РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 29/2012 НА КОМИСИЯТА
от 13 януари 2012 година
относно стандартите за търговия с маслиново масло
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (1), и по-специално член 113, параграф 1, буква а) и член 121, първа алинея, буква а) във връзка с член 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕО) № 1019/2002 на Комисията от 13 юни 2002 г. относно стандартите за търговия с маслиново масло (2) е бил неколкократно и съществено изменян (3). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Маслиновото масло има определени свойства, и по-специално органолептични и хранителни характеристики, които, като се отчетат производствените разходи, позволяват достъпа му до пазари с относително високи цени в сравнение с повечето останали растителни мазнини. С оглед на това положение на пазара е необходимо да се установят стандарти за търговия с маслиново масло, които по-специално да съдържат определени правила за етикетиране, допълващи правилата, установени в Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. относно сближаване на законодателствата на държавите-членки, свързани с етикетирането, представянето и рекламата на храни (4), и по-специално в член 2 от нея.
(3)
За да се гарантира автентичността на продаваното маслиново масло, опаковката за търговия на дребно следва да бъде малка и да има подходяща система на затваряне. Въпреки това държавите-членки следва да бъдат оправомощени да разрешават по-големи опаковки за обществени заведения.
(4)
Освен задължителните описания за различните категории маслиново масло, предвидени в член 118 от Регламент (ЕО) № 1234/2007, потребителите следва да бъдат информирани за предлаганите видове маслиново масло.
(5)
В резултат на селскостопанските традиции и местните практики на извличане и смесване, директно продаваните видове необработено маслиново масло virgin могат да имат съвсем различен вкус и качество в зависимост от географския им произход. Това може да доведе до ценови различия в рамките на една и съща категория, които да объркат пазара. В другите категории маслиново масло за консумация не съществуват значителни различия, свързани с произхода, така че обозначаването на произхода върху директната опаковка на това маслиново масло може да създаде впечатление у потребителя, че съществуват различия в качеството. За да не се получава объркване на пазара на маслиново масло за консумация, следва да се въведат задължителни стандарти на Съюза за наименования за произход, които да се ограничават до качество необработено маслиново масло екстра virgin и необработено маслиново масло virgin, които отговарят на точно определени условия. Незадължителните мерки, прилагани до 2009 г., не се оказаха достатъчни за избягване на въвеждането на потребителите в заблуждение относно истинските характеристики на маслата virgin в тази връзка. Освен това с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (5) бяха установени правила за проследяване, приложими след 1 януари 2005 г. Опитът, натрупан от операторите и администрацията в тази област, позволи етикетът за произход за необработено маслиново масло екстра virgin и необработено маслиново масло virgin да стане задължителен.
(6)
Съществуващите търговски марки, включващи географски позовавания, може да продължават да се използват, при условие че са били официално регистрирани в миналото, в съответствие с Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 г. относно сближаване на законодателствата на държавите-членки, свързани с търговските марки (6), или Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 г. относно търговската марка на Общността (7).
(7)
Регионално наименование за произход се обхваща от защитено наименование за произход (ЗНП) или защитено географско указание (ЗГУ) по Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (8). Наименованията, посочващи регионален произход, следва да бъдат запазени за ЗНП или ЗГУ, така че да се избегне объркване сред потребителите, което потенциално води до сътресения на пазара. В случая с вносното маслиново масло следва да се спазват правилата за непреференциален произход, предвидени в Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (9).
(8)
Ако наименованието за произход на необработено маслиново масло се отнася до Съюза или държава-членка, трябва да се има предвид, че върху качеството и вкуса на маслиновото масло оказват влияние не само използваните маслини, но също методите на извличане и съществуващите практики. Така наименованието за произход трябва се отнася до географския район, в който е получено маслиновото масло, а това обикновено е районът, където маслото е извлечено от маслините. Въпреки това в някои случаи маслото се извлича на място, различно от това, където са прибрани маслините, и тази информация следва да се посочи на опаковката или на прикрепените към опаковката етикети, за да се гарантира, че потребителите няма да бъдат подведени и че на пазара на маслиново масло няма сътресение.
(9)
В Съюза значителен дял от необработените маслинови масла екстра virgin и необработените маслинови масла virgin се състои от смеси на масла, произхождащи от различни държави-членки и трети държави. Трябва да се посочат прости разпоредби за етикетиране за произход на такива смеси.
(10)
Съгласно Директива 2000/13/ЕО указанията на етикета следва да не подвеждат купувача, особено по отношение на характеристиките на съответното маслиново масло, или като му се приписват свойства, които то не притежава, или чрез създаване на впечатление, че маслиновото масло притежава специални характеристики, при положение че повечето видове маслинови масла притежават такива характеристики. Някои често използвани незадължителни указания, типични за маслиновото масло, също изискват хармонизирани правила за стриктно установяване на тези твърдения и за гарантиране на възможност за проверка на тяхната точност. Съответно понятията „студено пресоване“ и „студено извличане“ съответстват на технически определен традиционен метод на производство. Някои термини, описващи органолептичните характеристики по отношение на вкуса и/или мириса на необработените маслинови масла екстра virgin и необработените маслинови масла virgin бяха определени от Международния съвет на маслиновите продукти (МСМП) в неговия преразгледан метод за органолептична оценка на необработени маслинови масла virgin. Употребата на такива термини върху етикетите на необработените маслинови масла екстра virgin и необработените маслинови масла virgin следва да бъде запазена за масла, които са били оценени по съответния метод на анализ. За някои оператори, които понастоящем използват запазените термини, са необходими преходни мерки. Посочване само на киселинността, изолирано от останалите свойства, води до погрешното предположение за съществуване на скала на абсолютното качество, което е подвеждащо за потребителите, тъй като този фактор има стойност за качеството само във връзка с другите характеристики на съответното маслиново масло. Следователно, с оглед разпространението на някои означения и тяхното икономическо значение, следва да се установят обективни критерии за употребата им, за да се въведе яснота на пазара на маслиново масло.
(11)
Необходимо е да се вземат мерки, за да се гарантира, че храните, съдържащи маслиново масло, не подвеждат потребителите чрез подчертаване на качествата на маслиновото масло, без да посочват ясно истинския състав на продукта. От това следва необходимостта на етикета да се посочи ясно процентът на маслиново масло и някои означения, характерни за продуктите, съставени от смеси от растителни масла. Необходимо е също да се вземат под внимание специалните разпоредби, установени в някои регламенти, отнасящи се конкретно до продукти с маслиново масло.
(12)
Имената на категориите маслиново масло съответстват на физикохимичните и органолептичните характеристики, изложени в приложение XVI към Регламент (ЕО) № 1234/2007 и Регламент (ЕИО) № 2568/91 на Комисията от 11 юли 1991 г. относно характеристиките на маслиновото масло и маслиновото масло от остатъчен материал и съответните методи за анализ (10). Всички останали означения, съдържащи се на етикетите, следва да бъдат подкрепени с обективни елементи, за да се гарантира, че потребителите няма да бъдат подвеждани и че на пазарите на растителните масла няма да има нарушаване на конкуренцията.
(13)
В рамките на системата за проверки, определена в член 113, параграф 3, втора алинея от Регламент (ЕО) № 1234/2007, държавите-членки трябва да уточнят доказателствата, които следва да се представят, и финансовите санкции, които следва да бъдат наложени в случаите, допускащи използване на различни термини на етикетите. Без предварително да се изключват каквито и да било възможности, тези доказателства следва да съдържат установените факти, резултати от анализи или надеждни записи и административна или счетоводна информация.
(14)
Поради необходимост от извършване на проверки на предприятията, отговарящи за етикетите в държавата-членка, в която са установени, следва да има процедура за административно сътрудничество между Комисията и държавите-членки, в които се търгува маслиново масло.
(15)
За да се направи оценка на мерките, предвидени в настоящия регламент, заинтересуваните държави-членки следва да докладват за съществуващите условия и срещнатите затруднения.
(16)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Управителния комитет за общата организация на селскостопанските пазари,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. Без да се засягат Директива 2000/13/ЕО и Регламент (ЕО) № 510/2006, настоящият регламент определя точни стандарти за търговията на дребно с маслиново масло и маслиново масло от остатъчен материал, посочени в точка 1, букви а) и б) и точки 3 и 6 от приложение ХVI към Регламент (ЕО) № 1234/2007.
2. За целите на настоящия регламент „търговия на дребно“ означава продажбата на крайния потребител на масло, посочено в параграф 1, представено в естествено състояние или включено в хранителен продукт.
Член 2
Маслата, посочени в член 1, параграф 1, се представят на крайния потребител в опаковка с максимално съдържание пет литра. Тази опаковка е снабдена със система на отваряне, която не позволява повторно запечатване, след като вече е отворена, и е етикетирана в съответствие с членове 3-6.
Въпреки това в случаите на масла, предназначени за потребление в ресторанти, болници, столове и други подобни обществени заведения, държавите-членки могат да посочат максимален капацитет на опаковката, надвишаващ пет литра, в зависимост от заведението.
Член 3
Описанията в съответствие с член 118 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 се считат за наименованието, под което се продава продуктът, посочен в член 3, параграф 1, точка 1 от Директива 2000/13/ЕО.
Етикетите на маслата, посочени в член 1, параграф 1, съдържат по ясен и незаличим начин в допълнение към описанието, посочено в първа алинея от настоящия член, но не задължително в близост до него, следната информация за категорията масло:
а)
необработено маслиново масло екстра virgin:
„най-висока категория маслиново масло, получено директно от маслини само с механични средства“;
б)
необработено маслиново масло virgin:
„получено директно от маслини и само с механични средства“;
в)
маслиново масло, съставено от рафинирани и необработени маслинови масла:
„масло, съдържащо изключително масла, преминали през рафиниране, и масла, получени директно от маслини“;
г)
маслиново масло от маслиново кюспе:
„масло, съдържащо изключително масла, получени чрез обработка на продукта, получен след извличане на маслиново масло, и масла, получени директно от маслини“,
или
„масло, съдържащо изключително масла, получени чрез преработка на маслиново кюспе и маслата, получени директно от маслини“.
Член 4
1. Необработеното маслиново масло екстра virgin и необработеното маслиново масло virgin, както са определени в точка 1, букви а) и б) от приложение ХVI към Регламент (ЕО) № 1234/2007, имат наименование за произход върху етикета.
Продуктите, определени в точки 3 и 6 от приложение ХVI към Регламент (ЕО) № 1234/2007, нямат никакво наименование за произход върху етикета.
За целите на настоящия регламент „наименование за произход“ означава посочване на географския район на опаковката или на етикета, прикрепен към опаковката.
2. Наименованията за произход, посочени в параграф 1, се състоят само от:
а)
в случай на маслиново масло, което произхожда, в съответствие с разпоредбите на параграфи 4 и 5, от една от държавите-членки или трета държава, позоваване към държавата-членка, Съюза или третата страна, по целесъобразност;
б)
в случай на смеси от маслиново масло, което произхожда, в съответствие с разпоредбите на параграфи 4 и 5, от повече от една държава-членка или трета държава, един от следните текстове, по целесъобразност:
i)
„смес от маслинови масла с произход от Европейския съюз“ или позоваване на Съюза,
ii)
„смес от маслинови масла с произход извън Европейския съюз“ или позоваване на произход извън Съюза,
iii)
„смес от маслинови масла с произход от Европейския съюз и извън Съюза“ или позоваване на произход от Европейския съюз и извън Съюза, или
в)
защитено наименование за произход или защитено географско указание, посочено в Регламент (ЕО) № 510/2006, в съответствие с разпоредбите на спецификацията на съответния продукт.
3. Названията на марки или фирми, за които е подадено заявление за регистрация не по-късно от 31 декември 1998 г. съгласно Директива 89/104/ЕИО, или не по-късно от 31 май 2002 г. съгласно Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета (11), не се считат за наименования за произход, обхванати от настоящия регламент.
4. В случай на внос от трета страна наименованието за произход се определя в съответствие с членове 22-26 от Регламент (ЕИО) № 2913/92.
5. Наименованието за произход, в което се споменава държава-членка или Съюзът, съответства на географския район, в който са прибрани съответните маслини или в който се намира предприятието, в което маслото е било извлечено от маслините.
Ако маслините са прибрани в държава-членка или трета страна, различна от тази, където се намира заводът, в който маслото е извлечено от маслините, наименованието за произход съдържа следния текст: „необработено маслиново масло (екстра) virgin, произведено в (Съюза или името на съответната държава-членка) от маслини, прибрани в (Съюза или името на съответната държава-членка или трета страна)“.
Член 5
Сред незадължителните означения, които могат да се появят на етикета на маслото, както се посочва в член 1, параграф 1, тези, определени в настоящия член, трябва да отговарят съответно на следните изисквания:
а)
указанието „първо студено пресоване“ може да се постави само за необработено маслиново масло екстра virgin или необработено маслиново масло virgin, получено при температура под 27 °С от първото механично пресоване на маслиновата паста чрез традиционна система на извличане с хидравлични преси;
б)
указанието „студено пресоване“ може да се постави само за необработено маслиново масло екстра virgin или необработено маслиново масло virgin, получено при температура под 27 °С чрез прецеждане или центрофугиране на маслиновата паста;
в)
указания за органолептични свойства, отнасящи се до вкус и/или мирис, могат да се поставят само на необработено маслиново масло екстра virgin или необработено маслиново масло virgin; термините, посочени в точка 3.3 от приложение XII към Регламент (ЕИО) № 2568/91, може да се поставят върху етикетите, само ако се основават на резултати от оценка, проведена по метода, предвиден в посоченото приложение;
г)
указание за киселинност или за максимална киселинност може да се постави само ако е придружено от указание, под формата на текст в същия размер и в същото визуално поле, на пероксидната стойност, восъчното съдържание и ултравиолетовото поглъщане, определени в съответствие с Регламент (ЕИО) № 2568/91.
Продуктите, продавани с търговски запазени марки, за които заявлението за регистрация е подадено не по-късно от 1 март 2008 г. и които съдържат поне един от термините, посочени в точка 3.3 от приложение XII към Регламент (ЕИО) № 2568/91, може да не отговарят на изискванията по член 5, първа алинея, буква в) от настоящия регламент до 1 ноември 2012 г.
Член 6
1. Когато наличието на масла в смеси от маслинови масла и други растителни масла, посочени в член 1, параграф 1, е посочено на етикета на друго място, а не в списъка на съставките, и са използвани думи, образи или графики, съответната смеска следва да има следното търговско описание: „Смеси от растителни масла (или конкретните наименования на съответните масла) и маслинови масла“, следвано директно от процентното съдържание на маслиново масло в сместа.
Наличието на маслиново масло може да се подчертае с образи или графики на етикета на дадена смес, както се посочва в първата алинея, само в случай че е повече от 50 % от съответната смес.
Държавите-членки могат да забранят производството на територията си на смеси от маслиново и други растителни масла, посочени в първата алинея, за вътрешна консумация. Те обаче не могат да забранят на територията си търговията с такива смеси, които произхождат от други държави, и не могат да забранят на територията си производството на такива смеси с цел търговия в друга държава-членка или за износ.
2. С изключение на рибата тон в маслиново масло, посочена в Регламент (ЕИО) № 1536/92 на Съвета (12), и сардините в маслиново масло, посочени в Регламент (ЕИО) № 2136/89 на Съвета (13), ако наличието на маслата, посочени в член 1, параграф 1 от настоящия регламент, в хранителни продукти, различни от тези, посочени в параграф 1 от настоящия член, е изразено както в списъка на съставките, така и на етикета посредством текст, изображения или графично, търговското описание на хранителните продукти е последвано пряко от процентното съдържание на маслата, посочени в член 1, параграф 1 от настоящия регламент, по отношение на общото нето тегло на хранителните продукти.
Процентното съдържание на добавеното маслиново масло, отнесено към общото нетно тегло на хранителния продукт, може да бъде заменено с процентното съдържание на добавеното маслиново масло, отнесено към общото тегло на мазнините, допълвайки думите „процентно съдържание на мазнини“.
3. Описанията, посочени в член 3, първа алинея, може да се заменят с думите „маслиново масло“ върху етикета на продуктите, посочени в параграфи 1 и 2 от настоящия член.
Когато обаче е налице маслиново масло от остатъчен материал, думите „маслиново масло“ се заменят с думите „маслиново масло от остатъчен материал.“
4. Описанията, посочени в член 3, втора алинея, не са задължителни върху етикета на продуктите, посочени в параграфи 1 и 2 от настоящия член.
Член 7
По искане на държавата-членка, в която се намира посоченият върху етикета адрес на производителя, пакетиращото предприятие или търговеца, заинтересуваната страна предоставя документация в подкрепа на указанията, посочени в членове 4, 5 и 6, на базата на един или повече от следните елементи:
а)
действително съществуващи елементи или научно установени факти;
б)
резултати от анализи или автоматично направени записи на представителни проби;
в)
административна или счетоводна информация, поддържана в съответствие с правилници на Съюза или национални правилници.
Заинтересуваната държава-членка допуска толеранс между указанията, посочени в членове 4, 5 и 6 и изписани върху етикета, и заключенията, направени на база на представената доказателствена документация и/или сравнителни експертни оценки, вземайки под внимание точността и повторяемостта на методите и съответната документация и, при необходимост, точността и повторяемостта на експертните оценки.
Член 8
1. Всяка държава-членка изпраща името на органа или органите, отговарящи за контрола на прилагането на настоящия регламент, на Комисията, която информира другите държави-членки и всяка заинтересувана страна, която поиска това.
2. Съгласно искане за проверка държавата-членка, в която се намира посоченият върху етикета адрес на производителя, опаковчика или продавача, взима проби преди края на месеца, следващ месеца, през който е отправено искането, и проверява истинността на съответните означения върху етикета. Това искане може да бъде отправено от:
а)
компетентните служби на Комисията;
б)
организация на операторите в тази държава-членка, посочена в член 125 от Регламент (ЕО) № 1234/2007;
в)
контролния орган на друга държава-членка.
3. Исканията, посочени в параграф 2, се придружават от цялата информация, необходима за исканата проверка, и по-специално:
а)
датата на вземане на пробите или купуване на съответното масло;
б)
името или фирмата и адресът на предприятието, където е взета пробата, или където е закупено съответното масло;
в)
броят на партидите;
г)
копие от всички етикети върху опаковката на съответното масло;
д)
резултатите от анализа или другите сравнителни експертни оценки, посочвайки използваните методи и името и адреса на съответната лаборатория или експерт;
е)
при необходимост, името на доставчика на съответното масло, както е заявено от търговско-пласментния обект.
4. Преди края на третия месец след месеца, в който е отправено искането, посочено в параграф 2, заинтересуваната държава-членка информира заявителя за референтния номер, даден на заявлението му, и за предприетото действие.
Член 9
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, включително във връзка със системата на санкциите, за да гарантират спазването на настоящия регламент.
Държавите-членки съобщават на Комисията взетите за тази цел мерки не по-късно от 31 декември 2002 г., а измененията към тях, преди края на месеца, в който са направени.
Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия уведомяват Комисията за мерките, посочени в първата алинея, не по-късно от 31 декември 2004 г. и за измененията на тези мерки преди края на месеца след месеца, в който те са приети.
България и Румъния уведомяват Комисията не по-късно от 31 декември 2010 г. за мерките, посочени в първата алинея, както и за измененията на тези мерки - преди края на месеца след месеца, в който те са приети.
2. За целите на проверяване на указанията, посочени в членове 4, 5 и 6, съответните държави-членки могат да създадат режим за одобряване на предприятията, чиято опаковъчна техника се намира на тяхна територия.
Одобрение и буквено-цифрово обозначение се дават на всяко предприятие, което е отправило такова искане и отговаря на следните условия:
а)
притежава опаковъчна техника;
б)
ангажира се да събира и поддържа доказателствената документация, изисквана от държавата-членка по член 7;
в)
има система за съхранение, която позволява да се провери произходът на маслата с наименование за произход, според изискването на съответната държава-членка.
При необходимост, етикетът има буквено-цифрово означение на одобреното предприятие за опаковки.
Член 10
Заинтересуваните държави-членки изпращат до Комисията, не по-късно от 31 март всяка година, доклад със следната информация за предходната година:
а)
искания за проверки, получени в съответствие с член 8, параграф 2;
б)
предприетите проверки и онези, започнати през предходни пазарни години и все още продължаващи;
в)
последици от извършените проверки и наложените санкции.
Докладът представя тази информация по години на извършени проверки и по категории нарушение. При необходимост, в него се определят срещнатите конкретни трудности и предложените подобрения на мерките за контрол.
Член 11
Регламент (ЕО) № 1019/2002 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II.
Член 12
1. Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Продукти, които са произведени законно и се търгуват в Съюза или са внесени в Съюза законно и са пуснати в свободно движение преди 1 юли 2012 г., могат да бъдат търгувани до изчерпване на наличностите.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 13 януари 2012 година.
REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) N. 29/2012 DELLA COMMISSIONE
del 13 gennaio 2012
relativo alle norme di commercializzazione dell’olio d’oliva
(codificazione)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce l’Unione europea,
visto il regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio, del 22 ottobre 2007 recante organizzazione comune dei mercati agricoli e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli (regolamento «unico OCM») (1) in particolare l’articolo 113, paragrafo 1, lettera a), e l’articolo 121, primo comma, lettera a), in combinato disposto con l’articolo 4,
considerando quanto segue:
(1)
Il regolamento (CE) n. 1019/2002 della Commissione, del 13 giugno 2002, relativo alle norme di commercializzazione dell’olio d’oliva (2) è stato modificato in modo sostanziale e a più riprese (3). A fini di razionalità e chiarezza occorre provvedere alla codificazione di tale regolamento.
(2)
L’olio d’oliva possiede qualità organolettiche e nutritive che gli permettono di avere un mercato ad un prezzo relativamente elevato, tenuto conto dei costi di produzione, rispetto alla maggior parte degli altri grassi vegetali. Vista questa situazione di mercato, è opportuno stabilire norme di commercializzazione per l’olio d’oliva, contenenti in particolare norme specifiche in materia di etichettatura, complementari a quelle previste dalla direttiva 2000/13/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 20 marzo 2000, relativa al ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri concernenti l’etichettatura e la presentazione dei prodotti alimentari, nonché la relativa pubblicità (4) in particolare ai principi enunciati all’articolo 2 della stessa.
(3)
Per garantire l’autenticità degli oli d’oliva venduti è opportuno prevedere, per il commercio al dettaglio, imballaggi di dimensioni ridotte provvisti di sistema di chiusura adeguato. È tuttavia opportuno che gli Stati membri possano autorizzare una capacità superiore per gli imballaggi destinati alle collettività.
(4)
Oltre alle denominazioni obbligatorie previste per le diverse categorie di oli d’oliva dall’articolo 118 del regolamento (CE) n. 1234/2007, è necessario informare il consumatore sulla tipologia degli oli offertigli.
(5)
A motivo degli usi agricoli o delle pratiche locali di estrazione o di taglio, gli oli di oliva vergini direttamente commercializzabili possono presentare qualità e sapore notevolmente diversi tra loro a seconda dell’origine geografica. Ne possono risultare, all’interno di una stessa categoria di olio, differenze di prezzo che perturbano il mercato. Per le altre categorie di oli commestibili non vi sono differenze sostanziali legate all’origine, come potrebbe invece far credere l’indicazione dell’origine sugli imballaggi destinati ai consumatori. È pertanto necessario, per evitare rischi di distorsione del mercato degli oli d’oliva commestibili, stabilire un regime obligatorio dell’Unione relativo alla designazione dell’origine esclusivamente per l’olio «extra vergine» di oliva e l’olio di oliva «vergine» rispondente a precisi requisiti. Le disposizioni facoltative applicate fino al 2009 si sono rivelate insufficienti per evitare che i consumatori siano fuorviati circa le caratteristiche effettive degli oli vergini a questo riguardo. Inoltre, il regolamento (CE) n. 178/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 gennaio 2002, che stabilisce i principi e i requisiti generali della legislazione alimentare, istituisce l’Autorità europea per la sicurezza alimentare e fissa procedure nel campo della sicurezza alimentare (5) ha introdotto norme in materia di tracciabilità applicabili dal 1o gennaio 2005. Sulla base dell’esperienza acquisita in questo campo dagli operatori e dalle amministrazioni è stato possibile rendere obbligatoria l’indicazione dell’origine sull’etichetta per l’olio extra vergine di oliva e l’olio di oliva vergine.
(6)
L’utilizzazione dei nomi di marchi esistenti, che recano riferimenti geografici, può proseguire qualora questi nomi siano stati ufficialmente registrati in passato conformemente alla prima direttiva 89/104/CE del Consiglio, del 21 dicembre 1988, sul ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri in materia di marchi d’impresa (6), o conformemente al regolamento (CE) n. 207/2009 del Consiglio, del 26 febbraio 2009, sul marchio comunitario (7).
(7)
La designazione di un’origine regionale può formare oggetto di una denominazione d’origine protetta (DOP) o di un’indicazione geografica protetta (IGP) ai sensi del regolamento (CE) n. 510/2006 del Consiglio, del 20 marzo 2006, relativo alla protezione delle indicazioni geografiche e delle denominazioni d’origine dei prodotti agricoli ed alimentari (8). Per evitare d’ingenerare confusione nei consumatori e quindi di perturbare il mercato, è necessario riservare alle DOP e alle IGP le designazioni d’origine a livello regionale. Per gli oli di oliva importati devono esser osservate le disposizioni applicabili in materia di origine non preferenziale di cui al regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio, del 12 ottobre 1992, che istituisce un codice doganale comunitario (9).
(8)
Qualora la designazione dell’origine degli oli d’oliva vergini si riferisca all’Unione o a uno Stato membro, bisogna tenere conto del fatto che le olive utilizzate, come pure le pratiche e le tecniche di estrazione, incidono sulla qualità e sul sapore dell’olio. La designazione dell’origine deve quindi riferirsi alla zona geografica nella quale l’olio d’oliva è stato ottenuto, che di norma corrisponde alla zona nella quale è stato estratto dalle olive. Tuttavia, se il luogo di raccolta delle olive è diverso da quello di estrazione dell’olio, è opportuno che tale informazione sia indicata sugli imballaggi o sulle relative etichette per non indurre in errore il consumatore e non perturbare il mercato dell’olio d’oliva.
(9)
Nell’Unione, una parte significativa degli oli di oliva vergini ed extra vergini è costituita da miscele di oli originari di vari Stati membri e paesi terzi. Occorre prevedere disposizioni semplici per l’indicazione dell’origine sull’etichetta delle suddette miscele.
(10)
Conformemente alla direttiva 2000/13/CE, le indicazioni che figurano sull’etichetta non devono indurre in errore l’acquirente, soprattutto per quanto riguarda le caratteristiche dell’olio d’oliva in questione, attribuendogli proprietà che non possiede o presentando come specifiche di quell’olio proprietà che sono comuni alla maggior parte degli oli. Inoltre, occorre stabilire norme armonizzate per alcune indicazioni facoltative, proprie dell’olio d’oliva e utilizzate frequentemente, che consentano di definirle con precisione e di controllarne la veridicità. Le nozioni ad esempio di «spremitura a freddo» o «estrazione a freddo» devono corrispondere ad un modo di produzione tradizionale tecnicamente definito. Alcuni termini che descrivono le caratteristiche organolettiche relative al gusto e/o all’odore degli oli di oliva vergini ed extra vergini sono stati definiti dal Consiglio oleicolo internazionale (COI) nel suo metodo riveduto per la valutazione organolettica degli oli di oliva vergini. L’utilizzo di tali termini sull’etichetta degli oli di oliva vergini ed extra vergini va riservato agli oli sottoposti a valutazione in base al corrispondente metodo di analisi. Occorre prevedere disposizioni transitorie per gli operatori che si avvalgono attualmente dei termini riservati. L’acidità riportata fuori contesto induce erroneamente a creare una scala di qualità assoluta che è fuorviante per il consumatore, in quanto questo criterio corrisponde ad un valore qualitativo unicamente nell’ambito delle altre caratteristiche dell’olio d’oliva considerato. Tenuto quindi conto della proliferazione di talune indicazioni e dell’importanza economica che rivestono, è necessario stabilire criteri oggettivi relativi alla loro utilizzazione per garantire la trasparenza nel mercato dell’olio d’oliva.
(11)
È necessario evitare che i prodotti alimentari che contengono olio d’oliva ingannino il consumatore sfruttando la reputazione dell’olio d’oliva senza indicare la composizione reale del prodotto. Sulle etichette deve quindi apparire chiaramente l’indicazione della percentuale di olio d’oliva, nonché alcune diciture proprie dei prodotti costituiti esclusivamente da una miscela di oli vegetali. Occorre inoltre tener conto delle disposizioni particolari previste da alcuni regolamenti specifici relativi ai prodotti a base di olio d’oliva.
(12)
Le denominazioni delle categorie di olio d’oliva corrispondono alle caratteristiche fisico-chimiche e organolettiche precisate nell’allegato XVI del regolamento (CE) n. 1234/2007 e dal regolamento (CEE) n. 2568/91 della Commissione, dell’11 luglio 1991, relativo alle caratteristiche degli oli d’oliva e degli oli di sansa nonché ai metodi ad essi attinenti (10). Le altre diciture che figurano in etichetta devono essere giustificate sulla scorta di elementi oggettivi, per prevenire ogni rischio di abuso a danno dei consumatori e distorsioni della concorrenza nel mercato degli oli in questione.
(13)
Nel quadro del sistema di controllo istituito all’articolo 113, paragrafo 3, secondo comma del regolamento (CE) n. 1234/2007, gli Stati membri devono precisare, in funzione delle diciture da etichettare, gli elementi di prova da addurre e le sanzioni economiche previste. Gli elementi di prova possono essere, senza scartare a priori alcuna possibilità, fatti accertati, risultati di analisi o registrazioni attendibili, informazioni amministrative o contabili.
(14)
Poiché i controlli delle aziende responsabili dell’etichettatura devono essere realizzati nello Stato membro nel quale esse hanno sede, è necessario prevedere una procedura di collaborazione amministrativa tra la Commissione e gli Stati membri nei quali sono commercializzati gli oli.
(15)
Per valutare il sistema previsto dal presente regolamento, gli Stati membri interessati devono riferire sui fatti e sulle difficoltà incontrate.
(16)
Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato di gestione per l’organizzazione comune dei mercati agricoli,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
1. Il presente regolamento stabilisce le norme di commercializzazione specifiche per il commercio al dettaglio degli oli di oliva e degli oli di sansa di oliva di cui al punto 1, lettere a) e b), e ai punti 3 e 6 dell’allegato XVI del regolamento (CE) n. 1234/2007, fatte salve le disposizioni della direttiva 2000/13/CE e del regolamento (CE) n. 510/2006.
2. Ai fini del presente regolamento, per «commercio al dettaglio» si intende la vendita al consumatore finale di uno degli oli di cui al paragrafo 1, presentato come tale o incorporato in un prodotto alimentare.
Articolo 2
Gli oli di cui all’articolo 1, paragrafo 1, sono presentati al consumatore finale preimballati in imballaggi della capacità massima di cinque litri. Tali imballaggi sono provvisti di un sistema di chiusura che perde la sua integrità dopo la prima utilizzazione e recano un’etichetta conforme alle disposizioni di cui agli articoli da 3 a 6.
Tuttavia, per gli oli destinati al consumo in ristoranti, ospedali, mense o collettività simili, gli Stati membri possono fissare una capacità massima degli imballaggi superiore a cinque litri, in funzione del tipo di stabilimento di cui trattasi.
Articolo 3
Le denominazioni in conformità all’articolo 118 del regolamento (CE) n. 1234/2007 corrispondono alla denominazione di vendita di cui all’articolo 3, paragrafo 1, punto 1, della direttiva 2000/13/CE.
L’etichetta degli oli di cui all’articolo 1, paragrafo 1, reca in caratteri chiari e indelebili, oltre alla denominazione di cui al primo comma del presente articolo ma non necessariamente in prossimità di essa, l’informazione seguente sulla categoria di olio:
a)
per l’olio extra vergine di oliva:
«olio d’oliva di categoria superiore ottenuto direttamente dalle olive e unicamente mediante procedimenti meccanici»;
b)
per l’olio di oliva vergine:
«olio d’oliva ottenuto direttamente dalle olive e unicamente mediante procedimenti meccanici»;
c)
per l’olio di oliva composto da oli d’oliva raffinati e da oli d’oliva vergini:
«olio contenente esclusivamente oli d’oliva che hanno subito un processo di raffinazione e oli ottenuti direttamente dalle olive»;
d)
per l’olio di sansa di oliva:
«olio contenente esclusivamente oli derivati dalla lavorazione del prodotto ottenuto dopo l’estrazione dell’olio d’oliva e oli ottenuti direttamente dalle olive»;
oppure
«olio contenente esclusivamente oli provenienti dal trattamento della sansa di oliva e oli ottenuti direttamente dalle olive».
Articolo 4
1. La designazione dell’origine figura sull’etichetta del l’olio extra vergine di oliva e del l’olio di oliva vergine di cui all’allegato XVI, punto 1, lettere a) e b), del regolamento (CE) n. 1234/2007.
La designazione dell’origine non figura sull’etichetta dei prodotti definiti all’allegato XVI, punti 3 e 6, del regolamento (CE) n. 1234/2007.
Ai fini del presente regolamento, per «designazione dell’origine» si intende l’indicazione di un nome geografico sull’imballaggio o sull’etichetta ad esso acclusa.
2. Le designazioni dell’origine di cui al paragrafo 1 comprendono unicamente:
a)
nel caso di oli di oliva originari di uno Stato membro o di un paese terzo, un riferimento allo Stato membro, all’Unione o al paese terzo - a seconda dei casi - in conformità alle disposizioni dei paragrafi 4 e 5;
b)
nel caso di miscele di oli di oliva originari di più di uno Stato membro o paese terzo, una delle seguenti diciture - a seconda dei casi - in conformità alle disposizioni dei paragrafi 4 e 5:
i)
miscela di oli di oliva originari dell’Unione europea» oppure un riferimento all’Unione;
ii)
«miscela di oli di oliva non originari dell’Unione europea» oppure un riferimento all’origine esterna all’Unione;
iii)
«miscela di oli di oliva originari dell’Unione europea e non originari dell’Unione» oppure un riferimento all’origine interna ed esterna all’Unione, oppure;
c)
una denominazione di origine protetta o un’indicazione geografica protetta ai sensi del regolamento (CE) n. 510/2006, in conformità alle disposizioni del relativo disciplinare di produzione.
3. Non è considerato come una designazione dell’origine soggetta alle disposizioni del presente regolamento il nome del marchio o dell’impresa la cui domanda di registrazione sia stata presentata entro il 31 dicembre 1998 conformemente alla direttiva 89/104/CEE o entro il 31 maggio 2002 conformemente al regolamento (CE) n. 40/94 del Consiglio (11).
4. Per le importazioni da paesi terzi, la designazione dell’origine è disciplinata dagli articoli da 22 a 26 del regolamento (CEE) n. 2913/92.
5. La designazione dell’origine che indica uno Stato membro o l’Unione corrisponde alla zona geografica nella quale le olive sono state raccolte e in cui è situato il frantoio nel quale è stato estratto l’olio.
Qualora le olive siano state raccolte in uno Stato membro o un paese terzo diverso da quello in cui è situato il frantoio nel quale è stato estratto l’olio, la designazione dell’origine reca la dicitura seguente: «Olio (extra) vergine di oliva ottenuto [nell’Unione o in (denominazione dello Stato membro interessato)] da olive raccolte (nell’Unione), in (denominazione dello Stato membro o del paese terzo interessato)».
Articolo 5
Tra le indicazioni facoltative che possono figurare sull’etichetta di un olio di cui all’articolo 1, paragrafo 1, quelle citate nel presente articolo sono soggette rispettivamente ai seguenti obblighi:
a)
l’indicazione «prima spremitura a freddo» è riservata agli oli d’oliva extra vergini o vergini ottenuti a meno di 27 °C con la prima spremitura meccanica della pasta d’olive, mediante un sistema di estrazione di tipo tradizionale con presse idrauliche;
b)
l’indicazione «estratto a freddo» è riservata agli oli d’oliva extra vergini o vergini ottenuti a meno di 27 °C con un processo di percolazione o centrifugazione della pasta d’olive;
c)
le indicazioni delle caratteristiche organolettiche relative al gusto e/o all’odore possono figurare unicamente per gli oli di oliva extra vergini o vergini; i termini di cui all’allegato XII, punto 3.3, del regolamento (CEE) n. 2568/91 possono figurare sull’etichetta unicamente se sono fondati sui risultati di una valutazione effettuata secondo il metodo previsto all’allegato XII del regolamento (CEE) n. 2568/91;
d)
l’indicazione dell’acidità o dell’acidità massima può figurare unicamente se accompagnata dalla menzione, in caratteri delle stesse dimensioni e nello stesso campo visivo, dell’indice dei perossidi, del tenore in cere e dell’assorbimento nell’ultravioletto, determinati a norma del regolamento (CE) n. 2568/91.
Fino al 1o novembre 2012 i prodotti venduti sotto marchi la cui domanda di registrazione sia stata presentata entro il 1o marzo 2008 e che contengano almeno uno dei termini di cui all’allegato XII, punto 3.3, del regolamento (CEE) n. 2568/91 possono essere difformi dalle prescrizioni di cui alla lettera c), del primo comma del presente articolo.
Articolo 6
1. Se è riportata nell’etichetta, al di fuori della lista degli ingredienti, la presenza di oli di cui all’articolo 1, paragrafo 1, in una miscela di olio d’oliva e di altri oli vegetali, attraverso termini, immagini o simboli grafici, la denominazione di vendita della miscela è la seguente: «Miscela di oli vegetali (o nomi specifici degli oli vegetali) e di olio d’oliva», seguita immediatamente dall’indicazione della percentuale di olio d’oliva nella miscela.
La presenza dell’olio d’oliva può essere indicata nell’etichetta delle miscele di cui al primo comma attraverso immagini o simboli grafici unicamente se la percentuale di olio d’oliva è superiore al 50 %.
Gli Stati membri possono vietare la produzione, sul loro territorio, delle miscele di oli di oliva e di altri oli vegetali di cui al primo comma per il consumo interno. Tuttavia essi non possono vietare la commercializzazione, sul loro territorio, di siffatte miscele di oli provenienti da altri paesi, né vietare la produzione, sul loro territorio, di siffatte miscele ai fini della commercializzazione in un altro Stato membro o dell’esportazione.
2. Eccezion fatta per il tonno all’olio di oliva di cui al regolamento (CEE) n. 1536/92 del Consiglio (12) e per le sardine all’olio di oliva di cui al regolamento (CEE) n. 2136/89 del Consiglio (13), se la presenza di oli di cui all’articolo 1, paragrafo 1, del presente regolamento in un prodotto alimentare diverso da quelli indicati al paragrafo 1 del presente articolo è evidenziata sull’etichetta, al di fuori della lista degli ingredienti, attraverso termini, immagini o simboli grafici, la denominazione di vendita del prodotto alimentare è seguita direttamente dall’indicazione della percentuale di oli di cui all’articolo 1, paragrafo 1, del presente regolamento rispetto al peso netto totale del prodotto alimentare.
L’indicazione della percentuale di olio di oliva aggiunto rispetto al peso netto totale del prodotto alimentare può essere sostituita dalla percentuale di olio d’oliva aggiunto rispetto al peso totale delle materie grasse, con l’aggiunta dell’indicazione: «percentuale di materie grasse».
3. Le denominazioni di cui all’articolo 3, primo comma, possono essere sostituite dai termini «olio di oliva» sull’etichetta dei prodotti di cui ai paragrafi 1 e 2 del presente articolo.
Tuttavia, in caso di presenza di olio di sansa di oliva, i termini «olio di oliva» sono sostituiti dai termini «olio di sansa di oliva».
4. Le informazioni di cui all’articolo 3, secondo comma, possono non figurare sull’etichetta dei prodotti di cui ai paragrafi 1 e 2 del presente articolo.
Articolo 7
Su richiesta dello Stato membro nel quale è stabilita l’impresa di produzione, condizionamento o vendita che figura nell’etichetta, l’interessato fornisce la giustificazione delle indicazioni di cui agli articoli 4, 5 e 6, sulla base di uno o più dei seguenti elementi:
a)
dati di fatto o dati scientificamente provati;
b)
risultati di analisi o registrazioni automatiche su campioni rappresentativi;
c)
informazioni amministrative o contabili tenute conformemente alle normative dell’Unione e/o nazionali.
Lo Stato membro interessato ammette una tolleranza tra le indicazioni previste agli articoli 4, 5 e 6, riportate nell’etichetta, da un lato, e le conclusioni stabilite in base alle giustificazioni presentate e/o ai risultati di controperizie, dall’altro, tenendo conto della precisione e della ripetibilità dei metodi e della documentazione presentata, nonché, se del caso, della precisione e della ripetibilità delle controperizie effettuate.
Articolo 8
1. Ogni Stato membro trasmette alla Commissione, che ne informa gli altri Stati membri e gli interessati che ne facciano domanda, il nome e l’indirizzo degli organismi incaricati del controllo dell’applicazione del presente regolamento.
2. In seguito a domanda di verifica, lo Stato membro nel quale è stabilita l’impresa di produzione, condizionamento o vendita che figura nell’etichetta, provvede al prelievo di campioni entro la fine del mese successivo a quello di presentazione della domanda stessa, e verifica la veridicità delle indicazioni figuranti sull’etichetta contestata. La domanda di verifica può essere trasmessa:
a)
dai servizi competenti della Commissione;
b)
da un’organizzazione di operatori dello Stato membro prevista all’articolo 125 del regolamento (CE) n. 1234/2007;
c)
dall’organismo di controllo di un altro Stato membro.
3. La domanda di cui al paragrafo 2 è corredata di ogni informazione utile alla verifica richiesta, segnatamente:
a)
la data del prelievo o dell’acquisto dell’olio;
b)
il nome o la ragione sociale e l’indirizzo dello stabilimento nel quale ha avuto luogo il prelievo o l’acquisto dell’olio;
c)
il numero di partite in questione;
d)
la copia di tutte le etichette che figurano sull’imballaggio dell’olio;
e)
i risultati delle analisi o delle altre controperizie, indicantii metodi utilizzati nonché il nome e l’indirizzo del laboratorio o dell’esperto in questione;
f)
se del caso, il nome e l’indirizzo del fornitore dell’olio, dichiarato dallo stabilimento di vendita.
4. Lo Stato membro interessato informa il richiedente entro la fine del terzo mese successivo a quello della presentazione della domanda di cui al paragrafo 2 del numero di riferimento attribuito alla sua domanda e del seguito ad essa accordato.
Articolo 9
1. Gli Stati membri adottano le misure necessarie, comprese quelle concernenti il regime di sanzioni, per assicurare l’osservanza del presente regolamento.
Gli Stati membri comunicano alla Commissione le misure prese a tale riguardo entro il 31 dicembre 2002, nonché le successive modifiche eventualmente apportate a tali misure entro la fine del mese successivo al mese di adozione.
La Repubblica ceca, l’Estonia, Cipro, la Lettonia, la Lituania, l’Ungheria, Malta, la Polonia, la Slovenia e la Slovacchia comunicano alla Commissione le misure di cui al primo comma entro il 31 dicembre 2004, nonché le successive modifiche eventualmente apportate a tali misure entro la fine del mese successivo al mese di adozione.
La Bulgaria e la Romania comunicano alla Commissione le misure di cui al primo comma entro il 31 dicembre 2010 e le modifiche a dette misure entro la fine del mese successivo a quello della loro adozione.
2. Per le verifiche delle indicazioni di cui agli articoli 4, 5 e 6, gli Stati membri interessati possono stabilire un regime di riconoscimento delle imprese i cui impianti di confezionamento sono situati sul loro territorio.
Il riconoscimento e l’identificativo alfanumerico sono concessi a tutte le imprese che ne fanno domanda e che soddisfano i seguenti requisiti:
a)
dispongono di impianti di condizionamento;
b)
si impegnano a raccogliere e conservare gli elementi giustificativi previsti dallo Stato membro, conformemente all’articolo 7;
c)
dispongono di un sistema di magazzinaggio che consenta di accertare, in modo considerato soddisfacente dallo Stato membro, la provenienza degli oli che recano una designazione di origine.
L’etichetta riporta, se del caso, l’identificativo alfanumerico dell’impresa di condizionamento riconosciuta.
Articolo 10
Entro il 31 marzo di ogni anno gli Stati membri interessati trasmettono alla Commissione, per l’anno precedente, una relazione relativa alle seguenti informazioni:
a)
le domande di verifica ricevute in conformità dell’articolo 8, paragrafo 2;
b)
le verifiche effettuate e quelle che sono state avviate nel corso di campagne precedenti e sono ancora in corso;
c)
il seguito dato alle verifiche effettuate e le sanzioni applicate.
La relazione presenta tali informazioni per anno di svolgimento delle verifiche e per categoria d’infrazione. Se del caso, indica le difficoltà particolari incontrate e i miglioramenti suggeriti per i controlli.
Articolo 11
Il regolamento (CE) n. 1019/2002 è abrogato.
I riferimenti al regolamento abrogato si intendono fatti al presente regolamento e si leggono secondo la tavola di concordanza riportata all’allegato II.
Articolo 12
1. Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
2. I prodotti legalmente fabbricati ed etichettati nell’Unione o legalmente importati nell’Unione e immessi in libera pratica prima del 1o luglio 2012 possono essere commercializzati fino ad esaurimento delle scorte.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 13 gennaio 2012