РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ в сектора на екарисажа през 2003 г. Държавна помощ C 23/05 (ex NN 8/04 и ex N 515/03)
(нотифицирано под номер C(2011) 4425)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/651/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 7 ноември 2003 г. Постоянното представителство на Франция към Европейския съюз уведоми Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу „ДФЕС“) (1) за освобождаване от такса „екарисаж“ на някои предприятия, които продават месо на дребно.
(2)
Първоначалното уведомление се отнасяше, от една страна, до помощта, отпусната през 2003 г., и, от друга страна, до помощта, предвидена за периода от 2004 г. нататък. Тъй като част от помощта беше вече отпусната, Комисията тогава реши да раздели досието. От помощта, отпусната през 2003 г., в рамките на настоящото решение се проучва само освобождаването от такса „екарисаж“.
(3)
Таксата „екарисаж“ беше премахната на 1 януари 2004 г. След това финансирането на публичната услуга за екарисаж беше осигурено чрез въвеждането на „такса клане“, по отношение на която Комисията не възрази (2).
(4)
В рамките на разследването на случая „такса клане“ (държавна помощ № N 515A/03) френските власти изпратиха на Комисията информация, отнасяща се и до разглеждания случай, по-специално с писмо от 29 декември 2003 г.
(5)
С писмо от 7 април 2005 г., регистрирано на 12 април 2005 г., френските власти предоставиха допълнителна информация, поискана от Комисията с писмо от 4 март 2005 г.
(6)
Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС относно въпросната помощ с писмо № SG(2005)D/ 202956 от 7 юли 2005 г.
(7)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите съображения относно въпросната помощ.
(8)
Френските власти изпратиха своите коментари с писма от 20 септември 2005 г. и 15 ноември 2005 г., регистрирани на 17 ноември 2005 г.
(9)
Комисията получи съображенията на Конфедерацията на месарите, колбасарите и месопреработвателите (Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs, наричана по-долу „CFBCT“) от 18 октомври 2005 г. и съображенията на едно частно дружество от 17 октомври 2005 г. (4) и от 11 юли 2008 г.
(10)
С писмо от 18 април 2011 г. френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата за закупуване на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, е в съответствие с Регламент (ЕО) № 1998/2006 на Комисията от 15 декември 2006 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (5).
II. ОПИСАНИЕ
(11)
Въпросната мярка се отнася до финансирането за 2003 г. на публичната услуга за екарисаж и за унищожаването на месни и костни брашна, които нямат вече търговска стойност.
(12)
Публичната услуга за екарисаж е била преди това финансирана от таксата „екарисаж“, учредена с член 302а ZD от Общия кодекс за данъците във Франция, въведен с член 1 от Закон № 96-1139 от 26 декември 1996 г. относно събирането и унищожаването на животински трупове и отпадъци от кланици (наричан по-долу „Законът от 1996 г.“).
(13)
Таксата „екарисаж“ се е отнасяла до закупуване на месо и други посочени продукти от всяко лице, което реализира продажби на дребно на тези продукти. Таксата се е налагала по принцип на всяко лице, което продава на дребно. Нейната основа е била образувана от стойността без данък върху добавената стойност (ДДС) на закупените продукти независимо от произхода им:
-
меса и карантии, пресни или варени, охладени или замразени, от птици, зайци, дивеч или от говеда, овце, кози, свине, коне, магарета и техни кръстоски,
-
солени специалитети, колбаси, свинска мас, месни консерви и преработени карантии,
-
фураж на базата на меса и карантии.
(14)
Предприятията, чийто оборот през предходната календарна година е бил под 2 500 000 френски франка (FRF) (6) (381 122 EUR) без ДДС, са били освободени от таксата. Ставките на таксите са били определени на 0,5 % върху закупени месечни количества на стойност без ДДС до 125 000 FRF (19 056 EUR) и на 0,9 % над 125 000 FRF. Член 35 от Финансовия закон за изменения през 2000 г. (Закон № 2000-1353 от 30 декември 2000 г.) е внесъл някои изменения в механизма на таксата „екарисаж“, влезли в сила на 1 януари 2001 г. Тези изменения са имали за цел да неутрализират последиците от кризата със спонгиформната енцефалопатия по говедата (СЕГ) и причинените от нея допълнителни разходи. По-късно основата на таксата е била разширена с „други месни продукти“. Ставката на таксата е била определена на 2,1 % върху закупени месечни количества на стойност до 125 000 FRF (19 056 EUR) и на 3,9 % - над 125 000 FRF. Освен това всички предприятия, чийто оборот през предходната календарна година е бил под 5 000 000 FRF (762 245 EUR) без ДДС, са били освободени от таксата.
(15)
Първоначално, т.е. считано от 1 януари 1997 г., приходът от таксата е постъпвал в специално създаден за тази цел фонд, чието предназначение е било да финансира услугата за събиране и унищожаване на животински трупове и отпадъци от кланици, признати за негодни за консумация от човека и животните, т.е. дейностите, определени като задача за обществена услуга от член 264 от Селскостопанския кодекс (Code rural). Фондът е бил управляван от Националния център за управление на структурите на земеделските стопанства (Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles, CNASEA).
(16)
Считано от 1 януари 2001 г., приходът от таксата „екарисаж“ е бил внасян непосредствено в общия държавен бюджет, а не вече във фонда, създаден за тази цел. За 2003 г. са открити бюджетни кредити при Министерството на земеделието, храните, рибарството и селските въпроси (Ministère de l’agriculture, de l’alimentation, de la pêche et des affaires rurales) с Наредба № 2002-1580 от 30 декември 2002 г. относно прилагането на Финансовия закон за 2003 г. Те са вписани като основни разходи на това министерство в дял IV, „Публично подпомагане“, част 4, „Икономически мерки, поощрения и подпомагане“. За 2003 г. приходът от тази такса е достигнал 550 млн. EUR.
(17)
Уведомлението от 2003 г. е предвиждало помощ за съхраняването и унищожаването на животинските брашна, както и помощ за транспорта и унищожаването на животни, които са открити мъртви, и на отпадъци от кланици. Освен това Законът от 1996 г. е предвиждал освобождаването на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR. Според данните, с които разполага Комисията, Законът от 1996 г. е бил в сила през цялата 2003 година.
(18)
В решението си за откриване на процедура Комисията заключи, че мерките за помощ относно прибирането и унищожаването на животни, които са намерени мъртви, както и за съхраняването и унищожаването на животински брашна и отпадъци от кланици, не заплашват да се отразят неблагоприятно на условията за търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Те могат следователно да се възползват от дерогацията, определена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като мерки, които могат да допринесат за развитието на сектора. От друга страна, Комисията реши да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, във връзка с наличието и съвместимостта на помощта в полза на търговията, освободена от заплащането на таксата „екарисаж“.
(19)
При откриването на процедурата за разследване Комисията счете, че освобождаването от заплащане на таксата „екарисаж“ се очаква да доведе до загуба на ресурси за държавата и не изглежда оправдано от естеството и устройството на системата за данъчно облагане, чиято цел е да осигури приходите за държавата. В действителност, според данните, с които разполага Комисията, освобождаването не е било свързано с оборота, реализиран при продажби на месо, а с общата сума на продажбите.
(20)
Тъй като таксата „екарисаж“ се изчислява въз основата на стойността на месни продукти, не изглежда оправдано да бъде освободено от заплащането на таксата предприятие с оборот, който включва по-големи продажби на месо, докато неговият конкурент, който реализира по-малък оборот от продажба на месо, ще трябва да заплати таксата.
(21)
Следователно това освобождаване би представлявало избирателно предимство. Това би означавало помощ в полза на продавачите, които, освободени от таксата, ще получат облекчаване на данъчната тежест. Въз основа на числените данни за търговията с месо Комисията заключи, че освобождаването през 2003 г. от таксата на търговци с оборот под 762 245 EUR, е предимство, което би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(22)
Комисията не можеше да изключи, че освобождаването от таксата може да засегне търговията между държавите-членки, по-специално в пограничните райони.
(23)
Следователно изглеждаше, че освобождаването от тази такса на търговците с годишен оборот под 762 245 EUR представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(24)
В разглеждания случай изглеждаше, че освобождаването се състои в облекчаване на данъчната тежест, лишено от какъвто и да било стимулиращ елемент и от каквато и да било насрещна престация от страна на получателите, и чиято съвместимост с правилата за защита на конкуренцията не е доказана.
(25)
Комисията счете следователно, че помощта попада в обхвата на точка 3.5 от Насоките на Общността относно държавната помощ в селското стопанство (7), които бяха в сила през разглеждания период. Тази точка определяше, че за да бъде разглеждана като съвместима с общия пазар, всяка мярка за помощ трябва да съдържа известен стимулиращ елемент или да изисква насрещна престация от страна на получателя. Следователно, освен изключенията, предвидени изрично в законодателството на Общността или в нейните насоки, едностранната държавна помощ, предназначена просто за подобряване на финансовото положение на производителите, но без какъвто и да е принос за развитието на сектора, се разглежда като оперативна помощ, несъвместима с общия пазар.
(26)
За търговията, освободена от заплащане на таксата „екарисаж“, Комисията не можеше да изключи наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, нито това, че става въпрос за оперативна помощ, относно чиято съвместимост с вътрешния пазар Комисията имаше своите съмнения.
III. СЪОБРАЖЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ФРАНЦИЯ
(27)
Френските власти представиха своите съображения с писма от 20 септември 2005 г. и 15 ноември 2005 г. В тези писма те потвърдиха, че не може да се отрече, че освобождаването от такса, от което са се възползвали неподлежащите на такса предприятия, представлява помощ по смисъла на Договора за ЕО. Комисията е включила впрочем подобно определение в своето Решение 2005/474/ЕО (8) относно освобождаването, прилагано между 1 януари 1997 г. и 31 декември 2002 г. (помощ NN 17/01, прекласифицирана C 49/02).
(28)
От друга страна, френските власти са изтъкнали преди влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1998/2006, че помощта попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 69/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (9). Те подчертаха, че броят на въпросните предприятия, който е възлизал средно на повече от 100 000 годишно, както и прагът на годишния оборот, определен за освобождаването (762 245 EUR), означават, че размерът на освобождаването, който би могъл да представлява държавна помощ, е във всички случаи под прага от 100 000 EUR за период от три години, определен от Регламент (ЕО) № 69/2001.
(29)
За да докажат, че размерът на освобождаването, предоставено на тези предприятия през 2003 г., е бил систематично под 100 000 EUR за три години, френските власти използваха два метода.
(30)
На първо място френските власти определиха годишния оборот на предприятие, което би заплатило такса от 100 000 EUR за три години, т.е. средно за една година 33 333 EUR. На базата на тази сума, разделена на части в зависимост от ставките на таксуване (2,1 % и 3,9 %), те пресметнаха основата на таксата, отговаряща на покупките на месо от предприятието. Накрая, въз основа на стойността на тези покупки на месо, френските власти стигнаха до оценка на годишния оборот, изхождайки от хипотезата (максималистична), че става въпрос за предприятие, което е специализирано за търговия с месо. Така този метод им дава възможност да стигнат до годишен оборот на предприятието, който е далеч над прага за освобождаване от таксата. Прагът на освобождаване от 762 245 EUR се оказва следователно далеч надхвърлен, което значи, че предприятие, което би заплатило такса от 100 000 EUR за три години, не може по никакъв начин да бъде освободено от таксата върху покупките на месо.
(31)
На второ място, френските власти определиха размера на таксата на предприятие, специализирано за месо, чийто годишен оборот е малко под прага на освобождаване от 762 000 EUR. На базата на съотношение между покупките и оборота 0,58 (10) френските власти изчислиха стойността на покупките на месо от това предприятие, а именно 441 960 EUR (762 000 × 0,58). Този втори метод доказва, че максималната сума на освобождаване е 13 132 EUR годишно за едно предприятие - т.е. сума, която остава във всички случаи по-малка от 100 000 EUR за три години.
(32)
След влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1998/2006 френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата върху покупките на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, попада в обхвата на посочения регламент, и по-специално на член 5 от него във връзка с преходните мерки.
IV. СЪОБРАЖЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(33)
На първо място Конфедерацията на месарите, колбасарите и месопреработвателите (наричана по-долу „CFBCT“) изтъкна, че въпросната мярка не отговаря на критериите за определяне на държавна помощ и че механизмът на таксуване, приложен към някои предприятия в зависимост от размера на техния оборот, е напълно обоснован от принципите на общото устройство на системата за облагане. Според CFBCT таксата върху покупките на месо се събира и контролира съгласно правилата, приложими към ДДС и приравнените към него данъци. Определянето на прага на освобождаване от таксата е направено въз основа на обективен и рационален критерий, както и при критериите, приложими при определянето на прага за други данъци. Законът от 1996 г. се вписва в логиката на френската система за събиране на ДДС. Той следователно не е имал за цел да предостави извънредно предимство на някои предприятия, а чрез въвеждането на праг на таксуване всъщност е бил насочен към отчитане на способността за плащане на предприятията, и по-специално на жизнеспособността на занаятчиите месари.
(34)
На второ място, според CFBCT тази мярка не засяга вътреобщностната търговия. Всъщност изключително малкият размер на предприятията, засегнати от въпросната мярка, както и изключително ограниченият от гледна точка на територията пазар, на който те действат, будят съмнения в наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(35)
Дори ако следва да се приеме, че предприятията, освободени от плащането на таксата, са получили наистина помощ, CFBCT твърди, че тази помощ е във всички случаи съвместима с правилата на Договора.
(36)
Комисията следва да има предвид, че освобождаването на малките месарници и занаятчиите месари е в случая оправдано от съображения от общ интерес: управлението на кризата с „лудата крава“ и необходимата преработка на опасните продукти. Освен това тази мярка засяга само малките и средните предприятия и попада потенциално в обхвата на регламентите за освобождаване, които са били в сила през въпросния период, а именно на Регламент (ЕО) № 70/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за създаване на Европейската общност по отношение на държавните помощи за малките и средните предприятия (11) и на Регламент (ЕО) № 1/2004 на Комисията от 23 декември 2003 г. за прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към държавните помощи за малки и средни предприятия, които произвеждат, преработват и търгуват със селскостопански продукти (12).
(37)
Във всички случаи CFBCT твърди, че изискването за възстановяване на помощта, което би влязло в сила, ако мярката бъде определена като несъвместима държавна помощ, би нарушило член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (13), тъй като евентуално отрицателно решение с възстановяване не би взело предвид оправданите правни очаквания на предприятията получатели.
(38)
При всички обстоятелства последващата оценка на размера на помощта въз основа на облагане със задна дата вероятно ще бъде под праговете на минималната помощ, тъй като потенциалните получатели на тази помощ са били в преобладаващата си част микропредприятия.
(39)
Според информацията, с която разполага Комисията, въпросното частно дружество развива търговия с хранителни продукти във Франция. Тъй като е изплатила таксата „екарисаж“ през периода 2001-2003 г. и е поискала възстановяване на сумата, изплатена на френските данъчни служби, дружеството счита, че е заинтересовано да представи своите съображения в рамките на настоящата процедура.
(40)
Дружеството твърди, че противно на заключението на Комисията в нейното решение за откриване на процедура от 5 юли 2005 г. (2005/C 228/06) (14), не липсва връзка между помощта в сектора на екарисажа и таксата върху покупките на месо. То счита, че таксата „екарисаж“, изплатена през 2003 г., се основава на член 302а ZD от Общия кодекс за данъците и финансира механизъм за държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС. Тъй като Комисията не е била предварително уведомена за този механизъм, той следва да бъде обявен за незаконосъобразен.
(41)
Освен това дружеството твърди, че освобождаването от таксата е несъвместимо съгласно член 107 от ДФЕС и че това би довело до несъвместимост на таксата с принципа на равнопоставеност пред публичните органи и съответно - с правилата за конкуренция.
V. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(42)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, с изключение на дерогациите, определени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(43)
Членове 107-109 от ДФЕС се прилагат за сектора на свинското месо в съответствие с член 21 от Регламент (ЕИО) № 2759/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на свинско месо (15). Те се прилагат за сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (16). Преди приемането на Регламент (CE) № 1254/1999 членове 107-109 от ДФЕС се прилагаха за сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета (17). Те се прилагат за сектора на овчето и козето месо в съответствие с член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (18). Същите членове се прилагат за сектора на птичето месо в съответствие с член 19 от Регламент (ЕИО) № 2777/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на птиче месо (19). Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (20) отмени тези отделни регламенти и предвижда в своя член 180, че правилата в областта на държавната помощ се прилагат за посочените по-горе продукти.
(44)
Френските власти потвърдиха, че освобождаването от плащане на таксата за закупуване на месо (наречена „такса екарисаж“), предоставено през 2003 г. на някои предприятия за търговия със селскостопански продукти, попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 1998/2006.
(45)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1998/2006 помощта, която отговаря на условията, определени от него, се разглежда като неотговаряща на всички критерии на член 107, параграф 1 от ДФЕС и следователно като неподлежаща на задължението за уведомяване, предвидено в член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(46)
Регламент (ЕО) № 1998/2006 се прилага за помощта, отпусната на предприятията от всички сектори, но в случая с предприятията, осъществяващи дейност по преработка и търговия със селскостопанските продукти, посочени в приложение I към Договора за ЕО, той се прилага само ако размерът на помощта не е определен въз основа на цената или количеството на продуктите от този вид, закупени от първични производители или пуснати на пазара от въпросните предприятия, и ако помощта не зависи от това дали се предоставя частично или изцяло на първични производители.
(47)
В съответствие с член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1998/2006 същият се прилага към помощите, предоставени преди влизането му в сила на предприятия, осъществяващи дейност по преработка и търговия със селскостопански продукти, ако съответната помощ изпълнява всички условия, посочени в член 1 и член 2. Регламент (ЕО) № 1998/2006 влезе в сила на 29 декември 2006 г.
(48)
В съответствие с член 2, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 1998/2006 общият размер на минималната помощ, предоставена на едно и също предприятие, не може да надхвърля 200 000 EUR за период от три данъчни години. Определеният таван се изразява като безвъзмездна помощ в паричен еквивалент. Всички използвани цифри са в брутно изражение, т.е. преди приспадане на данъци или други такси. Когато помощта се предоставя под форма, различна от безвъзмездна помощ, за размер на помощта се приема брутният еквивалент на помощта.
(49)
Въпросните предприятия са осъществявали дейност по преработка и търговия с продуктите, посочени в приложение I от Договора за ЕО, и с други продукти, и са били освободени от таксата „екарисаж“ през 2003 г. Съгласно преходните мерки, определени в член 5 от него, Регламент (ЕО) № 1998/2006 е следователно приложим в конкретния случай.
(50)
Френските власти установиха, че условията, поставени от Регламент (ЕО) № 1998/2006, са изпълнени, като доказаха, че брутният еквивалент на помощта, предоставена поотделно от всеки получател, не надхвърля в никой случай 200 000 EUR за период от три години, тъй като максималната сума на освобождаване е 13 132 EUR годишно за едно предприятие (вж. съображение 29).
(51)
Като има предвид изложеното по-горе, Комисията счита, че освобождаването на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR през 2003 г., попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 1998/2006 и отговаря на определените в него условия. Ето защо освобождаването не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Освобождаването от таксата „екарисаж“ за 2003 година на предприятията, които продават месо на дребно и чийто годишен оборот е под 762 245 EUR, не представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 29 giugno 2011
relativa agli aiuti nel settore dell’eliminazione delle carcasse nel 2003 Aiuto di Stato C 23/05 (ex NN 8/04 e ex N 515/03)
[notificata con il numero C(2011) 4425]
(Il testo in lingua francese è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2011/651/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 108, paragrafo 2,
considerando quanto segue:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Con lettera del 7 novembre 2003, la rappresentanza permanente della Francia presso l’Unione europea ha notificato alla Commissione, ai sensi dell’articolo 108, paragrafo 3, del trattato sul funzionamento dell’Unione europea (di seguito «TFUE») (1) un’esenzione dalla tassa sull’eliminazione delle carcasse di animali a favore di talune imprese rivenditrici di carne al dettaglio.
(2)
La notifica originaria riguardava, da un lato, aiuti concessi nel 2003 e, dall’altro, aiuti previsti a partire dal 2004. Poiché una parte degli aiuti era già stata concessa, la Commissione ha deciso all’epoca di dividere il fascicolo. Tra gli aiuti concessi nel 2003, nel quadro della presente decisione è oggetto di esame solamente l’esenzione dalla tassa sull’eliminazione delle carcasse.
(3)
La tassa sull’eliminazione delle carcasse di animali è stata soppressa il 1o gennaio 2004. Successivamente, il finanziamento del servizio pubblico di eliminazione delle carcasse di animali è stato garantito dal ricavato di una «tassa sulla macellazione» nei confronti della quale la Commissione non aveva sollevato obiezioni (2).
(4)
Nell’ambito dell’istruttoria del fascicolo relativo alla «tassa sulla macellazione» (aiuto di Stato n. N 515 A/03), le autorità francesi hanno trasmesso alla Commissione informazioni pertinenti anche per il caso di specie, in particolare una lettera del 29 dicembre 2003.
(5)
Con lettera del 7 aprile 2005, registrata il 12 aprile 2005, le autorità francesi hanno presentato informazioni supplementari, richieste dalla Commissione con lettera del 4 marzo 2005.
(6)
Con lettera n. SG (2005)D/202956, del 7 luglio 2005, la Commissione ha avviato il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2, TFUE, in relazione all’aiuto in oggetto.
(7)
La decisione di avviare il procedimento è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (3). La Commissione ha invitato gli altri Stati membri e i terzi interessati a presentare le loro osservazioni in merito agli aiuti in questione.
(8)
Le autorità francesi hanno risposto con lettere del 20 settembre 2005 e del 15 novembre 2005, registrate il 17 novembre 2005.
(9)
La Commissione ha ricevuto osservazioni dalla Confédération française de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs (Confederazione francese della macelleria, della macelleria-salumeria e della gastronomia; di seguito «CFBCT») in data 18 ottobre 2005 e da una società privata in data 17 ottobre 2005 (4) e 11 luglio 2008.
(10)
Con lettera del 18 aprile 2011, le autorità francesi hanno confermato che l’esenzione dal pagamento della tassa sugli acquisti di carne (detta «tassa per l’eliminazione delle carcasse») concessa per l’anno 2003 a talune imprese di commercializzazione di prodotti agricoli rientrava nell’ambito di applicazione del regolamento (CE) n. 1998/2006 della Commissione, del 15 dicembre 2006, relativo all’applicazione degli articoli 87 e 88 del trattato CE agli aiuti d’importanza minore («de minimis») (5).
II. DESCRIZIONE
(11)
La misura in questione riguarda il finanziamento, per l’anno 2003, del servizio pubblico di eliminazione delle carcasse di animali e di distruzione delle farine di carni e di ossa non più idonee alla commercializzazione.
(12)
Il servizio pubblico di eliminazione delle carcasse era precedentemente finanziato dalla tassa sull’eliminazione delle carcasse, istituita mediante l’articolo 302 bis ZD del codice generale delle imposte francese, derivato dall’articolo 1 della legge francese n. 96-1139, del 26 dicembre 1996, relativa alla raccolta e all’eliminazione delle carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli (di seguito la «legge del 1996»).
(13)
La tassa sull’eliminazione delle carcasse si applicava agli acquisti di carne e di altri prodotti specificati eseguiti da qualunque soggetto che effettuasse vendite al dettaglio di tali prodotti. In linea di principio, la tassa era dovuta da chiunque effettuasse vendite al dettaglio. La base imponibile era costituita dal valore, esclusa l’imposta sul valore aggiunto (IVA), degli acquisti dei seguenti prodotti, indipendentemente dalla loro provenienza:
-
carni e frattaglie, fresche o cotte, refrigerate o congelate, di pollame, di coniglio, di fauna selvatica o di bovini, ovini, caprini, suini e delle specie equina, asinina e dei relativi incroci,
-
salumi, insaccati, strutto, conserve di carni e frattaglie trasformate,
-
alimenti per animali a base di carni e di frattaglie.
(14)
Le imprese il cui fatturato nell’anno precedente era risultato inferiore a 2,5 milioni di franchi francesi (FRF) (6) (381 122 EUR), IVA esclusa, erano esentate dalla tassa. Le aliquote relative, per quote d’acquisto mensili, IVA esclusa, erano fissate allo 0,5 % fino a 125 000 FRF (19 056 EUR) e allo 0,9 % oltre tale importo. L’articolo 35 della legge finanziaria di rettifica per il 2000 (legge n. 2000-1353 del 30 dicembre 2000) ha apportato alcune modifiche al meccanismo della tassa sull’eliminazione delle carcasse di animali, che sono entrate in vigore il 1o gennaio 2001. Tali modifiche erano dirette a controbilanciare gli effetti della crisi dell’ESB e i costi aggiuntivi che ne derivavano. La base imponibile è stata così estesa anche agli «altri prodotti a base di carne». L’aliquota della tassa è stata fissata al 2,1 % per quote di acquisto mensili fino a 125 000 FRF (19 056 EUR) e al 3,9 % oltre 125 000 FRF. Inoltre, tutte le imprese il cui fatturato nell’anno precedente era risultato inferiore a 5 milioni di FRF (762 245 EUR), IVA esclusa, erano esentate dalla tassa.
(15)
Inizialmente, vale a dire a partire dal 1o gennaio 1997, il gettito della tassa è stato destinato ad un fondo ad hoc il cui obiettivo era finanziare un servizio consistente nella raccolta e nell’eliminazione delle carcasse di animali e del materiale sequestrato nei macelli riconosciuto non idoneo al consumo umano e animale, vale a dire le attività definite come missione di servizio pubblico dall’articolo 264 del codice rurale. Il fondo era gestito dal Centro nazionale per l’adattamento delle strutture delle aziende agricole (CNASEA).
(16)
Dal 1o gennaio 2001, il gettito della tassa sull’eliminazione delle carcasse è stato direttamente destinato al bilancio generale dello Stato, e non più al fondo creato a tale scopo. Per il 2003, i crediti erano stati destinati al ministero dell’Agricoltura, dell’Alimentazione, della Pesca e degli Affari rurali con il decreto n. 2002-1580, del 30 dicembre 2002, concernente l’applicazione della legge finanziaria per il 2003. Erano stati iscritti come spese ordinarie del ministero, al titolo IV, Interventi pubblici, quarta parte, azioni economiche, incentivi e interventi. Per il 2003, i proventi di tale tassa erano stati valutati a 550 milioni di EUR.
(17)
La notifica del 2003 prevedeva aiuti per il magazzinaggio e la distruzione delle farine animali, nonché aiuti per il trasporto e la distruzione di capi morti e dei rifiuti dei macelli. Inoltre, la legge del 1996 prevedeva l’esenzione delle imprese che vendevano carne al dettaglio con un fatturato annuo inferiore a 762 245 EUR. Secondo le informazioni a disposizione della Commissione, la legge del 1996 era in vigore per tutto il 2003.
(18)
Nella sua decisione di avvio del procedimento, la Commissione ha concluso che le misure di aiuto per la rimozione e la distruzione dei capi morti e per il magazzinaggio e la distruzione delle farine animali e dei rifiuti dei macelli non rischiavano di alterare le condizioni degli scambi in misura contraria al comune interesse. Tali misure potevano quindi beneficiare della deroga di cui all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), TFUE, in quanto potevano contribuire allo sviluppo del settore. La Commissione ha tuttavia deciso di avviare il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2, TFUE, per quanto riguarda l’esistenza e la compatibilità degli aiuti a favore del commercio esentato dal pagamento della tassa sull’eliminazione delle carcasse.
(19)
Nella fase di apertura del procedimento d’indagine, la Commissione aveva stimato che l’esenzione dal pagamento della tassa sull’eliminazione delle carcasse di animali sembrava comportare una perdita di risorse per lo Stato e non sembrava essere giustificata dalla natura e dall’economia del sistema fiscale che mira ad assicurare le entrate dello Stato. Infatti, sulla base delle informazioni a disposizione della Commissione, l’esenzione non si riferiva al fatturato realizzato con vendite di carne, ma al fatturato globale delle vendite.
(20)
Poiché la tassa sull’eliminazione delle carcasse viene calcolata sul valore dei prodotti a base di carne, non sembrava giustificabile l’esenzione dal pagamento della tassa per un’impresa con un fatturato più elevato in termini di vendite di carne, mentre il suo concorrente, che realizzasse un fatturato inferiore con i prodotti a base di carne, sarebbe assoggettato alla tassa.
(21)
Di conseguenza, la suddetta esenzione sembrava costituire un vantaggio selettivo. Si tratterebbe pertanto di un aiuto a favore di venditori che, grazie all’esenzione, si avvantaggerebbero di un alleggerimento del carico fiscale. In base ai dati riguardanti il commercio di carne, la Commissione aveva concluso che l’esenzione nel 2003 dalla tassa dei commercianti che realizzavano un fatturato inferiore a 762 245 EUR era un vantaggio che costituiva un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE.
(22)
La Commissione non poteva escludere che l’esenzione dalla tassa potesse incidere sugli scambi fra Stati membri, in particolare in zone frontaliere.
(23)
L’esenzione dalla tassa dei commercianti che realizzavano un fatturato inferiore a 762 245 EUR sembrava dunque costituire un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE.
(24)
Nella fattispecie, l’esenzione sembrava costituire una riduzione degli oneri priva di qualsiasi incentivo e di qualsiasi contropartita da parte dei beneficiari, la cui compatibilità con le regole di concorrenza non era stata dimostrata.
(25)
La Commissione aveva quindi ritenuto che l’aiuto rientrasse nel campo d’applicazione del punto 3.5 degli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo (7), applicabili all’epoca. Quest’ultimo punto prevedeva che, per essere considerata compatibile con il mercato comune, qualsiasi misura di aiuto debba costituire un incentivo o esigere una contropartita dal beneficiario. Pertanto, salvo che vi siano eccezioni espressamente previste nella legislazione comunitaria o in detti orientamenti, gli aiuti di Stato unilaterali semplicemente destinati a migliorare la situazione finanziaria dei produttori, ma che non contribuiscono in alcun modo allo sviluppo del settore, sono equiparati ad aiuti al funzionamento, incompatibili con il mercato comune.
(26)
Per il commercio esentato dal pagamento della tassa sull’eliminazione delle carcasse, la Commissione non poteva escludere che si fosse in presenza di un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE, e che si trattasse di un aiuto al funzionamento, sulla cui compatibilità con il mercato interno la Commissione nutriva dubbi.
III. OSSERVAZIONI PRESENTATE DALLA FRANCIA
(27)
Le autorità francesi hanno presentato le loro osservazioni con lettere del 20 settembre 2005 e del 15 novembre 2005. In tali lettere hanno affermato che l’esenzione fiscale di cui avevano beneficiato le imprese non assoggettate rappresentava incontestabilmente un aiuto ai sensi del trattato CE. La Commissione avrebbe del resto adottato una qualifica comparabile nella sua decisione 2005/474/CE (8), relativa all’esenzione applicata tra il 1o gennaio 1997 e il 31 dicembre 2002 (aiuto NN 17/01 riclassificato C 49/02).
(28)
Tuttavia, le autorità francesi avevano sostenuto prima dell’entrata in vigore del regolamento (CE) n. 1998/2006 che gli aiuti rientravano nell’ambito di applicazione del regolamento (CE) n. 69/2001 della Commissione del 12 gennaio 2001 relativo all’applicazione degli articoli 87 e 88 del trattato CE agli aiuti d’importanza minore («de minimis») (9). Esse hanno sostenuto che, considerato il numero di imprese coinvolte, pari a oltre 100 000 in media all’anno, nonché la soglia di fatturato scelta per l’esenzione (762 245 EUR), l’importo dell’esenzione suscettibile di costituire un aiuto di Stato era, in tutti i casi, al di sotto del massimale di 100 000 EUR su un periodo di tre anni previsto dal regolamento (CE) n. 69/2001.
(29)
Per dimostrare che l’importo dell’esenzione di cui hanno beneficiato queste imprese nel 2003 è stato costantemente inferiore a 100 000 EUR nell’arco di tre anni, le autorità francesi hanno utilizzato due metodi.
(30)
In un primo tempo, le autorità francesi hanno cercato di ricostruire il fatturato di un’impresa che avesse pagato una tassa di 100 000 EUR nell’arco di tre anni, ossia una media annua di 33 333 EUR. A partire da questo importo, suddiviso per fascia d’imposizione (al 2,1 % e al 3,9 %), hanno ricostruito la base imponibile della tassa corrispondente agli acquisti di carne dell’impresa. Infine, dal valore di tali acquisti di carne, hanno dedotto una stima del fatturato annuo, partendo dall’ipotesi - massimalista - che si trattasse di un’impresa specializzata nel commercio di carne. Questo metodo ha permesso loro di giungere a un fatturato dell’impresa ben al di sopra della soglia di esenzione dalla tassa. La soglia di esenzione di 762 245 EUR era quindi ampiamente superata, il che significa che un’impresa tenuta a versare una tassa di 100 000 EUR su un periodo di tre anni non può in alcun caso essere esentata dalla tassa sugli acquisti di carne.
(31)
In un secondo tempo, le autorità francesi hanno cercato di ricostruire l’importo della tassa di un’impresa specializzata nella vendita di carne con un fatturato di 762 000 EUR, appena al di sotto della soglia di esenzione. A partire dal coefficiente acquisti/fatturato, pari a 0,58 (10), le autorità francesi hanno dedotto il valore degli acquisti di carni di tale impresa, ossia 441 960 EUR (762 000 × 0,58). Questo secondo metodo dimostra che l’importo massimo di esenzione è di 13 132 EUR/anno per impresa, cioè un importo che rimane comunque inferiore a 100 000 EUR su un periodo di tre anni.
(32)
A seguito dell’entrata in vigore del regolamento (CE) n. 1998/2006, le autorità francesi hanno confermato che l’esenzione dal pagamento della tassa sugli acquisti di carne (detta «tassa sull’eliminazione delle carcasse») concessa nel 2003 a talune imprese di commercializzazione di prodotti agricoli rientrava nell’ambito di applicazione del suddetto regolamento, in particolare dell’articolo 5 relativo alle misure transitorie.
IV. OSSERVAZIONI PRESENTATE DA TERZI
(33)
In primo luogo, la Confederazione francese della macelleria, della macelleria-salumeria e della gastronomia (di seguito «CFBCT») ha sostenuto che la misura in discussione non soddisfaceva i criteri di definizione di un aiuto di Stato e che il meccanismo fiscale applicato a talune imprese in funzione del loro fatturato era pienamente giustificato da ragioni attinenti all’economia generale del sistema fiscale. Secondo la CFBCT, la tassa sugli acquisti di carne era riscossa e controllata secondo le norme applicabili in materia di IVA e imposte assimilate. La fissazione della soglia di esenzione era basata su un criterio obiettivo e razionale identico a quello per le soglie applicabili ad altre imposte. La legge del 1996 rientrava nella logica del sistema francese della riscossione dell’IVA. Non aveva dunque lo scopo di fornire un vantaggio straordinario a talune imprese, ma mirava in realtà, con l’introduzione di una soglia d’imposta, a tenere conto della capacità contributiva delle imprese e, in particolare, della redditività dei macellai artigiani.
(34)
In secondo luogo, secondo la CFBCT tale misura non incideva sugli scambi tra Stati membri. Infatti, le dimensioni estremamente ridotte delle imprese interessate dal provvedimento in discussione e il mercato geografico estremamente ristretto in cui operano, permettevano di dubitare dell’esistenza di un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE.
(35)
Se anche si dovesse ritenere che le aziende esentate dal pagamento della tassa avessero effettivamente beneficiato di un aiuto, la CFBCT sostiene che tale aiuto sarebbe, in ogni caso, compatibile con le norme del trattato.
(36)
La Commissione dovrebbe considerare che l’esenzione delle piccole imprese di macelleria e delle macellerie artigianali era giustificata nella specie da un obiettivo di interesse generale: la gestione della crisi della mucca pazza e il necessario trattamento dei materiali pericolosi. Inoltre, tale misura riguardava solo piccole e medie imprese e sarebbe potenzialmente coperta dai regolamenti di esenzione applicabili all’epoca, ossia il regolamento (CE) n. 70/2001 della Commissione, del 12 gennaio 2001, relativo all’applicazione degli articoli 87 e 88 del trattato CE agli aiuti di Stato a favore delle piccole e medie imprese (11) e il regolamento (CE) n. 1/2004 della Commissione, del 23 dicembre 2003, relativo all’applicazione degli articoli 87 e 88 del trattato agli aiuti di Stato a favore delle piccole e medie imprese attive nel settore della produzione, trasformazione e commercializzazione dei prodotti agricoli (12).
(37)
In ogni caso, la CFBCT sostiene che l’obbligo di recuperare l’aiuto, che conseguirebbe da un’eventuale qualificazione della misura come aiuto di Stato incompatibile, violerebbe l’articolo 14 del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell’articolo 93 del trattato CE (13) in quanto una decisione negativa con la quale si imponesse il recupero non terrebbe conto del legittimo affidamento delle imprese beneficiarie.
(38)
In ogni caso, la valutazione a posteriori dell’importo dell’aiuto, sulla base di un’imposizione forfettaria retroattiva, lo collocherebbe al di sotto delle soglie «de minimis», in quanto i potenziali beneficiari di tali aiuti erano per lo più microimprese.
(39)
Secondo le informazioni a disposizione della Commissione, la società privata in questione svolge, in Francia, un’attività di distribuzione alimentare. Avendo pagato la tassa sull’eliminazione delle carcasse per gli anni dal 2001 al 2003 e avendo chiesto il rimborso della somma versata ai servizi tributari francesi, l’impresa ritiene di avere un interesse a presentare osservazioni nel presente procedimento.
(40)
La società sostiene che, contrariamente a quanto la Commissione ha concluso nella sua decisione di apertura del procedimento, del 5 luglio 2005 (2005/C 228/06) (14), non esisteva alcuna discrepanza tra gli aiuti nel settore dell’eliminazione delle carcasse e la tassa sugli acquisti di carne. Essa ritiene che la tassa sull’eliminazione delle carcasse di animali pagata per il 2003 sia fondata sull’articolo 302 bis ZD del codice generale delle imposte e finanzi un meccanismo di aiuti di Stato ai sensi dell’articolo 107 TFUE. Poiché questo meccanismo non è stato precedentemente notificato alla Commissione, dovrebbe essere dichiarato illegale.
(41)
Inoltre, la società sostiene che l’esenzione dalla tassa è incompatibile con l’articolo 107 TFUE e che ciò comporterebbe un’incompatibilità della tassa con il principio di uguaglianza dinanzi alle cariche pubbliche e per estensione con le regole in materia di concorrenza.
V. VALUTAZIONE
(42)
Conformemente all’articolo 107, paragrafo 1, TFUE, salvo deroghe contemplate dai trattati, sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza.
(43)
Gli articoli 107, 108 e 109 TFUE si applicano al settore delle carni suine conformemente all’articolo 21 del regolamento (CEE) n. 2759/75 del Consiglio, del 29 ottobre 1975, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni suine (15). Si applicano al settore delle carni bovine conformemente all’articolo 40 del regolamento (CE) n. 1254/1999 del Consiglio, del 17 maggio 1999, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni bovine (16). Prima dell’adozione del regolamento (CE) n. 1254/11999, gli articoli 107, 108 e 109 TFUE si applicavano al settore delle carni bovine conformemente all’articolo 24 del regolamento (CEE) n. 805/68 del Consiglio (17). Si applicano ai settori delle carni ovine e caprine conformemente all’articolo 22 del regolamento (CE) n. 2467/98 del Consiglio, del 3 novembre 1998, relativo all’organizzazione comune di mercati nel settore delle carni ovine e caprine (18). Si applicano al settore del pollame conformemente all’articolo 19 del regolamento (CEE) n. 2777/75 del Consiglio, del 29 ottobre 1975, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore del pollame (19). Il regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio, del 22 ottobre 2007, recante organizzazione comune dei mercati agricoli e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli (regolamento unico OCM) (20) ha abrogato questi vari regolamenti e sancisce, all’articolo 180, che le regole in materia di aiuti di Stato si applicano ai prodotti di cui sopra.
(44)
Le autorità francesi hanno confermato che l’esenzione dal pagamento della tassa sugli acquisti di carne (detta «tassa sull’eliminazione delle carcasse») concessa nel 2003 a talune imprese di commercializzazione di prodotti agricoli rientrava nell’ambito di applicazione del regolamento (CE) n. 1998/2006.
(45)
Ai sensi del regolamento (CE) n. 1998/2006, si ritiene che gli aiuti che soddisfano le condizioni in esso stabilite non corrispondano a tutti i criteri di cui all’articolo 107, paragrafo 1, TFUE e non siano pertanto soggetti alla procedura di notifica di cui all’articolo 108, paragrafo 3, TFUE.
(46)
Il regolamento (CE) n. 1998/2006 si applica agli aiuti concessi alle imprese di qualsiasi settore, ma, nel caso delle imprese attive nella trasformazione e commercializzazione dei prodotti agricoli elencati nell’allegato I del trattato CE, unicamente quando l’importo dell’aiuto non è fissato in base al prezzo o al quantitativo di tali prodotti acquistati da produttori primari o immessi sul mercato dalle imprese interessate e quando l’aiuto non è subordinato al fatto di venire parzialmente o interamente trasferito a produttori primari.
(47)
Ai sensi del suo articolo 5, paragrafo 1, il regolamento (CE) n. 1998/2006 si applica agli aiuti concessi anteriormente alla sua entrata in vigore alle imprese attive nella trasformazione e commercializzazione di prodotti agricoli, se gli aiuti soddisfano tutte le condizioni di cui agli articoli 1 e 2. Il regolamento (CE) n. 1998/2006 è entrato in vigore il 29 dicembre 2006.
(48)
Ai sensi dell’articolo 2, paragrafi 2 e 3, del regolamento (CE) n. 1998/2006, l’importo complessivo degli aiuti «de minimis» concessi ad una medesima impresa non deve superare i 200 000 EUR nell’arco di tre esercizi finanziari. I massimali stabiliti sono espressi in termini di sovvenzione diretta in denaro. Tutti i valori utilizzati sono al lordo di qualsiasi imposta o altro onere. Quando un aiuto è concesso in forma diversa da una sovvenzione diretta in denaro, l’importo dell’aiuto è l’equivalente sovvenzione lordo.
(49)
Le imprese in questione erano attive nella trasformazione e commercializzazione di prodotti agricoli elencati nell’allegato I del trattato CE e di altri prodotti ed erano esentate dalla tassa sull’eliminazione delle carcasse di animali nel 2003. Conformemente alle misure transitorie previste al suo articolo 5, il regolamento (CE) n. 1998/2006 è pertanto applicabile al caso di specie.
(50)
Le autorità francesi hanno accertato che le condizioni stabilite dal regolamento (CE) n. 1998/2006 erano soddisfatte, dimostrando che l’equivalente sovvenzione dell’aiuto ricevuto individualmente da ogni beneficiario non superava in alcun caso 200 000 EUR su un periodo di tre anni, poiché l’importo massimo di esenzione era di 13 132 EUR all’anno per ciascuna impresa (cfr. considerando 29).
(51)
In considerazione di quanto precede, la Commissione ritiene che l’esenzione delle imprese rivenditrici di carne al dettaglio il cui fatturato annuo è inferiore a 762 245 EUR nel 2003 rientri nell’ambito di applicazione del regolamento (CE) n. 1998/2006 e soddisfi le condizioni ivi previste. Pertanto, tale esenzione non costituisce un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
L’esenzione dal pagamento della tassa sull’eliminazione delle carcasse di animali per il 2003 a favore delle imprese rivenditrici di carne al dettaglio il cui fatturato annuo è inferiore a 762 245 EUR non costituisce un aiuto ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE.
Articolo 2
La Repubblica francese è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 29 giugno 2011