РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 765/2012 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 13 юни 2012 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 207, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (1),
като имат предвид, че:
(1)
На 28 юли 2011 г. Органът за уреждане на спорове (ОУС) на Световната търговска организация (СТО) прие доклада на Апелативния орган и доклада на групата на съдебните заседатели, изменен с доклада на Апелативния орган („докладите“) по случая „Европейски общности - окончателни антидъмпингови мерки по отношение на някои скрепителни елементи от желязо или стомана от Китай“ (2).
(2)
В докладите се стигна до заключението, наред с другото, че член 9, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 г. за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (3) („основният антидъмпингов регламент“) не е в съответствие с членове 6.10, 9.2 и 18.4 от Антидъмпинговото споразумение на СТО и с член XVI:4 от Споразумението за СТО. В член 9, параграф 5 от основния антидъмпингов регламент се предвижда, че на отделните производители износители в страни с непазарна икономика, на които не е предоставено третиране като дружества, работещи в условията на пазарна икономика, съгласно член 2, параграф 7, буква в) от основния антидъмпингов регламент, се налага митническа ставка, приложима в национален мащаб, освен ако съответните износители могат да докажат, че отговарят на условията за индивидуално третиране (ИТ), установени в член 9, параграф 5 от основния антидъмпингов регламент.
(3)
Апелативният орган установи, че член 9, параграф 5 от основния антидъмпингов регламент създава презумпция, че производителите износители, осъществяващи дейност в страни с непазарна икономика, нямат право на ИТ и че за да отговорят на условията за ИТ, трябва да докажат, че отговарят на критериите за теста за ИТ. Според Апелативния орган няма правно основание за такава презумпция в съответните споразумения на СТО.
(4)
Апелативният орган обаче уточни, че при определянето на един дъмпингов марж и едно антидъмпингово мито за няколко износители съответствието на това определяне с членове 6.10 и 9.2 от Антидъмпинговото споразумение на СТО ще зависи от наличието на фактори, които показват, че дори да разполагат с юридическа самостоятелност, двама или повече износители са в такива отношения, че следва да се третират като един субект. Такива фактори могат да бъдат: i) наличието на корпоративни и структурни връзки между износителите, като общ контрол, общи дялови участия и общо управление; ii) наличието на корпоративни и структурни връзки между държавата и износителите, като общ контрол, общи дялови участия и общо управление; и iii) контрол или значително влияние от държавата по отношение на ценообразуването и продукцията. В това отношение аспектите в предложените изменения на член 9, параграф 5 от основния антидъмпингов регламент, които отразяват тези фактори, следва да се прилагат предвид на разясненията на Апелативния орган, без да се засягат аспектите с еднаква или сходна формулировка в други разпоредби от основния антидъмпингов регламент.
(5)
На 18 август 2011 г. Съюзът уведоми ОУС, че възнамерява да прилага препоръките и решенията му в този спор по начин, при който се съблюдават задълженията му в рамките на СТО.
(6)
За тази цел е необходимо да се внесат изменения в разпоредбите на член 9, параграф 5 от основния антидъмпингов регламент,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Член 9, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 се заменя със следното:
„5. На недискриминационна основа и в целесъобразен за всеки случай размер се налага антидъмпингово мито върху вноса на даден продукт от всички източници, за който се установи, че е дъмпингов и причинява вреда, с изключение на вноса от източниците, от които са приети гаранции съгласно настоящия регламент.
В регламента за налагане на антидъмпинговите мерки се определя митото за всеки доставчик или, ако това е невъзможно, за съответната страна доставчик. Доставчиците, които разполагат с юридическа самостоятелност спрямо други доставчици или спрямо държавата, могат обаче да се считат за един субект при определяне на митото. При прилагането на настоящата алинея могат да се вземат предвид фактори, като наличието на структурни или корпоративни връзки между доставчиците и държавата или между самите доставчици, контрола или значителното влияние на държавата по отношение на ценообразуването и продукцията или икономическата структура на страната доставчик.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на третия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага за всички разследвания, започнати съгласно Регламент (ЕО) № 1225/2009 след влизането в сила на настоящия регламент.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 13 юни 2012 година.
REGOLAMENTO (UE) N. 765/2012 DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 13 giugno 2012
che modifica il regolamento (CE) n. 1225/2009 del Consiglio, relativo alla difesa contro le importazioni oggetto di dumping da parte di paesi non membri della Comunità europea
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 207, paragrafo 2,
vista la proposta della Commissione europea,
previa trasmissione del progetto di atto legislativo ai parlamenti nazionali,
deliberando secondo la procedura legislativa ordinaria (1),
considerando quanto segue:
(1)
Il 28 luglio 2011 l’organo di conciliazione («DSB») dell’Organizzazione mondiale del commercio («OMC») ha adottato la relazione dell’organo d’appello e la relazione del panel, come modificata dalla relazione dell’organo d’appello («relazioni»), nella disputa «Comunità europee - misure antidumping definitive su determinati elementi di fissaggio in ferro o acciaio originari della Cina» (2).
(2)
Le relazioni hanno rilevato, tra l’altro, che l’articolo 9, paragrafo 5, del regolamento (CE) n. 1225/2009 del Consiglio, del 30 novembre 2009, relativo alla difesa contro le importazioni oggetto di dumping da parte di paesi non membri della Comunità europea (3) («il regolamento antidumping di base») è incompatibile con l’articolo 6, paragrafo 10, con l’articolo 9, paragrafo 2 e con l’articolo 18, paragrafo 4, dell’accordo antidumping dell’OMC e con l’articolo XVI, paragrafo 4, dell’accordo OMC. Secondo l’articolo 9, paragrafo 5, del regolamento antidumping di base, i singoli produttori esportatori di paesi non retti da un’economia di mercato cui non è accordato il trattamento riservato alle imprese operanti in condizioni di economia di mercato a norma dell’articolo 2, paragrafo 7, lettera c), del regolamento antidumping di base sono soggetti ad un’aliquota del dazio applicabile a livello nazionale tranne qualora siano in grado di dimostrare di soddisfare le condizioni per il trattamento individuale («TI») di cui all’articolo 9, paragrafo 5, del regolamento antidumping di base.
(3)
L’organo d’appello ha rilevato che l’articolo 9, paragrafo 5, del regolamento antidumping di base contiene una presunzione secondo cui i produttori esportatori operanti in paesi non retti da un’economia di mercato non possono beneficiare del TI e che essi, per beneficiare del TI, hanno l’onere di dimostrare di aver soddifatto i criteri stabiliti dal test del TI. Secondo l’organo d’appello, gli accordi OMC rilevanti in materia non prevedono alcuna base giuridica per siffatta presunzione.
(4)
Tuttavia, l’organo d’appello ha precisato che la conformità della determinazione di un margine di dumping unico e di un dazio antiduming unico per un determinato numero di esportatori di cui all’articolo 6, paragrafo 10, e all’articolo 9, paragrafo 2, dell’accordo antidumping dell’OMC, dipenderà dal sussistere di situazioni che indichino che due o più esportatori, seppure giuridicamente distinti, sono in un rapporto tale da dover essere trattati come un’unica entità. Tali situazioni possono comprendere: i) l’esistenza di collegamenti societari e strutturali tra gli esportatori, quali controllo, partecipazione azionaria e gestione comuni; ii) l’esistenza di collegamenti societari e strutturali tra lo Stato e gli esportatori, quali controllo, partecipazione azionaria e gestione comuni; e iii) il controllo o un’influenza sostanziale da parte dello Stato in materia di fissazione dei prezzi e di produzione. A questo proposito, i termini che riflettono tali situazioni dovrebbero essere letti, nelle modifiche proposte all’articolo 9, paragrafo 5, del regolamento antidumping di base, alla luce delle precisazioni dell’organo d’appello, senza pregiudizio per i termini di tenore identico o analogo figuranti in altre disposizioni del regolamento antidumping di base.
(5)
Il 18 agosto 2011 l’Unione ha notificato al DSB la sua intenzione di applicare le raccomandazioni e le decisioni del DSB in questa controversia in modo tale da rispettare i propri obblighi nel quadro dell’OMC.
(6)
A tal fine, occorre modificare le disposizioni dell’articolo 9, paragrafo 5, del regolamento antidumping di base,
HANNO ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
All’articolo 9, il paragrafo 5 del regolamento (CE) n. 1225/2009 è sostituito dal seguente:
«5. Il dazio antidumping viene istituito per l’importo adeguato a ciascun caso e senza discriminazione sulle importazioni di prodotti per le quali è stato accertato che sono oggetto di dumping e che causano pregiudizio, indipendentemente dalla fonte, salvo quelle effettuate dagli esportatori i cui impegni sono stati accettati a norma del presente regolamento.
Il regolamento che istituisce misure antidumping fissa il dazio per ciascun fornitore, oppure, qualora ciò non sia possibile, per il paese fornitore interessato. I fornitori che sono giuridicamente distinti da altri fornitori o che sono giuridicamente distinti dallo Stato possono comunque essere considerati come un’unica entità ai fini della fissazione del dazio. Per l’applicazione del presente comma, si può tener conto di fattori quali l’esistenza di collegamenti strutturali o societari tra i fornitori e lo Stato o tra fornitori, il controllo o un’influenza sostanziale dello Stato in materia di fissazione dei prezzi e di produzione, o la struttura economica del paese fornitore.»
Articolo 2
Il presente regolamento entra in vigore il terzo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a tutte le inchieste aperte ai sensi del regolamento (CE) n. 1225/2009 dopo l’entrata in vigore del presente regolamento.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Strasburgo, il 13 giugno 2012