y1 и Y2, е било оценено в решението от 3 декември 2008 г.
(221)
Както е посочено в съображение 52 от решението от 3 декември 2008 г. (96) и в първоначалната оценка на помощ по отношение на тези мерки, която се съдържа в решението от 8 април 2009 г., мерките, предприети на 3 октомври 2008 г. (а именно мерки X, Y1 и Y2), са неразривно свързани. Нидерландската държава е отделила FBN и ABN AMRO N от тяхното дружество-майка, което изпитва финансови затруднения, посредством придобиването на FBN, но с оглед да може напълно да изолира FBN от проблемите с ликвидността на неговото дружество-майка нидерландската държава е трябвало освен това да поеме и ролята на доставчик на финансиране на FBN. Тази цел е била изпълнена под формата на мерки Y1 и Y2. Освен това на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава е поела задълженията по САК на Fortis Bank SA/NV.
(222)
Както е посочено в съображение 50 от решението от 3 декември 2008 г., Комисията не може да приеме, че ПИУПИ е спазен за интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г., посредством които нидерландската държава е придобила FBN (включително ABN AMRO N) срещу сумата от 12,8 млрд. EUR и освен това е предоставила на FBN финансиране с много голям размер. Като се вземат предвид преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, нито един купувач е нямало да бъде в състояние и е нямало да желае да предложи такава висока сума за запазването на FBN (97). Освен това допълнителната информация, предоставена от нидерландската държава, показа, че на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава също така се е съгласила да компенсира Fortis SA/NV за неговите задължения по САК. Това САК е щяло да направи интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. дори още по-малко приемливи за инвеститор в условията на пазарна икономика. Без подходяща комплексна проверка нито един инвеститор е нямало да поеме задълженията на Fortis SA/NV съгласно САК, което е довело до задължения със значителен размер на по-късен етап (за които нидерландската държава вече е била осведомена отчасти на 3 октомври 2008 г.).
(223)
За нидерландската държава интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. са били необходими с цел избягване на големи отрицателни верижни реакции в нидерландската банкова система и икономика (98). Обикновено инвеститорите в условията на пазарна икономика не взимат под внимание тези верижни реакции.
(224)
Желанието за избягване на сериозни смущения в нидерландската банкова система и икономика също така изяснява причината, поради която нидерландската държава е взела своето решение толкова бързо. На един инвеститор в условията на пазарна икономика би му отнело много повече време да оцени потенциалната необходимост от допълнителни капиталови инжекции и освен това той би проучил финансовите показатели на дружествата много по-подробно. В резултат на това един инвеститор в условията на пазарна икономика - който разполага с достатъчно време за извършване на надлежна комплексна проверка - би получил по-добра представа за последващите инвестиции и би взел тази информация предвид в своята оценка. Нидерландската държава, която е трябвало да действа бързо, за да запази финансовата стабилност в Нидерландия, не е могла да има поведение на инвеститор в условията на пазарна икономика и да отдели повече време за по-задълбочено разглеждане на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. и свързаните със САК задължения.
(225)
Поради това Комисията потвърждава своята оценка, че интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. не са в съответствие с ПИУПИ (това заключение вече беше направено в решението от 3 декември 2008 г., в което се посочва, че тези сделки представляват държавна помощ, предоставена на Fortis Bank SA/NV).
(226)
По отношение наличието на предимство мерките от 3 октомври 2008 г., взети заедно, са позволили отделянето на FBN и ABN AMRO N от Fortis SA/NV и следователно са предоставили важно селективно предимство на FBN, като това дружество е било интегрирано в голяма степен във Fortis Bank SA/NV и по-специално силно е разчитало на последното дружество за финансиране. В плана за преструктуриране от декември 2009 г. (виж също така съображение 78), нидерландската държава призна, че ако тя не се е била намесила, FBN е щяло да претърпи срив, причинен от Fortis SA/NV. Без мерките за държавна помощ FBN е щяло да остане отговорно за задълженията на Fortis SA/NV, което е било много близо до изпадане в несъстоятелност, като това излагане е щяло да възпрепятства дейностите на FBN в съществена степен. Чрез отделяне на своите дейности от Fortis SA/NV, FBN е било в състояние да избегне до голяма степен проблемите и разходите, типични за (финансово) дружество, изпитващо финансови затруднения (например по-високи разходи за финансиране, по-лоши условия на плащане от страна на доставчиците и контрагентите, по-високи разходи за персонала с цел запазване на персонала, намаляване на дейностите и претеглените спрямо риска активи с цел запазване на капитала) (99). Въпреки че на оперативно равнище ABN AMRO N е останало отделно дружество, нидерландската държава се е страхувала от предаване на проблемите, произтичащо от факта, че е възможно клиентите на пазара да свързват ABN AMRO N с бъдещия му собственик Fortis SA/NV.
(227)
Мярка Y1 - важен компонент на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. - също е предоставила значително предимство на FBN, особено като се има предвид размерът на сделката и преобладаващите тогава пазарни обстоятелства.
(228)
Големият механизъм за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR (100) е бил предоставен, когато пазарите на едро фактически са били затворени, по-специално за големи суми и за дружества с относително високо съотношение заем-депозит, каквото е FBN. Фактът, че тази висока ликвидност не е била леснодостъпна на пазара, се потвърждава от факта, че на FBN са били нужни няколко тримесечия като период от време, за да замени краткосрочния механизъм за ликвидност с други източници на финансиране. В крайна сметка FBN е изплатило целия размер на краткосрочното финансиране от нидерландската държава през юни 2009 г., девет месеца след предоставяне на помощта за осигуряване на ликвидност. Рефинансирането е било извършено отчасти чрез емитирани дългови инструменти, гарантирани от държавата (101).
(229)
Поради това следва да бъде направено заключение, че мярка Y1 представлява държавна помощ, тъй като тя е предоставила на FBN предимство под формата на финансиране, което то не е могло да намери на пазара при преобладаващите тогава пазарни обстоятелства.
(230)
По отношение на мярка Y2, новацията на дългосрочни заеми, извършена от Fortis Bank SA/NV, Комисията счита, че тази мярка предоставя селективно предимство на FBN. Информацията, предоставена от нидерландската държава, показва, че Fortis Bank SA/NV е имало право на незабавно изплащане на дългосрочните заеми с фиксиран лихвен процент (с номинална стойност от 7,9 млрд. EUR) поради промяната на собствеността на равнище FBN. Благодарение на мярка Y2 FBN не е трябвало да намери нов източник на финансиране на пазара, за да изплати тези дългосрочни заеми. То е можело да продължи да извлича полза от съществуващите заеми при предкризисни лихвени проценти.
(231)
Като прие новацията, нидерландската държава предостави на FBN дългосрочен дълг при предкризисни лихвени проценти. Инвеститор в условията на пазарна икономика е нямало да предостави тези заеми при предкризисни лихвени проценти, а е щял да договори лихвени проценти, които по-добре биха отразили преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, особено що се отнася до заеми със значителен размер.
(232)
Поради това следва да бъде направено заключение, че мярка Y2 представлява държавна помощ за FBN, тъй като тя е предоставила на FBN селективно предимство под формата на заем при предкризисни лихвени проценти. Нидерландската държава не се е опитала да приведе лихвените проценти на заемите, подлежащи на погасяване, в съответствие със следкризисните лихвени проценти като по този начин не се е държала като инвеститор в условията на пазарна икономика.
(233)
Комисията е получила достатъчно информация, въз основа на която да заключи, че ABN AMRO N не е получило финансиране посредством мерки Y1 и Y2. Поради това то не е извлякло предимство от тези мерки.
(234)
Следователно интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. не съответстват на ПИУПИ и предоставят на FBN селективно предимство. Тези мерки са дали възможност на FBN да остане на пазара и да осъществява своята стопанска дейност без допълнително предаване на проблеми от страна на неговото дружество-майка. Освен това FBN е получило финансова помощ с много голям размер, която не е била налична на пазара в рамките с толкова кратко предизвестие. Следователно мерки Y1 и Y2 представляват държавна помощ, докато, както е изложено в съображение 32 от решението от 8 април 2009 г., мярка X като такава не представлява държавна помощ, предоставена на FBN, а е част от сделка с по-широк мащаб - отделянето на FBN от Fortis Bank SA/NV - която включва държавна помощ, предоставена на FBN.
6.1.2. Приложимост на ПИУПИ за мерките, приложени след първоначалната помощ от 3 октомври 2008 г.
(235)
Нидерландската държава е предприела голям брой мерки в полза на FBN и ABN AMRO N, разпределени в рамките на период на приблизително 18 месеца. Нидерландската държава твърди, че тестът за ПИУПИ следва да бъде приложен спрямо всяка от тези мерки поотделно (и по-специално спрямо мерки Б4 и Б5, които са свързани със сливането). При все това, въз основа на хронологията на мерките (I), общата цел на мерките (II) и положението, в което се намират дружествата към момента на въвеждането на всяка мярка (III), Комисията прави заключение, че те не са достатъчно обособени, за да бъдат оценени поотделно по отношение на ПИУПИ. Комисията счита, че всички мерки са част от един продължителен процес на преструктуриране (102), (103).
(236)
Хронологията на мерките (I), описани по-рано в раздел 2.1 и раздел 2.4 от настоящото решение, показва, че всички мерки са взаимно свързани и са предприети в рамките на кратък период от време.
(237)
Освен това мерките, свързани със сливането, са ясно свързани с предходните намеси. Когато на 21 ноември 2008 г. - малко повече от шест седмици след намесата за оздравяване от 3 октомври 2008 г. - нидерландската държава е решила да слее FBN и ABN AMRO N, тя е можела да направи това, само защото току що е била спасила две дружества от обявяване в несъстоятелност. С други думи, в един съпоставителен сценарий без намесата от 3 октомври 2008 г. осъществяването на сливането е нямало да бъде възможен вариант, тъй като или двете дружества вече е нямало да съществуват, или те са щели да съществуват в съществено намален състав, което е щяло да доведе до много по-малко и по-малко привлекателно слято образувание, както нидерландската държава също допуска в своя план за преструктуриране от декември 2009 г. (виж съображение 78).
(238)
Всички мерки са имали общата цел да (II) възстановят в пълна степен жизнеспособността на FBN и ABN AMRO N. Непосредствено след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. беше ясно, че нидерландската държава просто е стабилизирала ситуацията, като все пак са останали важни оперативни проблеми, очакващи решение, особено поради отделянето на всяко предприятие от неговото предишно дружество-майка.
(239)
Освен това сливането е било мярка, необходима за постигане на тази обща цел, а именно възстановяване на жизнеспособността в пълна степен. Самостоятелно позицията за финансиране на FBN е била слаба, тъй като то е имало относително малък франчайз за банкиране на дребно и е зависело до голяма степен от финансирането на едро (104). ABN AMRO N е изгубило важни компетенции за продукти и голяма част от своята международна мрежа. И двете дружества са били изправени пред оперативни проблеми, свързани например с ИТ, управление на данъците и риска, като освен това не е било сигурно дали дружествата са разполагали с достатъчно голям мащаб във всички стопански дейности, попадащи в техния предмет на дейност. Нидерландската държава е разгледала редица алтернативи и бързо е решила, че сливането в съчетание с допълнителни увеличения на капитала е най-добрият начин за възстановяване на жизнеспособността в пълна степен. При сценарий на сливане свързаните с множество депозити дейности на дребно на ABN AMRO N са компенсирали слабата позиция за финансиране на FBN, докато FBN е могло да допринесе за разрастването на ABN AMRO N и създаването на международни клонове към него. Освен това комбинираното образувание е било в по-добра позиция за справяне с практически проблеми и също така е било в състояние да се възползва от допълнителни икономии от мащаба. Чрез сливането е била избегната необходимостта за ново изграждане на всяко предприятие поотделно,
(240)
По отношение на ситуацията, в която са се намирали дружествата към момента на всяка мярка (III), Комисията отбелязва, че жизнеспособността на дружествата е била възстановена напълно само когато са били приложени всички мерки. Те не са били жизнеспособни в междинния етап, например към 21 ноември 2008 г., когато е било взето решението за сливане. Във връзка с това Комисията подчертава, че в края на декември 2008 г. и съответно след датата на решението за сливане FBN е било застрашено да мине под минималните капиталови изисквания на DNB, тъй като то е трябвало да поеме отписване във връзка с ABN AMRO N. ABN AMRO N все още фигурира в счетоводните книги на FBN за оценка, която вече не е реалистична (105) след оценката, използвана по отношение на мярка X, и следователно отписването е станало неизбежно. С оглед да реши капиталовия проблем на FBN нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN срещу сумата от 6,5 млрд. EUR и в края на 2009 г. предприе допълнително действие за коригиране на капитала, което се изразява в конвертирането на капитал от втори ред в капитал от първи ред (виж съображение 121 и бележка под линия 52 от настоящото решение). Декларациите на нидерландската държава, […] и […] потвърждават, че FBN и ABN AMRO N все още са били изправени пред важни проблеми, свързани с жизнеспособността, след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. (106)
(241)
Освен това Комисията подчерта, че нидерландската държава е представила изчерпателен план за преструктуриране едва след като е било взето решение за всички мерки, което е показател за това, че жизнеспособността е била напълно възстановена едва в този момент. По време на процедурата Комисията неведнъж е искала подробен план за преструктуриране (виж например съображение 137), който е от първа необходимост, за да може да бъде преценено дали жизнеспособността е била възстановена в пълна степен.
(242)
Нидерландската държава представи плана за преструктуриране от декември 2009 г. на 4 декември 2009 г., но в този първи план все още липсваха важни елементи, споменати в съобщението относно преструктурирането, например финансови прогнози за най-лош възможен сценарий. Необходимите допълнителни елементи пристигнаха на 23 март 2010 г. В отговор на по-ранните искания от Комисията за представяне на план за преструктуриране нидерландската държава отговори, че сливането между FBN и ABN AMRO N е изиграло ключова роля за преструктурирането на тези дружества. По нейно мнение екипът по управление на прехода на група ABN AMRO се е нуждаел от време за изготвяне на план и не е можел да има цялостна представа относно бъдещата форма на групата преди да бъде извършено сливането.
6.1.3. Наличие на предимство и заключение относно наличието на помощ по отношение на мерките, приложени след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г.
(243)
Мярка Z е била необходима, за да се избегне спадът на съотношението на капитала на FBN под нивото на минималните изисквания към регулаторния капитал.
(244)
Проблемът с капитала на FBN се дължи на високата оценка на ABN AMRO N в неговите отчети. Симулациите в докладa от комплексната проверка на […] показват, че ако балансовата стойност на ABN AMRO N спадне на 6,5 млрд. EUR, това ще доведе до съотношение от първи ред и съотношение на общия капитал съответно от 3,8 % и 7,6 % за FBN (107). С други думи, съществувал е риск FBN да падне под минимума на общото регулаторно съотношение, при което се изисква минимално съотношение на общия капитал от 8 % (с максимум половината от него във втори ред). Според доклада на […], продажбата на ABN AMRO N на нидерландската държава на стойност от 6,5 млрд. EUR е повишила съотношението от първи ред и съотношение на общия капитал на FBN съответно до 7,8 % и 15,7 %, като по този е начин разрешила проблема с капитала на FBN и е позволила на дружеството да остане на пазара.
(245)
Мерките са предоставили на FBN предимство във вид на капитал, който то не би могло да намери на пазара. Освен това дружеството не е било в състояние да използва вътрешно генерираните базови печалби, за да разреши (част от) проблема, отчасти понеже е понесло загуби на стойност от 922 млн. EUR през 2008 г., свързани с измамата на Мадоф. Тъй като е съществувал риск FBN да падне под минималните капиталови изисквания, мерките са позволили на дружеството да спази регулаторните изисквания и да осъществява своята стопанска дейност.
(246)
Комисията стигна до заключението, че покупката на ABN AMRO N от нидерландската държава не е била извършена при пазарни условия, поради причините изброени по-долу.
(247)
Инвеститор в условия на пазарна икономика (108), който е имал интерес към придобиването на ABN AMRO N през декември 2008 г., би се съобразил с пазарната цена, като вземе предвид пазарните условия в този момент. В доклада на […] нидерландската държава е направила две оценки: „обхващаща цикъла“ оценка на стойност [5 - 9] млрд. EUR, при която се допуска нормализиране на пазарите, и оценка на „настоящите пазарни условия“ на стойност от [4 - 6,5] млрд. EUR, които е основана на пазарните условия през първите дни на октомври 2008 г. (109). Инвеститор в условията на пазарна икономика е щял да използва „настоящите пазарни условия“ като отправна точка.
(248)
Корекция на пазарната оценка на „настоящите условия“ би била необходима във всеки случай, за да се вземе под внимание влошаването на пазарните условия в периода между 3 октомври 2008 г. (а именно от датата, на която е издаден докладът за оценката от […]), и действителната дата, на която е взето решение за придобиването на ABN AMRO N от нидерландската държава. През този период индексът Euro Stoxx 50 се е понижил с 22,2 %, а индексът Euro Stoxx Banks се е понижил с 45,3 %.
(249)
Аргументът на нидерландската държава, че не е необходима каквато и да е корекция предвид консервативния рисков профил на ABN AMRO N (а именно липса на несъбираеми активи, добра позиция за финансиране и т.н.), не може да бъде приет. Спадът на пазара беше широко разпространен, по-специално сред банковите акции, което сочи, че спадът не е бил свързано толкова със специфичните характеристики на акциите, колкото с влошените икономически и финансови условия на пазара и свързаното с това увеличение на изисканите рискови премии. Предвид този контекст е необходимо оценката на „настоящите пазарни условия“ от 3 октомври 2008 г. да бъде коригирана надолу, за да се получи разумна оценка за стойността на ABN AMRO N на 14 декември 2008 г. Прилагането на наблюдаваните процентни спадове на индекса Euro Stoxx 50 и индекса Euro Stoxx Banks (22,2 % и 45,3 %) води до установяване на диапазон на пазарните цени за декември 2008 г. между [2,2 - 3,6] млрд. EUR и [3,1 - 5,1] млрд. EUR (а именно [4 - 6,5] млрд. EUR, понижени с 22,2 % и с 45,3 %) (110).
(250)
Комисията може да приеме, че, както е заявено от нидерландските власти, трябва да бъде направена корекция, за да се вземе под внимание фактът, че нидерландската държава не е извършила плащане по сделката в брой. В резултат от мярка Y2 нидерландската държава е притежавала дълг, емитиран от FBN, и след това е заплатила на FBN за ABN AMRO N, като е опростила част от този дълг с номинална стойност от 6,5 млрд. EUR. Тъй като дълговете, емитирани от други банки в този момент са се търгували с отстъпка от номиналната стойност, Комисията може да приеме, че стойността на дълговите инструменти е била по-ниска от номиналната стойност. Въз основа на наличната пазарна информация Комисията може да приеме корекция от [10 - 30] % или [0,65 - 1,95] млрд. EUR.Това предполага действителна стойност на транзакцията от [4,55 - 5,85] млрд. EUR (6,5 млрд. EUR минус [0,65 - 1,95] млрд. EUR), а не 6,5 млрд. EUR (111).
(251)
В такъв случай размерът на помощта в мярка Z ще представлява разликата между заплатената цена и пазарната стойност на ABN AMRO N. В този случай тя ще бъде между [0 - 2,75] млрд. EUR ([4,55 - 5,85] млрд. EUR минус [3,1 - 5,1] млрд. EUR) и [0,95 - 3,65] млрд. EUR ([4,55 - 5,85] млрд. EUR минус [2,2 - 3,6] млрд. EUR).
(252)
Комисията не вижда никакво основание за твърденията на нидерландската държава, че нейната оценка от 6,5 млрд. EUR е била убедително потвърдена с одобрението на другите участници в консорциума и от доклад на […]. Заплащането на завишена цена за ABN AMRO N не е повлияло на другите участници в консорциума, което означава, че тяхното одобрение на продажбата не е представлявало одобрение на самата стойност. Освен това липсват признаци, че самите участници в консорциума са извършили нова оценка. Освен това писмото на […] не подкрепя твърдението на нидерландска държава. […] просто е потвърдило, че методологията и процесът и краткият доклад за тях не могат да бъдат приети като надеждно средство за определяне на стойността. Освен това в доклада на […] като основа се използва цената, заплатена от нидерландската държава за FBN и ABN AMRO N на 3 октомври 2008 г. Както е изложено по-горе, сделката, извършена на 3 октомври 2008 г., не е сделка, основана на пазара. Сделка, която съдържа помощ, не може да бъде използвана за установяване на пазарна цена.
(253)
Докладът на експертите, които работят за акционерите на Fortis SA/NV, също не поддържа хипотезата, че нидерландската държава не е заплатила завишена цена. Докладът представлява единствено вторичен анализ на оценките и методите на оценяване, които са били използвани по време на процеса, а не нова оценка. Освен това докладът трябва да бъде тълкуван в собствения си контекст. Акционерите на Fortis SA/NV са изразили опасения, че са получили прекалено ниска цена за придобитите от нидерландската държава акции и основният предмет на доклада е това твърдение, т.е. че нидерландската държава е заплатила прекалено ниска цена. На последно място трябва да бъде посочено също така, че параграфите, на които се позовава нидерландската държава, не съдържат нищо за самото дружество ABN AMRO N поотделно, а в тях се споменава единствено пълният пакет от активи, придобити от нидерландската държава.
(254)
Поради това трябва да бъде заключено, че мярка Z представлява мярка за държавна помощ в полза на FBN, тъй като тя предоставя на FBN капитал, който му дава възможност да остане на пазара. Определеният размер на помощта попада в диапазона между [0 - 2,75] млрд. EUR и [0,95 - 3,65] млрд. EUR.
(255)
Комисията достигна до заключението, че покриването на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z е отговорност на нидерландската държава, а не на ABN AMRO N. От 3 октомври 2008 г. насам нидерландската държава е обвързана от условията на САК. В съответствие с това тя е била задължена да извърши разделянето на ABN AMRO Holding, като се придържа към условията, описани в САК. Тъй като финансовият надзорен орган е разрешил процесът на разделянето да започне едва щом бъде решен проблемът с капитала на ABN AMRO Z, нидерландската държава и другите участници в консорциума не са имали друг избор, освен да запълнят капиталовия недостиг на ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N просто е действало като посредник в структура, като е осигурило необходимия капитал на ABN AMRO Z, което не е имало никакви оперативни дейности.
(257)
Комисията не е открила никакво доказателство за наличието на непряка помощ, предоставена на ABN AMRO N. Предоставените от нидерландската държава пояснения са потвърдили, че всички значими финансови сделки между ABN AMRO Z и ABN AMRO N са се провели при пазарни условия или преди държавната намеса от 3 октомври 2008 г.
(258)
Както е споменато в съображение 110, CRI е бил запазен след отделянето на ABN AMRO II от ABN AMRO Bank с цел покриване на разумния марж на стойност 500 млн. EUR и разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR, докато парични потоци от инструменти MCS са били инжектирани в ABN AMRO Z. По този начин от датата на отделянето на ABN AMRO II от ABN AMRO Bank (а именно 6 февруари 2010 г.) (до края на CRI през октомври 2010 г.) CRI е представлявало държавна помощ за ABN AMRO II, докато стойността в размер на 1,7 млрд. EUR от MCS, приходите от която са били прехвърлени на ABN AMRO Z, е престанала да бъде помощ за ABN AMRO N/ABN AMRO II на същата дата. Следователно тези промени не са променили количеството на помощта, а само инструментите, чрез които е била предоставена помощта, както и нейната продължителност. Тази промяна на формата не поражда никакви въпроси, които е необходимо да бъдат разгледани в останалата част от настоящото решение.
(259)
Поради това трябва да се заключи, че мярка А не представлява държавна помощ. Съгласно САК, разрешаването на проблемите с недостига на капитал на ABN AMRO Z е договорно задължение на нидерландската държава като правоприемник на Fortis SA/NV. Ето защо мерките не представляват селективно предимство за ABN AMRO N и не го освобождават от разходите, които то е щяло да поеме в обичайния случай.
(260)
Тъй като CRI не е бил достатъчен, за да покрие недостига на капитал на ABN AMRO Z, нидерландската държава е трябвало да инжектира допълнителен капитал посредством MCS. Обосновката, разработена по отношение на мярка A, важи и за мярка Б1.
(261)
Поради това се стига до заключението, че мярка Б1 не представлява държавна помощ, тъй като финансирането на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z е било задължение на нидерландската държава според САК и не предоставя селективно предимство на ABN AMRO N.
(262)
Цялата сума от 1,08 млрд. EUR (а именно мерки Б2 и Б3, взети заедно) включва общи разходи за разделянето в размер на 480 млн. EUR, разходи в размер на 90 млн. EUR, свързани със създаването на отдел „Парични пазари“, и разумен буфер в размер на 500 млн EUR. Важно е да бъде направено разграничение между разумния буфер в размер на 500 млн. EUR и останалите разходи за разделянето в размер на 580 млн. EUR.
(263)
По отношение на останалите разходи за разделянето Комисията приема, че САК е задължило нидерландската държава да извърши разделянето на ABN AMRO Holding на три отделни части, като се придържа към насоките за САК. С други думи, разходите за разделянето са следствие от договорните задължения, които нидерландската държава е поела съгласно САК като правоприемник на Fortis SA/NV. В нетно изражение ABN AMRO N няма да има по-добра капиталова позиция заради настоящата мярка, тъй като нидерландската държава инжектира капитал, който незабавно се изразходва за разходите за разделянето.
(264)
Тази обосновка обаче не е валидна по отношение на разумния марж в размер на 500 млн. EUR, тъй като липсва каквато и да било договорно задължение на държавата да го осигури. Ако нидерландската държава не бе предоставила тази помощ, ABN AMRO N щеше да бъде в по-неблагоприятна финансова позиция и щеше да бъде задължено например да намали своите RWA, за да освободи капитал. С други думи, разумният марж представлява селективно предимство, което е подобрило конкурентната позиция на ABN AMRO N в сравнение със сценарий, в който мярката не е била осъществена.
(265)
Ето защо се стига до заключението, че макар общите разходи за разделянето да не представляват държавна помощ, разумният марж в размер на 500 млн. EUR (а именно част от мярка Б3) представлява такава помощ. Той предоставя на ABN AMRO N допълнителен капитал и представлява селективно предимство.
(266)
Комисията подчерта, че не е съществувало каквото и да било договорно или икономическо задължение за сливането на FBN и ABN AMRO N, когато нидерландската държава е придобила тези дружества.. Подразделението за управление на активите на ABN AMRO N наистина е било интегрирано в рамките на Fortis Bank SA/NV, но това подразделение не е задължителен отдел за банките, тъй като много други банки имат специализирани външни снабдители, които осигуряват продукти за управление на активите. Самата нидерландска държава реши на 21 ноември 2008 г. да изпълни сливането на ABN AMRO N и FBN, като предпочете този вариант пред другите алтернативи за преструктуриране, например самостоятелна стратегия за двете банки, бърза продажба на едното или и на двете дружества или бърза продажба на основни дъщерни дружества.
(267)
FBN и ABN AMRO N не са могли да заплатят сами първоначалните разходи за интегриране, свързани със сливането. Комисията констатира, че в общественото пространство нидерландската държава е защитила сливането, като е заявила, че „двете банки са по-силни заедно, отколкото самостоятелно“ (112). Сливането в действителност трябва да доведе до големи предимства под формата на синергии (оценени в размер на 1,1 млн. EUR преди данъчно облагане годишно) и по-силна конкурентна позиция (например по-високи пазарни дялове, по-добра база за финансиране и пр.).
(268)
С оглед да усвоят ползите от сливането FBN и ABN AMRO N е трябвало да поемат редица разходи (а именно разходи, свързани с компенсацията за сливането, разходи за интегриране). Нидерландската държава е заплатила тези разходи чрез рекапитализация (в момент, когато все още трудно се е намирал капитал), а FBN и ABN AMRO N са усвоили всички ползи. Поради това нидерландската държава предоставя ясно предимство на FBN и ABN AMRO N.
(269)
По мнение на нидерландската държава сливането е с положителна настояща нетна стойност (113). При все това, както вече обстойно е посочено в съображения 235-242, мерки Б4 и Б5 следват други мерки за държавна помощ и са част от по-голям план за преструктуриране, поради което ПИУПИ не се прилага.
(270)
Поради това се стига до заключението, че мерки Б4 и Б5 представляват държавна помощ съответно в размер на 300 млн. EUR и 1,2 млрд. EUR. Те предоставят на FBN и ABN AMRO N селективно предимство, като им осигуряват капитал.
(271)
Мярка В предоставя на дружество FBN капитал, който му дава възможност да спази минималните регулаторни изисквания на финансовия надзорен орган. Ако нидерландската държава не беше конвертирала капитала от втори ред в капитал от първи ред, на FBN шеще да се наложи да преустанови своите операции или щеше да бъде задължено да търси алтернативни решения, например намаляване на неговите RWA с цел освобождаване на капитал от първи ред. Благодарение на мярката FBN е разполагало с повече капитал и се е намирало по-силна конкурентна позиция, отколкото при сценарий, в който не се предоставя помощ.
(272)
Нидерландската държава е конвертирала дългови инструменти от втори ред с номинална стойност в размер на 1,35 млрд. EUR в капитал от първи ред с еквивалентна стойност. Това конвертиране е довело до същите парични потоци като в сценария, при който FBN изкупува по номинална стойност инструментите от втори ред, притежавани от държавата, последвано от повишаване на капитала на същата стойност. По аналогия на съображение 250 Комисията би могла да приеме, че пазарната стойност на дълговите инструменти, от която нидерландската държава се е отказала, е била под номиналната стойност. Като се имат предвид отстъпките за подобни инструменти на конкурентните банки, е оправдана отстъпка в размер на [135 - 405] млн. EUR (или [10 - 30] %). С други думи, FBN непряко е заплатило на нидерландската държава сума, която е с [135 -- 405] млн. EUR повече от исканата, като косвено е откупило инструментите по номинална стойност. Поради това стойността на помощта е щяла да бъде [0,945 - 1,215] млрд. EUR, а не 1,35 млрд. EUR.
(273)
Твърдението на нидерландската държава, че мярката съответства на ПИУПИ, не може да бъде прието. Мярката следва други мерки, в които е налице държавна помощ, както е пояснено в съображения 235-242, поради което ПИУПИ не се прилага.
(274)
Поради това трябва да бъде направено заключение, че мярка В представлява държавна помощ в размер на [0,945 - 1,215] млрд. EUR, тъй като тя предоставя на FBN предимство под формата на допълнителен капитал.
(275)
По отношение на плащанията към другите участници в консорциума Комисията е заключила, че плащанията наистина са част от свързаните със САК задължения. Участниците в консорциума са очаквали появата на някои непредвидени проблеми по време на процеса на разделянето и САК описва процедурите, които трябва да бъдат използвани за решаване на тези проблеми. Комисията не е открила никакви доказателства, че плащанията от страна на нидерландската държава към другите участници в консорциума са довели до допълнително прехвърляне на нетни активи към ABN AMRO N или до каквито и да било друго предимство за дружеството.
(276)
Поради това се стига до заключението, че мярка Г не представлява държавна помощ, тъй като мярка Г е била задължение по САК на държавата, а не на ABN AMRO N. Мярка Г не включва предоставянето на селективно предимство на ABN AMRO N.
(277)
Комисията стигна до заключението, че до голяма степен кръстосаните задължения са свързани със специфичния контекст на отделянето на ABN AMRO N от неговото дружество-майка ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV). Съгласно нидерландския закон за дружествата Deutsche Bank като купувач на New HBU носи отговорност за дълговете на ABN AMRO Bank, ако последното не изпълни своите задължения. Ето защо Deutsche Bank иска да получи обезщетение за риска, на който е изложено заради ABN AMRO Bank. Ако ABN AMRO N не беше отделено от ABN AMRO Bank, тези кръстосани задължения между New HBU и ABN AMRO Bank нямаше да съществуват. Поради това нидерландската държава предостави гаранция по отношение на кръстосаните задължения, които съществуват единствено заради отделянето на ABN AMRO N. Нидерландската държава не е предоставила гаранция по отношение на кръстосаните задължения между New HBU и ABN AMRO N.
(278)
Поради това се заключава, че може да бъде прието, че мярка Д не представлява държавна помощ, тъй като съгласно САК отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank е задължение на нидерландската държава.
6.1.4. Количествено определяне на държавната помощ
(279)
Група ABN AMRO (или FBN и ABN AMRO N преди сливането) се е облагодетелствала от помощ за рекапитализация, която попада в диапазона между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR. Тази стойност преминава в диапазона 2,75 %-3,5 %, когато бъде сравнена с претеглените спрямо риска активи на група ABN AMRO.
(280)
Комисията подчерта, че FBN също така се е облагодетелствало от помощ за осигуряване на ликвидност в доста значителен размер както в относително, така и в абсолютно изражение.
Таблица 5
Държавна помощ: Обобщена таблица за помощта за рекапитализация и помощта за осигуряване на ликвидност
Помощ за рекапитализация
(всички стойности са в млрд. EUR)
Минимален размер на държавната помощ
Максимален размер на държавната помощ
RWA на комбинираното образувание ABN AMRO N
мин. % на RWA
макс. % на RWA
Мярка Z: Нидерландската държава придобива AA от FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0-1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Мярка Б3: Разходи за разделяне (разумен марж)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Мярка Б4: Капиталов недостиг, свързан с продажбата на HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Мярка Б5: Разходи за интегриране
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Мярка В: Конвертиране на капитал от втори ред == капитал от първи ред
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Общ размер на помощта за рекапитализация
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Финансова помощ/Помощ за осигуряване на ликвидност
Мярка Y1: Механизъм за краткосрочна ликвидност
45
Мярка Y2: Дългосрочни заеми
7,9
Емитиране на нов дългов инструмент, гарантиран съгласно нидерландската гаранционна схема
18,8
Общ размер на финансовата помощ/помощ за осигуряване на ликвидност
71,7 (или 52,9 след коригиране на двойното отчитане) (116)
6.2. Съвместимост на различните мерки за помощ
(281)
Член 107, параграф 3, буква б) от Договора дава право на Комисията да обяви дадена помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако тя е предназначена „за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка“. По отношение на нидерландската икономика рискът от сериозни затруднения е бил потвърден в редица одобрения на Комисията относно мерките, предприети от нидерландските власти за борба с финансовата криза, каквато мярка е например гаранционната схема.
(282)
Във връзка с това обаче е важно да се подчертае, че Първоинстанционният съд е изтъкнал, че член 107, параграф 3, буква б) от Договора трябва да се прилага ограничително (117), така че затруднението в икономиката да окаже влияние върху цялата държава-членка, а не само в регионален мащаб. Комисията отбелязва, че ABN AMRO N и FBN са водещи нидерландски банки с клонова мрежа в национален мащаб и челни позиции на пазара в широка гама от сегменти на нидерландския пазар за банкиране на дребно и банкиране за МСП. В контекста на редица колебания, свързани с възстановяването от глобалната финансова и икономическа криза, прекратяването на дейността на тези банки би причинило сериозни затруднения за нидерландската икономика и поради това държавна помощ от нидерландското правителство може да бъде оценена по силата на член 107, параграф 3, буква б) от Договора.
(283)
Комисията изложи повече подробности относно съвместимостта на специфичните мерки в своето съобщение относно банковия сектор, в съобщението относно рекапитализацията и в съобщението относно обезценените активи, както и относно изискваното преструктуриране в своето съобщение относно преструктурирането.
(284)
Индивидуалните мерки трябва да бъдат проучени в контекста на съответните съобщения на Комисията. Инструментът за освобождаване на капитал не обхваща обезценените активи и de facto е заместител на мярка за рекапитализация. При все това съгласно общите принципи, които се съдържат в съобщението относно обезценените активи, инструментът за освобождаване на капитал трябва да бъде в съответствие с вътрешния пазар. С оглед да поддържа равни условия Комисията трябваше да провери дали CRI не е бил използван за пренасочване на очаквани загуби към портфейла на държавата. Мярка A също така следва да съдържа достатъчно стимули за излизане и в случай че икономическата ситуация се влоши, ABN AMRO N все пак трябва да поеме известни загуби чрез вертикална част. Мерките за осигуряване на ликвидност (мерки Y1 и Y2) трябва да бъдат оценени в контекста на съобщението относно банковия сектор, а мерките за рекапитализация (и по-специално мерки Z, Б4 и Б5, както и разумния марж в размер на 500 млн. EUR, който беше част от мерки Б3 и В) - в контекста на съобщението относно рекапитализацията.
6.2.1. Съвместимост на мерки Y1 и Y2 съгласно съобщението относно банковия сектор
(285)
С цел да се спази съобщението относно банковия сектор мерки Y1 и Y2 трябва да бъдат добре насочени, пропорционални и предназначени да избегнат необосновано нарушаване на конкуренцията.
(286)
Комисията повтаря заключението, съдържащо се в съображение 51 от решението от 8 април 2009 г., че предприетите мерки за прекъсване на всички връзки между FBN и неговото дружество-майка Fortis SA/NV са били необходими, за да може FBN да се защити от тогавашните сериозни затруднения на неговото дружество-майка. Поради това мерките могат да бъдат счетени за добре насочени с цел постигане на оздравяване на FBN.
(287)
Мерки Y1 and Y2 също така трябва да бъдат пропорционални и да не нарушават необосновано конкуренцията. Във връзка с това Комисията има благоприятно мнение относно ценовата система, разработена от нидерландската държава, която цели да създаде равни условия с гаранционната схема (вж. съображение 169). По отношение на гаранционните схеми Комисията последователно е искала от държавите-членки да начисляват премия от най-малко 50 базисни пункта за гаранции със срок, по-дълъг от три месеца (и не по-дълъг от 12 месеца). Комисията заключи, че нидерландската държава не е прилагала системно EURIBOR + 50 базисни пункта за заемите, по-дълги от три месеца. Поради това Комисията може да обяви мярка Y1 за съвместима с вътрешния пазар единствено ако бъде извършено корективно плащане в размер на 18,2 млн. EUR, за да се гарантира, че заемите с матуритет от повече от три месеца са ефективно изплатени при стойност от EURIBOR + 50 базисни пункта. Комисията отбелязва, че всички механизми за ликвидност са били изплатени и приключени през юни 2009 г.
(288)
По отношение на мярка Y2 Комисията констатира, че понеже нидерландската държава не е променила лихвения процент и матуритета на заемите, FBN е получило изгода от сравнително евтини заеми, които биха могли да нарушат конкуренцията. Поради това Комисията може да обяви мярката за съвместима със съобщението относно банковия сектор само при правилно прилагане на всички условия, изложени по-нататък в настоящото решение, и по-конкретно мерките за ограничаване на нарушаването на конкуренцията.
6.2.2. Съвместимост на мерки Z, Б3 (а именно 500 млн. EUR), Б4, Б5 и В съгласно съобщението относно рекапитализацията
(289)
Комисията стигна до заключението, че въпросните мерки са били въведени, за да отговорят на реална потребност и представляват необходимия минимум за цялостно възстановяване на жизнеспособността на въпросните дружества.
(290)
По отношение на възнаграждението Комисията констатира, че държавата вече е била собственик на 100 % от обикновените акции на FBN (и непряко на 100 % на акциите на ABN AMRO N). Всички тези мерки са били абсолютно необходими с цел запазване на стойността на това дялово участие.
(291)
Група ABN AMRO ще реализира възвръщаемост на собствения капитал от приблизително […] % през 2013 г., което е признак, че благодарение на всички държавни намеси е било създадено жизнеспособно и рентабилно предприятие.
(292)
Всички налични оценки на група ABN AMRO са много над размера на помощта в мерки Z, Б3, Б4, Б5 и В (а именно между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR). По този начин държавата ще получи подходящо възнаграждение по отношение на помощта, предоставена на ABN AMRO N и FBN (118).
(293)
Предвид изложеното по-горе Комисията стигна до заключението, че Мерки Z, Б3, Б4, Б5 и В са съвместими със съобщението относно рекапитализацията, ако бъдат надлежно изпълнени условията, изложени по-долу в решението.
6.2.3. Съвместимост на инструмента за освобождаване на капитал с принципите, изложени в съобщението за обезценени активи
(294)
Комисията потвърждава, че инструментът за освобождаване на капитал, въведен от нидерландската държава, се различава от традиционните мерки за обезценени активи, приложени в други случаи. Докато другите мерки за обезценени активи имат за цел да освободят банките от обезценени активи, портфейлът, защитен от CRI, е традиционен нидерландски ипотечен портфейл, от който нито ABN AMRO N, нито външни експерти са очаквали съществено влошаване на резултатите.
(295)
Комисията отбеляза, че традиционна рекапитализация на равнището на ABN AMRO N не е благоприятна за нидерландската държава, понеже то не е било отделно юридическо лице в съответния момент и нидерландската държава е нямало да бъде в позиция да обособи капиталовите си вноски, което би довело до отрицателни последствия, особено при сценарии, свързани със затруднения. Освен това инструментите за освобождаване на частния капитал не са били осъществими, като се има предвид размерът на сделката и усложненията, свързани с отделянето на ABN AMRO Bank NV, дружеството-майка на ABN AMRO N и ABN AMRO Z.
(296)
Предвид тези особени обстоятелства Комисията може да приеме, че CRI е алтернативно средство на традиционното увеличаване на капитала, а не за защита срещу несъбираеми активи и поради това той е необходима и подходящо насочена мярка, целяща решаване на специфичния проблем с капитала на ABN AMRO Z.
(297)
Въпреки факта, че мярката е основно заместваща мярка за рекапитализация, тя трябва да бъде съвместима с другите схеми за освобождаване на капитал, така че да защитава вътрешния пазар, както е пояснено в съображение 284.
(298)
Комисията заключи, че нидерландската държава е предоставила достатъчно доказателства, за да покаже, че оценката е била такава, че ABN AMRO N или неговите законни правоприемници ще понесат очакваните загуби. Пазарните данни (по-конкретно рейтинговите доклади), данните от предишни периоди и последните доказателства от ABN AMRO N показват, че годишният транш „първа загуба“ от 20 базисни пункта трябва да е достатъчен за покриването на очакваните загуби.
(299)
Възнаграждението, което ABN AMRO N плаща, не е по-ниско от изискването в съобщението относно обезценените активи и съобщението относно рекапитализацията. Възнаграждението предполага, че ABN AMRO N ще заплати 10 % от стойността на капитала, който е освободен от сделката като резултат на намаляването на RWA. Тази ставка е благоприятна в сравнение с минималните ставки, изложени в точка (27) от съобщението относно рекапитализацията. Поради относително високото възнаграждение вертикалният дял от 5 % и механизмът за дължими възстановявания могат да бъдат проучени в съответствие с точка (24) и бележка под линия 15 от съобщението относно обезценените активи.
(300)
Освен това мярка A съдържа достатъчно стимули за излизане. Кол опциите, описани в съображение 107, показват, че за ABN AMRO N (или понастоящем група ABN AMRO) е лесно да прекрати мерките. Освен това ценообразуването е такова, че мерките стават все по-скъпи с течение на времето. В договорните условия се предвижда, че ценообразуването няма да бъде регулирано, когато група ABN AMRO започне да изчислява своите капиталови изисквания въз основа на Базел II. Тази липса на регулиране ще намали ефекта от освобождаването на капитал от мярката, докато гаранционната такса няма да се понижи. Освен това траншът „първа загуба“ е изчислен като процент от началната стойност на портфейла, така че като процент траншът „първа загуба“ от неизплатения портфейл (а именно коригираният начален портфейл inter alia за плащания) постепенно ще се повиши с времето.
(301)
С оглед на характеристиките на CRI и с оглед плана за преструктуриране от декември 2009 г. и актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г., както е описано в дял 2.3 от решението, Комисията счита, че мярка А е съвместима с основните принципи на мярката относно обезценените активи и с принципите на вътрешния пазар, както е обяснено в съображение 284.
(302)
Фактът, че група ABN AMRO се е възползвала от кол опцията по отношение на CRI скоро след изпълняването на изискванията на Базел II, подтвърждава ex-post анализа, направен в съображения 294-301.
6.3. Оценка на помощта и на плана за преструктуриране от декември 2009 г., както и на актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г. съгласно съобщението относно преструктурирането
(303)
Поради стойността и обхвата на помощта, както е описано в предходните параграфи, и по-конкретно факта, че помощта за рекапитализация е превишила 2 % от RWA, Комисията счита, че е нужно всеобхватно преструктуриране в съответствие с точка (4) от съобщението относно преструктурирането.
6.3.1. Жизнеспособност
(304)
В плана за преструктуриране трябва да се демонстрира, че стратегията на банката е основана на съгласувана концепция и да се покаже, че банката е възстановила своята жизнеспособност в дългосрочен план без да разчита на държавна подкрепа.
(305)
Както вече бе заключено в решението от 5 февруари 2010 г., в търговските модели на FBN и ABN AMRO N не се разчита на поемането на прекомерен риск и на неустойчиви практики за кредитиране. При все това двете образувания са били оставени уязвими и не са били снабдени в някои основни области като последствие от отделянето им от групите на техните съответни дружества-майки. След разбиването на неговото дружество-майка ABN AMRO N е имало ограничен достъп до по-големи дружества, вече е нямало достъп до международна мрежа и са му липсвали редица продукти и ИТ капацитет. Освен това FBN е било сериозно засегнато от отделянето му от дружеството-майка и неговите финансови средства са били генерирани изключително на пазара за продажби на едро. Планът за преструктуриране на група ABN AMRO от декември 2009 г. (както и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г.) показва, че интегрирането на ABN AMRO N и FBN значително е намалило слабостите на всяко от отделните предприятия. Комбинацията между FBN и ABN AMRO N е спомогнала за облекчаването на някои от тези проблеми. Големият франчайз за банкиране на дребно и частно банкиране на ABN AMRO N е включвал множество депозити, което е създало по-добър финансов профил за интегрираната група, FBN е разрешило част от проблемите с международната мрежа на ABN AMRO N и двете групи заедно са били в състояние да разрешат по по-добър начин например проблемите, свързани с информационни технологии (а именно не всяка от тях е трябвало да възстановява поотделно ИТ-платформа и други инструменти за поддръжка).
(306)
Финансовите прогнози показват, че към края на периода за преструктуриране комбинираното образувание следва да бъде в състояние да покрие своите разходи и да реализира подходяща възвръщаемост на собствения капитал в размер на приблизително […] %. Дори и в „стресов“ сценарий дружеството ще продължи да реализира печалби, а съотношението на неговата капиталова адекватност ще се задържи над минималните регулаторни прагове. Следователно капиталовият буфер на дружество изглежда достатъчно висок - след неколкократните държавни намеси - за да издържи на бъдещи неблагоприятни обстоятелства без да се налага отново да се обръща за помощ към държавата.
(307)
Както показват данните от втората половина на 2008 г. и първата половина на 2009 г., изключително важно е да се реализират достатъчно високи нетни лихвени приходи, за да се създаде напълно жизнеспособно дружество. Поради това планът за преструктуриране от декември 2009 г. и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г. могат да бъдат обявени за съвместими с изискванията за жизнеспособност, които се съдържат в съобщението относно преструктурирането само при условие че група ABN AMRO ще се стреми да реализира актуализираните нетни лихвени приходи, определени в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. Група ABN AMRO трябва редовно да докладва за своя напредък на Комисията- поне веднъж на всяко тримесечие. Ако група ABN AMRO констатира отклонения в сравнение с тези прогнози, тя следва незабавно да предприеме корективни действия.
(308)
Планът за преструктуриране трябва да съдържа прогнозни стойности с нужната разбивка, а преструктурирането изисква също така и оттегляне от дейностите, оттегляне от дейности, които ще генерират структурни загуби в средносрочен план (119). В съображение 120 от решението от 5 февруари 2010 г. Комисията изрази съмнения дали проблемите с жизнеспособността на подразделението Prime Fund Solutions - което докладва значима загуба във връзка с Madoff от 2008 г. - са били решени по адекватен начин. Този проблем е бил решен с продажбата на PFS на Credit Suisse (виж също така съображение 74). Подробните прогнозни стойности на равнището на подразделението показват, че както при базов сценарий, така и при „стресов“ сценарии всички подразделения допринасят за резултатите по положителен начин. Поради това Комисията може да заключи, че няма други подразделения със структурни проблеми във връзка с рентабилността и с оглед на това заключение няма да бъдат необходими допълнителни продажби, за да се подобри жизнеспособността на дружеството.
6.3.2. Споделяне на тежестта/необходим минимум
(309)
Планът за преструктуриране следва ясно да показва, че помощта е останала ограничена до необходимия минимум. Разходите, свързани с преструктурирането, следва да се платят не само от държавата, а и в максимална степен от лицата, които са инвестирали в банката. С други думи, банката и притежателите на нейния капитал следва да направят възможно най-голям принос към преструктурирането със свои собствени ресурси. Помощта за преструктуриране следва да бъде ограничена до покриване на разходи, които са необходими за възстановяване на жизнеспособността. В съответствие с това на предприятията не следва да се отпускат публични ресурси, които биха могли да бъдат използвани за финансиране на дейности, които нарушават пазара и които не са свързани с процеса на преструктуриране, например придобивания (120).
(310)
В съобщението относно преструктурирането се припомня, че забраната за придобиване е необходима, за да се ограничи помощта до необходимия минимум. В точка (23) от съобщението относно преструктурирането се посочва изрично, че „не трябва да се предоставят на предприятието публични средства, които биха могли да бъдат използвани за финансиране на дейности, нарушаващи пазара и несвързани с процеса на преструктуриране. Например придобиване на дялове в други предприятия или нови инвестиции не може да бъде финансирано чрез държавна помощ, освен ако не е от основно значение за жизнеспособността на предприятието“.
(311)
Освен това в съобщението относно преструктурирането забраната за придобиване се свързва с нарушения на конкуренцията. В съображения (39) и (40) от съобщението се обяснява, че „Държавната помощ не трябва да бъде използвана в ущърб на конкуренти, които не получават подобна подкрепа с публични средства“ и че „банките не следва да използват държавна помощ за придобиване на конкурентни дружества. Това условие следва да се прилага най-малко три години и може да продължи до края на периода на преструктуриране в зависимост от обхвата и размера на продължителността на помощта“.
(312)
В съответствие с точка (40) от съобщението относно преструктурирането, помощта може да бъде обявена за съвместима единствено при условие че групата ABN AMRO стриктно прилага забраната за придобиване (121) през трите години след датата на настоящото решение. Срокът на забраната за придобиване следва да бъде удължен, ако нидерландската държава продължи да притежава повече от 50 % от групата ABN AMRO след три години. При все това срокът на забраната за придобиване не трябва да бъде по-дълъг от пет години. Въпреки че част от помощта вече е била възстановена, някои мерки (по-специално мерки Z и В) не могат да бъдат възстановени от банката поради формата, в която са били предоставени (т.е. не под формата на хибриден дългов инструмент). Преустановяването на държавната собственост е средство за преценка кога изтича преимуществото, получено от помощта.
(313)
Комисията констатира, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. (допълнен с финансови прогнози за най-лош възможен сценарий на 23 март 2010 г.) вече е показал, че групата ABN AMRO се е превърнала в жизнеспособно предприятие, което следва да реализира добра възвръщаемост от собствения капитал и дори се очаква да реализира добри печалби при по-лоши икономически условия. Актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г. потвърди този анализ. Това връщане на жизнеспособността не зависи от придобиванията. Поради това забраната за придобиване не пречи на връщането на жизнеспособността.
(314)
Комисията счита, че съгласно точка (26) от съобщението относно преструктурирането забраната на хибридни купони и забраната на хибридни кол опции са неизбежни (122). В контекста на преструктурирането мерките, които намаляват общия размер на собствените средства, не са съвместими с целта за споделяне на тежестта и изискването за необходимия минимум.
(315)
Както е посочено в точка (26) от съобщението относно преструктурирането, „Банките обаче не следва да използват държавна помощ за възнаграждаване на собствените си средства (собствен капитал и подчинен дълг), когато тези дейности не генерират достатъчни печалби“. Подробната оценка на плана за преструктуриране на групата ABN AMRO от декември 2009 г. (и актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г.) позволява на Комисията да заключи, че след приблизително две години групата ABN AMRO следва да е възстановила своята жизнеспособност, както е илюстрирано от приемливата възвръщаемост на собствения капитал с приблизителен размер […] % съответно през 2012 г. и 2013 г. При тези обстоятелства срокът на забраната на хибридните купони и хибридните кол опции от 2 години (123) изглежда осигурява подходящо споделяне на тежестта от страна на притежателите на капитала на фирмата (124). По този начин помощта може да бъде обявена за съвместима единствено при условие на двегодишна забрана на хибридните купони и хибридните кол опции, както е описано подробно в член 8 от оперативната част на решението. Тази забрана на купоните и кол опции следва да се прилага и по отношение на притежатели на преференциални акции на FBNH, за да се разсеят съмненията, изразени от Комисията в съображение 130 от решението от 5 февруари 2010 г.
(316)
В други случаи мерките за споделяне на тежестта са необходими и за да се гарантира, че оздравените банки носят адекватна отговорност за последствията от предишното си поведение, така че да се създадат подходящи стимули както за тяхното бъдещо поведение, така и за това на другите. Този фактор е по-малко приложим в настоящия случай, тъй като проблемите на дружеството са били до голяма степен свързани с предишното дружество-майка Fortis SA/NV (виж раздел 6.3.3 „Мерки за ограничаване на нарушаването на конкуренцията“). Поради това от гледна точка на споделянето на тежестта може да бъде прието също така, че не съществуват големи продажби освен продажбите на PFS и Intertrust, които заедно възлизат на […] % от общия приход от дейността и […] % от RWA.
6.3.3. Мерки за ограничаване на нарушаването на конкуренцията
(317)
По отношение на мерките, необходими за ограничаване на нарушаването на конкуренцията, настоящият случай показва някои нетипични особености.
(318)
В точка (28) от съобщението относно преструктурирането се посочва видът на нарушаването на конкуренцията, което може да се прояви, когато се предоставя държавна помощ с цел поддържане на финансовата стабилност в периоди на системна криза: „Ако банките се конкурират въз основа на предимствата на продуктите и услугите си, тези, които натрупват прекомерен риск и/или се основават на неустойчиви бизнес модели, в крайна сметка ще загубят пазарния си дял и вероятно ще напуснат пазара, а същевременно по-ефикасни конкуренти ще разширят дейността си или ще навлязат на съответните пазари. Държавната помощ продължава минали нарушения на конкуренцията, предизвикани от поемане на прекомерен риск и неустойчиви бизнес модели, чрез изкуствена подкрепа за пазарната мощ на бенефициерите. По този начин тя може да създаде морален риск за бенефициерите, като отслабва стимулите за тези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират.“
(319)
Както е обяснено в решението от 3 декември 2008 г., затрудненията на Fortis SA/NV и Fortis Bank SA/NV са следствие на прекомерен риск: i) Fortis Bank SA/NV е инвестирало голяма сума в структуриран кредит, а ii) Fortis SA/NV е решило да купи ABN AMRO N на много висока цена. С цел да разреши отпускането на помощ на такива банки, Комисията изисква значително намаление на пазарното присъствие на бенефициера. В това отношение Комисията отбелязва, че Fortis SA/NV е било разделено на четири части: белгийските и международните застрахователни активи все още представляват част от регистрираното на борсата Fortis SA/NV (което след разпадането на Fortis SA/NV е било преименувано на Ageas); Fortis Bank SA/NV и BGL са били придобити от BNP Paribas; нидерландската държава е придобила FBN (включително ABN AMRO N); и нидерландската държава е придобила също така нидерландските застрахователни дейности (125). С други думи Fortis SA/NV е било разделено на по-малки субекти и самото Fortis Bank SA/NV е било разделено на две части (126).
(320)
Комисията отбелязва, че мерките в полза на FBN и ABN AMRO N, оценени в настоящото решение, имат специфични характеристики, които се различават от другите случаи на преструктуриране, които е трябвало да проучи по време на настоящата криза, включително онези на Fortis Bank SA/NV и Fortis SA/NV. В настоящия случай FBN и ABN AMRO N на първо място не се нуждаят от държавна помощ поради вземане на грешни управленски решения. Необходимостта от държавна помощ не произтича например от натрупването на прекомерни рискове в техните инвестиции, от тяхната политика на отпускане на заеми или от предприемане на неустойчива ценова политика. Освен това затрудненията на Fortis SA/NV и Fortis Bank SA/NV не са произтекли от рисково отпускане на заеми или ценовите политики при банкирането на дребно, частното или търговското банкиране, които всъщност са били печеливши. Ето защо Комисията счита, че помощта за FBN и ABN AMRO N има значително по-малко нарушаващ ефект отколкото помощта, одобрена в полза на финансови институции, които са натрупали прекомерни рискове. Поради това Комисията счита, че не са необходими допълнителни продажби.
(321)
При все това следва да се гарантира, че държавната помощ не се използва от FBN и ABN AMRO N за разрастване за сметка на конкурентите, например чрез прилагане на неустойчива ценова политика или придобиване на други финансови институции. Ако това се случи, помощта ще „отслаби стимулите за тези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират“ и би могла да попречи на „стимулите за трансгранични дейности“, като обезсърчи навлизането на нидерландския пазар.
(322)
Следователно държавната помощ може да бъде обявена за съвместима единствено ако съществуват достатъчни мерки, които да гарантират, че тя не се използва в ущърб на конкуренти, които не са получили подобна подкрепа с публични средства. Трябва да се съхранят равни условия между банките, които са получили подкрепа с публични средства и онези, които не са. Освен това трябва да не се допуска държавната помощ да отслабва стимулите за онези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират, и да не се създават пречки, които биха могли да попречат на трансграничната дейност.
(323)
В съобщението относно преструктурирането се предвижда естеството и формата на такива ограничения да зависят от размера на помощта и от условията и обстоятелствата, при които е предоставена, както и от характеристиките на пазара или пазарите, на които извършва дейност банката. Размерът на помощта е описан в раздел 6.1.3 „Количествено определяне на размера на помощта“. Специфичните условия и обстоятелства, при които е предоставена, бяха обсъдени в началото на настоящия раздел. Както е посочено в точка (32) от съобщението относно преструктурирането, роля играят и размерът и относителното значение на банката на нейния пазар или пазари. Ако преструктурираната банка разполага с ограничено оставащо пазарно присъствие, е по-малко вероятно да са необходими допълнителни мерки. Поради това условията, необходими за обявяване на помощта за съвместима, са свързани основно с банкирането на дребно и частното банкиране, тъй като дружеството вече значително е намалило своето присъствие в сферата на търговското банкиране чрез продажбата на New HBU.
(324)
Помощта може да бъде обявена за съвместима със съобщението относно преструктурирането, при условие че групата ABN AMRO приложи мерките, описани в съображения (325)-(329).
(325)
При банкирането на дребно и частното банкиране помощта може да бъде обявена за съвместима, при условие че групата ABN AMRO няма да бъде ценови лидер по отношение на стандартизираните спестявания и ипотечните продукти. В съответствие с точка (44) от съобщението относно преструктурирането, групата ABN AMRO следва да не предлага ценови условия, каквито не могат да бъдат предложени от конкурентите, които не получават помощ.
(326)
Тъй като забраната за заемане на лидерска позиция по отношение на цените може да е не толкова ефективна в сегменти с много нестандартизирани продукти като частното банкиране в Нидерландия, където е подадена специална жалба, съществува необходимост от допълнително условие в съответствие с точка (44) от съобщението относно преструктурирането, за да бъде обявена помощта за съвместима. Групата ABN AMRO трябва да се стреми да постигне нетните приходи от лихви, както бяха представени на Комисията на 8 ноември 2010 г. Ето защо групата ABN AMRO следва да предприеме подходящи действия веднага щом констатира, че не може да достигне своите прогнози, особено когато последните се дължат на ниски лихвени маржове.
(327)
Тъй като в частното банкиране е трудно да бъде изпълнена и контролирана забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените, необходимо е да бъдат приложени други подходящи компенсации с цел гарантиране на ефективна конкуренция, каквито са мерките за насърчаване на навлизането на пазара, както е описано в точка (44) от съобщението относно преструктурирането. Във връзка с това, необходимо условие за обявяване на помощта за съвместима е група ABN AMRO да приложи мярка, която улеснява прехода. По-конкретно група ABN AMRO следва да покрие своите собствени административни разходи и разходи по прехвърляния и сделки за своите клиенти на „Частно банкиране Нидерландия“, които произтичат пряко от прекратяването на отношението на частно банкиране и прехвърлянето на портфейли (127). Тази мярка следва да бъде прилагана в рамките на период от два последователни месеца, които започват да текат от възможно най-скорошна дата и не по-късно от година след датата на решението. Веднага след започване на двумесечния период банката ще уведоми по ясен начин всички свои клиенти на частно банкиране за възможността, която им се предлага. Група ABN AMRO следва също така да предостави доказателства на Комисията за това, че банковите преводи на клиентите се извършват в съответствие с обичайните процедури, както и че не са налице каквито и да било забавяния в процеса на извършване на банкови преводи на клиенти.
(328)
Ако мерките за ограничаване на необоснованите нарушения на конкуренцията, и по-конкретно специфичните мерки в сектора на банкирането на дребно и частното банкиране са правилно приложени, те също така ще решат адекватно въпросите, повдигнати от жалбоподателя. При проучването на тези въпроси Комисията установи, че ABN AMRO временно е определяло цени на загуба за някои продукти, но че тази ценова политика е била осъществявана в среда със затруднена ликвидност, поради което всички банки са се конкурирали агресивно за спестовни продукти, като същевременно е налице и специфичният контекст на създаването на MoneYou (чието пускане на пазара е било решено преди разпадането на Fortis SA/NV).
(329)
В точка (44) от съобщението относно преструктурирането също така се споменава, че банките не трябва да изтъкват държавната подкрепа като конкурентно предимство, когато предлагат на пазара финансовите си оферти. Поради това за обявяване на помощта за съвместима се поставя условие група ABN AMRO да не използва държавната помощ в своите маркетингови кампании и в комуникацията си с инвеститори за период от три години. Срокът на тези забрани следва да бъде удължен до пет години, ако нидерландската държава все още притежава дялово участие от поне 50 % в група ABN AMRO.
(330)
От гледна точка на необоснованите нарушения на конкуренцията Комисията има положително отношение към продажбите на PFS и Intertrust. Продажбата на PFS намалява привлекателността на дружеството за институционалните клиенти, докато Intertrust inter alia е извършвало услуги, които са могли да направят франчайза за частно банкиране по-силен. В резултат на това неговата продажба е можела да улесни конкурентите да подобрят своите конкурентни позиции в сравнение с тази на ABN AMRO Mees Pierson. Освен това Комисията счита, че фактът, че част от помощта е била възстановена, допринася за ограничаване на нарушаването на конкуренцията. Освен това Комисията изразява положително становище относно дивидентната политика, описана в съображение 75.
6.3.4. Заключение
(331)
Следователно, ако всички условия, описани в раздели 6.2 и 6.3, са правилно изпълнени, планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от декември 2010 г., предоставя достатъчно доказателства за това, че дългосрочната жизнеспособност на група ABN AMRO е била възстановена. Планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г., осигурява достатъчно споделяне на тежестта и съдържа адекватни мерки за ограничаване на необоснованите нарушения на конкуренцията. Поради това Комисията може условно да обяви, че планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г., е в съответствие със съобщението относно преструктурирането.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Комисията констатира, че Нидерландия неправомерно е привела в действие държавната помощ, посочена в раздел 6.1.2 „Количествено определяне на държавната помощ“ в противоречие с член 108, параграф 3 от Договора. При все това тази помощ може да се приеме за съвместима, ако се изпълнят условията, изложени в раздели 6.2 и 6.3 и описани по-подробно в постановителната част на настоящото решение.
Комисията отбелязва, че нидерландската държава е приела по изключение да получи текста на това решение само на английски език.
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена от Нидерландия на ABN AMRO Group, е съвместима с вътрешния пазар при условията, определени в членове 3-9.
Тази държавна помощ е била предоставена по следния начин:
-
помощ за рекапитализация на стойност между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR съответно в полза на FBN и ABN AMRO N, и
-
помощ за осигуряване на ликвидност в размер на 71,7 млрд. EUR.
Член 2
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
а)
„група ABN AMRO“ означава група ABN AMRO и изцяло притежаваните от нея преки или непреки дъщерни дружества, включително образуванията, върху които група ABN AMRO упражнява едноличен контрол по смисъла на Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 г. относно контрола върху концентрациите между предприятия („Регламент на ЕО за сливанията“) (128).
б)
„класиране на първо място“ означава предлагане на най-атрактивната цена.
в)
„клиенти на дребно“ означава всички клиенти, които са физически лица (за разлика от корпоративните клиенти).
г)
„стандартизирани спестовни и депозитни продукти на пазара на дребно“ означава всички стандартизирани продукти на пазара на дребно и депозитни продукти, които във всеки един момент обхващат поне 85 % от обема на продуктите на група ABN AMRO на пазара на дребно на спестовни и депозитни продукти.
д)
„стандартизирани ипотечни продукти“ означава всички стандартизирани продукти на пазара на дребно и депозитни продукти, които във всеки един момент обхващат поне 85 % от обема на продуктите на група ABN AMRO на ипотечния пазар.
е)
„Частно банкиране Нидерландия“ означава всички клиенти на БЕ „Частно банкиране“, с изключение на онези от тях, които са част от „Частно банкиране (Международно)“ (129).
Член 3
1. Група ABN AMRO не се класира на първо място без предварително разрешение от страна на Комисията по отношение на стандартизираните спестовни и депозитни продукти на пазара на дребно за клиенти на дребно сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял от гледна точка на обем на нидерландския пазар на спестявания на дребно в който и да било от следните сегменти:
-
спестовни сметки;
-
депозити с фиксиран срок за период от 1 година;
-
депозити с фиксиран срок за период от 2 години;
-
депозити с фиксиран срок за период от 3 години;
-
депозити с фиксиран срок за период от 4 години; и
-
депозити с фиксиран срок за период от 5 години.
Независимо от първа алинея, когато три финансови институции съвместно се класират на първо място сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял в сегмент от нидерландския пазар на спестявания и депозити на дребно, група ABN AMRO може да съгласува своите лихвените проценти с лихвените проценти на тези три финансови институции по отношение на стандартизираните продукти в съответния сегмент.
2. Група ABN AMRO не следва да се класира на първо място без предварително разрешение от страна на Комисията по отношение на какъвто и да било вид стандартизирана ипотека сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял на нидерландския ипотечен пазар на дребно.
Независимо от първа алинея, когато три финансови институции съвместно се класират на първо място сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял на нидерландския ипотечен пазар на дребно, група ABN AMRO може да съгласува своите лихвените проценти с лихвените проценти на тези три финансови институции по отношение на съответния стандартизиран вид ипотека.
3. С оглед да гарантира спазване на параграфи 1 и 2 група ABN AMRO постоянно и поне всяка седмица извършва мониторинг на условията, предложени от […] другите финансови институции, които имат най-голям пазарен дял от гледна точка на обем на нидерландския пазар на спестявания, до степента, до която тези условия са обществено достъпни. Ако данните на всяка от тези […] други финансови институции не са обществено достъпни, те ще бъдат заменени с данните на следващите най-големи финансови институции от класацията на пазарните дялове.
Веднага щом група ABN AMRO установи, че тя предлага цена за който и да било от нейните продукти, която е по-благоприятна от цената, която ѝ е позволено да предлага на основание параграф 1 и параграф 2 от настоящия член, група ABN AMRO незабавно уведомява Комисията. Тя незабавно коригира цената на продуктите и извършва корекцията на цената възможно най-скоро.
По отношение на спестовните и депозитни продукти на пазара на дребно, група ABN AMRO извършва корекцията не по-късно от десет работни дни от датата, на която е забелязала промяната в условията. При все това, ако промяната засяга продукти, чиято цена може да бъде променена само в края на даден месец и има по-малко от десет работни дни от датата на забелязване на промяната и края на месеца, група ABN AMRO извършва корекцията при първа възможност от края на следващия месец.
По отношение на ипотеките група ABN AMRO коригира своята ценова политика в срок от десет работни дни от датата, на която е забелязала промяната в условията, а корекцията се извършва не по-късно от петнадесет работни дни от датата, на която е била забелязана промяната в условията.
4. Условието, определено в параграфи 1 и 2, се прилага за срок от три години, считано от датата на настоящото решение. Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад за спазване на това условие на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици от публикуването на финансовите резултати на група ABN AMRO за тримесечието.
Член 4
1. Група ABN AMRO полага максимални усилия, за да постигне прогнозните стойности (включително нетните приходи от лихви), предоставени на Комисията в плана за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г. Прогнозните стойности от ноември 2010 г. се постигат на равнище консолидирана група ABN AMRO.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие, като посочва разбивка на прогнозните стойности и действителните данни (включително нетните приходи от лихви) на равнището на четирите сегмента, определени в плана за преструктуриране от декември 2009 г. и плана за преструктуриране от ноември 2010 г.: а именно „Банкиране на дребно“, „Частно банкиране (Нидерландия)“, „Частно банкиране (Международно)“ и „Търговско банкиране“.
Група ABN AMRO може да предяви обосновано искане към Комисията за преразглеждане на нейните прогнозни стойности (включително нетните приходи от лихви) с цел отчитане на външни развития.
2. Група ABN AMRO предоставя разбивка на прогнозните стойности за нетните приходи от лихви по обем и маржове на равнище консолидирана група и на равнище частно банкиране.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици след публикуването на нейните финансови резултати за тримесечието, като посочва дали нетните приходи от лихви, постигнати на равнище консолидирана група, съответстват на прогнозните стойности, посочени в параграф 1. В този доклад също така се прави сравнение между прогнозните маржове и действителните маржове на равнище консолидирана група и на равнище частно банкиране.
Ако нетните приходи от лихви, постигнати на равнище консолидирана група, не съответстват на тези прогнозни стойности, група ABN AMRO посочва в този доклад мерките, предприети за постигане на тези прогнозни стойности.
3. Задълженията, определени в параграфи 1 и 2, се прилагат за срок от три години, считано от датата на настоящото решение.
Член 5
1. Група ABN AMRO не придобива контрол върху повече от [0 - 7] % от всяко едно предприятие.
2. Чрез дерогация от разпоредбите на параграф 1 група ABN AMRO може да извършват придобивания, ако общата брутна кумулативна покупна цена (с изключение на поемането или прехвърлянето на дългови инструменти във връзка с тези придобивания), платена от група ABN AMRO за всички тези придобивания за период от три години, считано от датата на настоящото решение, е по-малко от [0 - 600] млн. EUR.
Забраната, изложена в параграф 1, не се прилага по отношение на придобивания на частен собствен капитал от страна на група ABN AMRO, ако те са подходящи за нейния бизнес план и планирания бюджет на нейното подразделение „Частен собствен капитал“, предоставени на Комисията на 5 октомври 2010 г.
Забраната, изложена в параграф 1, не се прилага и по отношение на […] дялове от собствения капитал, взети от подразделението на група ABN AMRO „Електроенергия, стоки и транспорт“ в подкрепа на нейната обичайна дейност по финансиране, ако те са подходящи за нейния бизнес план и планирания бюджет на това подразделение, предоставени на Комисията на 10 януари 2010 г.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици след публикуването на нейните финансовите резултати за тримесечието. В този доклад се изброяват действителните придобивания от страна на подразделенията „Частен собствен капитал“ и „Електроенергия, стоки и транспорт“. Освен това в доклада се посочва подробна информация относно другите придобивания на група ABN AMRO, които ѝ е разрешено да направи на основание на първа алинея.
3. Забраната, изложена в параграф 1, се прилага за срок от поне три години, считано от датата на настоящото решение, или до датата, на която дяловото участие на Нидерландия в група ABN AMRO падне под размер от 50 %, в зависимост кое от тези събития настъпи по-късно. Тази забрана престава да се прилага най-късно пет години от датата на настоящото решение.
В случай че забраната, изложена в параграф 1, се прилага за период, по-дълъг от три години, считано от датата на настоящото решение, общата брутна кумулативна покупна цена, приложима по алинея 1 от параграф 2, се увеличава с [0 - 200] млн. EUR на година.
Член 6
Група ABN AMRO не оповестява факта, че е държавна собственост, и не споменава в своята комуникация със съществуващите или потенциалните клиенти или инвеститори получаването на каквато и да било държавна подкрепа за период от поне три години, считано от датата на настоящото решение, или до датата, на която размерът на дяловото участие на Нидерландия спадне под 50 % от акциите в група ABN AMRO, в зависимост кое от тези събития настъпи по-късно. Тази забрана престава да се прилага най-късно пет години от датата на настоящото решение.
Независимо от тази забрана група ABN AMRO може да изтъква факта, че тя е държавна собственост, както и че е получена някаква друга държавна помощ, когато такова споменаване се изисква съгласно приложимите законодателни или нормативни разпоредби.
Член 7
1. Група ABN AMRO предлага на клиентите на „Частно банкиране Нидерландия“ вариант за прекратяване на тяхното отношение на частно банкиране с група ABN AMRO, както и за прехвърляне на техните инвестиционни портфейли на други банки. Това предложение е в сила за период от два последователни месеца („съответният период“).
Съответният период започва да тече възможно най-скоро след датата на настоящото решение, като се дава (ако това се изисква) разумен срок за подготовка, и най-късно в срок от една година от датата на настоящото решение. Група ABN AMRO предоставя на Комисията за одобрение начална дата за съответния период поне четири седмици преди предполагаемата начална дата на съответния период.
2. Група ABN AMRO предоставя по ясен начин на всички свои клиенти на „Частно банкиране Нидерландия“ условията на предложението, описани в параграф 1, най-късно на първия ден от съответния период. Информацията, която следва да бъде изпратена от група ABN AMRO на нейните клиенти, първо се предоставя на Комисията поне четири седмици преди изпращането на тази информация на клиентите.
3. Група ABN AMRO улеснява прекратяването на отношенията на частно банкиране, когато това бъде поискано от клиентите, като използва обичайните процедури при най-ниско възможно равнище на разходите. Ако клиентът реши да прехвърли своята позиция и/или (свързаните с нея) обезпечителни права, и ако това прехвърляне е възможно от гледна точка на получаващата банка, ABN AMRO улеснява това прехвърляне. Клиентите се уведомяват по-скоро за варианта за прехвърляне на позиции, отколкото за варианта за ликвидирането им, като се информират и за разходите, свързани с двата варианта.
Група ABN AMRO покрива своите собствени административни разходи и разходи по прехвърляния и сделки, които произтичат пряко от прекратяването на отношението на частно банкиране и прехвърлянето на портфейли (130).
Група ABN AMRO не е задължена да покрива други финансови последици за клиента.
Член 8
Група ABN AMRO не изплаща каквито и да било купони върху основния капитал от първи ред, капиталовите инструменти от първи и втори ред (включително хибридните капиталови инструменти и преференциалните акции), емитирани преди датата на настоящото решение, нито пък упражнява каквито и да било права на кол опции по отношение на тези капиталови инструменти до 10 март 2013 г. включително, освен когато е налице правно задължение за извършване на това.
Група ABN AMRO може да емитира нови капиталови инструменти след датата на настоящото решение или да изплаща купони върху тези нови капиталови инструменти, освен когато тези емисии и плащания доведат до задължение за изплащане на купони върху нейните собствени съществуващи капиталови инструменти.
Чрез дерогация от разпоредбите на първа алинея, група ABN AMRO може да използва кол опция по отношение на инструмент FCC (а именно 87,5 млн. EUR, некумулативни постоянни преференциални акции без право на глас с доходност 6,25 % от клас А, серия I, издадени от Fortis Capital Company Ltd).
До 10 март 2013 г. включително група ABN AMRO изплаща дивиденти върху своите обикновени акции единствено ако тези дивиденти надвишават 100 млн. EUR (131).
Член 9
Най-късно до 30 юни 2011 г. група ABN AMRO изплаща на Нидерландия коригиран лихвен процент върху заемите, посочени в писмо по електронната поща от Комисията до нидерландската държава от дата 24 юни 2010 г. Сумите, коригирани чрез начисляването на лихва, възлизат на 18 152 722 EUR.
Член 10
Нидерландия уведомява Комисията в срок от два месеца от уведомлението на настоящото решение за мерките, предприети за неговото спазване.
Член 11
Адресат на настоящото решение е Кралство Нидерландия.
Съставено в Брюксел на 5 април 2011 година.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 5 aprile 2011
riguardante le misure C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 e N 19/10) alle quali lo Stato olandese ha dato esecuzione a favore del gruppo ABN AMRO NV (creato a seguito della fusione tra Fortis Bank Nederland e ABN AMRO N)
[notificata con il numero C(2011) 2114]
(Il testo in lingua inglese è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2011/823/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea (TFUE), in particolare l’articolo 108, paragrafo 2, primo comma,
dopo aver invitato gli interessati a presentare le loro osservazioni (1) a norma dell’articolo 108, paragrafo 2, del trattato e tenuto conto di tali osservazioni,
considerando quanto segue:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha acquistato Fortis Bank Nederland («FBN») (ossia la filiale bancaria olandese della società di partecipazione finanziaria Fortis SA/NV (2)) e le attività di ABN AMRO Holding possedute da FBN («ABN AMRO N») per un importo di 12,8 miliardi di EUR. Nella stessa operazione, lo Stato olandese ha anche sostituito Fortis Bank SA/NV, la filiale bancaria belga di Fortis SA/NV, come creditore per i prestiti a favore di FBN con un valore nominale di 16,1 miliardi di EUR (3). Lo Stato olandese ha inoltre concesso a FBN una linea di credito a breve termine di 45 miliardi di EUR e ha deciso di indennizzare Fortis SA/NV per i costi e gli obblighi derivanti dall’accordo degli azionisti del consorzio («AAC»). L’AAC descriveva i diritti e gli obblighi dei tre istituti finanziari (Fortis SA/NV, Banco Santander e Royal Bank of Scotland («RBS») o i tre «membri del consorzio») che avevano presentato un’offerta congiunta per ABN AMRO Holding attraverso l’entità giuridica di nuova creazione «RFS Holdings». Il 7 ottobre 2008 lo Stato olandese ha notificato alla Commissione le misure adottate il 3 ottobre 2008 (ovvero l’acquisizione di FBN per 12,8 miliardi di EUR, la novazione di prestiti a lungo termine con un valore nominale di 16,1 miliardi di EUR e la linea di credito a breve termine di 45 miliardi di EUR, in appresso «le operazioni integrate del 3 ottobre 2008») come misure che non costituiscono un aiuto di Stato allo scopo di ottenere la certezza giuridica riguardo a tali misure. Poiché le misure erano già state attuate, la Commissione ha protocollato il caso con il numero NN (ossia, NN53b/08).
(2)
Durante i negoziati che hanno portato all’acquisizione di FBN il 3 ottobre 2008, lo Stato olandese si è avvalso di una relazione di valutazione esterna di […] (4), di cui il 15 ottobre 2008 è stata inviata una copia alla Commissione.
(3)
Con lettera del 30 ottobre 2008, la Commissione ha informato il ministro delle Finanze olandese del suo parere preliminare secondo cui le misure del 3 ottobre 2008 sembravano costituire un aiuto di Stato a favore di FBN. Il 20 novembre 2008 si è svolta una riunione tra i servizi della Commissione e lo Stato olandese.
(4)
Il 21 novembre 2008 lo Stato olandese ha ufficialmente deciso che non avrebbe tenuto FBN e ABN AMRO N separate, ma che avrebbe proceduto a una fusione delle due società («la fusione»), in linea con i piani precedenti di Fortis SA/NV.
(5)
Il 3 dicembre 2008 la Commissione ha adottato una decisione (5) («la decisione del 3 dicembre 2008») che dichiara le misure dello Stato olandese del 3 ottobre 2008 a favore di Fortis Bank SA/NV un aiuto di Stato compatibile con il mercato comune. Il considerando (4) della decisione ha stabilito tuttavia esplicitamente che la Commissione avrebbe valutato in un procedimento separato se le misure attuate il 3 ottobre 2008 contenessero anche un aiuto a favore di FBN.
(6)
Il 17 dicembre 2008 lo Stato olandese ha informato la Commissione della sua intenzione di acquisire ABN AMRO N da FBN per 6,5 miliardi di EUR. L’acquisizione ha avuto luogo il 24 dicembre 2008. Il 2 febbraio 2009 le autorità olandesi hanno notificato l’acquisizione alla Commissione come misura che non costituisce un aiuto di Stato per motivi di certezza giuridica.
(7)
Il 24 dicembre 2008 RBS, Banco Santander e lo Stato olandese hanno firmato una modifica dell’AAC con la quale lo Stato olandese ha sostituito Fortis SA/NV nell’AAC.
(8)
Il 6 marzo 2009 lo Stato olandese ha inviato alla Commissione una relazione di «due diligence» (6) delle attività acquisite redatta da […] su richiesta dello Stato olandese.
(9)
Con decisione dell’8 aprile 2009 («la decisione dell’8 aprile 2009»), la Commissione ha avviato il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2, del TFUE con il numero C11/09 (ex-NN53b/08), relativamente a un presunto aiuto a favore di FBN e ABN AMRO N.
(10)
Il 6 maggio 2009 la Commissione ha ricevuto un reclamo da Van Lanschot Bank («la reclamante»), una concorrente olandese di FBN e ABN AMRO N. Il 22 luglio 2009 la Commissione ha trasmesso tale lettera allo Stato olandese, chiedendo che esprimesse le proprie osservazioni al riguardo. Il 20 agosto 2009 lo Stato olandese ha chiesto una proroga della scadenza e il 22 settembre 2009 ha inviato una risposta approfondita al reclamo. Con lettere del 21 agosto 2009 e del 28 agosto 2009 la reclamante ha fornito ulteriori informazioni. Tali lettere sono state trasmesse allo Stato olandese il 23 settembre 2009 e lo Stato olandese ha risposto il 29 ottobre 2009.
(11)
Il 15 maggio 2009 lo Stato olandese ha inviato una lettera alla Commissione rispondendo ad alcune questioni sollevate nella decisione dell’8 aprile 2009. L’11 agosto 2009 è stata inviata alla Commissione una dettagliata risposta nel merito, per la quale lo Stato olandese aveva richiesto più tempo.
(12)
In un documento non ufficiale inviato il 15 giugno 2009 e durante una riunione di verifica con la Commissione svoltasi il 16 giugno 2009, lo Stato olandese ha informato la Commissione della sua intenzione di attuare un piano di ricapitalizzazione di 2,5 miliardi di EUR per consentire ad ABN AMRO N di separarsi dalla sua società madre ABN AMRO Bank (7). Durante la riunione, lo Stato olandese ha affermato che, dopo il primo apporto di capitale di 2,5 miliardi di EUR, sarebbero state necessarie altre misure non ancora quantificabili.
(13)
Nella decisione dell’8 aprile 2009, la Commissione ha invitato l’autorità di vigilanza finanziaria olandese («DNB») a esprimersi in merito alla solidità di FBN e ABN AMRO N rispettivamente. La Commissione ha ricevuto le informazioni richieste su FBN con lettera del 18 giugno 2009 e un aggiornamento il 5 gennaio 2010. Il 20 gennaio 2010 lo Stato olandese ha anche inviato una lettera di DNB su ABN AMRO N.
(14)
Il 6 luglio 2009 ABN AMRO Bank - la società madre di ABN AMRO N - ha inviato una lettera alla Commissione formulando le sue osservazioni sulla decisione dell’8 aprile 2009. Tale lettera è stata trasmessa allo Stato olandese il 22 luglio 2009 e lo Stato olandese ha risposto il 22 settembre 2009.
(15)
Il 9 luglio 2009 lo Stato olandese ha informato la Commissione che FBN aveva rimborsato tutti i finanziamenti a breve termine che aveva ricevuto dallo Stato olandese nell’ambito della linea di credito di 45 miliardi di EUR del 3 ottobre 2008.
(16)
Il 15 luglio 2009 lo Stato olandese ha informato la Commissione dell’intenzione di FBN di acquisire Fortis Clearing Americas («FCA») da Fortis Bank SA/NV.
(17)
Il 17 luglio 2009 lo Stato olandese ha formalmente notificato un piano con misure di ricapitalizzazione del valore di 2,5 miliardi di EUR (8) consistenti in un credit default swap («CDS») con un effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali di 1,7 miliardi di EUR («lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali») e in un titolo obbligazionario convertibile di 800 milioni di EUR. Le misure sono state inizialmente registrate con il numero N429/09, tuttavia, poiché le misure sono state attuate prima dell’adozione di una decisione da parte della Commissione, il caso è stato trasferito dal registro degli aiuti notificati al registro degli aiuti non notificati (con il numero NN 2/10).
(18)
Il 10 settembre 2009 lo Stato olandese ha inviato alla Commissione un documento non ufficiale con un aggiornamento del processo di separazione e indicazioni secondo cui sarebbero state inevitabili misure di aiuto di Stato supplementari (non quantificate).
(19)
Durante una riunione con la Commissione svoltasi il 9 novembre 2009, lo Stato olandese ha comunicato che FBN e ABN AMRO N avrebbero avuto bisogno di misure supplementari per un valore di 4,39 miliardi di EUR, portando quindi l’importo totale delle misure (comprese quelle notificate il 17 luglio 2009) a 6,89 miliardi di EUR. Le misure sono state ulteriormente precisate in un’appendice del 10 novembre 2009 al documento non ufficiale del 10 settembre 2009 e in una nota esplicativa supplementare del 13 novembre 2009.
(20)
Il 26 novembre 2009 lo Stato olandese ha fornito alla Commissione una relazione di […] contenente osservazioni sull’operazione del 24 dicembre 2008. Il documento trasmesso conteneva anche materiale di riferimento che spiegava […].
(21)
Il 4 dicembre 2009 lo Stato olandese ha presentato alla Commissione una prima versione (9) di un piano di ristrutturazione per il gruppo ABN AMRO (il «piano di ristrutturazione del dicembre 2009»), la nuova entità derivante dalla fusione tra FBN e ABN AMRO N. Il piano descriveva la strategia della nuova entità e conteneva anche previsioni finanziarie per uno scenario di base.
(22)
Il 14 gennaio 2010 lo Stato olandese ha notificato formalmente le nuove misure di aiuto di Stato di 4,39 miliardi di EUR in aggiunta alle misure già notificate nel luglio 2009. La Commissione ha registrato le nuove misure con il numero N19/10.
(23)
Con decisione del 5 febbraio 2010 («la decisione del 5 febbraio 2010»), la Commissione ha deciso di estendere il procedimento di indagine C11/09 alle misure registrate con il numero NN2/10 e N19/10. Nella decisione, la Commissione ha approvato temporaneamente tali misure come aiuti al salvataggio fino al 31 luglio 2010. Lo Stato olandese ha inviato alla Commissione una lettera con un impegno a imporre un divieto di esercizio di un’influenza predominante sui prezzi applicabile fino alla fine del 2010.
(24)
Il 23 marzo 2010 la Commissione ha ricevuto una risposta dallo Stato olandese, che aveva chiesto una proroga del termine di scadenza, alla decisione del 5 febbraio 2010. Lo Stato olandese ha anche fornito ulteriori informazioni sul piano di ristrutturazione del dicembre 2009 del nuovo gruppo ABN AMRO con, tra gli altri, le previsioni finanziarie per uno scenario più sfavorevole.
(25)
L’8 aprile 2010 la Commissione ha rivolto altre domande alle quali è stata fornita risposta il 7 maggio 2010. Il 26 maggio 2010 lo Stato olandese ha anche fornito alla Commissione ulteriori informazioni sulle obbligazioni incrociate derivanti dall’attuazione della misura correttiva in materia di concentrazioni (10). Lo stesso giorno, la Commissione ha inviato un messaggio di posta elettronica con domande di chiarimento alle quali è stata fornita risposta il 9 giugno 2010.
(26)
Il 20 luglio 2010 lo Stato olandese ha chiesto alla Commissione di prorogare l’approvazione temporanea delle misure di aiuto al salvataggio registrate con il numero NN2/10 e N19/10. Lo Stato olandese ha anche inviato una lettera prorogando l’impegno ad applicare il divieto di esercitare un’influenza predominante sui prezzi fino alla data del 30 giugno 2011 o, se anteriore, fino alla data di adozione della decisione finale della Commissione.
(27)
Il 30 luglio 2010 la Commissione ha deciso di prorogare l’approvazione temporanea delle misure di aiuto al salvataggio registrate con i numeri NN2/10 e N19/10 fino al completamento del procedimento di indagine C11/09 da parte della Commissione.
(28)
Il 20 agosto 2010 lo Stato olandese ha inviato alla Commissione un documento in cui spiegava in maniera approfondita la sua strategia di uscita.
(29)
Il 5 ottobre 2010 lo Stato olandese ha fornito un piano di risanamento per la divisione di private equity del gruppo ABN AMRO. Il 10 gennaio 2010 è stato inviato alla Commissione un piano simile per la divisione «Energy, Commodities and Transportation» del gruppo ABN AMRO.
(30)
Il 15 ottobre 2010 il gruppo ABN AMRO ha annunciato che avrebbe esercitato la sua opzione call per porre fine allo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali il 31 ottobre 2010.
(31)
L’8 novembre 2010 lo Stato olandese ha inviato un aggiornamento («il piano di ristrutturazione del novembre 2010»), datato 29 ottobre 2010, del piano di ristrutturazione del gruppo ABN AMRO del 4 dicembre 2009. Il 10 gennaio 2011 lo Stato olandese ha inviato un documento in cui spiegava il modo in cui il gruppo ABN AMRO aveva aggiornato le previsioni dell’8 novembre 2010 rispetto alle previsioni originarie del 4 dicembre 2009.
(32)
Durante il procedimento, si sono svolti numerosi scambi di informazioni, teleconferenze e riunioni tra rappresentanti dello Stato olandese, di ABN AMRO N e FBN e la Commissione europea.
2. DESCRIZIONE DETTAGLIATA DEI BENEFICIARI E DELLE MISURE
2.1. La creazione del gruppo ABN AMRO
(33)
Nella primavera del 2007 i membri del consorzio hanno creato la nuova entità giuridica «RFS Holdings» per acquisire ABN AMRO Holding.
(34)
I membri del consorzio intendevano separare ABN AMRO Holding in tre parti e «nell’AAC» sono state fissate le disposizioni per il processo di separazione.
(35)
Per facilitare la suddivisione, i membri del consorzio hanno creato le cosiddette «tracking shares» che rappresentano la proprietà economica delle società attribuita a ogni membro del consorzio. RBS, Banco Santander e Fortis SA/NV sono pertanto diventati i proprietari economici (11) rispettivamente delle cosiddette quota R, quota S e quota N («ABN AMRO R», «ABN AMRO S» e «ABN AMRO N»).
(36)
ABN AMRO R comprendeva, tra gli altri, l’unità operativa («UO») Global Business & Markets, la UO Asia, la UO Global Transaction Services and the international network, mentre ABN AMRO S comprendeva, tra gli altri, la UO America latina e la UO Antonveneta (Italia).
(37)
ABN AMRO N comprendeva le UO Paesi Bassi e Private Banking e il gruppo International Diamond and Jewelry.
(38)
I beni non assegnati ai singoli membri del consorzio sono stati riuniti nella cosiddetta quota Z di ABN AMRO («ABN AMRO Z»), che, ad esempio, restava responsabile delle funzioni della sede principale. Ciascun membro del consorzio deteneva una quota proporzionale (12) di ABN AMRO Z.
(39)
Il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha acquisito FBN da Fortis Bank SA/NV per 12,8 miliardi di EUR. In seguito a tale acquisizione, lo Stato olandese è anche diventato il proprietario indiretto di ABN AMRO N, in quanto FBN era, nell’ambito di Fortis Bank SA/NV, il proprietario giuridico di ABN AMRO N. Il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese si è anche impegnato a indennizzare Fortis SA/NV per qualsiasi onere che Fortis SA/NV avrebbe dovuto sostenere in seguito alla continuità della sua presenza nell’AAC. Il 24 dicembre 2008 RBS, Banco Santander e lo Stato olandese hanno firmato una modifica dell’AAC, con la quale lo Stato olandese ha sostituito Fortis SA/NV nell’AAC.
(40)
Il 24 dicembre 2008 lo Stato olandese ha acquisito ABN AMRO N da FBN per 6,5 miliardi di EUR, diventando quindi il proprietario diretto di ABN AMRO N. Prima di tale acquisizione, lo Stato olandese controllava ABN AMRO N indirettamente tramite FBN.
(41)
Grafico 1:
Separazione di ABN AMRO N
(42)
Il 21 novembre 2008 lo Stato olandese ha deciso che avrebbe proceduto alla fusione di ABN AMRO N con FBN (che era stata l’intenzione non realizzata di Fortis SA/NV). La fusione poteva essere effettuata soltanto dopo la separazione di ABN AMRO N da ABN AMRO Bank, la sua società madre. Quale primo passo, le attività di ABN AMRO N sono state trasferite a una nuova entità giuridica nell’ambito di ABN AMRO Bank denominata ABN AMRO II.
(43)
Il 6 febbraio 2010 ABN AMRO II è stata separata come descritto nel considerando 41 e rinominata ABN AMRO Bank. Nel contempo, l’entità giuridica nota in precedenza come ABN AMRO Bank era stata rinominata «The Royal Bank of Scotland NV» («RBS NV») (cfr. grafico sopra).
(44)
Prima che potesse fondersi con FBN, la nuova entità, ABN AMRO Bank, doveva attuare una misura correttiva in materia di concentrazioni. Quando Fortis SA/NV aveva acquisito ABN AMRO N nel 2007, la Commissione era giunta alla conclusione (13) (la «decisione sulla concentrazione») che una fusione tra ABN AMRO N e FBN avrebbe creato problemi di concentrazione nel mercato bancario olandese, soprattutto nei segmenti dei servizi bancari commerciali e del factoring.
(45)
Per porre rimedio a tali problemi di concentrazione, Fortis SA/NV si è impegnata a vendere alcune attività (vale a dire, la divisione factoring IFN e le attività relative ai servizi bancari commerciali di «New HBU») a Deutsche Bank. Quando lo Stato olandese ha acquisito FBN e ABN AMRO N il 3 ottobre 2008, Fortis SA/NV non aveva ancora completato la vendita prevista di New HBU e IFN a Deutsche Bank. Dopo che lo Stato olandese aveva deciso di procedere con la fusione tra FBN e ABN AMRO N, sono stati ripresi i negoziati con Deutsche Bank (14). La vendita di New HBU e IFN a Deutsche Bank si è chiusa il 1o aprile 2010.
(46)
New HBU disponeva di attività totali per un importo di [10 - 20] miliardi di EUR e impiegava circa [1 000 - 1 500] equivalenti a tempo pieno. New HBU comprendeva Hollandsche Bank Unie («HBU») (una banca commerciale di cui ABN AMRO N era proprietaria), alcuni uffici di vendita di ABN AMRO (13 su un totale di 78) e alcune unità per le imprese di ABN AMRO (2 su un totale di 5).
(47)
ABN AMRO Bank e FBN si sono fuse ufficialmente per formare il gruppo ABN AMRO il 1o luglio 2010, come descritto nel grafico del considerando 49.
(48)
Lo Stato olandese ha trasferito la gestione della sua partecipazione in ABN AMRO Z alla nuova ABN AMRO Bank in quanto non voleva dedicare risorse alla gestione ordinaria di tale partecipazione. Lo Stato olandese ha mantenuto comunque la proprietà giuridica di ABN AMRO Z e ha diritto a tutti i possibili utili ed è responsabile di tutte le possibili perdite di ABN AMRO Z (15).
(49)
Grafico 2:
Creazione del gruppo ABN AMRO
2.2. Beneficiari
2.2.1. Attività economiche di ABN AMRO N e ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N, che in quanto istituto autonomo è la terza banca più grande nei Paesi Bassi dopo Rabobank e ING, era costituita dalla UO Paesi Bassi e dalla UO Private Banking.
(51)
La prima unità operativa, la UO Paesi Bassi, offriva servizi bancari di carattere commerciale e al dettaglio attraverso una rete di 150 sportelli bancari e 78 filiali di consulenza nonché mediante canali alternativi come Internet, ATM (16) e call centre. La UO Paesi Bassi impiegava circa 19 000 equivalenti a tempo pieno.
(52)
Nel settore dei servizi bancari al dettaglio, la UO Paesi Bassi aveva una consolidata base di clienti suddivisa nei due segmenti del «mass retail» (più di [3,5 - 5] milioni di clienti) e del «preferred banking» (più di [250 000 - 420 000] clienti) (17), alla quale offriva un’ampia seri di prodotti (come risparmi, investimenti, mutui, assicurazioni, finanziamenti, prestiti e pagamenti con carta di credito).
(53)
Nel settore dei servizi bancari di carattere commerciale, ABN AMRO N si rivolgeva a PMI (18) [300 000 - 400 000 clienti] e imprese di maggiori dimensioni [9 000 - 21 000 clienti] (anche se in base all’AAC i clienti di maggiori dimensioni di ABN AMRO Bank erano attribuiti a RBS) con un’ampia varietà di prodotti (come crediti, gestione di pagamenti e contanti, risparmi, tesoreria, gestione di rischi e assicurazioni, soluzioni e prodotti finanziari complessi, leasing e factoring).
(54)
La seconda unità operativa, la UO Private Banking si rivolgeva a persone fisiche con un patrimonio investibile netto superiore a 1 milione di EUR con vari prodotti per la gestione di attivi e la gestione patrimoniale. La UO Private Banking aveva creato una rete ben sviluppata attraverso la crescita organica nei Paesi Bassi e in Francia e tramite acquisizioni in Germania (Delbrück Bethmann Maffei) e in Belgio (Bank Corluy). La UO Private Banking comprendeva inoltre l’impresa comune francese nel settore delle assicurazioni Neuflize Vie.
(55)
Le società acquisite il 3 ottobre 2008 dallo Stato olandese comprendevano anche il gruppo International Diamond and Jewelry, che è una divisione dedicata alle imprese che producono articoli di gioielleria e che commerciano diamanti.
(56)
ABN AMRO Z non conteneva attività operative, ma comprendeva, tra gli altri, attività fiscali, alcune partecipazioni (tra le quali nella Saudi Hollandi Bank) e il restante portafoglio di private equity. In termini di passività, esisteva una riserva per estinguere le obbligazioni nei confronti del Dipartimento di giustizia degli Stati Uniti, altre riserve (in parte riguardanti il personale) e finanziamenti interaziendali di attività societarie. Come indicato nella nota 11, la quota detenuta dallo Stato olandese rappresenta il 33,81 % di ABN AMRO Z.
(57)
Nella tabella 1 che segue sono sintetizzati alcuni dei principali dati finanziari proforma di ABN AMRO N.
Tabella 1
Principali dati finanziari di ABN AMRO N (in milioni di euro)
2008
2009
Utile di gestione totale (19)
5 189
4 899
Utile netto
471
(117)
Rendimento del capitale netto
6,7 %
-2,7 %
Rapporto costi operativi/reddito
73 %
77,5 %
Totale attivi
183 539
202 084
Totale capitale proprio
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Capitale di classe 1
9,4 %
10,2 % (23)
Coefficiente patrimoniale totale o coefficiente BIS
12,6 %
14,8 %
Finanziamenti stabili/attività non liquide
107 %
110 %
Fonte: ABN AMRO Bank NV, Resoconto annuale 2009, ex ABN AMRO Z e consolidamento del private equity, ma compresa New HBU.
(58)
Per l’esercizio finanziario 2009, ABN AMRO N ha dichiarato una perdita di 117 milioni di EUR. La perdita era dovuta a un aumento dei crediti in sofferenza, alla pressione sui margini di interesse, a un aumento degli oneri legati al sistema olandese di garanzia dei depositi e ai costi di separazione e di integrazione (24). Escludendo i costi di separazione e di integrazione, ABN AMRO N avrebbe registrato un leggero utile netto di 52 milioni di EUR per il 2009.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
In quanto istituto autonomo, FBN era la quarta banca più grande sul mercato olandese (dopo Rabobank, ING e ABN AMRO N, ma prima di SNS REAAL).
(60)
Lo Stato olandese (e in precedenza Fortis SA/NV) deteneva direttamente il 92,6 % di FBN, con lo strumento di investimento Fortis FBN(H) Preferred Investments BV in possesso della restante quota del 7,4 % sotto forma di azioni privilegiate. Lo Stato olandese possedeva il 70 % delle azioni di tale strumento di investimento, mentre il restante 30 % era detenuto da alcuni investitori privati (25). Le azioni privilegiate di proprietà di privati avevano un valore nominale di 210 milioni di EUR e un dividendo (non cumulativo) del 5,85 % (26).
(61)
Le attività di FBN sono state suddivise in tre segmenti - servizi bancari al dettaglio, private banking e merchant banking.
(62)
Le attività bancarie al dettaglio comprendevano le attività bancarie al dettaglio tradizionali (con una rete di 157 filiali, [2 - 3] milioni di clienti privati e [20 000 - 60 000] PMI), ma anche servizi bancari diretti (che offrivano soluzioni per mutui tramite intermediari) e prodotti di finanziamento al consumo e di carte di pagamento di Alfam e ICS rispettivamente.
(63)
Il segmento del private banking è stato sviluppato principalmente con il nome Fortis Mees Pierson e offriva servizi di gestione patrimoniale (gestione di patrimoni, investimenti, prestiti e assicurazioni) su base segmentata a [15 000 - 40 000] clienti in tutti i Paesi Bassi.
(64)
Nel segmento del merchant banking, FBN distingueva sette diverse sottodivisioni. Nella divisione «Commercial Banking» (1), FBN aveva 23 centri di attività che offrivano vari prodotti a imprese con un fatturato fino a 250 milioni di EUR. Le imprese con un fatturato superiore a 250 milioni di EUR e il settore pubblico si avvalevano dei servizi di un’altra sottodivisione, «Corporate & Public Banking» (2). Vi erano inoltre le sottodivisioni «Investment banking» (3) (27), «Specialised Financial Services» (4) (28), «Energy, Commodities & Transportation» (5), «Global Markets & Institutional Banking» (6) (29) e «Clearing Funds & Custody» (7) (30).
(65)
Nella tabella che segue sono sintetizzati alcuni dei principali dati finanziari di FBN.
Tabella 2
Principali dati finanziari di FBN
(in milioni di euro)
2006
2007
2008 (31)
2009
Utile di gestione totale
3 473
3 553
3 096
2 171
Utile netto
1 157
1 296
-18 486
406
Rendimento del capitale netto (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Rapporto costi operativi/reddito
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Totale attivi
209 749
272 378
184 203
189 785
Totale capitale netto
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Capitale di classe 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Coefficiente patrimoniale totale
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Rapporto prestiti/depositi
167 %
237 %
208 %
Fonte: relazioni annuali di FBN del periodo 2008/2009.
(66)
Nel 2008 FBN ha registrato una perdita di 18,5 miliardi di EUR, tuttavia tale perdita era in larga misura dovuta a eventi eccezionali. La società è stata costretta a dichiarare una perdita netta di 16,8 miliardi di EUR per quanto riguarda la sua partecipazione in RFS Holdings e la vendita di quest’ultima e ha subito anche una svalutazione di 922 milioni di EUR (al netto delle imposte) della sua divisione Prime Fund Solutions in seguito alla frode Madoff (34). L’utile netto sottostante, escludendo tali elementi, è risultato essere pari a un importo 604 milioni di EUR, quasi esclusivamente realizzato nella prima metà del 2008.
(67)
Nel 2009 FBN ha realizzato un utile netto di 406 milioni di EUR, cui hanno contribuito due proventi eccezionali (un pagamento in contanti di 362,5 milioni di EUR con Fortis Capital Company) e il recupero di riserve per un importo di 16 milioni di EUR legato al caso Madoff. L’utile netto sottostante è stato pari a 27 milioni di EUR (35) (con una riduzione dai 604 milioni di EUR del 2008).
2.2.3. gruppo ABN AMRO
(68)
Il gruppo ABN AMRO, creato il 1o luglio 2010 a seguito della fusione tra FBN e ABN AMRO Bank (ossia le attività di ABN AMRO N), raggruppa tutte le attività di FBN e ABN AMRO N in due unità operative separate, ossia «Retail and Private banking» e «Commercial and Merchant banking». Nel 2008 il gruppo aveva un utile di gestione proforma di 7,15 miliardi di EUR e un attivo proforma totale di 360 miliardi di EUR. In base agli ultimi dati (36), il gruppo ABN AMRO ha un patrimonio netto secondo gli IFRS (37) di 11,7 miliardi di EUR.
(69)
Il gruppo ABN AMRO è ben diversificato con 4,2 miliardi di EUR di utile di gestione nel settore «Retail e Private banking» e 2,8 miliardi di EUR di utile di gestione nel settore «Commercial e Merchant banking». Dal punto di vista geografico, la maggior parte dei proventi del gruppo ABN AMRO (ossia [65 - 95] % del totale) proviene dai Paesi Bassi.
(70)
Nel settore «Retail e Private banking», il gruppo integrato ABN AMRO detiene quote di mercato pari al [15 - 20] % e al [15 - 20] % (38) rispettivamente nei segmenti «mass retail» e «preferred banking» (39), che lo rendono il terzo gruppo più importante sul mercato bancario olandese in termini di quota di mercato. Nel settore del private banking (con il nome ABN AMRO Mees Pierson), il gruppo ABN AMRO è nettamente il più grande nel mercato olandese con una quota di mercato di circa il [30 - 40] % (40). Nel settore «Commercial e Merchant banking», la quota di mercato del gruppo ABN AMRO è pari a circa il [15 - 25] %. (41)
(71)
Il gruppo ABN AMRO non comprende più New HBU e le attività di factoring di IFN che sono state cedute il 1o aprile 2010 nel quadro della misura correttiva in materia di concentrazioni.
(72)
Nel contesto del processo di ristrutturazione, sono state cedute anche due divisioni minori di FBN (vale a dire Intertrust e Prime Fund Solutions («PFS»)], che non fanno più parte del gruppo ABN AMRO.
(73)
Nel settembre 2009 FBN (e il suo partner Banque Générale du Luxembourg («BGL») (42) ha venduto Intertrust alla società specializzata in private equity Waterland. Intertrust è uno degli maggiori operatori nel campo della gestione fiduciaria e della gestione aziendale a livello mondiale. Impiega 1 000 esperti in 19 paesi e ha un utile di gestione e RWA pari rispettivamente a […] milioni di EUR e […] milioni di EUR.
(74)
Nel maggio 2010 FBN ha anche annunciato la vendita di PFS a Credit Suisse. PFS fornisce servizi per fondi al settore alternativo della gestione patrimoniale fra cui, ad esempio, amministrazione, servizi bancari, custodia e finanziamento. I suoi clienti spaziano dai gestori degli attivi di negozi a istituzioni mondiali di grandi dimensioni come quelle che gestiscono fondi pensionistici e fondi sovrani. PFS era responsabile della riserva al netto delle imposte di 922 milioni di EUR legata alla frode Madoff registrata da FBN nel 2008. PFS ha un utile di […] milioni di EUR e RWA di […] milioni di EUR.
(75)
Il 4 marzo 2011 il gruppo ABN AMRO ha pubblicato i suoi risultati per l’esercizio finanziario 2010, da cui emerge una perdita netta di 414 milioni di EUR. Escludendo i costi di separazione e di integrazione, il gruppo ABN AMRO ha dichiarato un utile sottostante di 1 077 milioni di EUR. Al 31 dicembre 2010 il capitale di classe 1 di base, il capitale di classe 1 e il coefficiente patrimoniale del gruppo ABN AMRO erano pari a 10,4 %, 12,8 % e 16,6 % rispettivamente. In consultazione con lo Stato olandese, il gruppo ABN AMRO ha definito una politica in materia di dividendi che mira al pagamento di dividendi pari al 40 % dell’utile annuale dichiarato.
2.3. Descrizione del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e del piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010
(76)
Il 4 dicembre 2009 lo Stato olandese ha fornito alla Commissione il piano di ristrutturazione del dicembre 2009. Nel marzo 2010 sono state fornite ulteriori informazioni (43). Una fusione tra FBN e ABN AMRO N è fondamentale per il progetto imprenditoriale definito nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009. Il gruppo ABN AMRO, ossia la nuova banca che emerge dal piano di ristrutturazione del dicembre 2009, si concentrerà sul segmento medio del mercato nei Paesi Bassi (44) e sarà attivo nei settori «Retail e Private Banking» e «Commercial e Merchant Banking».
(77)
Il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 inizia dalla constatazione che il fabbisogno di capitale non era legato al risultato sottostante di FBN e ABN AMRO N, ma alla necessità di finanziare la rispettiva separazione dalle società madri e i costi iniziali di integrazione della fusione.
(78)
In uno scenario controfattuale senza aiuti di Stato, il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 riconosce che, senza uno sforzo coordinato dei governi del Benelux, Fortis SA/NV avrebbe subito un tracollo, coinvolgendo anche FBN e ABN AMRO N.
(79)
Il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 contiene previsioni finanziarie per il periodo 2009-2012 con una ripartizione per le divisioni Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International e Commercial e Merchant Banking. Per il 2012 in particolare, il gruppo ABN AMRO ha anche calcolato un utile al tasso di crescita corrente dell’ultimo trimestre annualizzato (run-rate), che esclude i costi di transizione e presume che le sinergie dei costi siano già state prese in considerazione per l’intero esercizio. Le previsioni sono state fornite per uno scenario di base e per uno scenario più sfavorevole.
(80)
L’8 novembre 2010 lo Stato olandese ha aggiornato le previsioni finanziarie del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 per il periodo fino al 2012, includendo altre previsioni per il 2013 nel piano di ristrutturazione del novembre 2010.
(81)
Nello scenario di base, lo Stato olandese parte dal presupposto che i volumi delle operazioni cresceranno in linea con l’inflazione. I costi del personale dovrebbero aumentare dell’[1 - 6] % all’anno e gli altri costi di un più moderato [1 - 5] % all’anno. Lo Stato olandese prevede inoltre che le riserve per perdite da prestiti del gruppo ABN AMRO inizieranno a diminuire dal livello elevato dichiarato nel 2009.
(82)
Nello scenario di base del piano di ristrutturazione del novembre 2010 il gruppo ABN AMRO realizza un risultato netto negativo di […] milioni di EUR nel 2010 prima di tornare a registrare utili a partire dal 2011 (ossia, […] milioni di EUR nel 2011).
(83)
Nel 2012 e nel 2013 si prevede che gli utili netti del gruppo ABN AMRO aumentino a […] milioni di EUR e […] milioni di EUR rispettivamente, con un rendimento del capitale netto (45) di circa […] %. Il miglioramento della redditività del gruppo ABN AMRO è dovuto al miglioramento dell’utile di gestione (che dovrebbe registrare un recupero dopo lo scarso dato del 2009), al programma di taglio dei costi che a pieno regime dovrebbe consentire di ridurre i costi di 1,1 miliardi di EUR al lordo delle imposte all’anno e di normalizzare le riserve per perdite da prestiti dopo un picco nel 2009. Nel 2013 il rapporto tra costi operativi e reddito del gruppo ABN AMRO dovrebbe essere pari a […] %.
(84)
Scenario di base
Tabella 3
2009 (effettivo)
2010 (S (46))
2011 (S)
2012 (S)
2012 run rate (S)
2013 (S)
Utile di gestione
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Proventi netti da interessi
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Proventi netti da commissioni e oneri
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Altri proventi
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Spese di esercizio
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Spese di es. - status quo
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Spese di es. - transizione
- 310
[…]
[…]
[…]
Risultato di gestione
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Crediti in sofferenza
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Utile al lordo delle imposte
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Imposte e interessi di terzi
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Utile netto
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Utile netto sottostante
(esclusi i costi di transizione)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
Nell’ambito dello scenario più sfavorevole del piano di ristrutturazione del novembre 2010, lo Stato olandese ha iniziato da presupposti più conservativi rispetto a quelli dello scenario di base. Ha utilizzato margini di interesse più bassi del 7,5 % rispetto a quelli dello scenario di base, previsioni più caute per i proventi da commissioni e oneri (crescita del 4 % all’anno contro il 7 % dello scenario di base), sinergie inferiori (impatto di […] milioni di EUR sugli utili del 2013) e tasso di recupero delle riserve per le perdite da prestiti più basso del 15 % (impatto di […] milioni di EUR sugli utili del 2013).
(86)
Anche se tali dati più conservativi comportano risultati inferiori, il gruppo ABN AMRO sarebbe comunque in grado di registrare un utile. Lo scenario più sfavorevole prevede un utile netto sottostante di […] milioni di EUR e […] milioni di EUR rispettivamente nel 2012 e nel 2013 (rispetto a […] milioni di EUR e […] milioni di EUR rispettivamente nello scenario di base).
(87)
Nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009, lo Stato olandese ha anche accennato alla sua strategia di uscita, sottolineando di non avere intenzione di restare un investitore a lungo termine nel gruppo ABN AMRO.
(88)
Con lettera del 20 agosto 2010, lo Stato olandese ha fornito alla Commissione maggiori informazioni sulla sua strategia di uscita. Lo Stato olandese ha spiegato di aver preso in considerazione un collocamento di titoli sotto forma di una OPI (47), ma tiene aperte altre possibilità come la vendita privata a un investitore o a un partecipante al mercato. Nella sua lettera del 20 agosto 2010, lo Stato olandese indica che una prima quota compresa tra [0 - 50] - [10 - 60] % poteva essere resa disponibile per una OPI nel […], seguita da un’offerta secondaria di un altro [0 - 50] - [10 - 60] % nel 2015. Lo Stato olandese vuole recuperare il suo investimento iniziale maggiorato del suo costo di finanziamento del [2 - 5] %. Lo Stato olandese intende ridurre la sua quota di partecipazione nel gruppo ABN AMRO a un massimo del [25 - 65] %, preferibilmente entro la fine del [2014 - 2018]. In definitiva, lo Stato olandese è pienamente intenzionato a effettuare un’uscita completa. La decisione finale sulla OPI spetta al ministro delle Finanze olandese e dipenderà dalla situazione del mercato, dalla disponibilità del gruppo ABN AMRO nei confronti della OPI e dai ricavi previsti. Il 24 gennaio 2011 il governo olandese ha anche reso pubblica la sua strategia di uscita (48).
(89)
Dal piano di ristrutturazione del dicembre 2009 (e anche dal piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010) emerge che - dopo l’attuazione di tutte le misure di aiuto di Stato - il gruppo ABN AMRO è sufficientemente capitalizzato. Durante il periodo di ristrutturazione, i coefficienti di capitale di classe 1 previsti dovrebbero restare ampiamente al di sopra del […] % tra il 2009 e il 2012, aumentando ulteriormente a […] % nel 2013.
(90)
Nel suo piano di ristrutturazione del dicembre 2009, lo Stato olandese spiega che il gruppo ABN AMRO ha già ceduto varie attività. A parte la vendita di New HBU e IFN durante il processo di applicazione della misura correttiva in materia di concentrazioni, ABN AMRO N e FBN hanno ceduto anche Intertrust e PFS.
(91)
Rispetto al gruppo ABN AMRO, Intertrust e PFS rappresentano congiuntamente [0 - 5] %, [0 - 5] % [0 - 5] % in termini di utile di gestione totale, costi e RWA previsti rispettivamente.
(92)
Durante il processo di ristrutturazione, FBN ha anche effettuato un’acquisizione per porre rimedio a un disallineamento derivante dalla scissione di Fortis SA/NV. FBN era il proprietario giuridico della UO Brokerage, Clearing and Custody e di tutti gli uffici relativi a tale attività ad eccezione di quello di Chicago, che aveva continuato a far parte di Fortis Bank SA/NV. Per porre rimedio al disallineamento legato alla separazione, il 31 luglio 2009 FBN ha acquisito la filiale di Chicago di Fortis Clearing Americas da Fortis Bank SA/NV per un prezzo di circa […] milioni di dollari.
2.4. Descrizione delle misure
(93)
Per individuare le singole misure di aiuto di Stato, la Commissione utilizza nella presente decisione gli stessi codici alfabetici indicati nella sua decisione del 5 febbraio 2010.
2.4.1. Misure oggetto della decisione dell’8 aprile 2009
(94)
Il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha acquisito FBN (che comprende ABN AMRO N) da Fortis SA/NV per 12,8 milioni di EUR («misura X»). La Commissione non ha avviato il procedimento riguardo a tale misura, che in quanto tale non costituiva un aiuto di Stato a favore di FBN, anche se faceva parte di un’operazione con cui si forniva un aiuto di Stato a favore di FBN (cfr. considerando 32 della decisione dell’8 aprile 2009).
(95)
Al momento dell’acquisizione di FBN da parte dello Stato olandese, FBN dipendeva in larga misura da Fortis Bank SA/NV per i suoi finanziamenti. Per garantire la piena separazione di FBN da Fortis Bank SA/NV, lo Stato olandese doveva porre fine al rapporto di finanziamento tra FBN e Fortis Bank SA/NV. Per scindere i legami esistenti, il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha concesso a FBN una linea di credito a breve termine di 45 miliardi di EUR («misura Y1»). Tale linea di credito ha consentito a FBN di rimborsare a Fortis Bank SA/NV prestiti a breve termine pari a 34 miliardi di EUR. Lo Stato olandese ha anche sostituito Fortis Bank SA/NV come erogatore di prestiti a lungo termine a FBN per un importo nominale di 16,1 miliardi di EUR nell’ambito di una cosiddetta «novazione» («misura Y2») (49).
(96)
La linea di credito a breve termine rientrante nella misura Y1 è restata in vigore fino alla fine di giugno 2009. Nel periodo di durata di tale misura la remunerazione è cambiata varie volte. Nel periodo compreso tra il 6 ottobre 2008 e il 23 ottobre 2008, lo Stato olandese ha fornito a FBN un finanziamento a breve termine al tasso EONIA (50) (per i prestiti overnight di importo massimo di 5 miliardi di EUR) o al tasso EURIBOR (51) (per crediti a più lungo termine con un importo massimo di 40 miliardi di EUR) senza alcun ulteriore spread. Dopo il 23 ottobre 2008, per un breve periodo (fino al 5 novembre 2008) lo Stato olandese ha applicato il tasso EONIA + 50 punti base e il tasso EURIBOR + 50 punti base. In questo secondo periodo, tali condizioni valevano ancora per importi massimi di 5 miliardi di EUR per crediti overnight e di 40 miliardi di EUR per crediti a più lungo termine. Nel periodo compreso tra il 5 novembre 2008 e il 1o marzo 2009, lo Stato olandese ha modificato la remunerazione al tasso EONIA + 25 punti base per i prestiti overnight, al tasso EURIBOR + 25 punti base per prestiti con scadenza (52) inferiore a 3 mesi e al tasso EURIBOR + 50 punti base per i prestiti con scadenza superiore a tre mesi (53). Dopo il 1o marzo 2009, lo Stato olandese ha creato un sistema in due fasi per incoraggiare FBN a ridurre la sua dipendenza dallo Stato. Una prima parte dei finanziamenti (a prescindere dalla scadenza) è stata messa a disposizione al tasso EURIBOR + 25 punti base, tuttavia dopo il superamento della soglia, FBN ha potuto ottenere altri crediti soltanto al tasso EURIBOR + 50 punti base (54). L’importo della linea di credito totale e l’importo della prima soglia sono stati gradualmente ridotti. Il 9 luglio 2009 lo Stato olandese ha informato la Commissione che FBN aveva rimborsato tutti i prestiti a breve termine allo Stato.
(97)
I prestiti a lungo termine oggetto di novazione nei confronti dello Stato olandese (misura Y2) erano pari a 16,1 miliardi di EUR, fra cui 8,15 miliardi di EUR di capitale di classe 2 (di cui 3 miliardi di EUR di classe 2 superiore) e 7,95 miliardi di EUR di prestiti privilegiati.
(98)
Il 24 dicembre 2008 lo Stato olandese ha acquisito ABN AMRO N da FBN per 6,5 miliardi di EUR («misura Z»). Lo Stato olandese non ha pagato l’acquisto in contanti, ma cancellando un debito a lungo termine di 6,5 miliardi di EUR ottenuto nelle operazioni integrate del 3 ottobre 2008 nell’ambito della misura Y2. In altre parole, lo Stato olandese ha rinunciato alla riscossione di crediti vantati nei confronti di FBN per un importo di 6,5 miliardi di EUR per pagare l’acquisto di ABN AMRO N (55).
2.4.2. Misure oggetto della decisione del 5 febbraio 2010
(99)
Alcune delle misure oggetto della decisione del 5 febbraio 2010 (56) sono state notificate alla Commissione nel luglio 2009 e quelle restanti nel gennaio 2010. Nel luglio 2009 lo Stato olandese ha notificato uno strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali («misura A» con un effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali di 1,7 miliardi di EUR), un titolo obbligazionario convertibile di 500 milioni di EUR («misura B1») e una seconda quota di titoli obbligazionari convertibili di 300 milioni di EUR («misura B2»).
(100)
Nel gennaio 2010 lo Stato olandese ha notificato altre misure patrimoniali per un importo di 4,39 miliardi di EUR. Lo Stato olandese ha sottoscritto altri titoli obbligazionari convertibili pari a 2,28 miliardi di EUR per coprire ulteriori costi di separazione (780 milioni di EUR, «misura B3»), la riduzione di capitale derivante dalla vendita di New HBU (300 milioni di EUR, «misura B4») e i costi di integrazione (1,2 miliardi di EUR, «misura B5»). Per rendere il capitale di classe 1 di FBN conforme ai requisiti normativi, lo Stato olandese ha anche convertito 1,35 miliardi di EUR del capitale di classe 2 di FBN che già deteneva in capitale di classe 1 («misura C»). Lo Stato olandese ha anche pagato agli altri membri del consorzio 740 milioni di EUR in contanti («misura D») come previsto nell’AAC per risolvere questioni emerse soltanto nel corso del processo di separazione. Infine, lo Stato olandese ha anche fornito una garanzia su obbligazioni incrociate derivanti dalla vendita di New HBU («misura E»).
(101)
Lo Stato olandese ha venduto una protezione del credito tramite un contratto CDS su un portafoglio di crediti ipotecari olandese di ABN AMRO N, che rappresentava circa il [30 - 80] % del portafoglio di prestiti nazionali totali di ABN AMRO N. Tale misura ha avuto l’effetto di ridurre le attività ponderate per il rischio di ABN AMRO N.
(102)
Per remunerare la protezione del credito, lo Stato olandese riceveva un compenso annuo di 51,5 punti base (calcolato come percentuale del valore del portafoglio all’inizio di ciascun periodo di riferimento).
(103)
Il compenso veniva calcolato utilizzando la metodologia dell’equivalente in capitale. Lo Stato olandese determinava il capitale che ABN AMRO N poteva rendere disponibile grazie allo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali (ossia 1,7 miliardi di EUR, sulla base dei requisiti di Basilea I ancora in vigore al momento dell’attuazione dell’accordo relativo allo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali) e quindi calcolava un ricavo del 10 % su tale alleggerimento dei requisiti patrimoniali (ossia il 10 % su 1,7 miliardi di EUR), che equivaleva a 51,5 punti base del valore iniziale del portafoglio di 34,5 miliardi di EUR.
(104)
Ogni anno ABN AMRO N ha mantenuto un segmento first loss di 20 punti base (calcolato in percentuale del valore del portafoglio iniziale).
(105)
ABN AMRO N ha mantenuto una soglia per le perdite relative alla quota garantita dalla banca (vertical slice) del 5 % del restante rischio.
(106)
Il prezzo fissato per lo strumento di protezione del credito non sarebbe stato adeguato dopo la piena adozione dei requisiti patrimoniali di Basilea II da parte di ABN AMRO N, anche se l’effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali del relativo strumento sarebbe stato molto più limitato.
(107)
In linea di principio, il contratto CDS aveva una scadenza di sette anni, tuttavia ABN AMRO N disponeva di opzioni call che le consentivano di rescindere il contratto in alcune date di riferimento predeterminate (per esempio, ottobre 2010, gennaio 2011 e gennaio 2012) (57).
(108)
In base all’AAC, i tre partner del consorzio dovevano garantire il mantenimento di una sufficiente capitalizzazione di ABN AMRO Z. In questo contesto, lo Stato olandese doveva fornire un contributo di 2,2 miliardi di EUR per la riduzione di capitale di ABN AMRO Z. Lo scopo dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali era consentire ad ABN AMRO N di destinare parte del contributo di 2,2 miliardi di EUR a ABN AMRO Z.
(109)
Lo Stato olandese ha preferito la soluzione non convenzionale dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali al tradizionale aumento di capitale in quanto, prima della separazione, non poteva circoscrivere gli apporti di capitale all’interno di ABN AMRO Bank. In altre parole, poiché ABN AMRO N non era un’entità giuridica separata, un apporto di capitale in ABN AMRO Bank avrebbe potuto avvantaggiare anche gli altri due membri del consorzio. Tale linea di azione avrebbe potuto avere gravi implicazioni soprattutto in scenari di aumentate difficoltà.
(110)
Quando è stata realizzata la separazione, ABN AMRO N è diventata un’entità giuridica separata (la nuova ABN AMRO Bank). Lo Stato olandese ha continuato ad avere la responsabilità, in base all’AAC, di colmare la riduzione di capitale di 2,2 miliardi di EUR di ABN AMRO Z. Lo Stato olandese ha deciso che ABN AMRO N utilizzasse risorse derivanti dai titoli obbligazionari convertibili (ossia la misura B3 in quanto legata al margine prudenziale di 500 milioni di EUR e 1,2 miliardi di EUR della misura B5) per fornire 1,7 miliardi di EUR ad ABN AMRO Z, mantenendo lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali nella nuova ABN AMRO Bank per coprire il margine prudenziale di 500 milioni di EUR e i costi di integrazione di 1,2 miliardi di EUR.
(111)
Il 15 ottobre 2010 ABN AMRO Bank e lo Stato olandese hanno annunciato che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali sarebbe terminato il 30 ottobre 2010. In effetti, poiché nel frattempo ABN AMRO Bank aveva attuato i requisiti di Basilea II, lo strumento era diventato meno interessante e meno necessario (58).
(112)
Poiché lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali non era sufficiente per coprire tutta la riduzione di capitale di 2,2 miliardi di EUR di ABN AMRO Z, lo Stato olandese ha fornito capitale supplementare ad ABN AMRO Bank tramite un titolo obbligazionario convertibile.
(113)
Tale titolo è stato classificato come capitale ibrido di classe 1, comportava una cedola del 10 % ed è stato automaticamente convertito in azioni di ABN AMRO II al momento della separazione di ABN AMRO N da ABN AMRO Bank. A partire da quel momento, poteva essere considerato capitale di classe 1 di base. La conversione è stata effettuata al valore nominale (59). La misura ha consentito ad ABN AMRO II (rinominata ABN AMRO Bank) di fornire un contributo di 500 milioni di EUR ad ABN AMRO Z.
(114)
Per coprire i costi legati alla separazione di ABN AMRO N da ABN AMRO Bank, lo Stato olandese ha sottoscritto un titolo obbligazionario convertibile supplementare. Nel luglio 2009 è stata notificata una prima quota di circa 300 milioni di EUR (misura B2), mentre nel gennaio 2010 è stata notificata la parte restante, ossia 780 milioni di EUR (misura B3).
(115)
L’intero importo di 1,08 miliardi di EUR (ossia le misure B2 e B3 insieme) era necessario per coprire i seguenti costi:
-
480 milioni di EUR di costi di separazione ben definiti;
-
90 milioni di EUR per istituire uno sportello per il mercato monetario;
-
500 milioni di EUR per garantire un margine prudenziale.
(116)
Lo Stato olandese ha fornito un’ulteriore suddivisione dei costi di separazione di 480 milioni di EUR che riguardavano le obbligazioni incrociate ([0 - 200] milioni di EUR), la correzione delle lettere di ripartizione dei rischi ([0 - 200] milioni di EUR), il riacquisto di cartolarizzazioni ([0 - 200] milioni di EUR), il trasferimento da ABN AMRO R del rischio di mercato legato agli scambi di clienti di ABN AMRO N ([0 - 200] milioni di EUR), la cessazione degli strumenti di alleggerimento dei requisiti patrimoniali ([0 - 200] milioni di EUR) e costi vari di separazione e di chiusura ([0 - 300] milioni di EUR).
(117)
Dopo la separazione dalla società madre ABN AMRO Bank, ABN AMRO II doveva istituire un proprio sportello per il mercato monetario, il cui costo era di 90 milioni di EUR.
(118)
Infine, lo Stato olandese ha fornito altri 500 milioni di EUR di capitale per garantire che ABN AMRO N potesse operare con un margine superiore ai requisiti normativi minimi.
(119)
La fusione di FBN e ABN AMRO N poteva essere effettuata soltanto dopo aver risolto i problemi di concentrazione individuati nella decisione relativa alla concentrazione. Lo Stato olandese ha pertanto deciso di vendere New HBU e IFN a Deutsche Bank. Tale operazione ha tuttavia comportato un ulteriore fabbisogno di capitale di 470 milioni di EUR, al quale ABN AMRO N non poteva far fronte da sola. Lo Stato olandese ha deciso di intervenire fornendo un importo di 300 milioni di EUR sotto forma di titoli obbligazionari convertibili (60).
(120)
Per attuare la fusione, ABN AMRO N e FBN (e dopo la fusione il gruppo ABN AMRO) hanno dovuto pagare i costi di integrazione iniziali di 1,2 miliardi di EUR (al netto delle imposte) relativi ai costi degli esuberi, all’integrazione di piattaforme informatiche e alla ristrutturazione della rete di filiali. Poiché ABN AMRO N e FBN non erano in grado di finanziare esse stesse tali costi, lo Stato olandese ha deciso di fornire capitale sotto forma di titoli obbligazionari convertibili (61).
(121)
FBN è stata costretta ad aumentare il proprio capitale di classe 1 dopo che DNB (62) aveva comunicato che vi era una riduzione di capitale di classe 1 di circa 1,26 miliardi di EUR. Dopo la separazione dalla sua società madre Fortis SA/NV, FBN ha anche dovuto pagare 90 milioni di EUR per coprire i costi relativi all’istituzione di uno sportello di tesoreria, ai modelli, alle licenze e ai servizi di consulenza legati a Basilea.
(122)
Lo Stato olandese ha fornito l’ulteriore capitale necessario convertendo il debito di classe 2 con un valore nominale di 1,35 miliardi di EUR in capitale di classe 1. L’operazione non ha comportato quindi nuove risorse in contanti (63).
(123)
Quando hanno negoziato l’acquisizione di ABN AMRO Holding nel 2007, i membri del consorzio si sono resi conto che non tutti i fatti erano già noti all’epoca. L’AAC conteneva pertanto alcuni principi generali per adempiere taluni obblighi di pagamento, che sarebbero diventati evidenti soltanto durante il processo di separazione. Gli importi esatti risultavano da un processo di negoziazione al quale lo Stato olandese (e Fortis SA/NV in precedenza) aveva partecipato.
(124)
L’importo totale di 740 milioni di EUR riguarda:
[…]
Tali flussi finanziari in uscita sono in parte compensati dal fatto che lo Stato olandese ha ricevuto […] dagli altri membri del consorzio in relazione ai costi non recuperabili.
(125)
L’importo degli obblighi di pagamento nei confronti degli altri membri del consorzio (ossia 740 milioni di EUR) è stato versato in contanti, in parte direttamente agli altri membri del consorzio e in parte ad ABN AMRO Bank (ora RBS NV).
(126)
Anche dopo la cessione di New HBU, ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e ABN AMRO II (o i suoi successor giuridici) resteranno responsabili nei confronti dei creditori di New HBU se New HBU non può rispettare i suoi obblighi nei confronti dei propri creditori. Allo stesso modo, New HBU dovrà far fronte a obbligazioni incrociate nei confronti dei creditori di ABN AMRO Bank e ABN AMRO II. Poiché le obbligazioni incrociate traevano origine dalla vendita di New HBU decisa da ABN AMRO II e dai suoi azionisti, spettava loro trovare una soluzione. La soluzione proposta implicava che lo Stato olandese e Deutsche Bank (ossia l’acquirente di New HBU) accettassero che New HBU e ABN AMRO II si indennizzassero a vicenda per le obbligazioni incrociate fornendosi garanzie, in modo da ridurre i requisiti patrimoniali previsti dalla normativa a un auspicato 20 %. In seguito a tale accordo, ABN AMRO II doveva fornire garanzie a New HBU per un importo di 950 milioni di EUR (che si sarebbe ridotto nel tempo in quanto le obbligazioni sarebbero giunte a scadenza) per le obbligazioni di New HBU nei confronti di ABN AMRO II e di ABN AMRO Bank (ora RBS NV). Poiché ABN AMRO II non aveva le risorse per fornire la garanzia necessaria riguardo alle obbligazioni nei confronti di ABN AMRO Bank (ora RBS NV), lo Stato ha fornito una controgaranzia sotto forma di garanzia sul debito di ABN AMRO Bank (ora RBS NV).
(127)
Lo Stato olandese ha stabilito per tale rischio un prezzo come se si trattasse di una garanzia statale sul debito subordinato di ABN AMRO Bank (ora RBS NV). Il prezzo - basato sulla raccomandazione della Banca centrale europea («BCE») relativa alle ricapitalizzazioni (64)- è stato fissato a 200 punti base più lo spread CDS medio (65).
(128)
La tabella 4 sintetizza le misure valutate nella presente decisione. La colonna «Motivo» corrisponde a quella della tabella 1 al punto (57) della decisione del 5 febbraio 2010. Come indicato nel considerando 110, in seguito alla separazione di ABN AMRO N e ABN AMRO Bank del 6 febbraio 2010, le misure e i relativi obiettivi sono stati rimescolati. Più specificamente, a partire da tale data la misura A è stata utilizzata per gli obiettivi della misura B3 (per quanto riguarda il margine prudenziale) e la misura B5 e viceversa.
Tabella 4
Misure di aiuto di Stato
Descrizione
Valore
(in miliardi di EUR)
Motivo
Entità giuridica alla quale le misure sono concesse
Misure oggetto della decisione dell’8 aprile 2009
Y1
Finanziamenti a breve termine
45
FBN
Y2
Finanziamenti a lungo termine
16,1
FBN (per consentire il rimborso a Fortis Bank SA/NV)
Z
Acquisizione di ABN AMRO N
6,5
FBN (prezzo di acquisto pagato rinunciando al debito)
Misure patrimoniali notificate nel luglio 2009 e attuate nei mesi di luglio/agosto 2009
Misura A
Strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali
Protezione con contratto di CDS su un portafoglio di 34,5 miliardi di EUR (con un effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali di 1,7 miliardi di EUR)
Ovviare alla riduzione di capitale di ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e quindi ABN AMRO II (ora ABN AMRO Bank) alla data di separazione
Misura B1
Titolo obbligazionario convertibile
0,5
Misura B2
Titolo obbligazionario convertibile
0,3
Prima quota dei costi di separazione
ABN AMRO Bank NV (ora RBS NV) e quindi ABN AMRO II (ora ABN AMRO Bank al momento della separazione)
Altre misure patrimoniali notificate nel gennaio 2010
Misura B3
Titolo obbligazionario convertibile
0,78
Seconda quota dei costi di separazione e margine prudenziale di 0,5 miliardi di EUR
Importo di 967 milioni di EUR pagato a ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e quindi trasferito ad ABN AMRO II (ora ABN AMRO Bank) alla separazione, la parte restante pagata direttamente ad ABN AMRO II
Misura B4
Titolo obbligazionario convertibile
0,3
Impatto sul patrimonio dovuto alla vendita di New HBU
Misura B5
Titolo obbligazionario convertibile
1,2
Costi di integrazione
Misura C
Conversione di capitale di classe 2 in capitale proprio
1,35
Riduzione di capitale di classe 1 a livello di FBN
FBN
Misura D
Pagamento in contanti ai partner del consorzio
0,74
Obblighi di pagamento derivanti dall’AAC
Altri partner del consorzio/ABN AMRO Bank (ora RBS NV)
Misura E
Garanzia su obbligazioni di 950 milioni di EUR
0,95
Obbligazioni incrociate derivanti dalla vendita di New
ABN AMRO II (ora ABN AMRO Bank)
3. MOTIVI DI AVVIO DEL PROCEDIMENTO
3.1. Motivi di avvio del procedimento indicati nella decisione dell’8 aprile 2009
(129)
Nella decisione dell’8 aprile 2009, la Commissione ha avviato il procedimento in quanto aveva motivo di ritenere che le misure Y1, Y2 and Z (66) rappresentassero aiuti di Stato a favore di FBN e ABN AMRO. La Commissione era del parere che tali misure consentissero a FBN e ABN AMRO N di restare sul mercato e di svolgere le loro attività. Aveva motivo di ritenere che tali misure fossero selettivamente vantaggiose per FBN e ABN AMRO N.
(130)
Nei considerando 29 e 30 della decisione dell’8 aprile 2009, la Commissione ha sottolineato che le misure X, Y1 e Y2 facevano parte dello stesso contratto di vendita, il cui scopo era separare FBN dal resto di Fortis SA/NV. La decisione del 3 dicembre 2008 era già giunta alla conclusione che, aderendo a tale contratto il 3 ottobre 2008, lo Stato olandese non aveva agito come un normale investitore in un’economia di mercato.
(131)
Nel considerando 33 della decisione dell’8 aprile 2009 la Commissione ha sostenuto che la misura Y1 risultava essere vantaggiosa per FBN in quanto FBN aveva ricevuto finanziamenti per un importo che non avrebbe potuto reperire sui mercati, che all’epoca erano in una situazione di caos totale. Tenendo presenti tale situazione di mercato estrema, la Commissione dubitava inoltre che i tassi di interesse applicati dallo Stato olandese sarebbero stati accettabili per un investiture privato. La Commissione ha anche sottolineato che la solidità del nuovo fornitore di finanziamenti sembrava vantaggiosa per FBN. FBN non dipendeva più da una società con problemi di liquidità in gravi difficoltà come Fortis SA/NV, ma riceveva finanziamenti dallo Stato olandese.
(132)
La Commissione dubitava che la misura Y1 fosse compatibile con la comunicazione della Commissione intitolata «L’applicazione delle regole in materia di aiuti di Stato alle misure adottate per le istituzioni finanziarie nel contesto dell’attuale crisi finanziaria mondiale» (la «comunicazione relativa alle banche») (67) in quanto non era proporzionata né limitata al minimo necessario. Preoccupazioni più specifiche sono state sollevate nel considerando 52 della decisione dell’8 aprile 2009 sulla compatibilità dei seguenti elementi: (1) la remunerazione pagata da FBN, (2) il periodo massimo durante il quale FBN ha potuto beneficiare di finanziamenti, (3) la scadenza massima degli strumenti interessati e (4) il volume della linea di credito.
(133)
La Commissione ha anche sostenuto che la misura Y2 poteva contenere elementi di aiuti di Stato se al momento dell’acquisizione Fortis Bank SA/NV era in grado di richiedere il rimborso immediato dei prestiti a lungo termine in caso di variazione della proprietà di FBN. In effetti, qualora fosse esistita una clausola di rimborso legata alla proprietà, la misura Y2 avrebbe consentito a FBN di usufruire di prestiti a lungo termine ai tassi di interesse in vigore prima della crisi. La misura Y2 implicava che FBN non fosse costretta a trovare finanziamenti alternativi alle condizioni di mercato all’epoca prevalenti. Inoltre, poiché Fortis Bank SA/NV aveva il diritto di richiedere un rimborso, potrebbe essere messa in discussione la decisione dello Stato olandese di fornire prestiti a lungo termine anziché prestiti a breve termine. Pertanto, nella decisione dell’8 aprile 2009 la Commissione ha espresso dubbi riguardo al fatto che la misura Y2 contenesse aiuti di Stato per un periodo più a lungo termine di quanto strettamente necessario. Per poter valutare le implicazioni in materia di aiuti di Stato della misura Y2, la Commissione ha richiesto allo Stato olandese di fornire maggiori informazioni sui termini di rimborso anticipato dei contratti di prestito a lungo termine.
(134)
Nel considerando 54 della decisione dell’8 aprile 2009 la Commissione ha anche messo in dubbio che lo Stato olandese avesse adottato misure sufficienti per limitare indebite distorsioni della concorrenza, in linea con il punto (27) della comunicazione relativa alle banche.
(135)
La Commissione ha inoltre espresso dubbi sul fatto che AMRO N avesse - forse indirettamente - beneficiato delle misure di liquidità concesse a FBN. Pertanto, ha chiesto allo Stato olandese di fornire maggiori informazioni sulla posizione finanziaria e sulla strategia di finanziamento di ABN AMRO N.
(136)
Riguardo alla misura Z, la Commissione dubitava che lo Stato olandese avesse pagato a FBN il prezzo di mercato per l’acquisizione di ABN AMRO N. La Commissione ha osservato che lo Stato olandese aveva pagato un importo superiore a quello della valutazione delle «condizioni di mercato esistenti» del 2 ottobre 2008 effettuata dall’esperto dello Stato olandese […] nella relazione menzionata nel considerando 2. Inoltre, la Commissione ha osservato che lo Stato olandese non aveva applicato un fattore di correzione per tenere conto del declino del mercato azionario verificatosi tra ottobre e dicembre 2008 e che era particolarmente evidente per le azioni bancarie. Se lo Stato olandese aveva pagato un importo eccessivo per l’acquisto di ABN AMRO N, la misura Z equivaleva a un aiuto di Stato per la ricapitalizzazione di FBN.
(137)
In generale, nella decisione dell’8 aprile 2008 la Commissione ha anche osservato che lo Stato olandese non aveva ancora presentato una valutazione di FBN e ABN AMRO N da parte della DNB. Lo Stato olandese non aveva neppure fornito un piano di redditività o un piano di ristrutturazione con dettagliate previsioni finanziarie. Poiché non era disponibile un piano di redditività né un piano di ristrutturazione, la Commissione non poteva determinare se, in seguito alle misure X, Y1, Y2 e Z, ABN AMRO N e FBN disponevano di capitali sufficienti e potevano ottenere un livello di redditività accettabile.
3.2. Motivi per estendere il procedimento di cui alla decisione del 5 febbraio 2010
(138)
Quando il 17 luglio 2009 e il 15 gennaio 2010 lo Stato olandese ha notificato misure supplementari a favore di FBN e ABN AMRO N come misure che non costituiscono aiuti di Stato, la Commissione ha ritenuto che alcune di tali misure supplementari rappresentassero aiuti di Stato supplementari a favore di FBN e ABN AMRO N.
(139)
Nella decisione del 5 febbraio 2010 la Commissione ha osservato che in base all’AAC lo Stato olandese aveva alcuni obblighi, che non erano obblighi di ABN AMRO N. Le misure adottate dallo Stato olandese per rispettare gli obblighi derivanti dall’AAC (e in particolare l’obbligo di sostenere il costo di ABN AMRO Z e l’obbligo di separare ABN AMRO N da ABN AMRO Bank) non si configurerebbero a prima vista come aiuti di Stato a favore di ABN AMRO N.
(140)
La Commissione ha affermato che le misure A e B1 sembravano essere intese principalmente a coprire la riduzione di capitale di ABN AMRO Z, tuttavia nel contempo non era chiaro alla Commissione se non esisteva anche un vantaggio indiretto per le attività economiche di ABN AMRO N. A questo proposito, la Commissione voleva sapere se ABN AMRO N e ABN AMRO Z, senza uno status giuridico separato, erano sufficientemente autonome tra loro. La Commissione voleva anche ricevere maggiori informazioni sui motivi alla base della riduzione di capitale di ABN AMRO Z e, per esempio, sul trasferimento di azioni di Unicredito da ABN AMRO Z a ABN AMRO N. La Commissione aveva anche dubbi riguardo alla remunerazione riconosciuta da ABN AMRO N a ABN AMRO Z per lo svolgimento di funzioni di sede principale. La Commissione sospettava che la sottocapitalizzazione di ABN AMRO Z, o almeno una sua parte, fosse legata al fatto che ABN AMRO N non aveva pagato un prezzo di mercato per i servizi di sede principale di ABN AMRO Z.
(141)
Anche se la separazione di AMRO N da ABN AMRO Bank è un obbligo per lo Stato olandese in base all’AAC, la Commissione non poteva escludere che la ricapitalizzazione di Stato con cui sono stati finanziati i costi di separazione potesse costituire un aiuto di Stato. La Commissione ha osservato che non tutti i costi classificati come costi di separazione erano in senso stretto collegati agli obblighi di separazione descritti nell’AAC. La Commissione ha sottolineato che la categoria «costi di separazione» includeva un importo di 500 milioni di EUR che era necessario per fornire al gruppo ABN AMRO un margine prudenziale superiore ai requisiti prudenziali minimi.
(142)
La Commissione ha osservato che lo Stato olandese aveva aiutato FBN e ABN AMRO N a pagare i costi relativi alla fusione. Per risolvere i problemi di concentrazione creati dalla fusione, ABN AMRO N ha deciso di vendere IFN e New HBU, con la conseguenza di una nuova riduzione di capitale. La Commissione ha osservato che FBN e ABN AMRO N potevano trarre vantaggi dalla fusione (per esempio, le sinergie derivanti dalla fusione, i vantaggi di essere una società più forte con quote di mercato più elevate sul mercato olandese, …), mentre lo Stato olandese ha finanziato i costi iniziali. A questo proposito, la Commissione ha osservato che lo Stato olandese non aveva alcun obbligo giuridico di pagare tali costi in quanto traevano origine dalla decisione dello Stato olandese del 21 novembre 2008 di procedere alla fusione di FBN e ABN AMRO N e non dall’AAC.
(143)
La Commissione ha preso atto del fatto che la fusione e le condizioni specifiche che riguardano la separazione hanno determinato obbligazioni incrociate (misura E). Il diritto societario olandese implicava che ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e ABN AMRO II mantenessero la responsabilità nei confronti dei detentori di titoli di debito di New HBU qualora New HBU (o il suo nuovo proprietario, Deutsche Bank) non avesse rispettato i suoi obblighi di pagamento. New HBU aveva obblighi analoghi nei confronti dei detentori di titoli di debito di ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e ABN AMRO II. La Commissione non poteva escludere che la soluzione di indennizzazione, che implicava che lo Stato olandese garantisse i detentori di titoli di debito di ABN AMRO Bank (ora RBS NV) con un premio di 200 punti base più il valore medio dello spread dei CDS, si configurasse come aiuto di Stato.
(144)
La Commissione ha espresso dubbi anche riguardo alla concezione dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali (misura A). La Commissione ha riconosciuto che la misura A era sostanzialmente diversa da alter misure riguardanti le attività deteriorate in quanto non era stata attuata per proteggere ABN AMRO N da ulteriori diminuzioni delle attività tossiche con una valutazione estremamente incerta. La Commissione ha tuttavia ritenuto che, per essere compatibile con il mercato interno, la misura A doveva essere conforme ai principi generali della comunicazione della Commissione sul trattamento delle attività che hanno subito una riduzione di valore nel settore bancario comunitario (68) (la «comunicazione sulle attività deteriorate»). Più specificamente, devono esistere prove sufficienti di un’adeguata fissazione dei prezzi, nel senso che la banca non dovrebbe trasferire le perdite previste allo Stato. A questo proposito, la Commissione voleva anche capire gli effetti che alcuni elementi contrattuali specifici (per esempio, il meccanismo di riduzione e la soglia per le perdite relative alla quota garantita dalla banca (vertical slice)] avrebbero avuto sui flussi di cassa e la fissazione dei prezzi effettivi. Infine, la Commissione ha anche espresso dubbi sulla scarsità di incentivi che potessero garantire che ABN AMRO N avrebbe posto fine allo strumento nel momento in cui non fosse più stato strettamente necessario.
(145)
La Commissione dubitava che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 rispettasse i criteri fissati nella comunicazione della Commissione sul ripristino della redditività e la valutazione delle misure di ristrutturazione del settore finanziario nel contesto dell’attuale crisi in conformità alle norme sugli aiuti di Stato (69) (la «comunicazione relativa alla ristrutturazione») in termini di redditività, condivisione degli oneri e indebite distorsioni della concorrenza.
(146)
La Commissione ha riconosciuto che il gruppo ABN AMRO avrebbe a prima vista realizzato proventi sufficienti per coprire tutti i suoi costi di gestione (comprese le svalutazioni) e ottenuto un rendimento del capitale netto accettabile. Tuttavia, la Commissione ha anche sottolineato che il rendimento del capitale netto del gruppo ABN AMRO dipendeva in larga misura dalla realizzazione di alcuni presupposti fondamentali. In primo luogo, se il gruppo ABN AMRO vuole diventare efficiente sotto il profilo dei costi con un rapporto costi operativi/reddito accettabile, è indispensabile che attui le sinergie previste (ossia 1,1 miliardi di EUR al lordo delle imposte a fronte di un utile netto di […] miliardi di EUR nel 2013). In secondo luogo, come indicato nel considerando 118 della decisione del 5 febbraio 2010, per la redditività del gruppo ABN AMRO rivestiva fondamentale importanza anche il fatto che il gruppo potesse migliorare il proprio margine di interesse netto rispetto ai bassi livelli di FBN e ABN AMRO N della seconda metà del 2008 e della prima metà del 2009. Nella sua decisione del 5 febbraio 2010, la Commissione ha precisato di aver bisogno di maggiori informazioni al riguardo in modo da poter valutare l’effettivo ripristino della redditività a lungo termine.
(147)
La Commissione ha anche sottolineato che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 non comprendeva ancora previsioni finanziarie per uno scenario più sfavorevole come richiesto al punto (13) della comunicazione relativa alla ristrutturazione. La Commissione ha pertanto richiesto tali previsioni, per consentirle di verificare in quale modo il gruppo ABN AMRO si sarebbe comportato in condizioni di mercato di maggiore stress.
(148)
La Commissione ha anche osservato che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 conteneva poche informazioni sulle sottodivisioni più piccole, impedendo alla Commissione di stabilire se erano stati affrontati in maniera sufficiente tutti i problemi di redditività a tale livello. Più specificamente, la Commissione dubitava che fosse sufficientemente garantita la redditività di PFS, una divisione di FBN, che nel 2008 aveva subito considerevoli perdite nell’ambito del caso Madoff.
(149)
La Commissione dubitava che l’aiuto di Stato fosse limitato al minimo necessario per ripristinare la redditività del gruppo ABN AMRO. A questo proposito, ha sottolineato che il gruppo ABN AMRO aveva precisato che intendeva effettuare limitate acquisizioni aggiuntive che riteneva necessarie per recuperare le competenze sui prodotti che erano state perse durante i processi di separazione da Fortis SA/NV e ABN AMRO Holding. Nella decisione del 5 febbraio 2010, la Commissione ha sostenuto che gli aiuti di Stato non devono essere utilizzati per finanziare acquisizioni o nuovi investimenti salvo che siano essenziali per ripristinare la redditività di un’impresa. La Commissione ha chiesto allo Stato olandese di fare maggiore chiarezza sulla politica in materia di acquisizioni del gruppo ABN AMRO e di fornire, tra gli altri, un elenco dettagliato delle attività che il gruppo ABN AMRO doveva riorganizzare per motivi di redditività.
(150)
La Commissione ha anche espresso dubbi sul fatto che tutti i fornitori di capitale ibrido di FBN e ABN AMRO N avessero pagato la loro parte della ristrutturazione. La Commissione dubitava che, per esempio, gli azionisti privilegiati di FBN (70) non avessero contribuito in misura sufficiente per garantire che l’intervento dello Stato olandese non fosse limitato al minimo necessario.
(151)
Anche in termini di durata l’aiuto di Stato dovrebbe essere limitato al minimo necessario. A questo proposito, la Commissione ha osservato che alcune misure erano necessarie per affrontare problemi temporanei, tuttavia dubitava che lo Stato olandese avesse adottato provvedimenti sufficienti per garantire che le misure sarebbero state abrogate nel momento in cui non fossero state più necessarie.
(152)
Riguardo alla misura A, la Commissione ha osservato che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali sarebbe diventato poco allettante nel momento in cui ABN AMRO N avesse potuto attuare i requisiti di Basilea II. Sebbene lo strumento in questione contenesse elementi in base ai quale era possibile rescindere anticipatamente il contratto, la Commissione ha osservato che non esisteva un calendario chiaro per l’uscita dello Stato olandese.
(153)
Per quanto riguarda inoltre il margine prudenziale di 500 milioni di EUR, la Commissione ha sottolineato che l’intenzione era che il gruppo ABN AMRO sostituisse tale importo con capitale autofinanziato. Anche in questo caso, la Commissione ha sottolineato che non esisteva alcun tipo di indicazione riguardo ai tempi.
(154)
In merito ai costi di integrazione di 1,2 miliardi di EUR (ossia la misura B5), la Commissione ha osservato che lo Stato olandese sosteneva che tali costi avrebbero comportato importanti sinergie di 1,1 miliardi di EUR (al lordo delle imposte) all’anno, che in linea di principio potevano essere utilizzate per rimborsare l’aiuto di Stato. Ciononostante, la Commissione ha osservato che lo Stato olandese non aveva istituito un meccanismo che garantisse tale rimborso. Riguardo al fabbisogno di capitale legato alla vendita di New HBU, la Commissione ha concluso che i requisiti patrimoniali legati alla protezione del credito si sarebbero ridotti rapidamente in quanto i prestiti sarebbero giunti gradualmente a scadenza. La Commissione ha ancora una volta sottolineato che l’aiuto di Stato doveva essere rimborsato nel momento in cui non fosse stato più necessario.
(155)
In termini di distorsione della concorrenza, la Commissione ha sottolineato che il fabbisogno di capitale di FBN e ABN AMRO N derivava in una certa misura dalla loro separazione dalle ex società madri e dai costi di integrazione iniziali, e non dall’assunzione di eccessivi rischi o dalla cattiva gestione all’interno di FBN e ABN AMRO N. In questo contesto, la Commissione ha concluso che con ogni probabilità non sarebbero state necessarie altre cessioni.
(156)
Nel contempo tuttavia, la Commissione ha espresso dubbi sul fatto che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 contenesse sufficienti misure comportamentali per garantire che FBN e ABN AMRO N non avrebbero utilizzato l’aiuto di Stato per crescere a scapito dei loro concorrenti, per esempio attuando una politica dei prezzi insostenibile o acquisendo altri istituti finanziari, riducendo gli incentivi per i non beneficiari a competere, investire e innovare e scoraggiando l’ingresso nel mercato bancario olandese.
(157)
In termini di uscita, la Commissione ha sostenuto che sarebbe stato utile se lo Stato olandese avesse definito e comunicato chiaramente una strategia di uscita. In effetti, gli interventi massicci e ripetuti dello Stato olandese potevano essere percepiti dai depositanti come il segno di un suo sostegno permanente.
4. OSSERVAZIONI DELLE PARTI INTERESSATE
4.1. Prima serie di osservazioni di Van Lanschot (lettera del 6 maggio 2009)
(158)
La reclamante sosteneva che grazie all’aiuto di Stato e alla proprietà statale, FBN e ABN AMRO N (comprese le loro controllate come MoneYou e Mees Pierson) offrivano tassi di interesse elevati in maniera insostenibile sui risparmi e i depositi di privati, destabilizzando il mercato bancario olandese.
(159)
La reclamante riteneva che i tassi di interesse offerti da FBN e ABN AMRO N fossero causa di perdite. A questo proposito, faceva riferimento al fatto che i tassi EURIBOR erano diminuiti dal 5 % nel settembre 2008 a meno del 2 % nei mesi di gennaio/febbraio 2009, mentre i tassi di interesse offerti da FBN e ABN AMRO N sui risparmi erano aumentati.
(160)
La reclamante sottolinea inoltre le caratteristiche specifiche del mercato bancario privato olandese rispetto al mercato bancario al dettaglio, che tendono ad aumentare l’effetto distorsivo delle misure adottate. I risparmi nel settore bancario privato sono in media maggiori di quelli del settore bancario al dettaglio. Per i risparmi di modesta entità, i clienti sono meno preoccupati riguardo al profilo di rischio della banca in quanto sono tutelati dal programma di garanzia dei depositi olandese (fino a un importo di 100 000 EUR). La consapevolezza del rischio aumenta tuttavia quando si supera tale soglia, che è un caso molto comune nel settore bancario privato.
(161)
La reclamante ha anche sostenuto che FBN e ABN AMRO N beneficiano di una garanzia di Stato implicita e che i clienti di FBN e ABN AMRO N sono convinti che lo Stato olandese non consenta alle banche di proprietà dello Stato di fallire.
(162)
La reclamante - che aveva affrontato la crisi senza aiuti di Stato - sottolineava che aveva subito gravi ripercussioni in seguito al comportamento distorsivo di FBN e ABN AMRO N in quanto tradizionalmente dipendeva in larga misura dal mercato olandese dei risparmi per finanziare le proprie attività (71). In termini assoluti, la reclamante aveva risparmi e depositi pari a 15 miliardi di EUR, con la conseguenza che un aumento dell’1 % dei tassi di interesse poteva costare alla società circa 150 milioni di EUR all’anno (72). Oltre all’aumento dei costi, vi era anche un effetto di volume in quanto Van Lanschot perdeva clienti.
4.2. Osservazioni successive di Van Lanschot (lettere del 21 e del 28 agosto 2009)
(163)
Secondo la reclamante, il comportamento inusuale di FBN e ABN AMRO N era continuato nei mesi estivi del 2009.
(164)
Quale argomento supplementare, la reclamante ha fatto riferimento al volume insolitamente elevato e alle variazioni delle quote di mercato nel mercato dei risparmi olandese tradizionalmente stabile. A questo proposito, la reclamante ha richiamato l’attenzione sui comunicati stampa di FBN e ABN AMRO N che riportavano flussi di depositi in entrata di 9 miliardi di EUR e 21 miliardi di EUR rispettivamente nella prima metà del 2009 (73). La reclamante riteneva tali dati estremamente elevati tenuto conto del fatto che il mercato dei risparmi olandese vale in totale circa 287 miliardi di EUR.
(165)
Quale ulteriore dimostrazione di modalità di fissazione dei prezzi inconsuete, il denunciante ha fatto riferimento al fatto che i tassi di interesse sui risparmi in paesi vicini quali Belgio, Francia e Germania avevano seguito la riduzione dei tassi EURIBOR, mentre i tassi di interesse sui risparmi nei Paesi Basi erano rimasti tenacemente elevati.
4.3. Osservazioni di ABN AMRO Bank (lettera del 6 luglio 2009)
(166)
Esprimendosi sulla decisione dell’8 aprile 2009 con cui è stato avviato il procedimento di indagine formale, ABN AMRO Bank (ossia la società madre di ABN AMRO N) ha fornito maggiori informazioni sulla sua posizione finanziaria e sulla sua strategia di finanziamento. ABN AMRO Bank ha negato di aver beneficiato, direttamente o indirettamente, di aiuti al finanziamento forniti a FBN (misure Y1 e Y2). ABN AMRO Bank ha sottolineato che non aveva bisogno di aiuti per finanziarsi nel periodo di crisi grazie alla sua strategia di finanziamento diversificata. Ha anche posto in evidenza che le statistiche sulla sua liquidità restavano entro i limiti regolamentari ed entro i suoi limiti interni.
5. OSSERVAZIONI DELLO STATO OLANDESE
5.1. Osservazioni dello Stato olandese sulla decisione dell’8 aprile 2009
(167)
Lo Stato olandese ha riconosciuto che FBN aveva potuto proseguire le proprie attività grazie alla sua acquisizione da parte dello Stato (74), tuttavia ha sostenuto che l’acquisizione era in linea con il cosiddetto «principio dell’investitore in un’economia di mercato». Ne consegue che, secondo lo Stato olandese, non esisteva un vantaggio selettivo e pertanto non esistevano aiuti di Stato. Lo Stato olandese ha ritenuto che, sebbene le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 fossero principalmente intese a prevenire la destabilizzazione di FBN e ABN AMRO N e del sistema bancario olandese in generale, acquistando partecipazioni in FBN e ABN AMRO N intendeva ottenere un rendimento a lungo termine positivo. Lo Stato olandese ha sottolineato che il prezzo per FBN (compresa ABN AMRO N) rientrava nei limiti della valutazione del suo esperto esterno.
(168)
Lo Stato olandese ha sostenuto di aver pagato un prezzo di mercato equo per FBN, sottolineando tuttavia che se avesse pagato un importo eccessivo, il pagamento sarebbe stato un aiuto di Stato a favore di Fortis SA/NV (che era la società venditrice) e non un aiuto di Stato a favore di FBN.
(169)
Riguardo alla misura Y1, lo Stato olandese ha sostenuto di aver fornito finanziamenti a breve termine a FBN alle condizioni di mercato. Ha affermato che prima della crisi FBN aveva ricevuto finanziamenti dalla società madre ai tassi EONIA o EURIBOR senza alcun altro spread. Lo Stato olandese ha sostenuto che le modalità di fissazione dei prezzi che applicava (descritte nel considerando 96) erano in linea con la prassi del mercato. Più specificamente, ha anche sostenuto che il suo sistema di fissazione dei prezzi utilizzato per il periodo dopo il 5 novembre 2008 (con uno spread di 50 punti base per prestiti di più di tre mesi) era in linea con il programma di garanzia olandese (75).
(170)
Riguardo al periodo durante il quale era stata resa disponibile la linea di credito di FBN, lo Stato olandese ha spiegato che aveva avviato negoziati sulla cessazione della linea di credito nel gennaio 2009 allo scopo di porre fine a tale linea il più presto possibile. Tenuto conto di questo obiettivo, nel marzo 2009 lo Stato olandese ha introdotto un nuovo sistema di fissazione dei prezzi in due fasi, che rendeva i finanziamenti più costosi al superamento di una soglia predefinita. Lo Stato olandese ha presupposto che FBN potesse rimborsare il credito pagando un importo compreso tra 4 e 5 miliardi di EUR al mese e intendeva porre fine alla linea di credito entro la fine del 2009. In realtà, FBN ha rimborsato la linea di credito più velocemente del previsto. La linea di credito era già terminata il 1o luglio 2009.
(171)
Lo Stato olandese ha sostenuto che la scadenza massima del credito fornito nell’ambito della linea di credito era proporzionata. A questo proposito, lo Stato olandese ha spiegato che nel primo periodo (vale a dire dal 6 al 23 ottobre 2008), aveva concesso crediti con una scadenza di poche settimane. Quando in seguito la linea di credito è stata adeguata, la scadenza massima è stata prorogata a nove mesi per evitare un’eccessiva concentrazione di rimborsi.
(172)
Lo Stato olandese ha spiegato che il volume totale della linea di credito (ossia 5 miliardi di EUR overnight (a un solo giorno) e 40 miliardi di finanziamenti a più lungo termine) era basato sul fabbisogno di finanziamenti effettivo di FBN e che pertanto costituiva il minimo necessario. La linea di credito a breve termine di 45 miliardi di EUR teneva conto della normale volatilità della posizione finanziaria di FBN e consentiva inoltre a FBN di rimborsare immediatamente circa 34 miliardi di EUR a Fortis SA/NV.
(173)
Riguardo ai prestiti a lungo termine (vale a dire la misura Y2), lo Stato olandese ha riconosciuto che Fortis Bank SA/NV avrebbe potuto richiedere il rimborso dei prestiti a tasso di interesse fisso (ma non dei prestiti a tasso variabile) (76). Lo Stato olandese ha sostenuto che aveva soltanto sostituito Fortis Bank SA/NV lasciando invariate tutte le condizioni dei contratti esistenti. Secondo lo Stato olandese, il contratto tra Fortis Bank SA/NV e FBN era un normale contratto di mercato tra operatori privati del mercato. Lo Stato olandese ha sostenuto che, poiché aveva sostituito un investiture in un’economia di mercato, il suo comportamento era automaticamente in linea con il principio dell’investitore in un’economia di mercato. In quanto tale, lo Stato olandese ha ritenuto di non dover giustificare i motivi per cui i tassi avrebbero potuto essere più elevati o per cui avrebbe dovuto sostituire i prestiti a lungo termine con prestiti a più breve termine (77).
(174)
Lo Stato olandese ha anche sostenuto che era molto comune per le imprese che intendevano effettuare acquisizioni fornire contemporaneamente liquidità alle collegate appena acquisite.
(175)
Riguardo agli eventuali aiuti di Stato diretti o indiretti forniti a ABN AMRO N, lo Stato olandese ha negato che ABN AMRO N abbia ricevuto finanziamenti dallo Stato olandese o da FBN. Lo Stato olandese ha spiegato che ABN AMRO N, con la sua ampia rete nel settore dei servizi bancari privati e al dettaglio, disponeva di per sé di fondi sufficienti.
(176)
In merito alla misura Z, lo Stato olandese ha sostenuto che il prezzo dell’operazione di 6,5 miliardi di EUR era un prezzo di mercato equo. Ha sottolineato che il prezzo era compreso tra la valutazione alle «condizioni di mercato attuali» di [4 - 6,5] miliardi di EUR e la valutazione «per la durata del ciclo» di [6,5 - 9] miliardi di EUR secondo i calcoli effettuati dal suo esperto esterno di valutazioni all’inizio di ottobre 2008 (prima dell’operazione del 3 ottobre 2008). Riguardo al fatto che l’acquisizione (misura Z) era stata effettuata due mesi e mezzo dopo tale valutazione, lo Stato olandese ha ritenuto che non fossero necessarie rettifiche in quanto nella valutazione degli inizi di ottobre 2008 erano già state prese in considerazione le incertezze (78). Lo Stato olandese ha anche sostenuto che i servizi bancari di investimento e le attività tossiche erano di solito alla base dei problemi di fiducia nei confronti di altre banche, con la conseguenza di una considerevole riduzione del prezzo delle azioni delle banche in questione. ABN AMRO N, per contro, con il suo profilo stabile nel settore bancario commerciale e al dettaglio, era sostanzialmente diversa da altre banche. Tenuto conto di questo contesto, lo Stato olandese ha sostenuto che la rettifica del prezzo per analogia con altre banche non aveva alcun senso.
(177)
Lo Stato olandese ha anche sottolineato che altri membri del consorzio, e in particolare RBS, dovevano approvare l’operazione e che […]. Lo Stato olandese ha anche fatto riferimento ai punti (166) e (177) della relazione preliminare di esperti presentata nel corso della riunione generale degli azionisti di Fortis SA/NV svoltasi l’11 febbraio 2009 a Bruxelles (79), affermando che tali punti sostengono l’argomentazione dello Stato olandese secondo cui il 3 ottobre 2008 aveva pagato per FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance e Fortis Corporate Insurance un prezzo equo, che costituisce quindi un prezzo di riferimento valido per la vendita del dicembre 2008.
(178)
Lo Stato olandese ha attuato la misura Z rinunciando ai crediti vantati nei confronti di FBN. Inoltre, lo Stato olandese ha sostenuto che la Commissione, nel caso in cui fosse arrivata alla conclusione che la misura Z implicava aiuti di Stato, doveva applicare una rettifica. Poiché strumenti simili di altre banche venivano venduti a un prezzo notevolmente scontato rispetto al valore nominale (80), era logico che anche il valore di mercato degli strumenti di debito cui lo Stato olandese aveva rinunciato era inferiore al valore nominale. In altre parole, dalla situazione di mercato esistente risultava che lo Stato olandese non aveva diritto al valore nominale, ma a un valore di mercato inferiore. Lo Stato olandese ha sostenuto che, tenendo conto della situazione di mercato esistente, aveva diritto soltanto a un valore di mercato di [4,55 - 5,85] miliardi di EUR (quindi il valore nominale dei prestiti di 6,5 miliardi di EUR rettificato per uno sconto del prezzo di mercato di [0,65 - 1,95] miliardi di EUR).
(179)
Il 18 giugno 2009 il ministero delle Finanze olandese ha trasmesso alla Commissione la valutazione di FBN effettuata da DNB come richiesto nella decisione dell’8 aprile 2009. […] (81), (82), (83)
(180)
Con lettera del 20 gennaio 2010, DNB ha anche informato la Commissione riguardo a […] ABN AMRO N. […]
5.2. Osservazioni dello Stato olandese sulla decisione del 5 febbraio 2010
(181)
In generale, lo Stato olandese ha sostenuto che le misure adottate non costituivano un aiuto di Stato in quanto:
i)
non avvantaggiavano ABN AMRO N o FBN,
ii)
erano necessarie per separare ABN AMRO N e FBN dalle rispettive ex società madri e derivavano da obblighi contrattuali dello Stato olandese quale successore di Fortis SA/NV nell’AAC,
iii)
erano economicamente giustificate dal punto di vista di un investitore privato.
(182)
Lo Stato olandese ha sostenuto che la Commissione doveva applicare il principio dell’investitore in un’economica di mercato a ogni singola misura adottata dallo Stato olandese. Per quanto riguarda in particolare le misure legate alla fusione (ossia le misure B4 e B5), lo Stato olandese ha sottolineato che la fusione era un investimento con un valore netto attuale positivo e che pertanto era compatibile con il principio dell’investitore in un’economia di mercato.
(183)
In altre parole, lo Stato olandese non ha accettato la posizione preliminare della Commissione, formulata nel considerando 96 della decisione del 5 febbraio 2010, secondo cui il principio dell’investitore in un’economia di mercato non valeva per le misure che hanno fatto seguito alle operazioni integrate del 3 ottobre 2008, in quanto tali misure facevano parte di una più ampia operazione di salvataggio e di ristrutturazione.
(184)
Lo Stato olandese ha riconosciuto che le norme in materia di aiuti di Stato implicano che il principio dell’investitore in un’economia di mercato non si applica quando vengono effettuati vari apporti di capitale interconnessi entro un breve periodo di tempo. Ciononostante, ha sostenuto che questa analisi non valeva per FBN e ABN AMRO N in quanto era del parere che le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 non contenevano misure di aiuto di Stato e, inoltre, le misure successive non erano legate all’operazione iniziale.
(185)
Lo Stato olandese ha sostenuto che la Commissione doveva tenere conto della situazione molto specifica in cui lo Stato olandese era stato costretto ad acquistare FBN. Lo Stato olandese ha anche sottolineato che la vendita di New HBU era stata molto onerosa per lo Stato olandese e per ABN AMRO N con un impatto patrimoniale negativo di 470 milioni di EUR.
(186)
Lo Stato olandese ha sostenuto di aver basato tutte le sue misure sui principi fissati nella comunicazione relativa alle banche (84) e nella comunicazione della Commissione La ricapitalizzazione delle istituzioni finanziarie nel contesto dell’attuale crisi finanziaria: limitazione degli aiuti al minimo necessario e misure di salvaguardia contro indebite distorsioni della concorrenza (85) (la «comunicazione relativa alla ricapitalizzazione»). In generale, lo Stato olandese ha sostenuto che le sue misure erano adeguatamente mirate, proporzionate alle sfide da affrontare e concepite in modo da ridurre al minimo le ricadute sui concorrenti.
(187)
Lo Stato olandese ha sostenuto che la misura A e la misura B1 non potevano essere considerate aiuti di Stato, in quanto lo Stato aveva l’obbligo contrattuale di risolvere i problemi di capitale cui doveva far fronte ABN AMRO Z. Nell’ambito dell’AAC, lo Stato olandese aveva l’obbligo contrattuale di attuare la separazione di ABN AMRO Holding. DNB consentiva l’avvio della separazione di ABN AMRO II soltanto se tutti i membri del consorzio avevano pagato la loro quota della riduzione di capitale di ABN AMRO Z. Lo Stato olandese ha ammesso di aver fornito capitale a ABN AMRO Z tramite ABN AMRO N, sottolineando tuttavia che ABN AMRO N aveva agito soltanto come intermediario. In definitiva, ABN AMRO N si era limitata a trasmettere capitale a ABN AMRO Z e la misura A non avvantaggiava selettivamente ABN AMRO N.
(188)
Riguardo al fatto che la riduzione di capitale di ABN AMRO Z fosse o meno la conseguenza di vantaggi selettivi concessi a ABN AMRO N, lo Stato olandese ha affermato che i membri del consorzio avevano già garantito all’epoca dell’acquisizione di ABN AMRO Holdings da parte del consorzio (cfr. considerando 33] che le attività delle varie «tracking shares» (cfr. considerando 35] fossero sufficientemente indipendenti le une dalle altre. Tale disposizione implicava anche l’esistenza di una chiara distinzione tra le attività di ABN AMRO N e ABN AMRO Z, ossia, per esempio, che ABN AMRO N aveva la propria struttura di governo societario e la propria rendicontazione. Lo Stato olandese ha anche richiamato l’attenzione della Commissione sul fatto che dal 6 febbraio 2010 ABN AMRO N aveva uno status giuridico separato (86).
(189)
Lo Stato olandese ha anche fornito la prova che la riduzione di capitale di ABN AMRO Z esisteva già al momento dell’acquisizione del 3 ottobre 2008. Il bilancio iniziale di ABN AMRO Z riportava già un risultato negativo di 7,4 miliardi di EUR il 3 ottobre 2008 e la partecipazione di Fortis SA/NV in questo contesto era di circa 2,5 miliardi di EUR. Riguardo alle fonti della riduzione di capitale, lo Stato olandese ha ammesso che era stato effettuato un trasferimento di 1 miliardo di EUR di azioni di Unicredito da ABN AMRO Z alle «tracking shares» operative (fra cui circa 300 milioni di EUR a ABN AMRO N), tuttavia ha fornito informazioni da cui risultava che il trasferimento di azioni di Unicredito aveva avuto luogo nel febbraio 2008, molto prima dell’intervento dello Stato olandese. Il trasferimento di azioni di Unicredito non poteva quindi essere considerato un aiuto di Stato.
(190)
In merito ai costi sostenuti da ABN AMRO Z in relazione alle funzioni di sede principale, lo Stato olandese ha sottolineato che tali costi sono nettamente diminuiti dopo l’acquisizione di ABN AMRO Holding da parte dei membri del consorzio descritta nel considerando 33. Poiché i membri del consorzio non avevano interesse a mantenere una sede principale integrata di grandi dimensioni, era logico mantenere i costi al minimo possibile. I dati forniti dallo Stato olandese dimostrano che i costi per le funzioni del gruppo sostenuti da ABN AMRO Z sono stati pari a [0 - 0,5] miliardi di EUR nel 2008 e a [0 - 0,2] miliardi di EUR nel 2009, che sono importi considerati trascurabili dallo Stato olandese. Lo Stato olandese ha anche sottolineato che aveva l’obbligo di assorbire tali costi quando ha sostituito Fortis SA/NV nell’ambito dell’AAC, in seguito all’acquisizione di FBN (compresa ABN AMRO N) il 3 ottobre 2008.
(191)
Qualora la Commissione ritenesse la misura A un aiuto di Stato, lo Stato olandese ha sostenuto che non si applicherebbe la comunicazione sulle attività deteriorate (87). Secondo lo Stato olandese, non vi era alcuna incertezza riguardo alla valutazione delle attività protette, che pertanto non potevano essere considerate «deteriorate» nel senso utilizzato nella comunicazione. Qualora la Commissione non condivida il suo punto di vista, il governo olandese ha affermato che i CDS di ABN AMRO N erano comunque conformi ai principi generali di tale comunicazione. Inoltre, ha sostenuto che lo strumento di protezione del credito era necessario e proporzionato, mantenendo al minimo le distorsioni della concorrenza.
(192)
Lo Stato olandese ha affermato che la remunerazione dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali (un ricavo del 10 % del capitale reso disponibile) era sufficientemente elevata. Ha anche fornito la prova che il segmento first loss di 20 punti base era molto più elevato delle perdite previste. Lo Stato olandese ha sostenuto che le perdite storiche (vale a dire [0 - 15] punti base) e le perdite previste nel 2010 (vale a dire [0 - 30] punti base) sul portafoglio dei crediti ipotecari di ABN AMRO N consentivano di prevedere con buona probabilità una serie di perdite che avrebbero potuto verificarsi in futuro. Anche le informazioni di mercato riportate nelle relazioni di rating (88) hanno confermato che il segmento first loss superava le perdite previste. Lo Stato olandese ha anche fatto riferimento a un documento della banca di investimento […], che simulava il modo in cui i flussi di cassa dello Stato olandese variavano in vari scenari di stress.
(193)
Lo Stato olandese ha anche ritenuto che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali contenesse sufficienti incentivi di uscita. Lo Stato olandese ha richiamato l’attenzione della Commissione sulle richieste incluse nello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali e sul fatto che tale strumento sarebbe diventato poco allettante dopo che al gruppo ABN AMRO fosse stato consentito di operare in base ai requisiti di Basilea II. In questo contesto, lo Stato olandese ha ritenuto che ABN AMRO N avrebbe fatto ricorso allo strumento in questione nel gennaio 2011, quando la transizione ai requisiti di Basilea II avrebbe potuto comportare una riduzione del capitale reso disponibile.
(194)
Lo Stato olandese ha spiegato che i costi di separazione (ossia le misure B2 e B3) erano la conseguenza dell’AAC, di cui lo Stato olandese era di fatto una parte aderente dal 3 ottobre 2008. In base ai termini dell’AAC, lo Stato - a differenza di ABN AMRO N - aveva l’obbligo di suddividere ABN AMRO Holding in tre parti. Lo Stato olandese ha negato che tali costi costituissero per ABN AMRO N un vantaggio e ha anche spiegato di aver pagato i costi di separazione in quanto lo Stato aveva l’obbligo contrattuale di attuare la separazione.
(195)
In merito al margine prudenziale di 500 milioni di EUR, anch’esso incluso tra i costi di separazione, lo Stato olandese ha sostenuto che era una prassi bancaria comune. Le banche non possono operare soltanto con il capitale minimo richiesto, ma hanno bisogno di un ulteriore margine di sicurezza. In caso contrario, se le banche dovessero affrontare una battuta d’arresto, anche minima, andrebbero immediatamente incontro a problemi finanziari. Lo Stato olandese ha specificato tuttavia che il suo contributo al margine prudenziale doveva essere temporaneo e che, nel più lungo termine, ABN AMRO N doveva realizzare il margine prudenziale per proprio conto senza alcun aiuto da parte dello Stato olandese.
(196)
Riguardo alla misura B4, lo Stato olandese ha sostenuto che la misura non costituiva un aiuto di Stato. Lo Stato olandese ha asserito che la decisione di procedere alla fusone di entrambe le banche era già stata presa e in parte attuata quando aveva acquistato FBN. Lo Stato olandese ha giustificato la sua affermazione facendo riferimento al fatto che ABN AMRO Asset Management era già stata separata e integrata in Fortis SA/NV al momento delle operazioni integrate del 3 ottobre 2008. Lo Stato olandese ha anche sottolineato che la Commissione lo aveva obbligato ad attuare misure correttive in materia di concentrazioni per risolvere i problemi di concentrazione e che aveva ereditato da Fortis SA/NV le misure correttive in materia di concentrazioni per New HBU. Lo Stato olandese ha anche precisato che in definitiva le risorse finanziarie di ABN AMRO N non sarebbero aumentate e pertanto difendeva la posizione secondo cui la misura B4 non costituiva un aiuto di Stato.
(197)
Lo Stato olandese ha indicato che i fondi statali concessi per finanziare i costi di integrazione (misura B5) dovevano essere considerati un investimento razionale, che avrebbe comportato consistenti ricavi sotto forma di sinergie. Il governo olandese ha ritenuto che tali sinergie sarebbero state pari a circa 1,1 miliardi di EUR all’anno (al lordo delle imposte), mentre i costi di integrazione iniziali sono pari a 1,2 miliardi di EUR (al netto delle imposte). Secondo lo Stato olandese, il valore attuale netto della fusione (tenendo conto di sinergie, costi di integrazione e costo delle misure correttive) dovrebbe essere pari a 2,88 miliardi di EUR (89).
(198)
Secondo lo Stato olandese, la conversione del capitale di classe 2 in capitale di classe 1 (misura C) non avvantaggiava selettivamente FBN. Lo Stato olandese ha sostenuto che la conversione non era nell’interesse dello Stato olandese in quanto poteva convertire i prestiti con una cedola media del 2,976 % in capitale proprio che, a suo parere, aveva una remunerazione allettante. A questo proposito, lo Stato olandese ha fatto riferimento alla RoE (redditività del capitale proprio) normalizzata di circa […] % del gruppo ABN AMRO prevista per il 2012 indicata nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009.
(199)
Qualora la Commissione considerasse la misura C un aiuto di Stato, lo Stato olandese ha sostenuto che la Commissione non dovrebbe considerare tutti i prestiti cui ha rinunciato come aiuti di Stato. Ha spiegato che la conversione poteva essere suddivisa in un rimborso di capitale di classe 2 al valore nominale combinato con un apporto di capitale di classe 1 di base (senza implicazioni in termini di liquidità nette). Secondo lo Stato olandese, all’epoca non poteva aspettarsi ragionevolmente il rimborso di capitale di classe 2 al valore nominale, in quanto strumenti comparabili di altre banche venivano venduti a un prezzo notevolmente scontato rispetto al valore nominale tenendo conto della situazione di debolezza del mercato. Lo Stato olandese ha precisato che uno sconto di [135 - 405] milioni di EUR era giustificato, sulla base di dati comparabili.
(200)
Lo Stato olandese ha indicato che il pagamento di 740 milioni di EUR (misura D) era uno degli obblighi derivanti dall’AAC. Inoltre, lo Stato olandese ha sottolineato che vi erano soltanto pagamenti destinati ai membri del consorzio e non ad ABN AMRO N, e che pertanto non erano stati forniti aiuti di Stato ad ABN AMRO N.
(201)
Per la misura E, lo Stato olandese ha sostenuto che ABN AMRO II non aveva tratto vantaggio dalla controgaranzia (descritta nel considerando 126), ma che la misura E poneva semplicemente ABN AMRO II in condizione di fornire una controgaranzia a Deutsche Bank. Ha sostenuto che la controgaranzia non poteva essere utilizzata dalla banca per lo sviluppo di nuove attività e che pertanto non avrebbe determinato distorsioni della concorrenza.
(202)
Lo Stato olandese ha ritenuto che la controgaranzia fosse in linea con la comunicazione della Commissione relativa alla ricapitalizzazione. Lo Stato olandese ha sottolineato che aveva basato i suoi criteri di fissazione dei prezzi sulla raccomandazione della BCE sulla ricapitalizzazione.
(203)
Lo Stato olandese si è anche espresso sul sospetto della Commissione secondo cui gli azionisti privilegiati di FBN (90) non avevano fornito un contributo sufficiente in termini di condivisione degli oneri. Lo Stato olandese ha spiegato che gli investitori in azioni privilegiate non avevano ricevuto dividendi nel 2008 (né contanti né ratei) e che le azioni privilegiate venivano vendute a un prezzo inferiore al valore nominale. Lo Stato olandese ha aggiunto che la capacità di FBN di pagare o di riservare dividendi fissi in futuro dipendeva dal fatto che FBN avesse utili sufficienti secondo gli IFRS. Lo Stato olandese ha sottolineato che la clausola sui dividendi che disciplina le azioni privilegiate di FBN includeva il cosiddetto linguaggio dei dividend stopper/pusher (91) e che le incertezze riguardanti la politica in materia di dividendi del gruppo ABN AMRO riducevano il margine di sicurezza che gli investitori in azioni privilegiate potevano ottenere dal linguaggio dei dividend stopper/pusher.
(204)
Riguardo al fatto che il capitale sarebbe stato rimborsato nel momento in cui fosse cessato il fabbisogno (temporaneo) di capitale, lo Stato olandese ha sostenuto che intendeva utilizzare la politica in materia di dividendi del gruppo ABN AMRO in modo tale che quest’ultimo non avrebbe avuto a disposizione un capitale eccessivo che potesse determinare una distorsione della concorrenza (92).
(205)
Riguardo alle distorsioni della concorrenza, lo Stato olandese ha indicato che non era d’accordo sulla posizione della Commissione secondo cui ABN AMRO N e FBN erano state rafforzate nei Paesi Bassi grazie alla fusione e che tale sviluppo avrebbe rischiato di creare indebite distorsioni della concorrenza. Era di parere contrario e ha sottolineato a questo proposito il fatto che la separazione di FBN e ABN AMRO N dalle rispettive società madri e la conseguente fusione presentavano un’elevata intensità di manodopera e implicavano che l’amministrazione di FBN e ABN AMRO N poteva dedicare meno tempo all’attività commerciale ordinaria e pertanto ha sostenuto che la separazione e la conseguente fusione avevano avuto ripercussioni negative sulla posizione competitiva di FBN e ABN AMRO N (o del gruppo ABN AMRO dopo la fusione).
5.3. Osservazioni dello Stato olandese sulle osservazioni delle parti interessate
5.3.1. Osservazioni dello Stato olandese sulla lettera del reclamante del 6 maggio 2009
(206)
In generale, lo Stato olandese ha sottolineato che a suo parere le misure a favore di FBN e ABN AMRO N non corrispondevano alla definizione di aiuto di Stato data dall’Unione europea e che pertanto non avevano effetti distorsivi. Ha ritenuto che il comportamento di FBN e ABN AMRO N sul mercato dei risparmi e dei depositi fosse in linea con quello di un operatore razionale del mercato che tutela i propri interessi commerciali. Lo Stato olandese riteneva che i tassi di interesse offerti da FBN e ABN AMRO N non fossero distorsivi. Ne consegue che ha sostenuto che non esisteva alcuna violazione della normativa dell’Unione europea in materia di concorrenza.
(207)
Lo Stato olandese ha presentato alcune tabelle comparative con i tassi di interesse offerti su specifici prodotti di deposito e di risparmio. Lo Stato olandese ha negato che FBN e ABN AMRO N offrissero costantemente i tassi di interesse più elevati, soprattutto in confronto a banche olandesi più piccole come SNS, NIBC e DSB. Lo Stato olandese ha anche sottolineato che i tassi di interesse sui risparmi erano già elevati nei Paesi Bassi prima della crisi finanziaria, in parte a causa del comportamento delle banche più piccole con una politica dei prezzi aggressiva. Lo Stato olandese era del parere che durante la crisi finanziaria le banche cercavano di tutelare la propria base di risparmi offrendo tassi di interesse relativamente alti sui prodotti di risparmio per i clienti.
(208)
Lo Stato olandese si è anche espresso sulla strategia in materia di prezzi di MoneYou, il ramo di servizi bancari su Internet di ABN AMRO N, che era stata introdotta nel mercato nel settembre 2008. Lo Stato olandese ha sostenuto che MoneYou è un prodotto Internet dedicato considerevolmente diverso dai prodotti più tradizionali in termini di base di costo e di livello di servizio. Lo Stato olandese ha indicato che MoneYou doveva rafforzare la riconoscibilità del proprio marchio nei primi sei mesi di esistenza e che pertanto doveva offrire tassi di interesse che nella maggior parte dei casi fossero leggermente inferiori o identici a quelli offerti da operatori del mercato dell’internet-banking simili (93). A partire dal secondo trimestre del 2009, i tassi di interesse offerti da MoneYou sono stati ridotti e MoneYou si è posizionata nel segmento medio (94). Riguardo a MoneYou, lo Stato olandese ha aggiunto che raccoglieva soltanto volumi limitati di fondi (vale a dire [0 - 5] miliardi di EUR), che rappresentavano circa [0 - 5] % del volume totale sul mercato dei risparmi olandese. Lo Stato olandese ha aggiunto che gli ex clienti di Van Lanschot rappresentavano soltanto una piccola parte delle attività di MoneYou (ossia [0 - 5 000] conti o [0 - 5] % dei conti di MoneYou).
(209)
Lo Stato olandese ha anche negato che ABN AMRO N e FBN dipendessero esclusivamente dal mercato dei risparmi olandese per finanziarsi. Lo Stato olandese ha fornito nuove informazioni da cui risultava che il 6 luglio 2009 ABN AMRO N aveva emesso un’obbligazione garantita di 2 miliardi di EUR e che FBN aveva emesso strumenti di debito garantiti dallo Stato per un importo di 15,5 miliardi di EUR. Secondo lo Stato olandese, le affermazioni del reclamante erano errate e premature. Ha precisato che FBN aveva bisogno di un po’ di tempo per organizzare operazioni di tesoreria ed emettere strumenti di debito garantiti dallo Stato. Lo Stato olandese ha inoltre sostenuto che i prodotti di deposito e di risparmio sono anche importanti per stabilire un rapporto con i clienti e per avere uno scopo diverso e più ampio rispetto a quello di altri strumenti di finanziamento. A questo proposito, lo Stato olandese ha sottolineato che una perdita della quota di mercato dei depositi e dei risparmi di una banca potrebbe comportare perdite di quote di mercato per altri prodotti bancari.
(210)
Lo Stato olandese ha anche negato che i clienti e i partecipanti al mercato abbiano percepito ABN AMRO N e FBN come banche più sicure rispetto ai concorrenti. Ha fatto riferimento alle valutazioni di FBN e ABN AMRO N da parte delle agenzie di rating, che erano inferiori al rating AAA di Rabobank per esempio. Lo stesso valeva per gli spread legati ai suoi CDS. Lo Stato olandese ha ritenuto inoltre che la proprietà dello Stato non rendeva ABN AMRO N o FBN più sicure agli occhi dei consumatori e dei partecipanti al mercato. A questo proposito, ha sottolineato che i molti interventi ad hoc dello Stato avevano dimostrato che lo Stato olandese, se possibile, sarebbe intervenuto riguardo a qualsiasi altra banca privata. Riteneva pertanto che di fatto non venisse percepita alcuna differenza tra la sicurezza offerta da banche olandesi private rispetto a quella offerta da banche pubbliche olandesi.
(211)
Per calcolare se i tassi di interesse offerti sui prodotti di risparmio facevano registrare perdite, lo Stato olandese ha sostenuto che non dovevano essere confrontati con i tassi EURIBOR, ma con i tassi derivanti dalla cosiddetta «metodologia del portafoglio di replica» (95). Utilizzando tale metodologia lo Stato olandese ha riconosciuto che per alcuni prodotti era stato registrato un margine negativo temporaneo. Ha tuttavia sostenuto che era un comportamento di mercato razionale e in linea con il comportamento di mercato dei concorrenti (privati) in quel preciso momento.
5.3.2. Osservazioni dello Stato olandese sulle argomentazioni del reclamante del 21 e 28 agosto 2009
(212)
Lo Stato olandese ha sostenuto che le sue osservazioni precedenti sintetizzate nei considerando da 206 a 211 riguardo al reclamante erano ancora valide.
(213)
Inoltre, lo Stato olandese ha sottolineato che l’affermazione del reclamante secondo cui la quota di mercato di ABN AMRO N e FBN era aumentata era basata su statistiche errate. Riguardo al presunto aumento di 21 miliardi di EUR dei depositi raccolti da ABN AMRO N, lo Stato olandese ha sostenuto che soltanto 5,1 miliardi di EUR erano dovuti ai risparmi al dettaglio olandesi, mentre il resto proveniva principalmente da risparmi di imprese e depositi stranieri. Lo Stato olandese ha anche fornito dati da cui risultava che gran parte dell’aumento del volume dei depositi e dei risparmi di FBN derivava da servizi bancari per le imprese anziché da servizi bancari privati e al dettaglio.
(214)
Lo Stato olandese ha osservato che i clienti olandesi avevano investito maggiormente nei loro risparmi tenuto conto dell’incertezza della situazione macroeconomica. Ha fatto riferimento ai dati dell’Ufficio centrale di statistica secondo il quale i risparmi sono aumentati del 7,7 % rispetto all’anno precedente nella prima metà del 2009. I risparmi dei clienti di ABN AMRO N sono aumentati del 7,5 % rispetto all’anno precedente, indicando che la quota di mercato di ABN AMRO N era diminuita. FBN ha anche presentato le prove da cui risulta che l’andamento dei risparmi dei suoi clienti era in linea con il mercato.
5.3.3. Osservazioni dello Stato olandese sulle osservazioni di ABN AMRO Bank
(215)
Lo Stato olandese ha confermato che non aveva fornito una linea di credito ad ABN AMRO N, confermando quindi in generale le argomentazioni di ABN AMRO Bank.
6. VALUTAZIONE
6.1. Esistenza di aiuti
(216)
L’articolo 107, paragrafo 1, del trattato prevede che sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza. Ne consegue che una misura di Stato deve essere considerata un aiuto di Stato se soddisfa i quattro criteri (cumulativi) di seguito specificati:
-
risorse statali;
-
vantaggio selettivo;
-
effetto distorsivo sulla concorrenza;
-
incidenza sugli scambi tra gli Stati membri.
(217)
Il primo criterio è soddisfatto per le misure da (Y1) a (E) riportate nella tabella 4 del considerando 128 in quanto tutte le misure in questione sono finanziate direttamente con risorse dello Stato olandese.
(218)
Il fatto che una misura costituisca o meno un vantaggio selettivo per FBN, ABN AMRO N o il gruppo ABN AMRO dopo la fusione (il secondo criterio) viene analizzato nei considerando da 220 a 278, esaminando ogni misura separatamente.
(219)
Se in questo caso esistesse un vantaggio selettivo, sarebbero soddisfatti anche il terzo e quarto criterio. Tutte le misure falsano o minacciano di falsare la concorrenza in quanto collocano FBN, ABN AMRO N o il gruppo ABN AMRO dopo la fusione in una posizione vantaggiosa rispetto ad altre banche concorrenti (terzo criterio). Inoltre, le misure incidono anche sugli scambi tra gli Stati membri. FBN, ABN AMRO N e il gruppo ABN AMRO dopo la fusione sono banche orientate verso la dimensione internazionale con attività al di fuori dei Paesi Bassi e in concorrenza nel mercato nazionale con controllate di banche estere (quarto criterio).
6.1.1. Misure Y1 e Y2 del 3 ottobre 2008
(220)
È opportuno rammentare che la presente decisione valuta soltanto possibili aiuti a FBN, ABN AMRO N o al gruppo ABN AMRO dopo la fusione. I possibili aiuti a Fortis Bank SA/NV derivanti dalle misure Y1 e Y2 sono stati valutati nella decisione del 3 dicembre 2008.
(221)
Come indicato nel considerando 52 della decisione del 3 dicembre 2008 (96) e nella valutazione iniziale degli aiuti legati a tali misure nella decisione dell’8 aprile 2009, le misure adottate il 3 ottobre 2008 (ossia le misure X, Y1 e Y2) sono indissolubilmente legate. Lo Stato olandese ha separato FBN e ABN AMRO N dalla loro società madre in crisi di liquidità mediante l’acquisizione di FBN, tuttavia, per isolare completamente FBN dai problemi di liquidità della società madre, lo Stato olandese aveva anche dovuto assumere il ruolo di finanziatore di FBN. Tale obiettivo si è tradotto nelle misure Y1 e Y2. Inoltre, il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha rilevato gli obblighi di Fortis SA/NV derivanti dall’AAC.
(222)
Come indicato nel considerando 50 della decisione del 3 dicembre 2008, la Commissione non può ammettere che sia soddisfatto il principio dell’investitore in un’economia di mercato per le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 con le quali lo Stato olandese ha acquisito FBN (compresa ABN AMRO N) per 12,8 miliardi di EUR fornendo anche a FBN un finanziamento di notevole entità. Tenuto conto della situazione di mercato esistente, nessun acquirente avrebbe potuto o voluto offrire un importo così elevato per salvare FBN (97). Inoltre, ulteriori informazioni fornite dallo Stato olandese hanno confermato che il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha anche accordato di indennizzare Fortis SA/NV per gli obblighi derivanti dall’AAC. Tale accordo riguardante l’AAC avrebbe reso le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 ancor meno accettabili per un investitore in un’economia di mercato. Senza un’adeguata «due diligence», nessun investitore avrebbe rilevato gli obblighi di Fortis SA/NV nell’ambito dell’AAC, che in una fase successiva hanno avuto come conseguenza considerevoli passività (di cui lo Stato olandese era già in parte consapevole il 3 ottobre 2008).
(223)
Per lo Stato olandese, le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 erano necessarie per evitare considerevoli ricadute sul sistema bancario e sull’economia dei Paesi Bassi (98). Un investiture in un’economia di mercato solitamente non tiene conto di tali ricadute.
(224)
La volontà di evitare una grave perturbazione del sistema bancario e dell’economia dei Paesi Bassi spiega anche il motivo per cui lo Stato olandese ha adottato la sua decisione in tempi così rapidi. Un investiture in un’economia di mercato avrebbe dedicato molto più tempo alla valutazione della possibile necessità di apporti di capitale supplementari e avrebbe anche esaminato in maniera più approfondita gli aspetti finanziari delle imprese. Ne consegue che, un investitore in un’economia di mercato, con tempo sufficiente per effettuare un’adeguata «due diligence», avrebbe avuto una visione più chiara degli investimenti successivi e avrebbe tenuto conto di tali informazioni nella sua valutazione. Poiché doveva agire in tempi brevi per salvaguardare la stabilità finanziaria nei Paesi Bassi, lo Stato olandese non poteva comportarsi come un investiture in un’economia di mercato e dedicare più tempo a una valutazione approfondita delle operazioni integrate del 3 ottobre 2008 e degli obblighi legati all’AAC.
(225)
La Commissione conferma pertanto che le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 non erano in linea con il principio dell’investitore in un’economia di mercato (tale conclusione era già stata tratta nella decisione del 3 dicembre 2008, che considerava tali operazioni aiuti di Stato a favore di Fortis Bank SA/NV).
(226)
Per quanto riguarda l’esistenza di un vantaggio, le misure del 3 ottobre 2008 considerate nel complesso consentivano la separazione di FBN e ABN AMRO N da Fortis SA/NV e pertanto conferivano un considerevole vantaggio selettivo a FBN, che era estremamente integrata in Fortis Bank SA/NV e in particolare dipendeva in larga misura da quest’ultima per i finanziamenti. Nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009 (cfr. anche considerando 78), lo Stato olandese ha ammesso che, se non fosse intervenuto, FBN sarebbe stata danneggiata da Fortis SA/NV. Senza le misure di aiuto di Stato, FBN sarebbe rimasta esposta alle passività di Fortis SA/NV, che era sull’orlo del fallimento, e tale esposizione avrebbe ostacolato in maniera sostanziale le attività di FBN. Isolando le sue attività da Fortis SA/NV, FBN aveva potuto evitare in larga misura i problemi e i costi tipici di una società (finanziaria) in difficoltà (per esempio, costi di finanziamento più elevati, condizioni di pagamento meno favorevoli da parte di fornitori e controparti, costi più elevati per trattenere il personale, riduzione delle attività e degli attivi ponderati per il rischio per salvaguardare il capitale) (99). Sebbene ABN AMRO N rimanesse a livello operativo una società separata, lo Stato olandese temeva una contaminazione derivante dal fatto che i mercati potevano associare ABN AMRO N a suo futuro proprietario, ossia Fortis SA/NV.
(227)
Anche la misura Y1, che costituisce una componente importante delle operazioni integrate del 3 ottobre 2008, ha fornito un considerevole vantaggio a FBN, soprattutto se si tiene conto delle dimensioni dell’operazione e della situazione di mercato esistente.
(228)
L’elevata linea di credito di 45 miliardi di EUR (100) era stata fornita quando i mercati all’ingrosso erano praticamente chiusi, in particolare per importi consistenti e per imprese con un rapporto tra prestiti e depositi relativamente elevato come FBN. Il fatto che crediti per un importo così elevato non fossero prontamente disponibile sul mercato è confermato dal fatto che erano stati necessari vari trimestri per FBN per sostituire la linea di credito a breve termine con altre fonti di finanziamento. In definitiva, FBN ha rimborsato tutti i finanziamenti a breve termine nel giugno 2009, nove mesi dopo la concessione dell’aiuto di tesoreria. Il rifinanziamento è stato in parte effettuato mediante emissioni di debito garantite dallo Stato (101).
(229)
Pertanto, si deve concludere che la misura Y1 costituisce un aiuto di Stato in quanto ha garantito a FBN un vantaggio sotto forma di finanziamento che non poteva essere reperito sul mercato nella situazione di mercato esistente.
(230)
Riguardo alla misura Y2, ossia la novazione dei prestiti a lungo termine effettuata da Fortis Bank SA/NV, la Commissione ritiene che tale misura fornisca un vantaggio selettivo a FBN. Le informazioni trasmesse dallo Stato olandese dimostrano che Fortis Bank SA/NV aveva diritto al rimborso immediato dei prestiti a tasso fisso a lungo termine (con un valore nominale di 7,9 miliardi di EUR) in seguito al cambiamento di proprietà a livello di FBN. Grazie alla misura Y2, FBN non aveva dovuto reperire nuovi finanziamenti sul mercato per rimborsare tali prestiti a lungo termine e poteva continuare a usufruire dei prestiti esistenti ai tassi in vigore prima della crisi.
(231)
Accettando la novazione, lo Stato olandese ha fornito a FBN un debito a lungo termine ai tassi in vigore prima della crisi. Un investitore in un’economia di mercato non avrebbe concesso tali prestiti ai tassi di interesse in vigore prima della crisi, ma avrebbe negoziato i tassi di interesse tenendo conto nel miglior modo possibile della situazione di mercato esistente, soprattutto se si tiene presente che si trattava di prestiti di importo molto elevato.
(232)
Pertanto, si deve concludere cha la misura Y2 costituisce un aiuto di Stato a favore di FBN in quanto forniva un vantaggio selettivo a FBN sotto forma di un prestito ai tassi in vigore prima della crisi. Lo Stato olandese non ha cercato di allineare i tassi di interesse dei prestiti riscattabili ai tassi di interesse in vigore dopo la crisi, non comportandosi quindi come un investitore in un’economia di mercato.
(233)
La Commissione ha ricevuto informazioni sufficienti per giungere alla conclusione che ABN AMRO N non ha ricevuto finanziamenti tramite le misure Y1 e Y2 e che pertanto non ne ha tratto vantaggio.
(234)
Le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 non sono pertanto in linea con il principio dell’investitore in un’economia di mercato e forniscono a FBN un vantaggio selettivo. Tali misure hanno consentito a FBN di restare sul mercato e di svolgere le proprie attività, senza essere ulteriormente contaminata dai problemi della sua società madre. FBN ha anche ricevuto un aiuto al finanziamento di importo molto elevato che non era disponibile sul mercato in un tempo così breve. Le misure Y1 e Y2 costituiscono pertanto un aiuto di Stato mentre, come stabilito nel considerando 32 della decisione dell’8 aprile 2009, la misura X in quanto tale non costituisce un aiuto di Stato a favore di FBN, ma fa parte di un’operazione più ampia, ossia la separazione di FBN da Fortis Bank SA/NV, che comportava un aiuto di Stato a favore di FBN.
6.1.2. Applicabilità del principio dell’investitore in un’economia di mercato per le misure attuate dopo l’aiuto iniziale del 3 ottobre 2008
(235)
Lo Stato olandese ha adottato molte misure a favore di FBN e ABN AMRO N, distribuite nell’arco di un periodo di circa 18 mesi. Lo Stato olandese sostiene che il principio dell’investitore in un’economia di mercato deve essere applicato a tali misure singolarmente (e soprattutto alle misure B4 e B5 legate alla fusione). Tuttavia, sulla base della cronologia delle misure (I), dello scopo comune delle misure (II) e della situazione delle imprese all’epoca delle misure (III), la Commissione conclude che non sono sufficientemente distinte per essere valutate indipendentemente rispetto al principio in questione. La Commissione ritiene che tutte le misure facciano parte di un lungo processo di ristrutturazione (102), (103).
(236)
La cronologia delle misure (I) descritta in precedenza nella sezione 2.1 e nella sezione 2.4 della presente decisione dimostra che tutte le misure sono interconnesse e sono state adottate entro un breve periodo di tempo.
(237)
Inoltre, le misure legate alla fusione sono chiaramente legate agli interventi precedenti. Quando il 21 novembre 2008, ossia poco più di sei settimane dopo l’intervento di salvataggio del 3 ottobre 2008, ha deciso di procedere alla fusione di FBN e ABN AMRO N, lo Stato olandese poteva farlo soltanto per il motivo che aveva appena evitato il fallimento delle due imprese. In altre parole, in uno scenario controfattuale senza l’intervento del 3 ottobre 2008, l’attuazione della fusione non sarebbe stata un’opzione in quanto le due imprese non sarebbero più esistite o sarebbero state presenti soltanto in una forma sostanzialmente ridotta che avrebbe determinato la creazione di un’entità conseguente alla concentrazione molto più piccola e meno allettante, come ammesso anche dallo Stato olandese nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009 (cfr. considerando 78).
(238)
Tutte le misure avevano l’obiettivo comune (II) di ripristinare la piena redditività di FBN e ABN AMRO N. Subito dopo le operazioni integrate del 3 ottobre 2008, era chiaro che lo Stato olandese aveva soltanto stabilizzato la situazione, in cui restavano ancora molti problemi operativi irrisolti, in particolare a causa della separazione di ciascuna entità dall’ex società madre.
(239)
Inoltre, la concentrazione era una misura necessaria per conseguire tale obiettivo comune, ossia ripristinare la piena redditività. La posizione finanziaria di FBN, in quanto entità indipendente, era debole tenuto conto della rete al dettaglio relativamente piccola di cui disponeva e della forte dipendenza da finanziamenti su vasta scala (104). ABN AMRO N aveva perso importanti competenze riguardanti i prodotti e gran parte della sua rete internazionale. Entrambe le società dovevano far fronte a problemi operativi legati, per esempio, ai sistemi informativi, alle imposte e alla gestione del rischio ed erano anche incerte riguardo al fatto di avere dimensioni sufficienti in tutte le attività in cui erano coinvolte. Lo Stato olandese ha preso in considerazione alcune alternative e ha rapidamente deciso che una combinazione di fusione e ulteriori aumenti di capitale era il modo migliore per ripristinare la piena redditività. Nell’ipotesi di una fusione, le attività al dettaglio con un elevato numero di depositi di ABN AMRO N compensavano la debole posizione finanziaria di FBN, mentre FBN poteva offrire ad ABN AMRO N filiali internazionali di maggiori dimensioni. Inoltre, l’entità conseguente alla fusione poteva affrontare in modo migliore i problemi pratici e poteva anche trarre vantaggio da altre economie di scala. La fusione consentiva di evitare di dover riorganizzare ciascuna entità separatamente.
(240)
Riguardo alla situazione delle società all’epoca di ciascuna misura (III), la Commissione sottolinea che la redditività delle società era stata pienamente ripristinata solo dopo l’attuazione di tutte le misure. Le società non avevano ancora recuperato la redditività in una fase intermedia, come ad esempio il 21 novembre 2008 quanto è stata adottata la decisione relativa alla fusione. A questo proposito, la Commissione sottolinea che alla fine del dicembre 2008, e quindi dopo la decisione relativa alla fusione, FBN rischiava di scendere al di sotto dei requisiti patrimoniali minimi della DNB, in quanto doveva far fronte a una svalutazione di ABN AMRO N. ABN AMRO N era ancora presente nelle scritture contabili di FBN con una valutazione che non era più realistica (105) dopo la valutazione utilizzata nella misura X e pertanto era diventata inevitabile una svalutazione. Per risolvere il problema patrimoniale di FBN, lo Stato olandese ha acquisito ABN AMRO N da FBN per 6,5 miliardi di EUR e ha attuato un’ulteriore azione correttiva alla fine del 2009 con la conversione di capitale di classe 2 in capitale di classe 1 (cfr. considerando 121 e nota 52 della presente decisione). Le dichiarazioni dello Stato olandese, […] e […] confermano che FBN e ABN AMRO N presentavano ancora considerevoli problemi legati alla redditività dopo le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 (106).
(241)
La Commissione osserva inoltre che lo Stato olandese ha presentato un piano di ristrutturazione completo solo dopo che tutte le misure erano state decise, lasciando intendere che la redditività era stata pienamente ripristinata soltanto in quel momento. Durante il procedimento, la Commissione ha chiesto ripetutamente un piano di ristrutturazione dettagliato (cfr. per esempio il considerando (137)], che era indispensabile per valutare se era stata ripristinata la redditività di una società che aveva usufruito di aiuti.
(242)
Il 4 dicembre 2009 lo Stato olandese ha presentato il piano di ristrutturazione del dicembre 2009, tuttavia tale primo piano era ancora privo degli importanti elementi menzionati nella comunicazione relativa alla ristrutturazione come le previsioni finanziarie per uno scenario più sfavorevole. Le integrazioni necessarie sono arrivate il 23 marzo 2010. Lo Stato olandese ha risposto alle precedenti richieste della Commissione relative alla presentazione di un piano di ristrutturazione sostenendo che la concentrazione tra FBN e ABN AMRO N svolgeva un ruolo determinante per la ristrutturazione delle società in questione. Secondo lo Stato olandese, il gruppo che si occupava della gestione della transazione del gruppo ABN AMRO aveva bisogno di tempo per preparare un piano e non poteva avere una visione completa della forma che il gruppo avrebbe assunto in futuro prima dell’attuazione della fusione.
6.1.3. Esistenza di un vantaggio e conclusione sull’esistenza di un aiuto per le misure attuate dopo le operazioni integrate del 3 ottobre 2008
(243)
La misura Z era necessaria per evitare che i coefficienti di capitale di FBN scendessero al di sotto dei requisiti patrimoniali minimi previsti dalla normativa.
(244)
Il problema di capitale di FBN era dovuto all’elevata valutazione di ABN AMRO N nei suoi conti. Dalle simulazioni contenute nella relazione di «due diligence» di […] emerge che una riduzione del valore contabile di ABN AMRO N a 6,5 miliardi di EUR avrebbe determinato coefficienti di capitale di classe 1 e di capitale totale del 3,8 % e del 7,6 % rispettivamente per FBN (107). In altre parole, FBN rischiava di scendere al di sotto dei coefficienti minimi previsti dalla normativa secondo i quali il coefficiente di capitale totale minimo deve essere pari all’8 % (di cui metà al massimo deve essere costituita da capitale di classe 2). Secondo la relazione […], la vendita di ABN AMRO N allo Stato olandese per un prezzo di 6,5 miliardi di EUR aveva aumentato i coefficienti del capitale di classe 1 e del capitale totale rispettivamente al 7,8 % e al 15,7 %, risolvendo quindi il problema di capitale di FBN e consentendo alla società di restare sul mercato.
(245)
La misura offriva a FBN un vantaggio sotto forma di capitale che non avrebbe potuto reperire sui mercati. La società non poteva neppure utilizzare l’utile sottostante realizzato internamente per risolvere il problema (in parte), a causa, tra gli altri, delle perdite di 922 milioni di EUR subite nel 2008 in relazione alla frode Madoff. Poiché FBN rischiava di scendere al di sotto dei requisiti patrimoniali minimi, la misura consentiva alla società di rispettare i requisiti normativi e di continuare a svolgere le proprie attività.
(246)
La Commissione è giunta alla conclusione che l’acquisto di ABN AMRO N da parte dello Stato olandese non è stato effettuato alle condizioni di mercato per i motivi di seguito specificati.
(247)
Un investitore in un’economia di mercato (108) interessato ad acquistare ABN AMRO N nel dicembre 2008 avrebbe applicato un prezzo di mercato, tenendo conto delle condizioni di mercato esistenti in quel particolare momento. Nella relazione […], lo Stato olandese aveva due valutazioni: una valutazione «per la durata del ciclo» di [5 - 9] miliardi di EUR che presupponeva una normalizzazione dei mercati e una valutazione alle «condizioni di mercato attuali» di [4 - 6,5] miliardi di EUR che era basata sulle condizioni di mercato esistenti nei primi giorni di ottobre 2008 (109). Un investitore in un’economia di mercato avrebbe utilizzato come punto di partenza la valutazione alle «condizioni di mercato esistenti».
(248)
Una correzione della valutazione alle «condizioni di mercato esistenti» sarebbe stata comunque necessaria per tenere conto del deterioramento delle condizioni di mercato tra il 3 ottobre 2008 (ossia la data della relazione di valutazione di […]) e la data effettiva in cui è stata decisa l’acquisizione di ABN AMRO N da parte dello Stato olandese. In tale periodo, l’indice euro Stoxx 50 è diminuito del 22,2 % mentre l’indice euro Stoxx Banks del 45,3 %.
(249)
L’argomento dello Stato olandese secondo cui non è necessaria alcuna correzione tenuto conto del profilo di rischio conservativo di ABN AMRO N (ossia nessuna attività tossica, buona posizione finanziaria e così via) non è accettabile. Il declino del mercato era diffuso, e questo valeva soprattutto per i titoli bancari, a dimostrazione del fatto che non era legato alle caratteristiche specifiche dei titoli, ma al peggioramento delle condizioni economiche e finanziarie del mercato e al relativo aumento dei premi di rischio richiesti. In tale contesto, è necessario adeguare la valutazione alle «condizioni di mercato esistenti» del 3 ottobre 2008 al ribasso per ottenere una stima ragionevole del valore di ABN AMRO N il 14 dicembre 2008. Applicando le riduzioni percentuali osservate dell’indice euro Stoxx 50 e dell’indice euro Stoxx Banks (22,2 % e 45,3 %) si ottiene una gamma di prezzi di mercato per dicembre 2008 compresa tra [2,2 - 3,6] miliardi di EUR e [3,1 - 5,1] miliardi di EUR (ossia [4 - 6,5] miliardi di EUR diminuiti del 22,2 % e del 45,3 %) (110).
(250)
La Commissione può ammettere che, come sostenuto dallo Stato olandese, debba essere effettuata una correzione per tenere conto del fatto che lo Stato olandese non ha pagato l’operazione in contanti. In seguito alla misura Y2, lo Stato olandese deteneva il debito emesso da FBN e quindi ha pagato FBN per ABN AMRO N rinunciando a parte di tale debito con un valore nominale di 6,5 miliardi di EUR. Poiché il debito emesso da altre banche era stato venduto all’epoca a un prezzo scontato rispetto al valore nominale, la Commissione può ammettere che il valore degli strumenti di debito oggetto di rinuncia fosse inferiore a quello nominale. Sulla base delle informazioni sul mercato disponibili, la Commissione potrebbe ammettere una correzione del [10 - 30] % o di [0,65 - 1,95] miliardi di EUR. Ciò implicherebbe un prezzo effettivo per l’operazione di [4,55 - 5,85] miliardi di EUR (6,5 miliardi di EUR meno [0,65 - 1,95] miliardi di EUR), anziché di 6,5 miliardi di EUR (111).
(251)
L’importo dell’aiuto contenuto nella misura Z sarebbe stato quindi pari alla differenza tra il prezzo pagato e il valore di mercato di ABN AMRO N. Sarebbe stato compreso tra [0 - 2,75] miliardi di EUR ([4,55 - 5,85] miliardi di EUR meno [3,1 - 5,1] miliardi di EUR) e [0,95 - 3,65]-miliardi di EUR ([4,55 - 5,85] miliardi di EUR meno [2,2 - 3,6] miliardi di EUR).
(252)
La Commissione ritiene infondate le affermazioni dello Stato olandese secondo cui la sua valutazione di 6,5 miliardi di EUR era corroborata in maniera convincente dall’approvazione degli altri membri del consorzio e da una relazione di […]. Il pagamento di un prezzo eccessivo per ABN AMRO N non ha influito sugli altri membri del consorzio, per cui la loro approvazione della vendita non era l’approvazione della valutazione. Non esiste inoltre alcuna indicazione da cui risulti che i membri del consorzio abbiano effettuato essi stessi una nuova valutazione. Neppure la lettera di […] può avvalorare quanto affermato dallo Stato olandese. […] ha semplicemente verificato la metodologia e la procedura, e la sua breve relazione non può essere considerata una valutazione credibile. La relazione di […] ha anche utilizzato come base il prezzo pagato dallo Stato olandese per FBN e ABN AMRO N il 3 ottobre 2008. Come indicato in precedenza, l’operazione del 3 ottobre 2008 non è un’operazione basata sul mercato. Un’operazione contenente un aiuto non può essere utilizzata per desumere un prezzo di mercato.
(253)
Neppure la relazione degli esperti che lavorano per gli azionisti di Fortis SA/NV può suffragare l’ipotesi secondo cui lo Stato olandese non ha pagato un prezzo eccessivo. La relazione è solo un’analisi secondaria delle valutazioni e dei metodi di valutazione utilizzati durante la procedura e non una nuova valutazione. Inoltre, la relazione deve essere considerata nel suo contesto. Gli azionisti di Fortis SA/NV erano preoccupati di aver ricevuto un prezzo troppo basso per le attività acquisite dallo Stato olandese e la relazione affronta semplicemente tale asserzione, ossia che lo Stato olandese ha pagato un prezzo troppo basso. Infine, va anche detto che i paragrafi ai quali lo Stato olandese fa riferimento non fanno alcun accenno a ABN AMRO N come entità isolata, ma fanno riferimento soltanto a tutto il pacchetto di attività acquistato dallo Stato olandese.
(254)
Si deve concludere pertanto che la misura Z è una misura di aiuto di Stato a favore di FBN in quanto fornisce a FBN capitale consentendole di restare sul mercato. L’importo individuato dell’aiuto è compreso tra [0 - 2,75] miliardi di EUR e [0,95 - 3,65] miliardi di EUR.
(255)
La Commissione ha concluso che spettava allo Stato olandese, e non ad ABN AMRO N, coprire la riduzione di capitale di ABN AMRO Z. Dal 3 ottobre 2008, lo Stato olandese era vincolato dai termini dell’AAC. Ne consegue che aveva l’obbligo di effettuare la separazione di ABN AMRO Holding secondo i termini descritti nell’AAC. Poiché l’autorità di vigilanza finanziaria aveva consentito l’avvio del processo di separazione soltanto dopo che fosse stato risolto il problema di capitale di ABN AMRO Z, lo Stato olandese e gli altri membri del consorzio non avevano altra scelta se non quella di colmare la riduzione di capitale di ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N ha agito esclusivamente come intermediario in un’operazione intesa a fornire ad ABN AMRO Z, che non ha attività operative, il capitale necessario.
(257)
La Commissione non ha trovato prove di un aiuto indiretto a favore di ABN AMRO N. I chiarimenti forniti dallo Stato olandese hanno confermato che tutte le operazioni finanziarie significative tra ABN AMRO Z e ABN AMRO N si sono svolte alle condizioni di mercato o prima dell’intervento dello Stato del 3 ottobre 2008.
(258)
Come menzionato nel considerando (110), lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali è stato mantenuto dopo la separazione di ABN AMRO II da ABN AMRO Bank per coprire il margine prudenziale di 500 milioni di EUR e i costi di integrazione di 1,2 miliardi di EUR, mentre ad ABN AMRO Z è stato fornito contante proveniente dai titoli obbligazionari convertibili. Dalla data della separazione di ABN AMRO II da ABN AMRO Bank (ossia il 6 febbraio 2010) (fino alla cessazione dello strumento in questione nell’ottobre 2010), lo strumento ha costituito un aiuto di Stato a favore di ABN AMRO II, mentre l’importo di 1,7 miliardi dei titoli obbligazionari convertibili i cui ricavi sono stati trasferiti ad ABN AMRO Z hanno cessato di essere un aiuto a favore di ABN AMRO N/ABN AMRO II nella stessa data. Tali variazioni non cambiano quindi il livello di aiuto, ma soltanto gli strumenti con i quali l’aiuto è stato fornito e la sua durata. Tale cambiamento di forma non solleva questioni che devono essere considerate nella parte restante della presente decisione.
(259)
Si deve concludere pertanto che la misura A non costituisce un aiuto di Stato. In base all’AAC, lo Stato olandese, quale successore di Fortis SA/NV, aveva l’obbligo contrattuale di risolvere il problema della riduzione di capitale di ABN AMRO Z. La misura non rappresenta quindi un vantaggio selettivo per ABN AMRO N e non esonera lo Stato olandese dai costi che avrebbe dovuto normalmente sostenere.
(260)
Poiché lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali non era sufficiente per coprire la riduzione di capitale di ABN AMRO Z, lo Stato olandese doveva fornire altro capitale tramite un titolo obbligazionario convertibile. Il ragionamento su cui la misura A è basata vale anche per la misura B1.
(261)
Si deve concludere pertanto che la misura B1 non costituisce un aiuto di Stato, in quanto il finanziamento della riduzione di capitale di ABN AMRO Z era un obbligo dello Stato olandese in base all’AAC e non avvantaggia selettivamente ABN AMRO N.
(262)
L’importo totale di 1,08 miliardi di EUR (ossia le misure B2 e B3 insieme) comprende i costi di separazione generali di 480 milioni di EUR, 90 milioni di EUR di costi relativi all’istituzione di uno sportello per il mercato monetario e una riserva prudenziale di 500 milioni di EUR. È importante distinguere tra la riserva prudenziale di 500 milioni di EUR e gli altri costi di separazione di 580 milioni di EUR.
(263)
Riguardo agli altri costi di separazione, la Commissione ammette che l’AAC obbligava lo Stato olandese a procedere alla suddivisione di ABN AMRO Holding in tre parti separate, seguendo le indicazioni dell’AAC. In altre parole, i costi di separazione sono la conseguenza degli obblighi contrattuali derivanti dall’AAC per lo Stato olandese nella sua qualità di successore di Fortis SA/NV. Su una base netta, ABN AMRO N non avrà una posizione patrimoniale migliore in seguito a tale misura, in quanto lo Stato olandese fornisce capitale che viene immediatamente assorbito dai costi di separazione.
(264)
Tale ragionamento non vale tuttavia per il margine prudenziale di 500 milioni di EUR in quanto lo Stato non aveva alcun obbligo contrattuale di intervenire a questo proposito. Se lo Stato olandese non avesse fornito assistenza, ABN AMRO N sarebbe stata in una situazione finanziaria peggiore e sarebbe stata costretta, per esempio, a ridurre il suo RWA per rendere disponibile del capitale. In altre parole, il margine prudenziale è un vantaggio selettivo che ha migliorato la posizione competitiva di ABN AMRO N rispetto a uno scenario in cui la misura non fosse stata attuata.
(265)
Si deve concludere pertanto che, sebbene i costi di separazione generali non costituiscano un aiuto di Stato, il margine prudenziale di 500 milioni di EUR (ossia parte della misura B3) costituisce un aiuto di Stato in quanto fornisce ad ABN AMRO N ulteriore capitale e rappresenta un vantaggio selettivo.
(266)
La Commissione osserva che non esisteva alcun obbligo contrattuale o economico di procedere alla fusione tra FBN e ABN AMRO N quando lo Stato olandese ha acquistato tali società. La divisione per la gestione di attivi di ABN AMRO N era stata integrata in Fortis Bank SA/NV, tuttavia tale divisione non è un elemento indispensabile per le banche in quanto molte altre banche ottengono i loro prodotti di gestione di attivi da fornitori esterni specializzati. È stato lo stesso Stato olandese che il 21 novembre 2008 ha deciso di procedere a una fusione di ABN AMRO N e FBN in quanto preferiva tale opzione ad altre alternative di ristrutturazione come la strategia di indipendenza per le due banche, la rapida vendita di una società o di entrambe o la rapida vendita delle principali controllate.
(267)
FBN e ABN AMRO N non potevano pagare i costi di integrazione iniziali della fusione. La Commissione osserva che lo Stato olandese ha difeso la fusione in pubblico dicendo che «le due banche sono più forti insieme che separate» (112). La fusione dovrebbe comportare considerevoli vantaggi sotto forma di sinergie (che si calcola possano essere pari a 1,1 miliardi di EUR al lordo delle imposte all’anno) e una posizione competitiva più forte (per esempio, quote di mercato più elevate, base di finanziamento migliore e così via).
(268)
Per ottenere i vantaggi della fusione, FBN e ABN AMRO N dovevano sostenere una serie di costi (ossia costi relativi alle misure correttive in materia di concentrazioni, costi di integrazione). Lo Stato olandese ha pagato tali costi tramite una ricapitalizzazione (in un momento in cui il capitale era ancora disponibile soltanto con difficoltà), mentre FBN e ABN AMRO N hanno goduto di tutti i benefici. Viene fornito pertanto un chiaro vantaggio a FBN e ABN AMRO N.
(269)
Secondo lo Stato olandese, la fusione ha un valore attuale netto positivo (113). Tuttavia, come già indicato in maniera approfondita nei considerando da 235 a 242, le misure B4 e B5 fanno seguito ad altre misure di aiuto di Stato e fanno parte di un piano di ristrutturazione più ampio, per cui non si applica il principio dell’investitore in un’economia di mercato.
(270)
Si deve pertanto concludere che le misure B4 e B5 costituiscono un aiuto di Stato rispettivamente di 300 milioni di EUR e 1,2 miliardi di EUR. Rappresentano per FBN e ABN AMRO N un vantaggio selettivo fornendo loro capitale.
(271)
La misura C fornisce a FBN capitale, che ha consentito a FBN di rispettare i requisiti minimi normativi stabiliti dall’autorità di vigilanza finanziaria. Se lo Stato olandese non avesse convertito il suo capitale di classe 2 in capitale di classe 1, FBN avrebbe dovuto interrompere le sue operazioni o sarebbe stata costretta a cercare soluzioni alternative, come una riduzione del suo RWA per rendere disponibile capitale di classe 1. Grazie alla misura, alle fine FBN disponeva di più capitali e aveva una posizione competitiva più forte rispetto a uno scenario senza aiuto.
(272)
Lo Stato olandese ha convertito gli strumenti di debito di classe 2 con un valore nominale di 1,35 miliardi di EUR in capitale di classe 1 di importo equivalente. Tale conversione comporta gli stessi flussi di cassa che si avrebbero nell’ipotesi in cui FBN avesse riacquistato gli strumenti di classe 2 detenuti dallo Stato al valore nominale, con un aumento di capitale dello stesso importo. Per analogia con il considerando 250, la Commissione potrebbe ammettere che il valore di mercato degli strumenti di debito cui lo Stato olandese ha rinunciato fosse inferiore a quello nominale. Tenendo conto degli sconti di strumenti simili di banche di pari livello, uno sconto di [135 - 405] milioni di EUR (o [10 - 30] %) è giustificato. In altre parole, FBN ha pagato indirettamente [135 - 405] milioni di EUR in eccesso allo Stato olandese riacquistando implicitamente gli strumenti al valore nominale. L’importo dell’aiuto sarebbe stato quindi pari a [0,945 - 1,215] miliardi di EUR, anziché 1,35 miliardi di EUR.
(273)
L’affermazione dello Stato olandese secondo cui la misura è in linea con il principio dell’investitore in un’economia di mercato è inaccettabile. La misura segue altre misure contaminate da aiuti di Stato come spiegato nei considerando da 235 a 242, per cui tale principio non è applicabile.
(274)
Si deve pertanto concludere che la misura C costituisce un aiuto di Stato per un importo di [0,945 - 1,215] miliardi di EUR in quanto fornisce a FBN un vantaggio sotto forma di ulteriore capitale.
(275)
Riguardo ai pagamenti agli altri membri del consorzio, la Commissione ha concluso che i pagamenti rientrano negli obblighi derivanti dall’AAC. I membri del consorzio avevano ritenuto che si sarebbero presentati alcuni problemi imprevisti durante il processo di separazione e l’AAC descrive le procedure da utilizzare per risolvere tali problemi. La Commissione non ha trovato alcuna prova da cui risulti che i pagamenti dello Stato olandese agli altri membri del consorzio abbiano comportato un ulteriore trasferimento di attivi netti ad ABN AMRO N o qualsiasi altro vantaggio per la società.
(276)
Si deve pertanto concludere che la misura D non costituisce un aiuto di Stato in quanto la misura D era un obbligo derivante dall’AAC per lo Stato e non per ABN AMRO N. La misura non implicava alcun vantaggio selettivo per ABN AMRO N.
(277)
La Commissione è giunta alla conclusione che le obbligazioni incrociate sono legate in larga misura al contesto specifico della separazione di ABN AMRO N dalla sua società madre ABN AMRO Bank (ora RBS NV). In base al diritto societario olandese, Deutsche Bank in qualità di acquirente di New HBU resta responsabile per i debiti di ABN AMRO Bank se quest’ultima non rispetta i suoi obblighi. Deutsche Bank vuole pertanto essere indennizzata per il rischio assunto nei confronti di ABN AMRO Bank. Se ABN AMRO N non si fosse separata da ABN AMRO Bank, le obbligazioni incrociate tra New HBU e ABN AMRO Bank non sarebbero esistite. Lo Stato olandese fornisce pertanto una garanzia su un’obbligazione incrociata che esiste esclusivamente a causa della separazione di ABN AMRO N. Lo Stato olandese non fornisce una garanzia sull’obbligazione incrociata tra New HBU e ABN AMRO N.
(278)
Si deve pertanto concludere che si può ammettere che la misura E non costituisce un aiuto di Stato in quanto la separazione di ABN AMRO N da ABN AMRO Bank è un obbligo derivante per lo Stato olandese dall’AAC.
6.1.4. Quantificazione dell’aiuto di Stato
(279)
Il gruppo ABN AMRO (o FBN e ABN AMRO N prima della fusione) ha usufruito di un aiuto alla ricapitalizzazione compreso tra 4,2 miliardi di EUR e 5,45 miliardi di EUR. Tale importo corrisponde a un intervallo pari al 2,75 %-3,5 % rispetto agli attivi ponderati per il rischio del gruppo ABN AMRO.
(280)
La Commissione osserva che FBN ha anche usufruito di un importo di tesoreria molto elevato, in termini relativi e assoluti.
Tabella 5
Aiuto di Stato: tabella sintetica dell’aiuto alla ricapitalizzazione e dell’aiuto di tesoreria
Aiuto alla ricapitalizzazione
(tutti i dati sono in miliardi di EUR)
Aiuto di Stato minimo
Aiuto di Stato massimo
RWA dell’entità conseguente alla fusione FBN-ABN AMRO N
% minima dell’RWA
% massima dell’RWA
Misura Z: lo Stato olandese acquisisce AA da FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Misura B3: costi di separazione (margine prudenziale)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Misura B4: riduzione di capitale legata alla vendita di HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Misura B5: costi di integrazione
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Misura C: conversione classe 2 == classe 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82 %]
Totale aiuto alla ricapitalizzazione
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Finanziamenti/aiuto di tesoreria
Misura Y1: linea di credito a breve termine
45
Misura Y2: prestiti a lungo termine
7,9
Emissione di un nuovo strumento di debito garantito nell’ambito del programma di garanzia olandese
18,8
Totale finanziamenti/aiuto di tesoreria
71,7 (o 52,9 se corretto per doppio conteggio) (116)
6.2. Compatibilità delle varie misure di aiuto
(281)
L’articolo 107, paragrafo 3, lettera b), del trattato attribuisce alla Commissione il potere di dichiarare un aiuto compatibile con il mercato interno se è inteso a «porre rimedio a un grave turbamento dell’economia di uno Stato membro». Riguardo all’economia olandese, il rischio di grave turbamento è stato confermato nelle varie approvazioni della Commissione delle misure adottate dalle autorità olandesi per lottare contro la crisi finanziaria come il programma di garanzia.
(282)
A questo proposito, è tuttavia importante sottolineare che il Tribunale di primo grado ha posto in evidenza che l’articolo 107, paragrafo 3, lettera b), del trattato deve essere applicato in senso restrittivo (117), in modo che il turbamento dell’economia deve riguardare lo Stato membro nel suo complesso e non deve avere soltanto una dimensione regionale. La Commissione sottolinea che ABN AMRO N e FBN sono tra le principali banche olandesi con una rete di filiali a livello nazionale e posizioni di mercato estremamente elevate in un’ampia serie di segmenti del mercato olandese dei servizi bancari al dettaglio e per le PMI. Nel contesto delle varie incertezze riguardo alla ripresa dalla crisi economica e finanziaria mondiale, la cessazione dell’attività di tali banche creerebbe un grave turbamento per l’economica olandese e pertanto l’aiuto di Stato da parte del governo olandese può essere valutato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera b), del trattato.
(283)
La Commissione ha fornito ulteriori precisazioni sulla compatibilità di misure specifiche nella comunicazione relativa alle banche, nella comunicazione sulla ricapitalizzazione e nella comunicazione sulle attività deteriorate, nonché sulla ristrutturazione necessaria nella comunicazione relativa alla ristrutturazione.
(284)
Le singole misure devono essere valutate rispetto alle comunicazioni pertinenti della Commissione. Lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali non copre le attività deteriorate e viene di fatto utilizzato al posto di una misura di ricapitalizzazione. I principi generali alla base della comunicazione sulle attività deteriorate dovrebbero tuttavia valere anche per lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali per essere in linea con il mercato interno. Per mantenere condizioni di parità di trattamento, la Commissione ha dovuto verificare se lo strumento in questione non veniva utilizzato per trasferire le perdite previste sul portafoglio allo Stato. La misura A deve anche prevedere sufficienti incentivi all’uscita e in caso di deterioramento della situazione economica ABN AMRO N avrebbe dovuto comunque assumere alcune perdite tramite un «vertical slice». Le misure di tesoreria (misure Y1 e Y2) devono essere valutate rispetto alla comunicazione relativa alle banche e le misure di ricapitalizzazione (e più specificamente le misure Z, B4 e B5 e il margine prudenziale di 500 milioni di EUR che faceva parte delle misure B3 e C) rispetto alla comunicazione relativa alla ristrutturazione.
6.2.1. Compatibilità delle misure Y1 e Y2 con la comunicazione relativa alle banche
(285)
Per essere conformi alla comunicazione relativa alle banche, le misure Y1 e Y2 devono essere adeguatamente mirate, proporzionate e concepite in modo da evitare indebite distorsioni della concorrenza.
(286)
La Commissione ribadisce la conclusione del considerando 51 della decisione dell’8 aprile 2009 secondo cui la misura intesa a interrompere tutti i legami tra FBN e la sua società madre in difficoltà finanziarie Fortis SA/NV era necessaria per tutelare FBN dalle gravi difficoltà della sua società madre. Le misure possono pertanto essere considerate adeguatamente mirate per ottenere il salvataggio di FBN.
(287)
Le misure Y1 e Y2 devono anche essere proporzionate e non devono creare inutili distorsioni della concorrenza. A questo proposito, la Commissione considera in modo favorevole il sistema di fissazione dei prezzi definito dallo Stato olandese, il cui scopo era creare condizioni di parità di trattamento con il programma di garanzia (cfr. considerando 169). Riguardo ai programmi di garanzia, la Commissione ha costantemente richiesto agli Stati membri di applicare un premio minimo di 50 punti base per le garanzie di durata superiore a tre mesi (ma inferiore a 12 mesi). La Commissione ha constatato che lo Stato olandese non ha chiesto costantemente il tasso EURIBOR + 50 punti base per i prestiti superiori a tre mesi. Pertanto, la Commissione può dichiarare compatibile con il mercato interno la misura Y1 soltanto a condizione che sia effettuato un pagamento correttivo di 18,2 milioni di EUR per garantire che i prestiti con scadenza superiore a tre mesi siano effettivamente remunerati al tasso EURIBOR + 50 punti base. La Commissione constata con favore che tutte le linee di credito sono state rimborsate e sono cessate nel giugno 2009.
(288)
Riguardo alla misura Y2, la Commissione osserva che, poiché lo Stato olandese non ha variato il tasso di interesse e la scadenza dei prestiti, FBN ha usufruito di prestiti a un costo relativamente basso, e ciò poteva creare distorsioni della concorrenza. Pertanto, la Commissione può dichiarare la misura compatibile con la comunicazione relativa alle banche soltanto se sono soddisfatte tutte le condizioni fissate successivamente nella presente decisione e più specificamente vengono attuate correttamente le misure intese a limitare le distorsioni della concorrenza.
6.2.2. Compatibilità delle misure Z, B3 (ossia 500 milioni di EUR), B4 e B5 e C in base alla comunicazione relativa alla ristrutturazione
(289)
La Commissione è giunta alla conclusione che le misure in questione sono state istituite per far fronte a un’effettiva necessità e rappresentavano il minimo necessario per ripristinare la piena redditività delle società interessate.
(290)
Riguardo alla remunerazione, la Commissione ha osservato che lo Stato era già proprietario del 100 % delle azioni ordinarie di FBN (e indirettamente del 100 % di ABN AMRO N). Tutte le misure menzionate erano indispensabili per salvaguardare il valore di tale partecipazione azionaria.
(291)
Il gruppo ABN AMRO realizzerà un RoE di circa […] % nel 2013, a dimostrazione del fatto che grazie agli interventi dello Stato è stata creata un’entità vitale e redditizia.
(292)
Tutte le valutazioni disponibili del gruppo ABN AMRO sono molto al di sopra dell’importo dell’aiuto previsto dalle misure Z, B3, B4, B5 e C (ossia un importo compreso tra 4,2 miliardi di EUR e 5,45 miliardi di EUR). Lo Stato riceverà quindi una remunerazione adeguata sull’aiuto concesso ad ABN AMRO N e FBN (118).
(293)
Tenuto conto di quanto precede, la Commissione è giunta alla conclusione che le misure Z, B3, B4, B5 e C sono compatibili con la comunicazione relativa alla ricapitalizzazione se le condizioni fissate successivamente nella presente decisione sono correttamente rispettate.
6.2.3. Compatibilità dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali con i principi fissati nella comunicazione sulle attività deteriorate
(294)
La Commissione riconosce che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali istituito dallo Stato olandese è diverso dalle misure tradizionali di gestione delle attività deteriorate valutate in altri casi. Mentre altre misure di gestione delle attività deteriorate erano intese a liberare le banche dalle attività deteriorate, il portafoglio protetto mediante lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali è un portafoglio di crediti ipotecari olandese tradizionale riguardo al quale né ABN AMRO N né esperti esterni si aspettavano che il rendimento si deteriorasse in misura così significativa.
(295)
La Commissione osserva che una ricapitalizzazione tradizionale al livello di ABN AMRO N non era opportuna per lo Stato olandese, in quanto non si trattava di un’entità giuridica separata nel momento pertinente e lo Stato olandese non sarebbe stato in grado di isolare il suo contributo di capitale, con conseguenze negative soprattutto in scenari di crisi. Inoltre, gli strumenti privati di alleggerimento dei requisiti patrimoniali non erano applicabili tenuto conto della portata dell’operazione e delle complessità legate alla separazione di ABN AMRO Bank NV, la società madre di ABN AMRO N e ABN AMRO Z.
(296)
Visto il contesto particolare, la Commissione può ammettere che lo strumento in questione sia un’alternativa al tradizionale aumento di capitale anziché una protezione contro le attività tossiche e pertanto è una misura necessaria e adeguatamente mirata per risolvere il problema di capitale specifico di ABN AMRO Z.
(297)
Nonostante il fatto che costituisca principalmente una base per la ricapitalizzazione, la misura deve essere coerente con altri sistemi di alleggerimento dei requisiti patrimoniali, proteggendo il mercato interno come spiegato nel considerando 284.
(298)
La Commissione è giunta alla conclusione che lo Stato olandese ha fornito prove sufficienti a dimostrazione del fatto che ABN AMRO N o il suo successore giuridico sosterranno le perdite previste. Dai dati relativi al mercato (in particolare le valutazioni del rating), dai dati storici e dalle prove recenti fornite da ABN AMRO N emerge che il segmento di first loss annuale di 20 punti base è sufficiente per coprire le perdite previste.
(299)
La remunerazione pagata da ABN AMRO N non è inferiore a quella richiesta nella comunicazione sulle attività deteriorate e nella comunicazione sulla ricapitalizzazione. La remunerazione implica che ABN AMRO N paghi il 10 % sul capitale per il quale è stato applicato lo strumento mediante l’operazione in seguito alla riduzione dell’RWA. Tale tasso regge favorevolmente il confronto con i tassi minimi di cui al punto (27) della comunicazione relativa alla ricapitalizzazione. Tenuto conto della remunerazione relativamente elevata, il vertical slice del 5 % e i meccanismi di recupero possono essere considerati in linea con il punto (24) e la nota 15 della comunicazione sulle attività deteriorate.
(300)
Anche la misura A prevede sufficienti incentivi all’uscita. Le opzioni call descritte nel considerando 107 indicano che è facile per ABN AMRO N (o adesso il gruppo ABN AMRO) porre fine alla misura. Inoltre, i prezzi fissati sono tali che la misura diventa più costosa con il passare del tempo. I termini contrattuali implicano che i prezzi fissati non sarebbero stati adeguati quando il gruppo ABN AMRO ha iniziato a calcolare il fabbisogno di capitale sulla base di Basilea II. La mancanza di adeguamento ridurrà l’effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali della misura mentre i premi per le garanzie non subiranno alcuna diminuzione. Inoltre, il segmento di first loss viene calcolato in percentuale del valore del portafoglio iniziale, per cui il segmento di first loss in percentuale del portafoglio in essere (ossia il portafoglio iniziale rettificato, tra gli altri, per i rimborsi) aumenterà gradualmente nel corso del tempo.
(301)
Tenuto conto delle caratteristiche dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali, del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e del piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010 descritti al punto 2.3 della presente decisione, la Commissione ritiene che la misura A sia compatibile con i principi generali della misura di gestione delle attività deteriorate e con i principi del mercato interno come spiegato nel considerando 284.
(302)
Il fatto che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali sia stato invocato dal gruppo ABN AMRO subito dopo aver attuato i requisiti di Basilea II conferma ex post l’analisi effettuata nei considerando da 294 a 301.
6.3. Valutazione dell’aiuto e del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e del piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010 sulla base della comunicazione relativa alla ristrutturazione
(303)
Tenuto conto dell’importo e dell’ambito dell’aiuto descritto nei paragrafi precedenti e in particolare del fatto che l’aiuto alla ricapitalizzazione supera del 2 % l’RWA, la Commissione ritiene che sia necessaria una profonda ristrutturazione, in linea con il punto (4) della comunicazione relativa alla ristrutturazione.
6.3.1. Redditività
(304)
Un piano di ristrutturazione deve dimostrare che la strategia della banca è basata su un concetto coerente e che la banca ha ripristinato la redditività a lungo termine senza dipendere dal sostegno dello Stato.
(305)
Come già concluso nella decisione del 5 febbraio 2010, i modelli aziendali di FBN e ABN AMRO N non erano basati sull’assunzione di rischi eccessivi e su prassi di erogazione di prestiti insostenibili. Le due entità erano tuttavia vulnerabili e non dotate di risorse adeguate in alcuni settori fondamentali in seguito alla separazione dai rispettivi gruppi madre. Dopo la scissione della sua società madre, ABN AMRO N aveva scarso accesso alle imprese di maggiori dimensioni, non aveva più una rete internazionale ed era priva di alcuni prodotti e funzionalità informatiche. Anche FBN era stata particolarmente colpita dalla separazione dalla sua società madre e i suoi finanziamenti dipendevano in larga misura dai mercati all’ingrosso. Dal piano di ristrutturazione del dicembre 2009 del gruppo ABN AMRO (e anche dal piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010) emerge che l’integrazione di ABN AMRO N e FBN riduce sostanzialmente le carenze di ciascuna entità. La combinazione di FBN e ABN AMRO N ha contributo a fugare alcune di tali preoccupazioni. L’ampia base di depositi di ABN AMRO N nel settore dei servizi bancari privati e al dettaglio ha determinato un profilo di finanziamento migliore per il gruppo integrato, FBN ha risolto parte del problema relativo alla rete internazionale di ABN AMRO N e i due gruppi insieme hanno potuto risolvere in maniera più adeguata, per esempio, i problemi informatici (ossia ognuno di loro non ha dovuto riorganizzare separatamente una piattaforma informatica e altri strumenti di supporto).
(306)
Dalle previsioni finanziarie risulta che alla fine del periodo di ristrutturazione l’entità conseguente alla fusione dovrebbe poter coprire i propri costi e realizzare un rendimento del capitale netto appropriato di circa […] %. Anche in uno scenario di stress, la società continuerà a realizzare utili e i suoi coefficienti di adeguatezza patrimoniale resteranno superiori alle soglie minime previste dalla normativa. La riserva di capitale della società sembra pertanto sufficientemente elevata, dopo i ripetuti interventi dello Stato, per far fronte a future situazioni avverse senza dover ricorrere nuovamente all’aiuto dello Stato.
(307)
Come risulta dai dati della seconda metà del 2008 e della prima metà del 2009, riveste fondamentale importanza realizzare proventi netti da interessi sufficientemente elevati per creare una società pienamente redditizia. Il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e il piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010 possono quindi essere dichiarati compatibili con i requisiti di redditività della comunicazione relativa alla ristrutturazione soltanto a condizione che il gruppo ABN AMRO compia ogni possibile sforzo per realizzare i proventi netti da interessi fissati nel piano di ristrutturazione del novembre 2010. Il gruppo ABN AMRO deve riferire su base regolare, almeno ogni trimestre, alla Commissione in merito ai progressi compiuti. Se il gruppo ABN AMRO osserva divergenze rispetto alle previsioni, deve adottare immediatamente azioni correttive.
(308)
Un piano di ristrutturazione deve contenere previsioni con la necessaria ripartizione e la ristrutturazione richiede anche un ritiro dalle attività che strutturalmente rimarrebbero in perdita nel medio termine (119). Nel considerando 120 della decisione del 5 febbraio 2010, la Commissione dubitava che i problemi di redditività della divisione Prime Fund Solutions, che nel 2008 ha subito una perdita considerevole in relazione al caso Madoff, fossero stati affrontati in maniera adeguata. Vendendo PFS a Credit Suisse (cfr. anche il considerando 74), tale questione è stata risolta. Le previsioni dettagliate a livello di divisione dimostrano che in un caso di base e in un caso di stress tutte le divisioni contribuiscono positivamente ai risultati. La Commissione può pertanto concludere che non vi sono altre divisioni con problemi strutturali di redditività e, alla luce di tale conclusione, non sono necessarie ulteriori cessioni per migliorare la redditività della società.
6.3.2. Condivisione degli oneri/minimo necessario
(309)
Un piano di ristrutturazione deve indicare chiaramente che l’aiuto è rimasto limitato al minimo necessario. I costi legati alla ristrutturazione non devono essere sostenuti soltanto dallo Stato, ma nella massima misura possibile anche da chi ha investito nella banca. In altre parole, la banca e chi ne detiene il capitale devono contribuire alla ristrutturazione per quanto possibile con le proprie risorse. L’aiuto alla ristrutturazione deve limitarsi a coprire i costi che sono necessari per il ripristino della redditività. Ne consegue che un’impresa non deve ricevere risorse pubbliche che potrebbero essere utilizzate per finanziare attività che distorcono il mercato e non sono connesse al processo di ristrutturazione come, ad esempio, le acquisizioni (120).
(310)
La comunicazione relativa alla ristrutturazione rammenta che il divieto di acquisizioni è indispensabile per mantenere l’aiuto limitato al minimo necessario. Il punto (23) della comunicazione sulla ristrutturazione precisa esplicitamente che «un’impresa non dovrebbe ricevere risorse pubbliche che potrebbero essere utilizzate per finanziare attività che distorcono il mercato e non sono connesse al processo di ristrutturazione. Ad esempio, le acquisizioni di partecipazioni in altre imprese o i nuovi investimenti non possono essere finanziati attraverso aiuti di Stato a meno che questo non sia essenziale per il ripristino della redditività di un’impresa».
(311)
La comunicazione relativa alla ristrutturazione lega anche il divieto di acquisizioni alle distorsioni della concorrenza. Ai punti (39) e (40), la comunicazione spiega che «gli aiuti di Stato non devono essere utilizzati a scapito di concorrenti che non godono di un sostegno pubblico simile» e che «le banche non dovrebbero utilizzare gli aiuti di Stato per acquisire imprese concorrenti. Tale condizione dovrebbe applicarsi per almeno tre anni e può valere fino alla fine del periodo di ristrutturazione, a seconda dell’entità e della durata dell’aiuto».
(312)
In linea con il punto (40) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, l’aiuto può essere dichiarato compatibile soltanto a condizione che il gruppo ABN AMRO si attenga rigorosamente al divieto di acquisizioni (121) nei tre anni successivi alla data della presente decisione. Il divieto di acquisizioni deve essere prorogato se lo Stato olandese continua a possedere più del 50 % del gruppo ABN AMRO dopo tre anni. Il divieto di acquisizioni non deve tuttavia essere prorogato per un periodo superiore a cinque anni. Anche se parte dell’aiuto è già stata riscattata, alcune misure (in particolare le misure Z e C) non possono essere riscattate dalla banca a causa della forma in cui sono state concesse (ossia, non nella forma di uno strumento di debito ibrido). La fine della proprietà dello Stato serve a valutare quando cessa il vantaggio derivante dall’aiuto.
(313)
La Commissione osserva che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 (integrato il 23 marzo 2010 con le previsioni finanziarie per lo scenario più sfavorevole) riportava già che il gruppo ABN AMRO era diventato un’entità redditizia che avrebbe ottenuto un rendimento del capitale netto soddisfacente e che avrebbe dovuto realizzare utili soddisfacenti nelle condizioni economiche peggiori. Il piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010 ha confermato questa analisi. Il ripristino della redditività non dipende dalle acquisizioni. Un divieto di acquisizioni non è pertanto in contrasto con il ripristino della redditività.
(314)
La Commissione ritiene che, ai sensi del punto (26) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, sono inevitabili un divieto di pagamento di cedole su strumenti di capitale ibridi e un divieto di rimborsi anticipati di strumenti ibridi (122). In un contesto di ristrutturazione, le misure che riducono l’importo totale dei fondi propri non sono compatibili con l’obiettivo della condivisione degli oneri e il requisito del minimo necessario.
(315)
Come stabilito al punto (26) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, «le banche non dovrebbero tuttavia utilizzare gli aiuti di Stato per remunerare i fondi propri (capitale proprio e debito subordinato) quando tali settori di operatività non generano utili sufficienti». Una valutazione approfondita del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 del gruppo ABN AMRO (e del piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010) consente alla Commissione di concludere che nell’arco di circa due anni, il gruppo ABN AMRO dovrebbe ripristinare la propria redditività come illustrato da un rendimento del capitale accettabile di circa […] % rispettivamente nel 2012 e nel 2013. In questo contesto, un divieto di pagamento di cedole su strumenti di capitale ibridi e di rimborsi anticipati di strumenti ibridi di 2 anni (123) sembra garantire un’adeguata condivisione degli oneri da parte dei titolari del capitale della società (124). Pertanto, l’aiuto può essere dichiarato compatibile soltanto a condizione che sia imposto un divieto di pagamento di cedole su strumenti di capitale ibridi e di rimborsi anticipati di strumenti ibridi di 2 anni di cui all’articolo 8 del dispositivo della decisione. Tale divieto deve valere anche per i titolari di azioni privilegiate FBNH per eliminare il dubbio espresso dalla Commissione nel considerando 130 della decisione del 5 febbraio 2010.
(316)
In altri casi, le misure di condivisione degli oneri sono anche necessarie per garantire che le banche oggetto di salvataggio siano rese debitamente responsabili delle conseguenze dei loro comportamenti passati in modo da creare incentivi adeguati per i loro comportamenti futuri e quello di altri. Tale fattore è meno pertinente in questo caso in quanto i problemi della società erano in larga misura legati all’ex società madre Fortis SA/NV (cfr. sezione 6.3.3 «Misure per limitare le distorsioni della concorrenza»). Pertanto, si può anche ammettere, da un punto di vista della condivisione degli oneri, che non esistono importanti cessioni a parte la cessione di PFS e Intertrust che insieme rappresentavano il […] % dell’utile di gestione totale e il […] % dell’RWA.
6.3.3. Misure per limitare le distorsioni della concorrenza
(317)
Riguardo alle misure necessarie per limitare la distorsione della concorrenza, il caso in esame presenta alcuni elementi atipici.
(318)
Il punto (28) della comunicazione relativa alla ristrutturazione indica il tipo di distorsione della concorrenza che può verificarsi quando viene fornito un aiuto di Stato per sostenere la stabilità finanziaria in tempi di crisi sistemica: «Qualora le banche competano sulla base del merito dei loro prodotti e servizi, coloro che accumulano rischi eccessivi e/o si basano su modelli aziendali insostenibili finiscono per perdere quote di mercato ed eventualmente uscire dal mercato stesso, mentre i concorrenti più efficienti si espandono o fanno il loro ingresso sui mercati interessati. Gli aiuti di Stato prolungano precedenti distorsioni della concorrenza determinate da un comportamento eccessivamente imprudente e da modelli aziendali insostenibili sostenendo in modo artificiale il potere di mercato del beneficiario. In questo modo si può creare un rischio morale per i beneficiari, riducendo nel contempo gli incentivi per i non beneficiari a competere, investire ed innovare».
(319)
Come spiegato nella decisione del 3 dicembre 2008, le difficoltà di Fortis SA/NV e Fortis Bank SA/NV erano la conseguenza di rischi eccessivi: (i) Fortis Bank SA/NV aveva investito un importo molto consistente in credito strutturato e (ii) Fortis SA/NV aveva deciso di acquistare ABN AMRO N a un prezzo molto elevato. Per autorizzare un aiuto a favore di tali banche, la Commissione richiede una considerevole riduzione della presenza sul mercato del beneficiario. A questo proposito, la Commissione osserva che Fortis SA/NV è stata scissa in quattro parti: le attività assicurative belghe e internazionali facevano ancora parte di Fortis SA/NV quotata in borsa (che dopo il tracollo di Fortis SA/NV era stata rinominata Ageas); Fortis Bank SA/NV e BGL sono state acquisite da BNP Paribas; lo Stato olandese ha acquisito FBN (compresa ABN AMRO N); lo Stato olandese ha anche acquisito le attività assicurative olandesi (125). In altre parole, Fortis SA/NV è stata suddivisa in quattro entità più piccole e la stessa Fortis Bank SA/NV è stata scissa in due parti (126).
(320)
La Commissione osserva che le misure a favore di FBN e ABN AMRO N esaminate nella presente decisione presentano elementi specifici che le rendono diverse rispetto a quelle di altri casi di ristrutturazione che ha dovuto affrontare durante la crisi attuale, compresi quelli di Fortis Bank SA/NV e Fortis SA/NV. In questo caso, FBN e ABN AMRO N non hanno bisogno principalmente di aiuti di Stato in quanto hanno adottato decisioni di gestione errate. La necessità di aiuti di Stato non deriva, ad esempio, dall’accumulo di rischi eccessivi nei loro investimenti o nella loro politica di concessione di prestiti, o dal fatto che hanno intrapreso una politica di fissazione dei prezzi insostenibile. Allo stesso modo, le difficoltà di Fortis SA/NV e Fortis Bank SA/NV non derivavano da politiche di erogazione di prestiti o di fissazione dei prezzi rischiose nelle attività relative ai servizi bancari al dettaglio, i servizi bancari privati e i servizi bancari commerciali, che invece erano redditizie. Ne consegue che la Commissione ritiene che l’aiuto a favore di FBN a ABN AMRO N è molto meno distorsivo dell’aiuto approvato a favore di istituti finanziari che avevano accumulato rischi eccessivi. Pertanto, la Commissione ritiene che non siano necessarie ulteriori cessioni.
(321)
Tuttavia, deve essere garantito che l’aiuto di Stato non sia utilizzato da FBN e ABN AMRO N per crescere a scapito dei concorrenti, ad esempio attuando una politica di fissazione dei prezzi insostenibile o acquisendo altri istituti finanziari. In tale caso, l’aiuto ridurrebbe «gli incentivi per i non beneficiari a competere, investire ed innovare» e potrebbe compromettere «gli incentivi per le attività transfrontaliere» scoraggiando l’ingresso nel mercato olandese.
(322)
L’aiuto di Stato può quindi essere dichiarato compatibile soltanto se esistono misure sufficienti per garantire che l’aiuto di Stato non sia utilizzato a scapito dei concorrenti, alcuni dei quali non hanno ricevuto un sostegno pubblico simile. Deve essere garantito il mantenimento di condizioni di parità di trattamento tra le banche che hanno ricevuto sostegno pubblico e quello che non l’hanno ricevuto. Va anche evitato che l’aiuto di Stato riduca gli incentivi per i non beneficiari a competere, investire e innovare creando nel contempo barriere all’ingresso sul mercato che potrebbero compromettere gli incentivi per le attività transfrontaliere.
(323)
La comunicazione relativa alla ristrutturazione prevede che la natura e la forma di tali misure dipenderanno dall’importo degli aiuti e dalle condizioni e circostanze in cui sono stati concessi e, in secondo luogo, dalle caratteristiche del mercato o dei mercati sui quali opererà la banca beneficiaria. L’importo dell’aiuto è stato descritto nella sezione 6.1.3 «Quantificazione dell’aiuto». Le condizioni e circostanze specifiche in cui è stato concesso sono state trattate all’inizio della presente sezione. Come menzionato al punto (32) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, svolgono un ruolo anche le dimensioni e l’importanza relativa della banca sul suo mercato o sui suoi mercati. Se la presenza rimanente sul mercato della banca ristrutturata è limitata, è meno probabile che siano necessarie misure supplementari. Pertanto, le condizioni necessarie per dichiarare l’aiuto compatibile sono legate principalmente ai servizi bancari al dettaglio e privati in quanto la società ha già ridotto in misura considerevole la sua presenza nel settore dei servizi bancari di carattere commerciale con la cessione di New HBU.
(324)
L’aiuto può essere dichiarato compatibile con la comunicazione relativa alla ristrutturazione a condizione che il gruppo ABN AMRO applichi le misure di cui ai punti da (325) a (329).
(325)
Nel settore dei servizi bancari al dettaglio e privati, l’aiuto può essere dichiarato compatibile a condizione che il gruppo ABN AMRO Group non influenzi il prezzo in modo predominante per quanto riguarda i prodotti di risparmio e di credito ipotecario standardizzati. In linea con il punto (44) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, il gruppo ABN AMRO non deve offrire condizioni di prezzo con le quali i concorrenti che non beneficiano di aiuti di Stato non possono competere.
(326)
Poiché un divieto di esercizio di un’influenza predominante sui prezzi potrebbe essere meno efficace in segmenti con molti prodotti non standardizzati come i servizi bancari privati nei Paesi Bassi in cui vi era un reclamo specifico, per dichiarare l’aiuto compatibile è necessaria una condizione supplementare in linea con il punto (44) della comunicazione relativa alla ristrutturazione. Il gruppo ABN AMRO deve mirare a raggiungere i proventi netti da interessi presentati alla Commissione l’8 novembre 2010. Il gruppo ABN AMRO deve pertanto intraprendere azioni adeguate non appena osserva che i suoi risultati sono inferiori alle previsioni, soprattutto quando ciò dipende da un basso livello dei margini di interesse.
(327)
Poiché un divieto di esercizio di un’influenza predominante sui prezzi è difficile da attuare e da controllare, è necessario far ricorso ad altre misure adeguate per garantire un’effettiva concorrenza, come quelle che favoriscono l’ingresso sul mercato di cui al punto (44) della comunicazione relativa alla ristrutturazione. A questo proposito, una condizione necessaria per dichiarare l’aiuto compatibile è che il gruppo ABN AMRO attui una misura che favorisca il passaggio a un altro fornitore. In concreto, il gruppo ABN AMRO deve coprire i propri costi amministrativi, di trasferimento e di transazione per i propri clienti di Private Banking NL, che sono la diretta conseguenza della fine del rapporto bancario privato e del trasferimento dei portafogli (127). Tale misura deve essere applicata per un periodo di due mesi consecutivi, iniziando il più presto possibile e al massimo entro un anno dalla data della decisione. All’inizio del periodo di due mesi, la banca informa tutti i suoi clienti privati in modo inequivocabile della possibilità ad essi offerta. Il gruppo ABN AMRO deve anche fornire alla Commissione la prova che i trasferimenti di clienti sono eseguiti secondo le normali procedure e che non vi sono ritardi nel processo di trasferimento dei clienti.
(328)
Se correttamente applicate, le misure intese a limitare indebite distorsioni della concorrenza e in particolare le misure specifiche nel settore dei servizi bancari privati e al dettaglio risponderebbero anche in maniera sufficiente alle questioni sollevate dal reclamante. Quando ha esaminato tali questioni, la Commissione ha constatato che ABN AMRO ha fissato per alcuni prodotti prezzi temporaneamente in perdita, ma che tale politica dei prezzi è stata attuata in un contesto caratterizzato da problemi di liquidità in cui tutte le banche si facevano un’agguerrita concorrenza per aggiudicarsi i risparmi, mentre si doveva anche affrontare il problema specifico dell’avvio di MoneYou, che era stato deciso prima del tracollo di Fortis SA/NV.
(329)
Il punto (44) della comunicazione relativa alla ristrutturazione stabilisce inoltre che le banche non possono addurre il sostegno statale come vantaggio competitivo nella commercializzazione delle proprie offerte finanziarie. Pertanto, una delle condizioni per dichiarare l’aiuto compatibile è che il gruppo ABN AMRO non utilizzi l’aiuto di Stato nelle sue campagne di commercializzazione e di comunicazione agli investitori, per un periodo di tre anni. Tali divieti vanno prorogati per un periodo fino a cinque anni se lo Stato olandese detiene una partecipazione azionaria minima del 50 % nel gruppo ABN AMRO.
(330)
Dalla prospettiva delle indebite distorsioni della concorrenza, la Commissione valuta positivamente le cessioni di PFS e Intertrust. La cessione di PFS riduce l’attrattiva della società verso i clienti istituzionali, mentre Intertrust forniva, tra gli altri, servizi che potevano rafforzare la base di clienti nel settore dei servizi bancari privati. Ne consegue che la sua vendita avrebbe potuto rendere più facile per i concorrenti migliorare la loro posizione competitiva rispetto a quella di ABN AMRO Mees Pierson. La Commissione ritiene inoltre che il fatto che parte dell’aiuto sia stato rimborsato contribuisca a limitare le distorsioni della concorrenza. La Commissione si esprime anche favorevolmente riguardo alla politica dei dividenti descritta nel considerando 75.
6.3.4. Conclusione
(331)
Pertanto, se tutte le condizioni descritte nelle sezioni 6.2 e 6.3 sono correttamente soddisfatte, il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 aggiornato dal piano di ristrutturazione del novembre 2010 fornisce prove sufficienti del ripristino della redditività a lungo termine del gruppo ABN AMRO. Il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 aggiornato dal piano di ristrutturazione del novembre 2010 garantisce una condivisione degli oneri sufficiente e prevede misure adeguate per limitare indebite distorsioni della concorrenza. Pertanto, la Commissione può dichiarare il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 aggiornato dal piano di ristrutturazione del novembre 2010 in linea, a determinate condizioni, con la comunicazione relativa alla ristrutturazione.
7. CONCLUSIONE
La Commissione ritiene che i Paesi Bassi abbiano dato illegalmente esecuzione all’aiuto di Stato di cui alla sezione 6.1.3 «Quantificazione dell’aiuto di Stato» in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3, del trattato. Tuttavia, l’aiuto può essere considerato compatibile se sono soddisfatte le condizioni di cui alle sezioni 6.2 e 6.3 e descritte in maniera più dettagliata nel dispositivo della presente decisione.
La Commissione prende atto che lo Stato olandese ha accettato in via eccezionale di ricevere il testo della presente decisione solo in lingua inglese.
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
L’aiuto di Stato fornito dai Paesi Bassi al gruppo ABN AMRO è compatibile con il mercato interno alle condizioni previste agli articoli da 3 a 9.
L’aiuto di Stato è stato fornito nel modo di seguito specificato:
-
aiuto alla ricapitalizzazione per un importo compreso tra 4,2 miliardi di EUR e 5,45 miliardi di EUR rispettivamente a favore di FBN e ABN AMRO N, e
-
71,7 miliardi di EUR di aiuto di tesorerie.
Articolo 2
Ai fini della presente decisione si intende per:
a)
«gruppo ABN AMRO», il gruppo ABN AMRO e le sue controllate al 100 % dirette o indirette, comprese le entità in cui il gruppo ABN AMRO ha il controllo esclusivo ai sensi del regolamento (CE) n. 139/2004 del Consiglio del 20 gennaio 2004 relativo al controllo delle concentrazioni tra imprese («regolamento comunitario sulle concentrazioni») (128);
b)
«occupare il primo posto», offrire il prezzo più allettante;
c)
«clienti al dettaglio», tutti i clienti privati (diversi dai clienti commerciali);
d)
«prodotti di risparmio e di deposito standardizzati», tutti i prodotti di risparmio e di deposito standardizzati che coprono in qualsiasi momento almeno l’85 % in volume dei prodotti del gruppo ABN AMRO nel mercato dei risparmi e dei depositi al dettaglio;
e)
«prodotti di credito ipotecario standardizzati», tutti i prodotti al dettaglio e di deposito standardizzati che coprono in qualsiasi momento almeno l’85 % in volume dei prodotti del gruppo ABN AMRO nel settore dei crediti ipotecari;
f)
Private Banking NL, tutti i clienti della UO Private Banking tranne quelli che fanno parte di Private Banking International (129)
Articolo 3
1. In assenza della previa autorizzazione della Commissione, il gruppo ABN AMRO non potrà occupare il primo posto riguardo ai prodotti di risparmio e di deposito al dettaglio standardizzati tra gli […] istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia in volume sul mercato olandese dei risparmi al dettaglio nei segmenti di seguito indicati:
-
conti di risparmio;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 1 anno;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 2 anni;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 3 anni;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 4 anni;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 5 anni.
In deroga al primo comma, laddove tre istituti finanziari occupano congiuntamente il primo posto tra gli […] istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia in un segmento del mercato olandese dei risparmi e dei depositi al dettaglio, il gruppo ABN AMRO può applicare il tasso di questi tre istituti finanziari riguardo ai prodotti standardizzati nel segmento corrispondente.
2. In assenza della previa autorizzazione della Commissione, il gruppo ABN AMRO non potrà occupare il primo posto riguardo a qualsiasi tipo di credito ipotecario standardizzato tra gli […] istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia nel mercato olandese dei crediti ipotecari al dettaglio.
In deroga al primo comma, laddove tre istituti finanziari occupano congiuntamente il primo posto tra gli […] istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia nel mercato olandese dei crediti ipotecari al dettaglio, il gruppo ABN AMRO può applicare il tasso di questi tre istituti finanziari riguardo al tipo di credito ipotecario standardizzato corrispondente.
3. Per garantire la conformità ai paragrafi 1 e 2, il gruppo ABN AMRO deve controllare su base permanente, e almeno ogni settimana, le condizioni offerte dagli […] altri istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia in volume sui rispettivi mercati olandesi dei risparmi, a patto che tali condizioni siano di pubblico dominio. Se i dati di tali […] altri istituti finanziari non sono disponibili al pubblico, saranno sostituiti dai dati degli istituti finanziari di maggiori dimensioni che occupano le posizioni successive in base alle quote di mercato detenute.
Nel momento in cui il gruppo ABN AMRO rileva che offre per qualsiasi suo prodotto un prezzo più favorevole rispetto al prezzo che può offrire sulla base del paragrafo 1 e 2 del presente articolo, il gruppo ABN AMRO ne deve dare immediata comunicazione alla Commissione. Adegua immediatamente il prezzo dei prodotti e applica l’adeguamento del prezzo appena possibile.
Riguardo ai prodotti di risparmio e di deposito al dettaglio, il gruppo ABN AMRO applica l’adeguamento entro dieci giorni lavorativi dalla data in cui ha constatato la variazione delle condizioni. Tuttavia, se la variazione riguarda prodotti per i quali il prezzo può essere modificato soltanto alla fine del mese e vi sono meno di dieci giorni lavorativi tra il momento in cui la variazione è stata constatata e la fine del mese, il gruppo ABN AMRO applica l’adeguamento alla prima occasione dalla fine del mese successivo.
Riguardo ai crediti ipotecari, il gruppo ABN AMRO adegua i suoi prezzi entro dieci giorni lavorativi dalla data in cui ha constatato la variazione delle condizioni e applica l’adeguamento entro quindici giorni lavorativi dalla data in cui è stata constatata la variazione delle condizioni.
4. La condizione di cui ai paragrafi 1 e 2 si applica per tre anni dalla data della presente decisione. Il gruppo ABN AMRO presenta alla Commissione una relazione di conformità a questa condizione trimestralmente e al massimo entro due settimane dalla data di pubblicazione dei risultati finanziari trimestrali del gruppo ABN AMRO Group.
Articolo 4
1. Il gruppo ABN AMRO compie ogni possibile sforzo per raggiungere le previsioni (comprese quelle relative ai proventi netti da interessi) presentate alla Commissione nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009, aggiornato dal piano di ristrutturazione del novembre 2010. Le previsioni del novembre 2010 vengono raggiunte a livello consolidato del gruppo ABN AMRO.
Il gruppo ABN AMRO trasmette trimestralmente alla Commissione una relazione che riporta la ripartizione delle previsioni e i dati effettivi (compresi i proventi netti da interessi) al livello dei quattro segmenti definiti nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e nel piano di ristrutturazione del novembre 2010, ossia Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International, Commercial & Merchant Banking.
Il gruppo ABN AMRO può presentare alla Commissione una richiesta motivata di revisione di tali previsioni (compresi i proventi netti da interessi) per tenere conto di sviluppi esterni.
2. Il gruppo ABN AMRO fornisce una ripartizione delle previsioni dei proventi netti da interessi per volume e margini a livello consolidato e a livello di servizi bancari privati.
Il gruppo ABN AMRO riferisce trimestralmente alla Commissione, e al massimo entro due settimane dalla data di pubblicazione dei suoi risultati finanziari trimestrali, se i proventi netti da interessi conseguiti a livello consolidato sono in linea con le previsioni di cui al paragrafo 1. La relazione riporta anche un confronto dei margini previsti e dei margini effettivi a livello consolidato e a livello di servizi bancari privati.
Se i proventi netti da interessi conseguiti a livello consolidato non sono in linea con quelli previsti, il gruppo ABN AMRO indica nella relazione le misure adottate per conseguire le previsioni.
3. Gli obblighi di cui ai paragrafi 1 e 2 si applicano per tre anni dalla data della presente decisione.
Articolo 5
1. Il gruppo ABN AMRO non acquisisce il controllo di più dello [0 - 7] % di qualsiasi impresa.
2. In deroga al paragrafo 1, il gruppo ABN AMRO può effettuare acquisizioni se il prezzo di acquisto cumulativo lordo totale (esclusi l’assunzione o il trasferimento di debiti in relazione a tali acquisizioni) pagato dal gruppo ABN AMRO per tutte le acquisizioni per un periodo di tre anni dalla data della presente decisione è inferiore a [0-600] milioni di EUR.
Il divieto di cui al paragrafo 1 non si applica alle acquisizioni di private equity da parte del gruppo ABN AMRO se si inseriscono nel suo piano aziendale e nel bilancio previsto della sua divisione «Private Equity» presentati alla Commissione il 5 ottobre 2010.
Il divieto di cui al paragrafo 1 si applica anche alle […] partecipazioni al capitale di rischio assunte dalla divisione «Energy, Commodities and Transportation» del gruppo AMRO a sostegno della sua normale attività di finanziamento se si inseriscono nel piano aziendale del gruppo ABN AMRO e nel bilancio previsto di tale divisione presentati alla Commissione il 10 gennaio 2010.
Il gruppo ABN AMRO presenta una relazione alla Commissione trimestralmente e al massimo entro due settimane dalla data di pubblicazione dei suoi risultati finanziari trimestrali. La relazione riporta le acquisizioni effettive delle divisioni «Private Equity» e «Energy, Commodities and Transportation». La relazione fornisce inoltre informazioni dettagliate sulle altre acquisizioni del gruppo ABN AMRO che è possibile effettuare in virtù del primo comma.
3. Il divieto di cui al paragrafo 1 si applica per almeno tre anni dalla data della presente decisione o, se successiva, fino alla data in cui la partecipazione azionaria dei Paesi Bassi nel gruppo ABN AMRO non si riduce a un livello inferiore al 50 %. Tale divieto cessa di essere applicato al massimo dopo cinque anni dalla data della presente decisione.
Qualora il divieto di cui al paragrafo 1 si applichi per più di tre anni dalla data della presente decisione, il prezzo di acquisto cumulativo lordo totale applicabile ai sensi del primo comma o del paragrafo 2 aumenta di [0 - 200] milioni di EUR all’anno.
Articolo 6
Il gruppo ABN AMRO non pubblicizza il fatto che è di proprietà dello Stato né fa alcun riferimento al sostegno statale ricevuto nelle sue comunicazioni con i clienti attuali o potenziali e/o gli investitori per un periodo minimo di tre anni dalla data della presente decisione o, se successiva, fino alla data in cui la partecipazione dei Paesi Bassi non si riduce a un livello inferiore al 50 % delle azioni del gruppo ABN AMRO. Tale divieto cessa di essere applicato al massimo dopo cinque anni dalla data della presente decisione.
In deroga a tale divieto, il gruppo ABN AMRO può far riferimento al fatto che è di proprietà dello Stato e a qualsiasi altro sostegno statale che ha ricevuto nei casi in cui tale riferimento sia richiesto in base alle disposizioni legislative o regolamentati applicabili.
Articolo 7
1. Il gruppo ABN AMRO offre ai clienti di Private Banking NL la possibilità di porre fine al loro rapporto bancario privato con il gruppo ABN AMRO e di trasferire i loro portafogli di investimenti ad altre banche. Tale offerta è valida per un periodo di due mesi consecutivi («il periodo pertinente»).
Il periodo pertinente inizia appena possibile dopo la data della presente decisione, prevedendo (se necessario) un periodo di preparazione ragionevole, ed entro un anno dalla data della presente decisione. Il gruppo ABN AMRO presenta per l’approvazione alla Commissione una data di inizio per il periodo pertinente almeno quattro settimane prima del presunto inizio del periodo pertinente.
2. Il gruppo ABN AMRO fornisce a tutti i suoi clienti di Private Banking NL i termini dell’offerta, descritti nel paragrafo 1, in maniera inequivocabile al massimo il primo giorno del periodo pertinente. Le informazioni che il gruppo ABN AMRO invia ai suoi clienti devono essere fornite preliminarmente alla Commissione almeno quattro settimane prima dell’invio delle informazioni ai clienti.
3. Il gruppo ABN AMRO facilita la chiusura dei rapporti bancari privati in caso di richiesta dei clienti, applicando le procedure ordinarie al minor costo possibile. Se il cliente decide di trasferire la sua posizione e/o i suoi (relativi) diritti sui titoli, e se tale trasferimento è possibile dal punto di vista della banca conferitaria, il gruppo ABN AMRO facilita tale trasferimento. I clienti devono essere informati della possibilità di trasferire posizioni anziché di liquidarle e dei costi delle due opzioni.
Il gruppo ABN AMRO copre i suoi costi amministrativi, di trasferimento e di esecuzione delle operazioni che sono la diretta conseguenza della fine del rapporto bancario privato e del trasferimento dei portafogli (130).
Il gruppo ABN AMRO non ha l’obbligo di coprire altre conseguenze finanziarie per il cliente.
Articolo 8
Il gruppo ABN AMRO non paga alcuna cedola sugli strumenti di capitale di classe 1 di base, di classe 1 e di classe 2 (compresi gli strumenti di capitale ibridi e le azioni privilegiate) emessi prima della data della presente decisione né esercita alcun diritto di opzione call in relazione a tali strumenti di capitale fino al 10 marzo 2013 compreso, salvo che vi sia l’obbligo giuridico di farlo.
Il gruppo ABN AMRO può emettere nuovi strumenti di capitale dopo la data della presente decisione o pagare cedole su tali nuovi strumenti di capitale, salvo che tali emissioni o pagamenti comportino l’obbligo di pagare cedole sui propri strumenti di capitale esistenti.
In deroga al primo comma, il gruppo ABN AMRO può richiedere il rimborso anticipato dello strumento FCC (ossia, un importo di 87,5 milioni di EUR o il 6,25 % di azioni privilegiate non cumulative, perpetue, senza diritto di voto, di serie I, di classe A emesse da Fortis Capital Company Ltd).
Fino al 10 marzo 2013 incluso, il gruppo ABN AMRO paga un dividendo soltanto sulle sue azioni ordinarie se tale dividendo è superiore a 100 milioni di EUR (131).
Articolo 9
Entro il 30 giugno 2011 al più tardi, il gruppo ABN AMRO paga ai Paesi Bassi un tasso di interesse commisurato sui prestiti individuati nella comunicazione inviata tramite posta elettronica dalla Commissione allo Stato olandese il 24 giugno 2010. Gli importi comprensivi di interessi sono pari a 18 152 722 EUR.
Articolo 10
I Paesi Bassi comunicano alla Commissione, entro il termine di due mesi a decorrere dalla notifica della presente decisione, le misure previste per conformarsi alla medesima.
Articolo 11
Il Regno dei Paesi Bassi è destinatario della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 5 aprile 2011