РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2011 година
относно схема на държавна помощ C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), приведена в действие от Португалия, за събиране, транспортиране, обработка и унищожаване на кланични отпадъци
(нотифицирано под номер C(2011) 4888)
(само текстът на португалски език е автентичен)
(2011/677/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
Вследствие на жалба Комисията изпрати на 15 ноември 2002 г. искане за информация на португалските власти относно въвеждането на парафискална такса, имаща за цел финансиране на събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на страничните продукти, получени при клането на преживни животни и птици, в съответствие с Наредба-закон № 197/2002 от 25 септември 2002 г. (1). Португалските власти отговориха с писмо от 20 януари 2003 г.
(2)
Тъй като от предоставената информация следва, че въпросната схема е приведена в действие без предварително разрешение на Комисията, тя е вписана в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 41 A-B/03.
(3)
С писма от 16 и 30 април 2003 г. службите на Комисията изискаха от португалските власти нова информация относно разглежданата схема. Последните имаха срок от четири седмици, за да изпратят своя отговор.
(4)
С писма от 5 май и 6 юни 2003 г., заведени съответно на 5 май и на 10 юни 2003 г., постоянното представителство на Португалия при Европейския съюз поиска, от името на португалските власти, допълнителен срок за предоставяне на всички поискани данни, като се има предвид времето, необходимо за събиране на последните.
(5)
С писмо от 25 юли 2003 г. службите на Комисията разрешиха удължаване на срока с четири седмици.
(6)
След като не бе получен отговор в срока от четири седмици, определен в последното посочено писмо, службите на Комисията изпратиха напомняне на португалските власти с писмо от 19 декември 2003 г., като изтъкнаха, че при липса на реакция от страна на тези власти те си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (понастоящем член 108 от ДФЕС) (2).
(7)
С писмо от 5 февруари 2004 г., заведено същия ден, постоянното представителство на Португалия при Европейския съюз съобщи на Комисията отговора на португалските власти на писмата на службите на Комисията от 16 и 30 април 2003 г.
(8)
С писмо от 11 ноември 2004 г. службите на Комисията изискаха от португалските власти нова информация относно разглежданата схема. Последните имаха срок от четири седмици, за да изпратят своя отговор.
(9)
С писмо от 30 декември 2004 г., заведено на 5 януари 2005 г., постоянното представителство на Португалия при Европейския съюз поиска, от името на португалските власти, допълнителен срок от един месец за предоставяне на всички поискани данни, като се има предвид времето, необходимо за събиране на последните.
(10)
С писмо от 17 януари 2005 г. службите на Комисията разрешиха за втори път исканото удължаване на срока.
(11)
След като не получиха отговор на своите въпроси в дадения нов срок, с писмо от 12 април 2005 г. службите на Комисията изпратиха ново напомняне на португалските власти, като им обърнаха отново внимание на факта, че в случай на неспазване на срока от четири седмици, даден за изпращането на отговор, те си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(12)
Посоченият срок за отговор изтече през май 2005 г. След като не беше получен отговор след изтичането на този срок, със свое решение от 21 февруари 2006 г. (3) Комисията изиска от португалските власти да ѝ съобщят цялата поискана информация, като уточни, че при липса на отговор от тяхна страна тя си запазва правото да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за ДФЕС (вж. точка 80 от разпореждането за информация).
(13)
След като не бе предоставено нищо от поисканата информация, на 28 януари 2009 г. Комисията реши да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС. Решението бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите мнения относно въпросната помощ.
(14)
След като не бяха получени мнения от страна на Португалия в предписания срок, Комисията изпрати напомняне на Португалия с писмо от 18 март 2009 г. На 14 април 2009 г. Португалия предостави своите мнения на Комисията, като предаде също копие от Наредба-закон № 393-B/98 и Наредба-закон № 244/2003. Други мнения бяха получени на 15 юни 2009 г. от ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
На 1 юли 2009 г. Комисията препрати на Португалия мненията на ETSA. Португалия не предостави на Комисията забележки във връзка с тях.
(16)
Във връзка с мненията, получени от ETSA, службите на Комисията поискаха от португалските власти с писмо от 19 февруари 2010 г. да дадат допълнителни пояснения. Португалските власти отговориха с писмо от 27 април 2010 г.
(17)
С писмо от 1 февруари 2011 г. службите на Комисията поискаха от португалските власти да дадат пояснения и да отговорят на въпросите, зададени вече на по-ранен етап от службите на Комисията, на които португалските власти не бяха дали пълни отговори.
(18)
С писмо от 24 февруари 2011 г. португалските власти поискаха продължаване с 30 дни на определения срок за отговор.
(19)
С писмо от 28 февруари 2011 г. службите на Комисията разрешиха продължаване с 30 дни на срока за отговор. Португалските власти отговориха с писмо от 1 април 2011 г. на въпросите, поставени от службите на Комисията.
(20)
С писмо от 20 юни 2011 г. службите на Комисията уведомиха португалските власти, че ще предложат на Комисията да вземе условно положително решение, като изложи условията за него.
II. ОПИСАНИЕ
(21)
Според информацията на португалските власти, през периода от 1 януари до 14 октомври 1998 г. в Португалия са установени 66 случая на спонгиформна енцефалопатия по говедата (наричана по-долу „СЕГ“). Във връзка с тази заплаха за общественото здраве и здравето на животните Комисията прие Решение 98/653/ЕО от 18 ноември 1998 г. относно някои спешни мерки, станали необходими поради случаите на спонгиформна енцефалопатия по говедата в Португалия (5), и наложи необходими мерки поради случаите на СЕГ в Португалия, като забрани по-специално изпращането на някои животни и странични животински продукти от територията на Португалия към други държави-членки.
(22)
С цел да смекчи последиците от приетите мерки в рамките на борбата срещу спонгиформната енцефалопатия по говедата (СЕГ), португалската държава, считано от 1999 г., пое всички разходи, свързани със събиране, преработка и унищожаване на странични продукти от месо от бозайници и от птици. С Наредба-закон № 393-B/98 от 4 декември 1998 г. (6) (наричана по-долу „Наредбата-закон от 1998 г.“) португалската държава пое ефективно отговорността и разходите за събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти.
(23)
Наредбата-закон от 1998 г. предвиждаше в своя член 4, параграф 3 възможността за налагане на такса на кланиците за финансиране на унищожаването на някои суровини. Според информацията, получена от португалските власти, тази такса не е била наложена на кланиците.
(24)
Португалските власти обясниха, че не са разполагали с достатъчно специализирано оборудване, за да осигурят адекватна обработка на остатъчните продукти, и че поради това са били принудени да се обърнат към частни доставчици на услуги за осигуряване на тези услуги, които по своето естество са отговорност на държавата.
(25)
Португалските власти уточниха, че тази задача, която се осъществява в интерес на обществото, е била възложена на частния сектор при спазване на предписанията, установени с Наредба-закон № 197/99 от 8 юни 1999 г. (7), която е националният инструмент за транспониране на Директива 97/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 1997 г. за изменение на директиви 92/50/ЕИО, 93/36/ЕИО и 93/37/ЕИО съответно относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги, на обществени поръчки за доставки и на обществени поръчки за строителство (8). Частните предприятия, на които е било възложено да извършат въпросните услуги, са подбрани с оглед на тяхната компетентност и техническия им капацитет да осигурят добро изпълнение на възложената им задача от общ интерес и на спешността, с която е трябвало да се реагира, за да бъдат тези продукти обработени по сигурен, бърз и ефикасен начин. Португалските власти представиха примерен договор за услуги за периода от 1 септември 2004 г. до 31 декември 2004 г.
(26)
Според информацията на португалските власти параметрите, на базата на които е била изчислена компенсацията за услугите, са били предварително определени със съвместно постановление № 96/99 от 25 януари 1999 г. (9) Това постановление е преглеждано периодично и изменено със съвместно постановление № 324/2001 от 6 април 2001 г. (10) и съвместно постановление № 124/2002 от 19 февруари 2002 г. (11).
(27)
С Решение 2000/766/ЕО (12) Съветът забрани използването на животински странични продукти от почти всички видове при храненето на животните и наложи тяхното унищожаване във всички държави-членки, включително в Португалия.
(28)
Португалските власти обясниха, че вследствие на това решение количеството остатъци, засегнати от тази процедура, се е увеличило, а оттам и разходите, свързани със съответните операции.
(29)
С Решение 2001/376/ЕО (13) Комисията реши да запази действието на Решение 98/653/ЕО, прието за Португалия.
(30)
Регламент (ЕО) № 1774/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 3 октомври 2002 г. за установяване на здравни правила относно странични животински продукти, непредназначени за консумация от човека (14), предвижда специфични правила за събиране, преработка и унищожаване на животински странични продукти, приложими към различни категории странични продукти.
(31)
Португалските власти уточниха, че за да изпълнят своите задължения в този контекст, са решили да извършат прехвърляне на разходите за въпросните дейности на икономическите оператори в сектора при строго спазване на принципа „замърсителят плаща“ и без да пренебрегват грижата за защитата на общественото здраве, чието гарантиране е основна задача, за която отговорността носят те. Властите са приели също така режима, предвиден от Наредба-закон № 197/2002 от 25 септември 2002 г.
(32)
От октомври 2002 г., датата на влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002, финансирането на разходите, свързани с операциите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на странични животински продукти от месо от бозайници и от птици, се осигурява от постъпленията от парафискална такса, налагана на кланиците, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо.
(33)
С писмо от 20 януари 2003 г. португалските власти посочиха, че от заплащане на таксата са освободени следните оператори:
-
кланиците, извършващи събирането, преработката и унищожаването на всички въпросни странични продукти, с изключение на материалите със специфичен риск (наричани по-долу „МСР“), както в собствените си помещения, така и в цеховете за разфасовка, тъй като тези предприятия са създали условия на автономност при обработката на своите собствени странични продукти (вж. точка 2 от приложение 2 към Наредба-закон № 197/2002),
-
вносителите и вътрешните оператори в Общността на обезкостено месо, тъй като от последното не се получават странични продукти, подлежащи на задължителна обработка по силата на общностното и националното законодателство.
(34)
Що се отнася до точното предназначение на приходите от събирането на таксите, португалските власти заявиха, че те са били насочвани само за финансиране на операциите, свързани с услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на странични продукти от месо от бозайници и от птици, в това число на МСР.
(35)
В приложение 1 към Наредба-закон № 197/2002 размерът на таксата, посочен по-долу, е определен пропорционално на теглото и в зависимост от съответния вид:
(В евро)
Вид/тип
Говеда
Свине
Овце/кози
Домашни птици
Други
Такса/1 kg кланичен труп
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Във връзка с финансирането на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на МСР член 2, параграф 2 от Наредба-закон № 197/2002 предвижда специално и единствено за кланиците да се прилага такса с фиксиран размер от 0,30 EUR/kg МСР.
(37)
Всички такси се заплащат, чрез процедура за самоначисляване, на публичен орган: Националния институт за интервенция и гарантиране на селското стопанство (INGA). Таксите, наложени на операторите, представляват приходи на INGA и са били изплатени пряко на този институт.
(38)
Както е посочено в съображения 32 и 33 на настоящото решение, в член 4 от Наредба-закон № 197/2002 се уточнява, че кланиците имат също възможността да се организират, било като наемат пряко услугите на трети страни за извършване на операциите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти, било като ги извършват сами, но винаги при спазване на действащите правни разпоредби и с изключение на МСР. Ако кланиците извършват събирането, преработката и унищожаването на страничните продукти, получени в собственото им предприятие (с изключение на МСР), дължимата такса се определя от приложение 2 към Наредба-закон № 197/2002, както следва:
(В евро)
Вид/тип
Говеда
Свине
Овце/кози
Домашни птици
Други
Такса/1 kg кланичен труп
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Ако кланиците извършват събирането, преработката и унищожаването на всички странични продукти, получени както в собственото им предприятие, така и в цеховете за разфасовка, с изключение на МСР, те се освобождават напълно от заплащането на тази такса.
(40)
Съгласно член 5 от Наредба-закон № 197/2002 INGA е органът, отговорен за контрола върху плащането на таксите от кланиците, и за тази цел поддържа актуализирани регистри на бройките и теглото на кланичните трупове. В компетенциите на INGA влиза също контролът върху плащането на дължимите такси за вноса и получаването на продукти с произход от Европейския съюз, докато задължение на операторите и получателите на доставки е да поддържат актуализирани регистри за извършените операции.
(41)
Ако кланиците предпочетат последната алтернатива, те трябва предварително да представят проекти за одобрение от INGA и да приемат всички евентуални проверки, каквито реши да осъществи компетентният орган.
(42)
Португалските власти гарантираха, че размерът на таксата се ограничава до поемане на разходите на посочените предприятия за тези операции и че тази услуга ще бъде предоставена само на предприятията, произвеждащи странични продукти, чието унищожаване е задължително.
(43)
Относно съответствието между приходите от таксата и разходите за финансираните от тях услуги, португалските власти заявиха, че таксите, предвидени в приложения I и II към Наредба-закон № 197/2002, както и таксата, предвидена в член 2, параграф 2 за МСР, са изчислени въз основа на реалните разходи за услугите, които трябва да бъдат предоставени, като се държи сметка за естеството на получените странични продукти от всеки животински вид и за това дали са засегнати, или не.
(44)
За португалските власти това финансиране е напълно идентично с компенсация от ползвателите на обществена услуга от общ интерес. Сумите, изплатени от подлежащите на това задължение оператори, са правопропорционални на количествата отпадъци, реално предадени за обществена услуга, и на действителните разходи за унищожаването на тези отпадъци. В подкрепа на тези твърдения португалските власти представиха документи с числени данни за периода 1999-2005 г., доказващи стойността на услугите, а за 2003 г. - документ с числени данни за приходите от таксата за различните видове вносни странични продукти и за всички национални продукти.
(45)
Относно въпроса дали вносните продукти могат наистина да се ползват от схемата по същия начин, както националните продукти, португалските власти уверяват, че в съответствие с принципа „замърсителят плаща“ таксите, приложими към кланиците, при вноса и при вътреобщностния обмен на необезкостено месо, отразяват разходите, свързани с обработката на всички странични продукти, получени във веригата, до равнището на крайния потребител.
(46)
Вносът на необезкостено месо предполага за португалските власти наличие на странични продукти и следователно той има право на услугата по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване, което обосновава прилагането на въпросните такси.
(47)
Португалските власти смятат, че финансираните дейности са в интерес на обществото, тъй като причинената от СЕГ криза показа, че обезвреждането на санитарни кланични конфискати следва да бъде задължение за предоставяне на обществена услуга от страна на държавата поради значението си за опазване на здравето на хората и на животните, както и за опазване на околната среда.
(48)
Системата, установена с Наредба-закон № 197/2002, е отменена с Наредба-закон № 244/2003 от 7 октомври 2003 г. (15), влязла в сила на 22 октомври 2003 г. Последната установява общ режим и преходен режим за животинските странични продукти, негодни за консумация от човека.
(49)
Общият режим предвижда, че кланиците, цеховете за разфасовка, инкубационните центрове, предприятията за яйчни продукти трябва, по своя собствена инициатива или чрез възлагане на трети страни, да насърчават събирането, транспорта, складирането, обработката, преработката и унищожаването на материалите от категории 1, 2 и 3, произведени в конкретния обект, в съответствие с Регламент (ЕО) № 1774/2002 на Европейския парламент и на Съвета посредством прилагането на план, представен за предварително одобрение на ГД „Ветеринарна медицина“ (DG V).
(50)
Кланиците, цеховете за разфасовка, инкубационните центрове, предприятията за яйчни продукти трябва да изготвят план за унищожаване или използване на материалите от категория 3, който трябва да бъде одобрен от DG V не по-късно от 90 дни, считано от датата на влизане в сила на Наредба-закон № 244/2003 или от началото на дейността. Що се отнася до категория 3, до одобряването на плановете от DG V, INGA осигурява услугите по събиране, транспортиране, преработка, временно складиране или разрушаване на страничните продукти в съответствие с Наредба-закон № 197/2002. Преди да бъде одобрен планът за материалите от категория 3, собствениците на кланици, цехове за разфасовка, инкубационни центрове и предприятия за яйчни продукти дължат таксите, определени в приложение 1 към Наредба-закон № 197/2002, с изключение на субектите, ползващи се от алтернативния режим, предвиден от тази наредба, които дължат таксите, определени в приложение 2 към Наредба-закон № 197/2002.
(51)
По силата на преходния режим, INGA продължава също да оказва тези услуги за материалите от категории 1 и 2.
(52)
За материалите от категории 1 и 2 кланиците и цеховете за разфасовка трябва да представят план за унищожаване или използване не по-късно от 30 дни след изтичането на преходния режим през ноември 2005 г. Преди одобрението на плана те дължат по 0,35 EUR на 1 kg материали от категория 1 или 2. От друга страна, същите се освобождават от заплащането на такса, след като бъде одобрен планът за унищожаване или използване.
(53)
Когато кланиците и цеховете за разфасовка представят план на DG V, като посочат операциите, необходими за отстраняване на материалите от категории 1 и 2, с това те поемат отговорността за покриване на разходите, свързани с тези дейности, и подлежат на проверки от страна на компетентния орган. По силата на член 3, параграф 4 от Наредба-закон № 244/2003 режимът завършва две години след влизане в сила на тази наредба-закон.
(54)
Преходният режим съгласно Наредба-закон № 244/2003 изтече през ноември 2005 г. Португалските власти заявиха в писмото си от 1 април 2011 г., че след изтичането на преходния режим съгласно Наредба-закон № 244/2003 разходите за дейностите по унищожаване на страничните продукти от кланиците и цеховете за разфасовка се поемат от операторите, като остатъците се оползотворяват чрез преработването им в биогориво и износ на брашна.
(55)
В решението си за откриване на процедура Комисията изрази следните съмнения относно наличието на помощ и евентуалната съвместимост на последната в полза на предприятията доставчици на услуги по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на въпросните материали, на кланиците и цеховете за разфасовка, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на месо от птици, и на вътрешните оператори в Общността, както и на животновъдите.
(56)
По-специално Комисията повтори въпросите, поставени в първото разпореждане за информация. Що се отнася до помощта в полза на предприятията доставчици на услуги по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на въпросните материали, Комисията изрази съмнения относно характера на услугата от общ интерес, който португалските власти искаха да придадат на въпросните дейности, по-специално във връзка с решението по дело Altmark (16). Относно помощта в полза на кланиците и цеховете за разфасовка, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на месо от птици, и на вътрешните оператори от сектора в Общността, Комисията изрази съмнения в това дали компенсацията, изплащана от сектора посредством таксата, съответства на действителната икономическа стойност на услугите, предоставени за събиране, и поиска числени данни в това отношение. И накрая, по отношение на помощта за животновъдите Комисията изрази съмнения относно предимствата, които въведената система може да им предостави, като се има предвид, че те не подлежат на плащане на въпросната такса.
(57)
След това Комисията направи предварително разследване на съвместимостта на въпросните мерки с насоките, приложими от 1998 г. нататък, и заключи на етапа на решението за откриване, че не притежава достатъчно информация, за да достигне до заключение, че въпросните мерки са съвместими.
III. МНЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ПОРТУГАЛИЯ
(58)
В своите мнения Португалия започва с напомняне на специфичното положение на португалската държава през 1998 г. заради СЕГ. По-специално тя се позовава на Решение 98/653/ЕО за забрана на изпращането от португалска територия към други държави-членки или към трети държави на някои продукти, между които месни и костни брашна като такива или в състава на други продукти. В този контекст план за надзор, контрол и ликвидиране на СЕГ е изготвен от Португалия и одобрен от Постоянния ветеринарен комитет при Комисията. На 18 април 2001 г. Комисията реши да запази ембаргото за Португалия. Едва през 2004 г. последното бе отменено с Регламент (ЕО) № 1993/2004 (17).
(59)
Португалия следователно подчертава факта, че през периода 1998-2004 г. всички предприети мерки са имали за цел справяне с извънредно положение, представляващо опасност за общественото здраве. Португалските административни органи са искали по този начин да дадат възможност за незабавно прилагане на мерките, докато операторите не се организират, за да изпълняват сами тези задачи, оставайки под контрола на държавата. Португалия смята, че защитата на общественото здраве е най-голямата правна ценност, която дава основание за изключение от разпоредбите за държавна помощ.
(60)
Според Португалия приемането на Решение 98/653/ЕО и по-късните продължавания на действието му са попречили мерките, приети от португалската държава за справяне с кризата на СЕГ, да причинят смущения на пазара и да засегнат търговията между държавите-членки. Португалия посочва, че тъй като е съществувало ембарго върху изпращането на посочените по-горе продукти, не е имало търговия, което значи, че не е било възможно да има нарушаване на конкуренцията.
(61)
На първо място Португалия посочва, че през 1998 г. не е предоставяна помощ и го доказва чрез датата на влизане в сила на Наредба-закон № 393-В/98 от 4 декември 1998 г.). Едва тогава португалската държава е поела, по изключение и временно, отговорността за дейностите по събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти.
(62)
Считано от влизането в сила на Наредба-закон от 1998 г., португалската държава е поела разходите за операциите по събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти, и то до влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002. Португалия заявява по този повод, че приемането на тези мерки от португалската държава следва да се разглежда като краткосрочна стъпка, тъй като по-късно режимът е променен и е въведена такса като начин за прехвърляне върху сектора на финансирането на дейностите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици, включително материалите със специфичен риск (МСР).
(63)
Що се отнася до разходите за посочените мерки, Португалия посочва, че параметрите, на чиято база е изчислена компенсацията, са били определени предварително с наредба, публикувана в официалния вестник. Португалските власти посочват три постановления (18). В тези постановления са определени цените на услугите (събиране, транспортиране, преработка и опаковане в големи торби („big bags“) на 1 kg продукти). Взети са предвид разходите за тези операции, направени от предприятията за преработка на страничните продукти от животински произход, които не са част от кланиците. Текущите разходи, като разходите за енергия, гориво, заплати, осигуровки и пр., също са взети предвид. Тези параметри са едни и същи за всички доставчици на услуги. Португалските власти посочиха, че печалбите са от 30 % до 39,5 %, което според тях е умерено или дори по-малко от средната печалба при извършване на икономическа дейност. Португалските власти приложиха отчетите за параметрите, въз основа на които са определени цените в постановленията.
(64)
В заключение португалската държава смята, че предоставената помощ може да бъде обявена за съвместима чрез прилагане на изключение от принципа „замърсителят плаща“, тъй като помощта отговаря на стойността на предоставените услуги и приложимите тогава насоки (Насоки относно държавната помощ за изследвания за ТСЕ, мъртви животни и кланични отпадъци (19) разрешаваха помощ до 100 % от действителните разходи поради краткосрочния ѝ характер.
(65)
Считано от октомври 2002 г., правното основание за изплащане на разходите е Наредба-закон № 197/2002. Според португалските власти тези такси отчитат стойностите за заплащане на дейностите, извършвани от предприятията за преработка на страничните продукти. Въпреки това, поради продължаващата криза португалските власти смятат, че намесата на държавата като посредник е все така оправдана.
(66)
При извършените тогава тестове са взети предвид общите разходи, понасяни от предприятията, както и разумна печалба. Португалските власти представиха отчета, изготвен въз основа на разходите и финансовите тежести за 2003 г., който според тях доказва изравняване на баланса между приходите и финансовите тежести, свързани с действието на въведения нов правен режим, и който определя таксите за финансирането на услугите.
(67)
Португалските власти заявиха също, че финансирането на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от птици не идва от таксите, събрани от кланиците и вносителите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине. Те уточниха, че тъй като тълкуването на разпоредбите на член 2, параграф 1 от Наредба-закон № 197/2002 следва да се извърши във връзка с разпоредбите на приложение 1, посочени там, установено е, че финансирането на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месото е извършено по три категории оператори: кланиците за говеда, телета, свине, овце/кози, домашни птици и други, вносителите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине, и вътрешните оператори в Общността на същите продукти. Така в приложение 1 има колона със сумите, дължими от кланиците на птици, които не насърчават събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на страничните продукти, получени при клането на птици, като се има предвид, че повечето вносни кланични трупове на птици не дават странични продукти.
(68)
Португалските власти заявиха също, че разликата между двете такси, определени в приложение 2 към Наредба-закон № 197/2002, е обоснована поради разходите, свързани със страничните продукти, получени в цеховете за разфасовка.
(69)
Португалските власти заявиха, че в съответствие с Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003 не се предвижда прехвърляне на таксите върху животновъдите, въпреки че тези разходи за операциите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване са били в действителност прехвърлени върху целия сектор на производство на месо. Португалските власти представиха в това отношение две фактури за услуги от 22 октомври 2002 г. и 28 октомври 2003 г., които според тях доказват, че разходите за дейностите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване са прехвърлени от кланиците върху животновъдите.
(70)
Накрая португалските власти уверяват, че от предприятията доставчици на услуги не са били отклонени ресурси в полза на евентуални конкурентни дейности, тъй като тези предприятия изпълняват само дейностите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на животински странични продукти.
(71)
Португалия посочва също факта, че преходният режим, установен с Наредба-закон № 244/2003, е приключил през ноември 2005 г. и че оттогава предприятията, произвеждащи странични продукти, са поели изцяло отговорността, с която държавата се е натоварила временно вместо тях. От ноември 2005 г. нататък всички разходи се покриват от операторите, като остатъците се оползотворяват чрез преработването им в биогориво и износ на брашна.
(72)
В заключение португалските власти считат, че са изпълнили условията на приложимите насоки, тъй като операторите, произвеждащи странични продукти, са започнали да заплащат постепенно за дейностите по унищожаване на страничните продукти посредством таксата.
IV. МНЕНИЯ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(73)
ETSA представи своите мнения в писмото си от 15 юни 2009 г. Групата ETSA се състои от дружествата ITS - Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA и SEBOL - Comércio e Indústria de Sebo, SA. Те извършват услуги по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от животински произход, отнасящи се към категории 1, 2 и 3 в Португалия, и са част от предприятията, на които държавата е възложила доставката на посочените услуги през разглеждания период. Следователно ETSA се разглежда като получател на държавните плащания, така че би могла да бъде заинтересована от процедурата С 3/09.
(74)
Като предварителна стъпка ETSA припомня контекста на кризата със СЕГ, принудила португалската държава да вземе превантивни мерки (сред които услугата по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от животински произход от категории 1, 2 и 3), насочени към борба срещу болестта и намаляване на опасността от заразяване, с цел опазване на общественото здраве и околната среда. Приемането на тези мерки е обусловено до голяма степен от законодателството на Общността.
(75)
През периода 1998-2005 г. INGA извърши пряко възлагане на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на отпадъците на дружествата ITS и SEBOL. ETSA посочва, че всички предприятия, отговарящи на условията за доставка на необходимите услуги, са били одобрени при същите условия. До 10 октомври 2002 г. на INGA е било възложено да се обръща към предприятията, одобрени за този вид услуги, като е покривала свързаните с това разходи в съответствие с член 6 от Наредба-закон от 1998 г. Параметрите за изчисляване на заплащането са определени от Съвместно постановление № 96/99, като цената е определена в зависимост от теглото на суровината. Тя е подлежала на преразглеждане при промяна на условията за оказване на услугата. Цената, заплатена на SEBOL и ITS, е била съобразена с очакваните разходи за оказване на услугата, по-специално с теглото и обема на отпадъците, подлежащи на събиране и обработка, както и с внедряването и управлението на системата за събиране на мъртви животни в стопанствата, предвиждаща, наред с други неща, бързо събиране след получаване на съобщение за смърт на животно.
(76)
ETSA подчертава, че макар възлагането на услугата да не е извършено чрез тръжна процедура, заплатената сума е покривала съответните разходи, като се има предвид комбинираният характер на приходите им, така че групата е успяла едва да реализира разумна и правомерна печалба. ETSA посочва, че въпреки това размерът на заплащането винаги е бил според нея в съответствие с принципа на ефективност, тъй като платената от INGA цена е около средната европейска цена за равностойни услуги, а заплащаните до 2005 г. цени са били според ETSA в действителност по-ниски от прилаганите по-късно в договорите за доставка на същите услуги, сключени чрез възлагане на обществена поръчка и имащи за цел да улеснят определянето на заплащането в зависимост от пазарните условия.
(77)
От 2005 г. нататък договорите за услуги са възлагани в рамките на международни обществени поръчки. Обявени са били три тръжни процедури: говеда/еднокопитни животни на национално равнище, овце/кози (юг) и овце/кози (север). Дружеството ITS е подало оферта чрез посредничеството на консорциум, на който е била възложена поръчката. Три договора за доставка на услуги са били сключени за трите посочени партиди. Сред условията ETSA посочва по-специално събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на отпадъците, воденето на постоянни регистър и архиви, актуализирани в зависимост от извършваните операции. Контролът за спазване на условията се е осъществявал от IFAP (Институт за финансиране на земеделието и рибарството).
(78)
ETSA подчертава, че цените са били определени предварително по обективен и прозрачен начин в сключените договори в зависимост от тонажа и вида на съответните животни. Тези цени са установени според ETSA при пазарни условия и дават гаранция за достатъчно покриване на разходите, направени във връзка със спазването на задълженията за обществена услуга, предвидени в договорите за доставка на услугите и в съответното законодателство.
(79)
Въз основа на тези елементи ETSA достига до заключението, че групата не е получила неправомерна помощ, а всички средства представляват само правомерно заплащане за предоставяне на обществена услуга.
V. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ В СЪОТВЕТСТВИЕ С ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(80)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, освен изключенията, определени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(81)
Членове 107-109 от ДФЕС са приложими в сектора на свинското месо по силата на член 21 от Регламент (ЕИО) № 2759/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на тези продукти (20), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1913/2005 на Съвета (21). Те са приложими в сектора на говеждото и телешкото месо по силата на член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на тези продукти (22), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1152/2007 на Съвета (23). Преди приемането на последния регламент членовете бяха приложими в същия сектор по силата на член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета (24). Те са приложими в сектора на овчето и козето месо по силата на член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на тези продукти (25), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1913/2005. Те са приложими в сектора на овчето и козето месо по силата на член 19 от Регламент (ЕО) № 2777/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на тези продукти (26), последно изменен с Регламент (ЕО) № 679/2006 на Съвета (27). Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“) (28) отмени тези отделни регламенти и предвижда в член 180, че правилата в областта на държавната помощ се прилагат за посочените по-горе продукти.
(82)
Що се отнася до естеството на помощта, то следва да бъде определено за всички получатели на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на кланичните отпадъци и по тяхното финансиране. Комисията установи следните категории потенциални получатели по системата, въведена в Португалия:
-
предприятията доставчици на услуги по събиране, транспортиране и унищожаване на съответните материали;
-
кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици и вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо;
-
животновъдите.
(83)
Що се отнася до оценката за потенциална помощ в течение на времето, в своето решение за откриване на процедура Комисията разграничи четири периода, имайки предвид прилагането на различните действащи разпоредби на Общността за анализа на евентуалните мерки за помощ. Комисията взе предвид периода от 1998 г. до 31 декември 1999 г., датата преди влизане в сила на Насоките за държавната помощ в земеделието; периода от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2002 г., датата преди влизане в сила на Насоките относно държавната помощ за унищожаването на отпадъци от кланици и мъртви животни, както и за разходите за тестове за трансмисивни спонгиформни енцефалопатии (ТСЕ); периода от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2006 г., датата преди влизане в сила на новите Насоки за земеделието 2007-2013 г. (29), и периода от 1 януари 2007 г. до днес.
(84)
С оглед на новата информация, предоставена от португалските власти, по-специално относно прилагането на посочената по-горе Наредба-закон № 244/2003 и различните начини на финансиране на потенциалната помощ, Комисията ще внесе известно изменение в разграничаването на отделните периоди и ще вземе предвид за всяка група потенциални получатели следните периоди:
-
периода от 9 декември 1998 г. до 9 октомври 2002 г., през който е била в сила Наредбата-закон от 1998 г.;
-
периода от 10 октомври 2002 г. до 21 октомври 2003 г., дата на влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002 с изключение на приложение 2, чието действие е било продължено във връзка с преходния режим, предвиден от Наредба-закон № 244/2003;
-
периода от 22 октомври 2003 г. до ноември 2005 г., период на прилагане на преходния режим, предвиден от Наредба-закон № 244/2003.
1.1. НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ПРЕДИМСТВО
(85)
Съгласно практиката на Съда на ЕС за държавни помощи се считат намесите, които под каквато и да било форма са в състояние пряко или непряко да поставят определени предприятия в по-благоприятно положение или които трябва да се считат за икономическо предимство, което предприятието получател не би получило в нормални пазарни условия (30). Освен това за държавни помощи се считат намеси, облекчаващи под различна форма тежестите, които обичайно натоварват бюджета на едно предприятие и които, без да са субсидии в строгия смисъл на думата, имат същото естество и последици (31).
1.1.1. Избирателно предимство за предприятията получатели на услугите
(86)
Комисията отбелязва, че дейността по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на въпросните материали е икономическа дейност, тъй като представлява доставка на услуги срещу заплащане и може да бъде осъществявана от многобройни икономически оператори на пазара на Общността. Тези изводи се подкрепят по-специално от информацията, предоставена от ETSA и изложена в съображение 73 и следващите от настоящото решение.
(87)
Що се отнася до тази икономическа дейност, португалските власти заявяват, че въпросните предприятия, предоставили услуги, са извършили обществена услуга от общ интерес, обоснована с мотива за защита на общественото здраве и опазване на околната среда. Португалия изтъква в този контекст специфичното си положение поради кризата със СЕГ. Португалия подчертава следователно факта, че всички предприети мерки са имали за цел справяне с извънредно положение, представляващо опасност за общественото здраве. Португалските административни органи са искали по този начин да дадат възможност за незабавно прилагане на мерките, докато операторите не се организират, за да изпълнят сами тези задачи, оставайки под контрола на държавата (вж. съображения 21 и 59 от настоящото решение).
(88)
В своите мнения ETSA изразява становището, че групата не е получила неправомерна помощ, а всички средства представляват само правомерно заплащане за предоставяне на обществена услуга (вж. съображение 79 от настоящото решение).
(89)
От решението на Съда на ЕС по дело Altmark (32) следва, че към държавни субсидии, насочени към създаване на възможност за ползване на обществени услуги, не се прилага член 107 от ДФЕС, доколкото такива субсидии следва да се разглеждат като компенсация за услугите, осъществени от предприятията получатели за изпълнение на задължения за обществена услуга. Все пак Съдът на ЕС предвижда да бъдат изпълнени всички посочени по-долу условия:
-
първо, на предприятието получател трябва да е било действително възложено изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения да са били ясно определени,
-
второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, да са били предварително определени по обективен и прозрачен начин,
-
трето, компенсацията да не надхвърля необходимото за покриване на всички или на част от разходите, направени поради изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения,
-
четвърто, когато изборът на предприятието, на което се възлага изпълнението на задължения за обществена услуга, не е направен в рамките на процедура за обществена доставка, размерът на необходимата компенсация да е определен въз основа на анализ на разходите на средно предприятие, добре управлявано и с необходимото оборудване, за да отговори на съответните изисквания за обществена услуга, които то би понесло за изпълнението на тези задължения, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения.
(90)
Във връзка с прилагането на съдебната практика по дело Altmark в конкретния случай Комисията изказва следните съображения:
а) Наличие на реална услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС
(91)
Преди всичко е уместно да се разследва дали в конкретния случай има наличие на реална услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(92)
От практиката на Съда на ЕС следва, че с изключение на секторите, в които този въпрос е вече регулиран от правилата на Общността, държавите-членки имат големи правомощия да преценяват характера на услугите, които биха могли да бъдат определени като такива от общ икономически интерес. Следователно задача на Комисията е да следи тази преценка да се прилага без явна грешка при определяне на услугите от общ икономически интерес.
(93)
От последното десетилетие на миналия век се наблюдава появата на различни трансмисивни спонгиформни енцефалопатии (ТСЕ) отделно при хора и при животни. От 1996 г. нататък се натрупаха доказателства за сходството на причинителя на СЕГ (спонгиформна енцефалопатия по говедата) и новия вариант на болестта на Кройцфелд-Якоб. От 1990 г. нататък Общността прие редица мерки за защита на здравето на хората и животните срещу риска от СЕГ. Тези мерки се основават на защитните разпоредби на директивите относно мерките за здравето на животните и опазване на 77 околната среда. С Решение 2000/766/ЕО държавите-членки бяха задължени да осигурят животинските отпадъци по смисъла на Директива 90/667/ЕИО (33) да бъдат събирани, транспортирани, преработвани, съхранявани или унищожавани в съответствие с тази директива, с Решение 97/735/ЕО на Комисията (34) и с Решение 1999/534/ЕО на Съвета (35). В този смисъл Регламент (ЕО) № 1774/2002 определи здравните изисквания, приложими към животински странични продукти, непредназначени за консумация от човека, и установи задължения за държавите-членки да следят за въвеждането на подходящи мерки и наличието на достатъчна инфраструктура за събиране, транспортиране и унищожаване на животинските странични продукти.
(94)
Тъй като Съдът на ЕС е потвърдил, че управлението на някои отпадъци може да бъде предмет на услуга от общ икономически интерес (36), и с оглед на специфичното положение поради кризата със СЕГ, Комисията няма възражения срещу заявеното желание на португалските власти да определят като услуга в общ икономически интерес тази дейност по събиране и последвало унищожаване на мъртви животни и други животински отпадъци, негодни за консумация, през периода 1999-2005 г., през който португалската държава е поела изцяло (1999-2003 г.) или отчасти (2003-2005 г.) отговорността за тези операции. Става въпрос за решение, обосновано от съображения за защита на общественото здраве и опазване на околната среда, което поради това отговаря на понятието за общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
б) Изпълнение на задължението за обществена услуга
(95)
Решението по дело Altmark изисква мандат под формата на един или редица официални документи, имащи задължителна правна стойност съгласно националното право. Що се отнася до първото условие, поставено от решението по дело Altmark, установено е, че събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на животински странични продукти, негодни за консумация от човека, са въведени задължително в Португалия с Наредбата-закон от 1998 г. и Наредба-закон № 244/2003. Член 6 от Наредбата-закон от 1998 г. предвижда INGA, който отговаря за събирането, преработката и унищожаването на животински странични продукти, негодни за консумация от човека, да извършва подбора на предприятията, на които се възлага да извършат тази услуга. Съвместно постановление № 95/99 е определило предварително параметрите, въз основа на които е изчислено заплащането за обществената услуга, както и други задължения, свързани с предоставянето на услугата, като задължението на предприятието да събира всички странични продукти на цялата национална територия в съответствие със законодателно определените здравни и технически норми.
(96)
Португалските власти заявяват, че задълженията на предприятията доставчици на услуги са ясно определени в договорите за услуги. Като пример те предоставиха на Комисията договор за извършване на услуги от 2003 г., сключен в съответствие с Наредбата-закон от 1998 г.
(97)
Според Комисията задълженията на предприятието доставчик на услуги са били ясно определени в договора за услуги, който португалските власти предоставиха на Комисията. С оглед на разпоредбите на Наредба-закон № 393-B/98 и на съвместното постановление, както и на договора за извършване на услуги, предоставен като пример, Комисията достига до заключението, че първото условие на решението по дело Altmark е изпълнено.
в) Параметри, определени предварително по обективен и прозрачен начин
(98)
Що се отнася до второто условие, Комисията счита - въз основа на информацията, с която разполага - че параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, са били определени предварително по обективен и прозрачен начин. В този смисъл съвместните постановления, предоставени от португалските власти, определят начина на изчисляване и допустимите разходи (вж. съображение 26 от настоящото решение). Тези данни са били проверявани редовно по отношение на предходните финансови години. От 2005 г. нататък са прилагани процедури за възлагане на обществени поръчки. Като има предвид информацията, с която разполага, Комисията счита, че второто условие на решението по дело Altmark е изпълнено.
г) Компенсация за покриване на разходите за услугата
(99)
Що се отнася до третото условие, португалските власти и третата страна заявиха, че компенсацията не надхвърля необходимото за покриване на всички или на част от разходите, направени поради изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения.
(100)
Неколкократно и по-специално при откриването на процедурата по разследване Комисията поиска от португалските власти да ѝ предоставят подробности относно метода на изчисляване на действителните разходи за услугите. Португалските власти представиха документи за разходите, направени от доставчиците на услуги по години за периода 1999-2005 г., и ги съпоставиха със сумите, изплатени от INGA на доставчиците за извършване на услугите. Тези документи доказват, че компенсацията, изплатена от INGA на предприятията доставчици на услуги, не надхвърля необходимото за покриване на всички или на част от разходите, направени поради изпълнението на услугата. Представените документи доказват, че компенсацията е взела също предвид печалба от 30 % до 39,5 % в зависимост от съответната година (вж. съображение 62 от настоящото решение).
(101)
Португалските власти увериха, че е било невъзможно ресурсите да бъдат отклонени към евентуални конкурентни дейности, които предприятията биха могли да извършват (кръстосано субсидиране), тъй като избраните доставчици на услуги не са извършвали други дейности.
(102)
Въпреки това, с оглед на предоставената от португалските власти информация, Комисията не може да достигне до заключение, че взетата предвид печалба е била „разумна“ по смисъла на решението по дело Altmark.
(103)
ETSA потвърди в своите мнения, че заплащането за доставената услуга отразява адекватно понесените разходи при реализиране на печалба, която не дава специално предимство, и че през периода до 2005 г. размерът на заплащането за обществената услуга е отговарял на средната европейска стойност и е бил по-малък от размера на заплащане, определен в обществената поръчка за услуги, възложена чрез тръжна процедура.
(104)
По този въпрос Комисията трябва да отбележи, че нито португалските власти, нито третата страна са представили документи в подкрепа на тези твърдения.
(105)
Следователно Комисията не може да достигне до заключение, че третото условие, поставено от решението по дело Altmark, е изпълнено в конкретния случай.
д) Оценка на разходите на средно предприятие
(106)
Тъй като до 2005 г. предприятията доставчици на услуги не са били подбирани в рамките на процедури за обществени поръчки, решението по дело Altmark изисква сравнителна оценка с разходите на средно предприятие. Португалските власти не предоставиха елементи, доказващи, че оценката на разходите е направена въз основа на оценка на разходите на средно предприятие.
(107)
Следователно Комисията стига до заключението, че четирите критерия на решението по дело Altmark не са изпълнени в конкретния случай и че не може да се изключи възможността за предимство за предприятията доставчици на услуги през периода от влизането в сила на Наредба-закон № 393-B/98 и 2005 г. - дата на изтичане на действието на преходния режим, установен с Наредба-закон № 244/2003.
(108)
Държавните плащания са получили определени предприятия, т.е. предприятията, на които са били възложени поръчки за услугите По този начин въпросната мярка може да бъде разглеждана като специфична.
(109)
Следователно Комисията достига до заключението, че не може да се изключи избирателно предимство за доставчиците на услуги през периода 1998-2005 г. - дата на изтичане на действието на преходния режим, установен с Наредба-закон № 244/2003.
1.1.2. Избирателно предимство за кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици и вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо
(110)
Съгласно решението на Съда на ЕС по дело GEMO (37) фактът, че дейността по събиране и унищожаване на мъртви животни и кланични отпадъци в полза на кланиците и животновъдите се извършва от частни предприятия, не може да попречи на евентуалното определяне като държавна помощ, тъй като публичните органи са установили режима на тази дейност.
(111)
В настоящия случай португалските власти са установили и режима на дейността, и неговото финансиране, определени с Наредба-закон № 393-B/98, Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003. На този етап Комисията достига до заключението, че тези режими могат да бъдат приписани на държавата.
(112)
Съдът на ЕС уточнява по дело GEMO, че финансовата тежест, породена от унищожаването на мъртви животни и кланични отпадъци, следва да се разглежда като разход, присъщ на икономическата дейност на животновъдите и кланиците (38). Съдът на ЕС следователно е решил, че член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че схема, която осигурява безплатно за животновъдите и кланиците събирането на мъртви животни и кланични отпадъци, следва да бъде определена като държавна помощ в полза на земеделските производители и кланиците.
(113)
В конкретния случай може да се приеме, че унищожаването на мъртви животни и кланични отпадъци води до разходи, присъщи на дейността не само за кланиците и цеховете за разфасовка, но и за вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици, както и за операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо. Комисията счита, че описаното финансиране на разходите по събиране, преработка и унищожаване на странични продукти от месо на бозайници и птици чрез средства от държавния бюджет преди влизането в сила на Наредба-закон № 197/2002 е довело до освобождаване на ползвателите на тази услуга от тежест, присъща на тяхната дейност.
(114)
Комисията достига до заключението, че има наличие на предимство за периода преди въвеждането на парафискална такса.
(115)
Що се отнася до периода след влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003, финансирането на описаните по-горе дейности е било осигурено чрез парафискална такса, въведена с Наредба-закон № 197/2002 и изменена с Наредба-закон № 244/2003. Съгласно схемата на Наредба-закон № 197/2002 от заплащането на таксата са били освободени кланиците, осигуряващи събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на всички въпросни странични продукти, с изключение на МСР, независимо дали то се извършва в техни собствени помещения или в цеховете за разфасовка, тъй като тези предприятия са създали условия на автономност при обработката на своите собствени странични продукти (вж. точка 2 от приложение 2 към посочената наредба-закон), както и вносителите и вътрешните оператори в Общността на обезкостено месо, тъй като последното не дава странични продукти, подлагани на задължителна обработка по силата на общностното и националното законодателство. Наредба-закон № 244/2003 предвижда освобождаване на посочените по-горе оператори при условие че е одобрен план за унищожаване или използване в съответствие със специфичните условия, изисквани за различните категории материали.
(116)
За да може да се направи оценка дали съществува предимство за кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици и вътрешните оператори в Общността, т.е. облаганите оператори/получатели на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо, следва да се провери доколко компенсацията чрез таксата отговаря на действителната икономическа стойност на услугите, предоставени за събиране.
(117)
Комисията отбелязва, че португалските власти заявиха в писмото си от 20 януари 2003 г., че таксите, предвидени в приложения 1 и 2 към Наредба-закон № 197/2002, както и таксата, предвидена в член 2, параграф 2 за МСР, са изчислени въз основа на реалните разходи за услугите, които трябва да бъдат предоставени, като се държи сметка за естеството на получените странични продукти от всеки животински вид и за това дали те са засегнати, или не.
(118)
За португалските власти това финансиране е напълно идентично с компенсация от ползвателите на обществена услуга от общ интерес. Сумите, изплатени от подлежащите на това задължение оператори, съвсем не са фиксирани, а са правопропорционални на количествата отпадъци, реално предадени за обществена услуга, и на действителните разходи за унищожаването на тези отпадъци.
(119)
В подкрепа на тези твърдения португалските власти представиха документи с числени данни за 2003 г., съпоставящи действителните икономически разходи за извършените услуги и компенсациите чрез съответната такса. За останалата част от 2002 г. след влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002 през октомври 2002 г., португалските власти не представиха документи с числени данни за приходите в резултат на събраната такса.
(120)
За 2004 и 2005 година португалските власти представиха документи с числени данни относно разходите за извършените операции, но не и за приходите от таксата, събрана от операторите, останали дотогава без одобрение на плановете си за унищожаване и използване, които поради това са дължали все още таксата, установена с преходния режим на Наредба-закон № 244/2003.
(121)
За 2002, 2004 и 2005 година Комисията не може, въз основа на документите, представени от португалските власти, да достигне до заключението, че внесените от задължените оператори суми са правопропорционални на количествата отпадъци, реално предадени за събиране, и на действителните разходи за унищожаването на тези отпадъци.
(122)
Комисията достига до заключението, че за 2003 г. няма предимство, тъй като внесените от задължените лица суми са били правопропорционални на разходите, направени за получените услуги.
(123)
Комисията, напротив, не може да изключи наличието на предимство за кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици и вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо, задължени през периода от октомври 2002 г. и 1 януари 2003 г., както и през 2004 и 2005 година.
1.1.3. Избирателно предимство за животновъдите
(124)
В конкретния случай може да се приеме, че унищожаването на мъртви животни и кланични отпадъци представлява разходи, присъщи на дейността не само за кланиците и цеховете за разфасовка, но и за животновъдите, на които по силата на пазарните закони би била прехвърлена поне част от тежестта на посочените услуги. В съответствие с посочената по-горе съдебна практика по дело GEMO Комисията счита, че описаното финансиране на разходите по събиране, преработка и унищожаване на странични продукти от месо на бозайници и от птици чрез средства от държавния бюджет преди влизането в сила на Наредба-закон № 197/2002 е довело до освобождаване на ползвателите на тази услуга от тежест, присъща на тяхната дейност.
(125)
Комисията достига до заключението, че има наличие на предимство за периода преди въвеждането на парафискалната такса.
(126)
Както е посочено по-горе, мерките, приложени от португалските власти за събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици, могат да освободят животновъдите от тежестите, които при нормални обстоятелства щяха да бъдат отчасти за тяхна сметка. От Наредба-закон № 197/2002 и от преходния режим, предвиден от Наредба-закон № 244/2003, следва, че животновъдите не се облагат с въпросната такса. Португалските власти заявиха, че до края на 2005 г. разходите по събирането са били прехвърляни върху целия сектор. Комисията отбелязва, че двете фактури, представени от португалските власти, действително предвиждат въз основа на Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003 прехвърлянето на таксата от една от кланиците през октомври 2002 г. и октомври 2003 г. Твърдението на португалските власти, че в съответствие с пазарните закони разходите са били прехвърлени върху целия сектор, в това число върху животновъдите, е подкрепено от представените документи. Комисията достига до заключението, че животновъдите са поели разходите, свързани с тяхната дейност, и поради това не са се ползвали със специфично предимство.
(127)
Комисията отбелязва, че животновъдите са получили предимство само през периода, предшестващ прилагането на таксата.
(128)
С оглед на гореизложеното Комисията достига до заключението за наличие на предимство по отношение на събирането, транспорта, преработката и унищожаването на животински странични продукти в полза на кланиците и вносителите за всички периоди, с изключение на 2003 г., и в полза на животновъдите само през периода, предшестващ прилагането на таксата.
1.2. ПРЕДИМСТВА, ФИНАНСИРАНИ ЧРЕЗ ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ
(129)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС се отнася до помощта, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка. С други думи, разглежданата мярка трябва да може да бъде приписана на държавата и предоставена чрез държавни ресурси.
(130)
В конкретния случай финансирането на разходите, свързани с операциите по събиране, преработка и унищожаване на странични животински продукти от месо от бозайници и от птици, е било осигурено през периода от 1999 г. до октомври 2002 г. чрез преките приходи на държавата, а от октомври 2002 г. нататък - чрез постъпленията от парафискална такса, налагана на кланиците, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо.
(131)
Плащанията на доставчиците на услуги, извършени от преките приходи на държавата, са предимство, финансирано чрез държавни ресурси. Фактът, че от 1999 г. до прилагането на таксата през 2002 г. тази обществена услуга е финансирана от държавния бюджет, означава, че предприятията, които извършват тази услуга, използват държавни ресурси за покриване на разходите, свързани с въпросната услуга.
(132)
Таксите, прилагани от септември 2002 г. до ноември 2005 г, не попадат в приложното поле на разпоредбите на ДФЕС относно държавната помощ, освен ако не представляват начин на финансиране на мярка за помощ и не са по този начин част от тази мярка (39).
(133)
Всички такси се заплащат на INGA чрез процедура за самоначисляване. Таксите, наложени на операторите, представляват приходи на INGA и са били изплатени пряко на този институт.
(134)
За да бъде една тежест разглеждана като неразделна част от мярка за помощ, трябва да съществува задължителна връзка между тежестта и мярката за помощ съгласно приложимата национална правна уредба, в смисъл че приходите от таксата задължително се насочват към финансиране на помощта (40).
(135)
Като се има предвид, че таксите представляват приходи на INGA, изплатени пряко на този институт, Комисията счита, че таксата е неразделна част от мярката за помощ.
(136)
Що се отнася до въпроса да се знае дали приходите от парафискалните такси в конкретния случай могат да бъдат разглеждани като държавни ресурси, важно е да се отбележи, че за държавните ресурси не трябва да се прави разлика между случаите, когато помощта е предоставена пряко от държавата, и тези, при които тя се предоставя от публични или частни органи, определени или създадени от държавата. На 15 юли 2004 г. в своето решение по дело Pearl e a. (41) Съдът на ЕС определи, че задължителните плащания, събирани чрез междинно звено от всички предприятия в даден браншови сектор, не се считат за държавни ресурси, само ако са едновременно изпълнени следните четири условия:
а)
разглежданата мярка е въведена от браншови орган, който представлява предприятията и работниците в даден браншови сектор, и не служи като инструмент за провеждане на политики, определени от държавата;
б)
целите на разглежданата мярка са финансирани изцяло чрез вноски на предприятия от сектора;
в)
начинът на финансиране и процентът/размерът на вноските се решават в рамките на браншовия орган от представителите на работодателите и работниците, без държавна намеса;
г)
вноските се използват задължително за финансирането на мярката, без възможност за държавна намеса.
(137)
От разполагаемата информация следва, че първото условие на решението по дело Pearle e. a. не е изпълнено, тъй като мярката е въведена с наредба-закон, имаща за цел осъществяването на политика, определена от държавата и насочена към борба срещу СЕГ.
(138)
Освен това третото и четвъртото условие също не са изпълнени, тъй като начинът на финансиране е определен от посочените наредби-закон. Следователно португалските власти имат възможност да се намесват при определяне на начините за финансиране на мярката.
(139)
Тъй като не са изпълнени всички условия на решението по дело Pearle e.a. и държавата, както изглежда, има решаваща роля при определяне на начините на финансиране на мярката за помощ, Комисията счита, че приходите от парафискалните такси представляват в действителност държавни ресурси, които могат да бъдат приписани на държавата.
1.3. НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА/ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(140)
Според практиката на Съда на ЕС засилването на конкурентните позиции на дадено предприятие в резултат на държавна помощ представлява по принцип доказателство, че е нарушена конкуренцията с другите предприятия, които не са получили подобна помощ (42).
(141)
Мярката може да окаже въздействие върху позициите на Португалия в сектора на месото (43). Тъй като португалските предприятия действат на силно конкурентен международен пазар, мярката нарушава или има опасност да наруши конкуренцията. Мярката може също така да засегне търговията между държавите-членки.
(142)
Португалските власти изтъкнаха, че поради ембаргото върху изпращането по-специално на живи говеда и телета, на месни и костни брашна като такива или в състава на други продукти, търговия не е имало, което означава, че не би могло да има нарушаване на конкуренцията.
(143)
В това отношение следва да се напомни, че според съдебната практика (44) дадена помощ може да бъде от такова естество, че да засегне търговията между държавите-членки и да наруши конкуренцията, дори ако предприятието получател, като конкурент на производители от други държави-членки, не участва самото то в износа; в действителност, когато една държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, вътрешното предлагане може да се окаже запазено или увеличено, в резултат на което възможностите на предприятията, установени в други държави-членки, да предлагат своите услуги на пазара на тази държава-членка намаляват.
(144)
При тези условия Комисията счита, че забраната за изпращането на посочените по-горе продукти от Португалия в други държави-членки не е от значение за факта, че помощта може да наруши конкуренцията и да засегне търговията.
1.4. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(145)
Комисията счита, че мярката, установена с посочените по-горе наредби-закон от 1998 г., 2002 г. и 2003 г. относно събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на животински странични продукти, съставлява държавна помощ в полза на кланиците и вносителите през периода на прилагане на Наредба-закон № 393-B/98 до края на прилагането на преходния режим, установен с Наредба-закон № 244/2003, с изключение на 2003 г., за която португалските власти можаха да докажат, че не е имало предимство.
(146)
Що се отнася до животновъдите, Комисията счита, че мярката съставлява държавна помощ, попадаща в обхвата на член 107, параграф 1 за периода, предшестващ прилагането на таксата.
(147)
Що се отнася до предприятията доставчици на услуги Комисията достига до заключението, че през периода от влизането в сила на Наредба-закон № 393-B/98 до 2005 г., датата на изтичане на действието на преходния режим, установен с Наредба-закон № 244/2003, не може да се изключи евентуалното наличие на държавна помощ.
2. НЕПРАВОМЕРНОСТ НА ПОМОЩТА
(148)
Комисията отбелязва, че Португалия не е информирала, по смисъла на член 108, параграф 3 от ДФЕС, за мерките за помощ, предоставени от 1999 г. нататък, нито за режимите, установени от Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003. Член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета определя понятието „неправомерна помощ“ като нова помощ, която е въведена в действие в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора.
(149)
От факта, че мерките, приложени от Португалия, съдържат елементи на държавна помощ, следва, че става въпрос за нова помощ, за която Комисията не е информирана, и поради това е неправомерна по смисъла на ДФЕС.
(150)
Разследването на съвместимостта на евентуалната помощ ще бъде разделено на две части: в първата част Комисията ще разследва съвместимостта на помощта, предоставена на предприятията доставчици на услуги, а във втората ще разследва съвместимостта на евентуалната помощ, предоставена на кланиците, цеховете за разфасовка, вносителите и вътрешните оператори в Общността от сектора, както и на животновъдите.
(151)
Тъй като става въпрос за помощ, финансирана чрез парафискална такса от 2002 г. нататък, както финансираните мерки, т.е. помощта, така и нейното финансиране трябва да бъдат разследвани от Комисията, когато финансирането е неразделна част от мярката за помощ. Така според Съда на ЕС, когато начинът на финансиране на една помощ, посредством по-специално задължителни плащания, е неразделна част от мярката за помощ, разследването на последната от страна на Комисията трябва задължително да вземе предвид този начин на финансиране (45). Както е показано в съображение 135 от настоящото решение, начинът на финансиране на помощта трябва да се разглежда като неразделна част от мярката за помощ.
3. РАЗСЛЕДВАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА
3.1. АНАЛИЗ В КОНТЕКСТА НА РАЗПОРЕДБИТЕ, ПРИЛОЖИМИ КЪМ ПОМОЩ, ЗА КОЯТО НЕ Е ИЗПРАТЕНО УВЕДОМЛЕНИЕ
3.1.1. Помощ в полза на предприятията доставчици на услуги
а) Съвместимост на помощта съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС
(152)
Забраната, посочена в член 107, параграф 1 от ДФЕС, предвижда изключения.
(153)
От практиката на Съда на ЕС следва, че компенсациите за обществени услуги не съставляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако отговарят на определени условия (вж. съображение 89 от настоящото решение). Ако обаче компенсациите за обществена услуга не отговарят на тези условия и ако общите критерии за приложимост на член 107, параграф 1 от ДФЕС са изпълнени, тези компенсации съставляват държавна помощ, която може все пак да бъде обявена за съвместима с ДФЕС в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС, ако е необходима за функционирането на услугите от общ икономически интерес и не засяга развитието на търговията до степен, която е в противоречие с интересите на Съюза. Комисията уточни условията, които трябва да бъдат изпълнени, за да се постигне този баланс. Още в своето „Съобщение относно услугите от общ интерес в Европа през 2001 г.“ (46) Комисията изтъкна, че е необходимо да се гарантира всички ограничения, наложени на разпоредбите на Договора за ЕО, и по-специално ограниченията на конкуренцията и на свободите, свързани с вътрешния пазар, да не надхвърлят строго необходимото за осигуряване на добро изпълнение на задачата за обществена услуга. Това означава по-специално заплащането да не надхвърля допълнителните нетни разходи, направени поради задачата, поверена на съответното предприятие. Комисията уточни тези условия по-късно в „Рамка на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги“ (47), както и в решението си от 28 ноември 2005 г. относно прилагането на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (48). Що се отнася до изчисляването на компенсацията, Комисията посочи, че размерът на компенсацията не може да надхвърля необходимото за покриване на разходите, направени поради изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения. Разумната печалба може по-специално да включва целия или част от ръста на производствената ефективност, постигнат от въпросните предприятия през определен съгласуван и ограничен период, без да се намали качественото равнище на услугите, възложени на предприятието от държавата.
(154)
В точка 18 от „Рамка на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги“ е посочено, че под „разумна печалба“ следва да се разбира коефициент на възвръщаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието във връзка с интервенцията от страна на държавата-членка, особено ако последната предоставя изключителни или специални права. По принцип този коефициент не надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години. Ако в сектора няма предприятия, съпоставими с това, на което е възложена услугата от общ икономически интерес, може да се направи съпоставка с предприятия в други държави-членки, или - ако е необходимо - с предприятия от други сектори, като се отчитат специфичните особености на всяко предприятие. При определяне на това, кое представяла разумна печалба, държавата-членка може да въведе стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга и с повишаването на производствената ефективност.
(155)
Както бе изложено в съображение 99 и следващите от настоящото решение, Комисията не може да достигне до заключение въз основа на елементите, предоставени от португалските власти, че компенсацията е била изчислена, като се има предвид разумна печалба, която не надвишава средната стойност за сектора. Службите на Комисията поискаха неколкократно от португалските власти да предоставят необходимите елементи, за да дадат възможност да се определи дали всички условия за изключение от държавна помощ, предоставена под формата на услуга от общ икономически интерес, са изпълнени в конкретния случай. В действителност в елементите, предоставени от португалските власти, изобщо не се посочва, че е направена съпоставка с други предприятия, за да се установи средната стойност в разглеждания сектор.
(156)
Комисията не може следователно да достигне до заключение относно съвместимостта на помощта в полза на доставчиците на услуги по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
б) Съвместимост на помощта съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(157)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС предвижда, че за съвместима с общия пазар може да се приеме помощта, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тази помощ не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес. За да може да се възползва от изключението, посочено в цитираната точка, помощта трябва да допринася за развитието на въпросния сектор.
(158)
В конкретния случай португалските власти заявяват, че са поели всички разходи, свързани с дейностите по събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици от 1999 г. нататък. Считано от октомври 2002 г., финансирането на разходите, свързани със същите дейности по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици, се осигурява чрез постъпленията от такса, налагана на кланиците, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на вътрешните оператори в Общността, т.е. на операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо, когато те самите не извършват тези дейности.
(159)
В съответствие с точка 23.3 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието относно периода 2000-2006 г. (49) (наричани по-долу: „Насоките за земеделието 2000-2006 г.“) и на Известието на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (50), всяка незаконосъобразна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 трябва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, когато помощта е предоставена. През 2002 г. Комисията прие Насоки на Общността за държавна помощ за тестове за ТСЕ, мъртви животни и отпадъци от кланици. Тези насоки бяха в сила от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2006 г. (51) Точка 44 от Насоките за ТСE предвижда изключение от принципа, че неправомерната помощ трябва да се оценява в съответствие с правилата, действащи към момента, когато помощта е била предоставена, за случаите, отнасящи се по-специално до кланичните отпадъци. Съгласно точка 47 от Насоките за ТСE Комисията ще приложи принципите, основаващи се на точка 11.4 от Насоките за неправомерната помощ във връзка с кланичните отпадъци, предоставена преди края на 2002 г. Следователно точка 47 от Насоките за ТСE е правното основание за оценката на помощта, предоставена от 1999 г. нататък.
(160)
В съответствие с точка 194, буква в) от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през 2007-2013 г., след влизането в сила на тези насоки на 1 януари 2007 г. Комисията не прилага вече Насоките за ТСE, освен за неправомерната помощ, предоставена преди 1 януари 2007 г. и посочена в точка 43 и следващите от тези насоки. Следователно точка 47 от Насоките за ТСE остава разпоредбата, приложима към неправомерната помощ относно кланичните отпадъци, считано от 1 януари 2003 г.
(161)
Точка 47 от Насоките за ТСE съдържа редица разпоредби относно кланичните отпадъци.
(162)
Съгласно точка 47 от Насоките за ТСE, що се отнася до държавната помощ, свързана с кланичните отпадъци, редица отделни решения бяха приети от Комисията след януари 2001 г. за разрешаване на държавна помощ, покриваща до 100 % от разходите, направени поради унищожаване на материали със специфичен риск, месно и костно брашно и храни за животни, съдържащи такива продукти, които следва да бъдат унищожавани по силата на новото законодателство на Общността относно трансмисивните спонгиформни енцефалопатии (ТСЕ). Тези решения се основаваха по-специално на точка 11.4 от Насоките за земеделието, като се има предвид краткосрочният характер на помощта и необходимостта от спазване в дългосрочен план на принципа „замърсителят плаща“. По изключение Комисията прие такава държавна помощ да се предоставя и на други оператори, освен на работещите в производството на живи животни, например на кланици. Комисията ще прилага същите принципи по отношение на неправомерната държавна помощ, предоставена до края на 2002 г., за съпоставимите разходи, свързани с новото законодателство на Общността относно ТСЕ, без да се засяга спазването на други разпоредби на правото на Общността.
(163)
В точка 47 от Насоките за ТСE се припомня, че по изключение Комисията прие такава държавна помощ да се предоставя и на други оператори, освен на работещите в производството на живи животни, например на кланици. По-рано Комисията реши, че това изключение следва да включва и други предприятия, изпълняващи задачи, които са тясно свързани с производството на живи животни, като например предприятията за екарисаж.
(164)
Въз основа на точка 11.4 от Насоките за земеделието Комисията разреши помощ в размер до 100 % от действителните разходи, направени за мерки, като ветеринарно-санитарен контрол, тестове и други мерки за диагностициране, закупуване и прием на медицински и фитосанитарни продукти и унищожаване на насаждения, при условие че:
-
има подходяща програма, установена на общностно, национално или регионално равнище за предотвратяване, надзор или ликвидиране на въпросната болест,
-
болестите са причина за загриженост на публичните власти,
-
мерките за помощ са насочени към профилактика и/или изплащане на обезщетение,
-
помощта е съвместима с ветеринарното и фитосанитарното законодателство на Общността.
(165)
Съгласно точка 47 от Насоките за ТСE се прилагат същите принципи.
(166)
ТСЕ е заразна болест, която представлява заплаха за здравето на човека. Става въпрос за болест по животните, чието първично огнище трябва да бъде обявено пряко пред Комисията и пред другите държави-членки (52). Целта на мярката за помощ бе да се осигури въвеждането на необходимите мерки за профилактика във връзка със събирането, транспортирането, преработката и унищожаването в съответствие с ветеринарното законодателство, действащо през периода 1999-2005 г. в сектора на месото.
(167)
Комисията отбелязва по този повод, че Португалия е заявила, че е поела всички разходи, свързани с дейностите по събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици от 1999 г. до края на 2002 г. в контекста на неотложните мерки, одобрени от Комисията в рамките на Решение 98/653/ЕО, което забранява износа на месни брашна, костни брашна и месни и костни брашна, произхождащи от бозайници. Тя отбелязва също, че мерките за ембарго върху говеждото и телешкото месо, наложено на Португалия, бяха отменени едва с приемането на Регламент (ЕО) № 1993/2004.
(168)
Комисията подчертава освен това, че в съответствие с точки 33 и 34 от Насоките за ТСE предприятията са били подбрани и са получили заплащане съгласно пазарните принципи по недискриминационен начин (вж. съображение 21 и следващите от настоящото решение). Комисията може в конкретния случай, имайки предвид неотложния характер на мерките, които следва да бъдат взети, да приеме, че португалските власти са подбрали доставчиците на услуги в съответствие с Наредба-закон № 197/99 от 8 юни 1999 г., която според информацията, предоставена от португалските власти, е националният инструмент за транспониране на Директива 97/52/ЕО, без да прибягват до възлагане на обществени поръчки (вж. съображение 24 от настоящото решение).
(169)
Португалските власти заявиха, че с Наредба-закон № 197/2002 са имали за цел да спазят поетите от тях задължения в контекста на Решение 2000/766/ЕО на Съвета, като се спазва принципът „замърсителят плаща“ (вж. съображения 65 и 66 от настоящото решение). Те потвърдиха, че ресурсите на са били отклонени към евентуални конкурентни дейности, които предприятията доставчици на услуги биха могли да извършват, защото единствената дейност на тези предприятия е било единствено събирането, преработката, транспортирането и унищожаването на животински странични продукти.
(170)
Комисията отбелязва също, че отговорността за услугата и нейното финансиране е била прехвърлена на операторите след определен преходен етап чрез системата, установена с Наредба-закон № 244/2003.
(171)
Като се имат предвид специфичните обстоятелства и извънредното положение вследствие на риска от разпространение на СЕГ през периода 1999-2004 г. и на факта, че системата, установена с Наредба-закон № 244/2003, предвижда постепенно прехвърляне на отговорността и финансирането на услугите върху операторите от сектора, Комисията счита, че помощта може да бъде определена като краткосрочна и спазваща принципа „замърсителят плаща“ в дългосрочен план.
(172)
Следователно въз основа на информацията, с която разполага, Комисията може да достигне до заключението, че помощта, предоставена през периода от 1999 г. до края на 2002 г., може да се ползва от изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(173)
За помощта, предоставена за времето от 2003 г. до ноември 2005 г., Комисията, като има предвид извънредното положение, преобладаващо до края на 2004 г., и факта, че режимът на наредбата-закон е предвиждал постепенно прехвърляне на отговорността и финансирането за услугите, както е посочено по-горе, счита, че помощта може да бъде определена като съвместима и в съответствие с точка 47 от Насоките за ТСE, ако съответства на действителните разходи за получените услуги.
(174)
Както е посочено в съображение 100 от настоящото решение, португалските власти доказаха, че помощта съответства на действителните разходи за услугите на предприятията доставчици на услуги за периода от 1999 до 2005 г.
(175)
Следователно въз основа на информацията, с която разполага, Комисията може да достигне до заключението, че помощта, предоставена през периода от 2003 г. до края на 2005 г. на доставчиците на услуги, може да се ползва от изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
3.1.2. Помощ на кланиците и цеховете за разфасовка, на вносителите и вътрешните оператори от сектора в Общността, както и на животновъдите
(176)
Както Комисията отбеляза в съображение 166 от настоящото решение, през периода от 1999 до 2004 г. рискът от разпространение на СЕГ в Португалия е довел до специфични обстоятелства и извънредно положение. Като се има предвид извънредното положение и това, че системата, установена с Наредба-закон № 244/2003, предвижда постепенно прехвърляне на отговорността и финансирането на услугите върху операторите от сектора, Комисията счита, че помощта може да бъде определена като краткосрочна и спазваща принципа „замърсителят плаща“ в дългосрочен план. В съответствие с досегашната си практика Комисията в конкретния случай счита, че помощ съгласно точка 47 от Насоките за ТСE може да бъде по изключение предоставена на други оператори от сектора, и по-специално на кланиците и цеховете за разфасовка, на вносителите и вътрешните оператори от сектора в Общността.
(177)
Както Комисията отбеляза за предприятията доставчици на услуги, помощта е била предоставена в съответствие с принципите, изложени в точка 47 от Насоките за ТСE.
(178)
Що се отнася до кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите и вътрешните оператори от сектора в Общността, Комисията може следователно да достигне до заключението, че предоставената помощ може да се ползва от изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(179)
Относно животновъдите Комисията също достига до заключението, че с оглед на изложеното в съображение 160 и следващите от настоящото решение, помощта е била предоставена в съответствие с принципите, изложени в точка 47 от Насоките за ТСE, и може да се ползва от изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
3.2. ФИНАНСИРАНЕ НА ПОМОЩТА
(180)
От октомври 2002 г., датата на влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002, финансирането на разходите, свързани с операциите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на странични животински продукти от месо от бозайници и от птици, се осигурява от постъпленията от парафискална такса, налагана на кланиците, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо.
(181)
Съгласно практиката на Съда на ЕС (53) Комисията обикновено приема, че финансирането на държавна помощ посредством задължителни такси може да окаже влияние върху помощта, като има защитен ефект, който надхвърля самата помощ. Въпросните такси наистина представляват задължителен налог. Според същата съдебна практика Комисията счита, че помощ не може да бъде финансирана с парафискални такси, които се прилагат и върху вноса на продуктите от други държави-членки.
(182)
Като се има предвид тази съдебна практика, както и фактът, че мярката е предоставена посредством държавни ресурси и следователно съставлява държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС, трябва да се провери дали тя има дискриминационен характер в нарушение на член 110 от ДФЕС, доколкото продуктите на други държави-членки също подлежат на плащането на таксата.
(183)
Португалските власти обосноваха облагането с такса на вносните необезкостени меса с факта, че тези вносни продукти може да се ползват от системата по същия начин, както и националните продукти, тъй като наличието на необезкостено месо предполага наличието на странични продукти, които се ползват от услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване.
(184)
С оглед на информацията, с която разполага Комисията, таксите са наложени на кланиците, вносителите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине (вж. член 2, параграф 2 от Наредба-закон № 197/2002) и имат за цел да осигурят услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици (член 1, параграф 1 от Наредба-закон № 197/2002).
(185)
Тази информация породи у Комисията съмнения относно съответствието между таксите, събирани от задължените лица, и ползваните от тях услуги. Комисията установи, че не може да изключи наличието на система на евентуална дискриминация спрямо продуктите, внесени от другите държави-членки, за които трябва да се заплаща такса.
(186)
Впоследствие португалските власти увериха, че финансирането на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от птици не идва от такси, наложени на кланиците и вносителите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине, а в съответствие с приложение 1 към Наредба-закон № 197/2002 от такси, наложени на кланиците на птици, които не насърчават събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на страничните продукти, получени при клането на птици. Вносителите и операторите на кланични трупове на птици са освободени от таксата поради факта, че от по-голямата част от вносните кланични трупове на птици не се получават странични продукти.
(187)
Напротив, що се отнася до вносителите и операторите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине, португалските власти посочиха, че от тези вносни необезкостени разфасовки се получават странични продукти.
(188)
Още при разпореждането за информация и по-късно, при откриването на процедурата, Комисията поиска от португалските власти да гарантират, че вносните продукти могат да се възползват от механизма по същия начин, както и националните продукти, и да докажат с числени данни, че за референтния период е имало парична равностойност между сумите, събрани от необезкостените продукти от говеждо, телешко и свинско месо, внесени от други държави-членки, и разходите за услугите, от които се ползват изключително тези продукти (вж. параграф 37, буква з) от решението за откриване на процедура).
(189)
Португалските власти увериха, че необезкостените вносни разфасовки се ползват по същия начин от услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо, по какъвто и националните продукти, но не представиха точни и съвпадащи числени данни в това отношение.
(190)
Поради това информацията, предоставена на Комисията, не ѝ дава възможност да достигне до заключението, че таксата, въведена с Наредба-закон № 197/2002 и налагана върху вносните продукти, съответства на сумата за услугите, от които се ползват страничните продукти, получени от тези вносни продукти, и че следователно вносните продукти са могли да се ползват от услугите, финансирани чрез мярката за помощ, по същия начин, както националните продукти.
(191)
По силата на член 3, параграф 2 от Наредба-закон № 244/2003 кланиците, цеховете за разфасовка, инкубационните центрове и предприятията за яйчни продукти са дължали таксите, определени в приложение 1 към Наредба-закон № 197/2002, с изключение на субектите, ползващи се от алтернативния режим, предвиден от тази наредба, които дължат таксите, определени в приложение 2, до одобряването на плана за унищожаване на материалите от категория 3. За материалите от категории 1 и 2 те са дължали, преди одобрението на съответен план, по 0,35 EUR на 1 kg материал (член 5, параграф 1 от Наредба-закон № 244/2003).
(192)
Що се отнася до измененията, направени чрез въвеждане на Наредба-закон № 244/2003 в системата на таксуване, Комисията поиска от португалските власти да докажат, че вносните продукти са могли да се възползват от посочените услуги по същия начин, както националните продукти.
(193)
Португалските власти потвърдиха, че таксата, въведена с Наредба-закон № 244/2003, се е основавала на действително получени странични продукти и че вносните продукти са могли да се възползват по същия начин от тези услуги. Комисията обаче отбелязва, че португалските власти не са представили числени данни в подкрепа на тези твърдения.
(194)
Без елементи за проверка Комисията не може да достигне до заключението, че таксата, въведена от Наредба-закон № 244/2003, съответства на сумата за услугите, от които се ползват страничните продукти, получени от тези вносни продукти, и че следователно вносните продукти са могли да се ползват от услугите, финансирани чрез мярката за помощ, по същия начин, както националните продукти.
(195)
Комисията отбелязва, че системата на таксуване, въведена въз основа на Наредба-закон № 197/2002 и на преходния режим, установен с член 3, параграф 2 и член 5, параграф 2 от Наредба-закон № 244/2003, не е в съответствие с член 110 от ДФЕС поради наличието на система, която е потенциално дискриминационна спрямо продуктите, внесени от други държави-членки, които се оказват също длъжни да заплащат таксата.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(196)
Комисията съжалява, че Португалия е предоставила неправомерно помощ в полза на събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на кланични отпадъци в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(197)
Помощта в полза на събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на кланични отпадъци е предоставена при спазване на разпоредбите на Общността, приложими към получателите. От друга страна, финансирането на тази помощ посредством системата на таксуване, въведена въз основа на Наредба-закон № 197/2002 и на преходния режим, установен с член 3, параграф 2 и член 5, параграф 2 от Наредба-закон № 244/2003, е несъвместима с вътрешния пазар поради потенциално дискриминационните последици за продуктите, внесени от други държави-членки, които се оказват също длъжни да заплащат таксата.
(198)
Комисията счита за уместно в конкретния случай да приеме условно решение, като използва възможността, предоставена от член 7, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999, според който Комисията може да прибави към положителното си решение условия, съгласно които дадена помощ може да се счита за съвместима с Общия пазар, и може да определи задължения, които да ѝ позволят да контролира спазването на своето решение.
(199)
С цел да коригира нарушението на член 110 от ДФЕС и по този начин да премахне дискриминацията от по-задна дата, Португалия трябва да възстанови частта от таксата, събрана за продукти, произхождащи от други държави-членки, в срока и при условията, определени от Комисията. Коригирането на това нарушение ще направи въпросната помощ съвместима с Договора.
(200)
Комисията определя условията, които трябва да бъдат спазени при горепосоченото възстановяване. Следователно Португалия трябва да възстанови на платилите тази такса лица частта от таксата, събрана за продуктите, произхождащи от други държави-членки, от датата на въвеждане на таксата, предвидена от Наредба-закон № 197/2002, до датата на последното прилагане на тази такса преди изтичането на преходния режим, въведен с Наредба-закон № 244/2003. За тази цел Португалия ще осигури спазването на следните условия:
-
ако могат да представят доказателство, че таксата е била наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Тези молби за възстановяване се подават в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение,
-
Португалия ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Португалия ще провери за определен референтен период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти,
-
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата,
-
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти (54),
-
португалските власти трябва да приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват частта от платената такса върху продукти, произхождащи от други държави-членки,
-
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна,
-
когато задълженото лице още не е платило таксата, португалските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на частта от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава,
-
при поискване от страна на Комисията, Португалия се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване,
-
ако в друга държава-членка е била наложена такса със сходни цели върху същите продукти, които са били облагани с таксата в Португалия, португалските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка,
-
Португалия поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена от Португалия въз основа на Наредба-закон № 393-В/98 от 4 декември 1998 г., е съвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Държавната помощ, предоставена от Португалия въз основа на Наредба-закон № 197/2002 от 25 септември 2002 г. и на преходния режим, установен с член 3, параграф 2 от Наредба-закон № 244/2003 от 7 октомври 2003 г., е съвместима с вътрешния пазар, при условие че Португалия възстанови на задължените с тази такса лица частта от таксата, събрана за продуктите, произхождащи от други държави-членки, от датата на въвеждане на таксата с Наредба-закон № 197/2002 до датата на последното прилагане на тази такса преди изтичането на преходния режим, въведен с Наредба-закон № 244/2003.
2. За тази цел Португалия ще осигури спазването на следните условия:
-
ако могат да представят доказателство, че таксата е била наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Тези молби за възстановяване се подават в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение,
-
Португалия ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Португалия ще провери за определен референтен период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти,
-
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата,
-
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти (55),
-
португалските власти приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват частта от платената такса върху продукти, произхождащи от други държави-членки,
-
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна,
-
когато задълженото лице още не е платило таксата, португалските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на частта от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава,
-
при поискване от страна на Комисията, Португалия се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване,
-
ако в друга държава-членка е била наложена такса със сходни цели върху същите продукти, които са били облагани с таксата в Португалия, португалските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка,
-
Португалия поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица.
Член 3
Португалия информира Комисията в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение за предприетите мерки за неговото изпълнение.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Португалската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2011 година.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 13 luglio 2011
relativa al regime di aiuti di Stato C 3/09 (ex NN 41 A-B/03) applicato dal Portogallo alla raccolta, al trasporto, al trattamento e alla distruzione dei rifiuti dei macelli
[notificata con il numero C(2011) 4888]
(Il testo in lingua portoghese è il solo facente fede)
(2011/677/UE)
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 108, paragrafo 2, primo comma,
considerando quanto segue:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Il 15 novembre 2002, in seguito a un reclamo, la Commissione ha inviato alle autorità portoghesi una richiesta d’informazioni relativa all’introduzione di una tassa parafiscale volta a finanziare la raccolta, il trasporto, il trattamento e la distruzione dei sottoprodotti della macellazione di ruminanti e pollame, conformemente al decreto legge n. 197 del 25 settembre 2002 (1) (in appresso «decreto legge 2002»). Le autorità portoghesi hanno risposto con lettera del 20 gennaio 2003.
(2)
Poiché dalle informazioni fornite risulta che il regime in questione è stato attuato senza la previa autorizzazione della Commissione, è stato iscritto nel registro degli aiuti non notificati con il numero NN 41 A-B/03.
(3)
Con lettere del 16 e del 30 aprile 2003 i servizi della Commissione hanno chiesto alle autorità portoghesi di comunicare ulteriori informazioni sul regime in questione entro le quattro settimane successive.
(4)
Visti i tempi necessari a raccogliere le informazioni richieste, con lettere del 5 maggio e del 6 giugno 2003, protocollate rispettivamente il 5 maggio e il 10 giugno 2003, la rappresentanza permanente della Repubblica portoghese presso l’Unione europea ha chiesto, a nome delle autorità portoghesi, una proroga del termine di risposta.
(5)
Con lettera datata 25 luglio 2003 i servizi della Commissione hanno concesso una proroga di quattro settimane.
(6)
Non avendo ricevuto risposta nel termine di quattro settimane fissato nell’ultima lettera succitata, con lettera del 19 dicembre 2003 i servizi della Commissione hanno inviato un sollecito alle autorità portoghesi precisando che, in assenza di una loro reazione, si riservavano di proporre alla Commissione l’invio di un’ingiunzione di fornire informazioni ai sensi dell’articolo 10, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell’articolo 93 del trattato CE (2) (diventato 108 del TFUE).
(7)
Con lettera del 5 febbraio 2004, protocollata il giorno stesso, la rappresentanza permanente della Repubblica portoghese presso l’Unione europea ha comunicato alla Commissione la risposta delle autorità portoghesi alle lettere dei servizi della Commissione del 16 e 30 aprile 2003.
(8)
Con lettera datata 11 novembre 2004 i servizi della Commissione hanno chiesto alle autorità portoghesi di comunicare ulteriori informazioni sul regime in questione entro le quattro settimane successive.
(9)
Visti i tempi necessari a raccogliere tutte le informazioni richieste, con lettera del 30 dicembre 2004, protocollata il 5 gennaio 2005, la rappresentanza permanente della Repubblica portoghese presso l’Unione europea ha chiesto, a nome delle autorità portoghesi, una proroga di un mese per presentare la risposta.
(10)
Con lettera del 17 gennaio 2005 i servizi della Commissione hanno concesso per la seconda volta alle autorità portoghesi la proroga richiesta.
(11)
Non avendo ricevuto risposta alle loro domande nel nuovo termine accordato, con lettera del 12 aprile 2005 i servizi della Commissione hanno inviato un altro sollecito alle autorità portoghesi sottolineando nuovamente che, in assenza di una loro reazione nel termine concesso di quattro settimane, si riservavano di proporre alla Commissione l’invio di un’ingiunzione di fornire informazioni ai sensi dell’articolo 10, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 659/1999.
(12)
Il termine di risposta suindicato è scaduto nel maggio 2005. Non avendo ricevuto risposta alla scadenza del termine succitato, con decisione del 21 febbraio 2006 (3), la Commissione ha ingiunto al Portogallo di comunicare tutte le informazioni richieste precisando che, in assenza di una loro reazione, la Commissione si riservava di avviare il procedimento previsto all’articolo 108, paragrafo 2, del TFUE (cfr. paragrafo 80 dell’ingiunzione di fornire informazioni).
(13)
Non avendo ricevuto alcuna informazione, il 28 gennaio 2009 la Commissione ha deciso di avviare il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2, del TFUE. La decisione è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (4). La Commissione ha invitato gli altri Stati membri e gli interessati a presentare osservazioni sugli aiuti in questione.
(14)
Non avendo ricevuto osservazioni dalle autorità portoghesi nel termine stabilito, la Commissione ha inviato loro un sollecito con lettera del 18 marzo 2009. In data 14 aprile 2009 il Portogallo ha fatto pervenire i suoi commenti alla Commissione insieme a una copia dei decreti legge n. 393-B del 1998 e n. 244 del 2003. Altre osservazioni sono giunte il 15 giugno 2009 dall’ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
Il 1o luglio 2009 la Commissione ha trasmesso al Portogallo i commenti dell’ETSA. Il Portogallo non ha fornito alla Commissione alcuna osservazione in merito.
(16)
A seguito dei commenti trasmessi dall’ETSA, con lettera del 19 febbraio 2010 i servizi della Commissione hanno chiesto ulteriori chiarimenti alle autorità portoghesi, le quali hanno risposto con lettera del 27 aprile 2010.
(17)
Con lettera del 1o febbraio 2011 i servizi della Commissione hanno chiesto alle autorità portoghesi di fornire chiarimenti e di rispondere alle domande già formulate dai servizi della Commissione alle quali le suddette autorità non avevano dato una risposta completa.
(18)
Con lettera del 24 febbraio 2011 le autorità portoghesi hanno chiesto una proroga di 30 giorni del termine di risposta concesso.
(19)
Con lettera del 28 febbraio 2011 i servizi della Commissione lo hanno accordato. Le autorità portoghesi hanno risposto alle domande formulate dai servizi della Commissione con lettera del 1o aprile 2011.
(20)
Con lettera del 20 giugno 2011 i servizi della Commissione hanno informato il Portogallo che avrebbero proposto alla Commissione l’adozione di una decisione positiva condizionale illustrando le condizioni applicate.
II. DESCRIZIONE
(21)
Stando alle informazioni fornite dalle autorità portoghesi, tra il 1o gennaio e il 14 ottobre 1998 sono stati riscontrati in Portogallo 66 casi di encefalopatia spongiforme bovina (di seguito «BSE»). Data la situazione di rischio per la salute pubblica e per quella animale, la Commissione ha adottato la decisione 98/653/CE, del 18 novembre 1998, recante misure d’emergenza rese necessarie dall’insorgere di casi d’encefalopatia spongiforme bovina in Portogallo (5) e ha imposto misure d’emergenza rese necessarie dai casi di BSE in Portogallo e vietato in particolare la spedizione di alcuni animali e sottoprodotti di origine animale dal Portogallo verso altri Stati membri.
(22)
Per attenuare le conseguenze delle misure adottate nell’ambito della lotta contro l’encefalopatia spongiforme bovina (BSE), lo Stato portoghese ha sostenuto dal 1999 i costi complessivi relativi alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame. Con il decreto legge n. 393-B del 4 dicembre 1998 (6) (di seguito «decreto legge 1998»), lo Stato si è effettivamente assunto la responsabilità delle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti e fatto carico delle relative spese.
(23)
L’articolo 4, paragrafo 3, del decreto legge 1998 prevedeva la possibilità di applicare ai macelli una tassa per finanziare la distruzione di alcune materie prime ma, stando alle informazioni ricevute dalle autorità portoghesi, questa tassa non è stata applicata.
(24)
Le autorità portoghesi hanno spiegato di non disporre di sufficienti dispositivi specifici atti a garantire un adeguato trattamento dei rifiuti e che erano quindi state costrette a rivolgersi a prestatori privati per erogare questi servizi che per loro stessa natura sono di responsabilità dello Stato.
(25)
Le autorità portoghesi hanno precisato che questa funzione d’interesse pubblico era stata assegnata al settore privato nel rispetto delle prescrizioni del decreto legge n. 197 dell’8 giugno 1999 (7), che è lo strumento nazionale di recepimento della direttiva 97/52/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 ottobre 1997, che modifica le direttive 92/50/CEE, 93/36/CEE e 93/37/CEE relative al coordinamento delle procedure di aggiudicazione rispettivamente degli appalti pubblici di servizi, degli appalti pubblici di forniture e degli appalti pubblici di lavori (8). Le imprese private incaricate delle suddette prestazioni sono state selezionate tenendo conto della loro idoneità e della loro capacità tecnica di garantire la corretta esecuzione del compito d’interesse generale loro assegnato, nonché dell’urgenza con cui si è dovuti intervenire per trattare questi prodotti in modo sicuro, veloce ed efficace. A tale proposito le autorità portoghesi hanno fornito un esempio di contratto di servizio in vigore tra il 1o settembre 2004 e il 31 dicembre 2004.
(26)
Stando alle informazioni fornite dalle autorità portoghesi, i parametri in base ai quali è stata calcolata la compensazione per i servizi resi sono stati previamente definiti dal decreto congiunto n. 96 del 25 gennaio 1999 (9). Questo decreto è stato verificato periodicamente e modificato dal decreto congiunto n. 324 del 6 aprile 2001 (10) e dal decreto congiunto n. 124 del 19 febbraio 2002 (11).
(27)
Con la decisione 2000/766/CE (12), il Consiglio ha vietato l’utilizzo dei sottoprodotti di origine animale di quasi tutte le specie nell’alimentazione degli animali e ha imposto la loro distruzione in tutti gli Stati membri, compreso il Portogallo.
(28)
Le autorità portoghesi hanno spiegato che in seguito alla suddetta decisione la quantità di rifiuti interessati da questo processo era aumentata e, con loro, anche i costi connessi a tali operazioni.
(29)
Con decisione 2001/376/CE (13) la Commissione ha deciso di mantenere in vigore la decisione 98/653/CE adottata dal Portogallo.
(30)
Il regolamento (CE) n. 1774/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 3 ottobre 2002, recante norme sanitarie relative ai sottoprodotti di origine animale non destinati al consumo umano (14) prevede norme specifiche sulla raccolta, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti di origine animale applicabili a varie categorie di sottoprodotti.
(31)
Per poter rispettare i loro impegni in questo contesto, le autorità portoghesi hanno spiegato di aver deciso di trasferire i costi delle suddette operazioni agli operatori economici del settore nel pieno rispetto del principio «chi inquina paga» e senza perdere di vista la tutela della salute pubblica che è un obiettivo fondamentale e di responsabilità dello Stato. Hanno quindi adottato il regime previsto dal decreto legge n. 197 del 25 settembre 2002.
(32)
Dall’ottobre 2002, data di entrata in vigore del decreto legge 2002, i costi delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame sono finanziati con la riscossione di una tassa parafiscale applicata ai centri di macellazione, agli importatori di carni bovine e suine non disossate e agli operatori intracomunitari, cioè agli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate.
(33)
Con lettera del 20 gennaio 2003 le autorità portoghesi hanno precisato che gli operatori di seguito indicati sono esenti dal pagamento della tassa:
-
i centri di macellazione che effettuano la raccolta, la trasformazione e la distruzione di tutti i sottoprodotti in questione, ad eccezione dei materiali a rischio specifico (in appresso «MRS») sia nei propri locali che nei laboratori di sezionamento, avendo questi centri creato condizioni di autonomia per il trattamento dei loro sottoprodotti (cfr. punto 2 dell’allegato 2 del decreto legge 2002),
-
gli importatori e gli operatori intracomunitari di carne disossata, dal momento che la carne disossata non genera sottoprodotti oggetto di trattamento obbligatorio ai sensi della legislazione comunitaria e nazionale.
(34)
Per quanto riguarda la destinazione precisa delle entrate derivanti dalla riscossione delle tasse, le autorità portoghesi hanno dichiarato che sono servite esclusivamente a finanziare le operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame, MRS compresi.
(35)
Nell’allegato 1 del decreto legge 2002 l’ammontare della tassa di seguito indicato è stabilito in misura proporzionale e variabile a seconda della specie interessata:
(in EUR)
Specie/Tipo
Bovini
Suini
Ovini/caprini
Pollame
Altro
Tassa/Kg di carcassa
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Per quanto concerne il finanziamento dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei MRS, l’articolo 2, paragrafo 2, del decreto legge n. 197 del 2002 prevede di applicare in modo specifico e mirato ai centri di macellazione una tassa d’importo fisso pari a 0,30 EUR/Kg/MRS.
(37)
Tutte le tasse sono pagate mediante procedura di autoliquidazione al seguente ente pubblico: Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA). I tributi prelevati agli operatori economici costituivano le entrate dell’INGA e gli venivano versati direttamente.
(38)
Come indicato ai considerando 32 e 33 della presente decisione, l’articolo 4 del decreto legge 2002 precisa che i centri di macellazione hanno la facoltà di scegliere se effettuare le operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti da soli oppure ricorrere direttamente a terzi, comunque sempre nel rispetto delle disposizioni legali vigenti e con l’eccezione dei MRS. Qualora i centri di macellazione effettuino la raccolta, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti ottenuti all’interno del proprio stabilimento, MRS esclusi, la tassa da corrispondere è stabilita come segue dall’allegato 2 del decreto legge 2002:
(in EUR)
Specie/Tipo
Bovini
Suini
Ovini/caprini
Pollame
Altro
Tassa/Kg di carcassa
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
I centri di macellazione sono invece completamente esenti dal pagamento della tassa se effettuano la raccolta, la trasformazione e la distruzione di tutti i sottoprodotti ottenuti sia nel proprio stabilimento che nei laboratori di sezionamento, ad eccezione dei MRS.
(40)
Ai sensi dell’articolo 5 del decreto legge 2002, l’INGA è l’ente responsabile del controllo dei versamenti delle tasse da parte dei centri di macellazione e allo scopo tiene registri aggiornati dei quantitativi di carcasse e dei relativi pesi. Spetta inoltre all’INGA controllare il pagamento delle tasse dovute per l’importazione e il ricevimento dei prodotti provenienti dall’Unione europea, mentre è compito degli operatori e di coloro che ricevono le consegne di carni tenere registri aggiornati delle operazioni effettuate.
(41)
Se optano per questa seconda alternativa, i centri di macellazione devono prima presentare i loro progetti all’INGA e sottoporsi a qualsiasi controllo deciso dall’autorità competente.
(42)
Le autorità portoghesi hanno garantito che l’importo della tassa si limita a far sostenere i costi di queste operazioni ai centri in questione e che il servizio sarà fornito solo a quegli stabilimenti che producono i sottoprodotti da eliminare obbligatoriamente.
(43)
Per quanto riguarda la corrispondenza tra il gettito della tassa e i costi dei servizi con esso finanziati, le autorità portoghesi hanno dichiarato che le tasse previste dagli allegati I e II del decreto legge 2002 e la tassa di cui all’articolo 2, paragrafo 2 per i MRS sono state calcolate in base ai costi reali dei servizi forniti, tenendo conto del tipo di sottoprodotti ottenuti da ciascuna specie animale e dal fatto che fossero o meno interessati.
(44)
Le autorità portoghesi ritengono che questo finanziamento non sia altro che una compensazione dovuta dagli utenti per la fornitura di un servizio pubblico d’interesse generale. Gli importi pagati dagli operatori soggetti ad imposta sono direttamente proporzionali alla quantità di rifiuti effettivamente consegnati al servizio pubblico e al costo reale dell’eliminazione dei suddetti rifiuti. Per suffragare le proprie affermazioni, le autorità portoghesi hanno fornito dati numerici per gli anni compresi tra il 1999 e il 2005 a dimostrazione dei costi delle prestazioni e, per l’anno 2003, le cifre relative al gettito della tassa riscossa sui vari tipi di sottoprodotti di prodotti importati e nazionali.
(45)
Quanto al fatto se i prodotti importati beneficiassero del sistema nella stessa misura dei prodotti nazionali, le autorità portoghesi assicurano che, conformemente al principio «chi inquina paga», le tasse applicabili ai centri di macellazione, all’importazione e agli scambi intracomunitari di carni non disossate riflettono i costi legati al trattamento di tutti i sottoprodotti ottenuti nel circuito fino allo stadio del consumatore finale.
(46)
Per le autorità portoghesi l’importazione di carni non disossate implica l’esistenza di sottoprodotti che beneficiano quindi del servizio di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione tale da giustificare l’applicazione delle tasse in questione.
(47)
Le autorità portoghesi ritengono che le azioni finanziate siano d’interesse pubblico, perché in seguito alla crisi della BSE è emerso che l’eliminazione dei sequestri sanitari di materiali dei macelli doveva essere considerata una missione di servizio pubblico dello Stato, vista la sua importanza per la tutela della salute umana e animale e per la protezione dell’ambiente.
(48)
Il sistema instaurato dal decreto legge 2002 è stato abrogato dal decreto legge n. 244 del 7 ottobre 2003 (15) (in appresso «decreto legge 2003»), entrato in vigore il 22 ottobre 2003. Questo decreto stabilisce un regime generale e un regime transitorio per i sottoprodotti di origine animale impropri al consumo umano.
(49)
Il regime generale prevede che i centri di macellazione e di sezionamento, i centri di incubazione e le industrie di ovoprodotti debbano, di propria iniziativa o ricorrendo a terzi, promuovere la raccolta, il trasporto, il magazzinaggio, la manipolazione, la trasformazione e la distruzione dei materiali delle categorie 1, 2 e 3 prodotti nell’unità specifica, conformemente al regolamento (CE) n. 1774/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, mediante l’attuazione di un piano sottoposto alla preventiva approvazione della DG Veterinaria (DG V).
(50)
I centri di macellazione e di sezionamento, i centri di incubazione e le industrie di ovoprodotti devono definire un piano di distruzione o di utilizzo dei materiali di categoria 3 che la DG V deve approvare entro 90 giorni dall’entrata in vigore del decreto legge 2003 o dall’inizio dell’attività. Per quanto riguarda la categoria 3, fino all’approvazione dei piani da parte della DG V, l’INGA garantisce i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione, magazzinaggio temporaneo e distruzione dei sottoprodotti conformemente al decreto legge 2002. Fino all’approvazione del piano per i materiali di categoria 3, i proprietari dei centri di macellazione e di sezionamento, dei centri di incubazione e delle industrie di ovoprodotti sono tenuti al pagamento delle tasse di cui all’allegato 1 del decreto legge 2002 mentre gli enti che godono del regime alternativo previsto dal suddetto decreto devono versare le tasse previste all’allegato 2 del decreto legge 2002.
(51)
In virtù del regime transitorio, l’INGA continua a fornire questi servizi anche per i materiali delle categorie 1 e 2.
(52)
Per i materiali di categoria 1 e 2, i centri di macellazione e di sezionamento devono presentare un piano di distruzione o di utilizzo entro 30 giorni dalla scadenza del regime transitorio nel novembre 2005. Fino all’approvazione del piano sono tenuti a pagare 0,35 EUR/kg di materiale delle categorie 1 o 2 mentre saranno esonerati dal pagamento della tassa una volta approvato il piano di distruzione o di utilizzo.
(53)
Nel presentare alla DG V un piano indicante le operazioni necessarie all’eliminazione dei materiali di categoria 1 e 2, i centri di macellazione e di sezionamento si assumono la responsabilità delle spese inerenti a tali attività e si sottopongono ai controlli dell’autorità. Secondo quanto disposto dall’articolo 3, paragrafo 4, del decreto legge 2003, il regime si conclude dopo due anni dall’entrata in vigore di questo decreto legge.
(54)
Il regime transitorio del decreto legge 2003 è scaduto nel novembre 2005. Nella lettera del 1o aprile 2011 le autorità portoghesi hanno dichiarato che, dopo la scadenza del regime transitorio del decreto legge 2003, i costi delle operazioni di distruzione dei sottoprodotti dei macelli e dei laboratori di sezionamento sono sostenuti dagli operatori attraverso la valorizzazione dei residui trasformati in biocombustibile e l’esportazione di farine.
(55)
Nella sua decisione di avviare il procedimento la Commissione ha espresso alcuni dubbi sull’esistenza e l’eventuale compatibilità di un aiuto a favore delle imprese prestatrici dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione del materiale in questione, dei centri di macellazione e di sezionamento, degli importatori di carni bovine e suine non disossate e pollame, degli operatori intracomunitari e degli allevatori.
(56)
In particolare la Commissione reiterava le domande già formulate nella prima ingiunzione di fornire informazioni. In merito all’aiuto a favore delle imprese prestatrici dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione del materiale in questione, la Commissione ha espresso dubbi sulla natura di servizio d’interesse generale che le autorità portoghesi avevano voluto dare alle attività in questione, soprattutto alla luce della sentenza Altmark (16). Quanto all’aiuto a favore dei centri di macellazione, dei laboratori di sezionamento, degli importatori di carni bovine e suine non disossate e pollame e degli operatori intracomunitari del settore, la Commissione ha espresso dubbi sul fatto che il contributo pagato dal settore attraverso la tassa corrispondesse al costo economico reale delle prestazioni fornite dal servizio di raccolta e ha chiesto di fornire dati al riguardo. Infine, per quanto riguarda l’aiuto agli allevatori, la Commissione ha espresso dubbi sui vantaggi che il sistema introdotto ha comportato agli allevatori, non essendo questi ultimi sottoposti alla tassa in questione.
(57)
La Commissione ha poi esaminato in via preliminare la compatibilità delle misure in questione con gli orientamenti applicabili a partire dal 1998 e ha concluso che al momento della decisione di avvio non disponeva di informazioni sufficienti per stabilire la compatibilità delle misure in questione.
III. OSSERVAZIONI INVIATE DAL PORTOGALLO
(58)
Nelle sue osservazioni il Portogallo ha ricordato innanzitutto la particolare situazione in cui lo Stato versava nel 1998 a causa della crisi della BSE. Ha ricordato in particolare la decisione 98/653/CE che aveva vietato la spedizione dal Portogallo verso altri Stati membri o paesi terzi di alcuni prodotti, in quanto tali o contenuti in altri prodotti, tra cui le farine di carne e di ossa. In tale contesto il Portogallo ha istituito un piano di vigilanza, di controllo e di eradicazione della BSE che è stato approvato dal comitato veterinario permanente della Commissione. Il 18 aprile 2001 la Commissione ha deciso di mantenere l’embargo in Portogallo, embargo che è stato revocato solo nel 2004 con il regolamento (CE) n. 1993/2004 della Commissione (17).
(59)
Il Portogallo insiste quindi che tutte le misure che sono state adottate tra il 1998 e il 2004 rispondevano alla necessità di arginare una situazione di emergenza che metteva in pericolo la salute pubblica. L’amministrazione portoghese si era pertanto adoperata per garantire l’attuazione immediata delle misure fino a che gli operatori non si fossero organizzati per sostenere da soli questi compiti rimanendo sotto il controllo dello Stato. Il Portogallo ritiene che la tutela della salute pubblica sia un bene giuridico superiore a ogni altro e come tale giustifichi una deroga alle norme in materia di aiuti di Stato.
(60)
Secondo il Portogallo, l’adozione della decisione 98/653/CE e le sue proroghe successive hanno impedito che le misure adottate dallo Stato portoghese per risolvere la crisi della BSE producessero distorsioni di mercato e ostacolassero gli scambi tra Stati membri. Il Portogallo precisa che, essendoci un embargo sulla spedizione dei prodotti suindicati, non c’erano scambi commerciali e non poteva quindi esserci distorsione di concorrenza.
(61)
In primo luogo il Portogallo indica che nel 1998 non è stato concesso alcun aiuto e lo prova grazie alla data di entrata in vigore del decreto legge n. 393-B del 4 dicembre 1998. È solo in quel momento che lo Stato portoghese si è fatto carico, in via eccezionale e transitoria, della responsabilità delle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti.
(62)
Lo Stato portoghese ha sostenuto le spese inerenti alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti dall’entrata in vigore del decreto legge 1998 fino all’entrata in vigore del decreto legge n. 197 del 2002. In proposito, il Portogallo precisa che il fatto che queste misure siano state sostenute dallo Stato portoghese deve essere considerato come di breve durata, perché il regime è stato poi modificato e perché la tassa è stata istituita come modo per ripercuotere sul settore il finanziamento delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame, compresi i materiali a rischio specifico (MRS).
(63)
Per quanto riguarda il costo delle misure menzionate, il Portogallo indica che i parametri in base ai quali è stata calcolata la compensazione sono stati previamente definiti con decreto pubblicato nella Gazzetta ufficiale. Tre sono i decreti (18) citati dalle autorità portoghesi che indicano i prezzi dei servizi resi (raccolta, trasporto, trasformazione e confezionamento in «big bag» per kg di prodotto). Le spese inerenti a queste operazioni, che sono a carico delle unità di trasformazione dei sottoprodotti di origine animale non annesse ai macelli, sono state prese in considerazione, così come le spese correnti per energia, carburante, compensi, assicurazioni, ecc. Questi parametri sono gli stessi per tutti i prestatori di servizi. Le autorità portoghesi hanno indicato che il margine di utile si aggirava tra il 30 e il 39,5 %, che costituisce a loro parere una percentuale equilibrata o addirittura inferiore alla media dell’esercizio di attività economiche. Le autorità portoghesi hanno inoltre allegato le valutazioni di applicazione dei parametri che hanno condotto alla definizione dei prezzi nei decreti.
(64)
In conclusione lo Stato portoghese ritiene che in deroga al principio «chi inquina paga» gli aiuti concessi possano essere dichiarati compatibili, visto che corrispondevano ai servizi resi e che gli orientamenti applicabili all’epoca [Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato per i test TSE, i capi morti e i rifiuti dei macelli (19)] consentivano aiuti fino al 100 % delle spese reali in ragione della loro breve durata.
(65)
Dall’ottobre 2002 la base giuridica del pagamento delle spese è il decreto legge 2002. Le autorità portoghesi ritengono che queste tasse abbiano tenuto conto dei valori di remunerazione delle operazioni effettuate dalle unità di trasformazione dei sottoprodotti. Tuttavia, dal momento che la crisi non era ancora superata, le autorità portoghesi hanno ritenuto che un intervento dello Stato in qualità di intermediario fosse ancora giustificato.
(66)
Nelle simulazioni effettuate all’epoca sono stati considerati gli oneri totali a carico delle società e un margine di utile ragionevole. Le autorità portoghesi hanno presentato la valutazione effettuata in base alle spese e agli oneri per il 2003, che dimostra a loro parere un equilibrio tra le entrate e le uscite inerenti al funzionamento del nuovo regime giuridico introdotto e che fissa le tasse per il finanziamento dei servizi.
(67)
Le autorità portoghesi hanno inoltre dichiarato che i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di pollame non erano finanziati con le tasse pagate dai centri di macellazione e dagli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini. Hanno precisato che poiché l’articolo 2, punto 1, del decreto legge 2002 doveva essere interpretato in relazione alle disposizioni dell’allegato 1 ivi menzionate, era stato stabilito che i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni fossero finanziati da tre categorie di operatori: i centri di macellazione di bovini, ovini/caprini, pollame e altro; gli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini; gli operatori intracomunitari di questi stessi prodotti. L’allegato 1 conteneva pertanto una colonna con gli importi dovuti dai centri di macellazione di pollame che non promuovevano la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti ottenuti dalla macellazione del pollame, tenendo conto del fatto che la maggior parte delle carcasse di pollame importate non genera sottoprodotti.
(68)
Le autorità portoghesi hanno inoltre dichiarato che la differenza tra le due tasse previste dall’allegato 2 del decreto legge 2002 è giustificata dai costi legati ai sottoprodotti ottenuti nei centri di sezionamento.
(69)
Le autorità portoghesi hanno sottolineato che, ai sensi dei decreti legge 2002 e 2003, sugli allevatori non era stata ripercossa alcuna tassa, anche se i costi delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione hanno di fatto inciso su tutta la filiera della carne. A tale proposito, le autorità portoghesi hanno fornito due fatture di servizi del 22 ottobre 2002 e del 28 ottobre 2003 che dimostrerebbero, a loro parere, che i macelli hanno ripercosso sugli allevatori i costi delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione.
(70)
In definitiva le autorità portoghesi assicurano che le imprese prestatrici di servizi non hanno sottratto risorse a favore di eventuali attività concorrenti: queste imprese esercitavano infatti solo attività di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti animali.
(71)
Il Portogallo ha inoltre ricordato che il regime transitorio introdotto dal decreto legge 2003 è scaduto nel novembre 2005 e che da allora i centri che generano sottoprodotti si sono assunti la piena responsabilità che lo Stato aveva temporaneamente coperto al loro posto. Dal novembre 2005 tutti i costi sono sostenuti dagli operatori attraverso la valorizzazione dei residui trasformati in biocombustibili e l’esportazione di farine.
(72)
In conclusione le autorità portoghesi ritengono di aver soddisfatto le condizioni sancite dagli orientamenti applicabili, dato che gli operatori che generano sottoprodotti hanno gradualmente iniziato a pagare con la tassa le operazioni derivanti dalla distruzione dei sottoprodotti.
IV. OSSERVAZIONI DI TERZI INTERESSATI
(73)
L’ETSA ha presentato le sue osservazioni con lettera del 15 giugno 2009. Il gruppo ETSA è composto dalle società ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) e SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Entrambe forniscono servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di origine animale di categoria 1, 2 e 3 in Portogallo e rientrano tra le imprese ingaggiate dallo Stato per erogare i servizi indicati nel periodo in questione. L’ETSA è pertanto considerata destinataria dei pagamenti dello Stato e suscettibile di essere interessata dal procedimento C 3/09.
(74)
A titolo preliminare l’ETSA ricorda il contesto della crisi della BSE che ha costretto lo Stato portoghese ad adottare misure preventive (tra cui i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di origine animale di categoria 1, 2 e 3) volte a contrastare la malattia e a ridurre il rischio d’infezione per tutelare la salute pubblica e l’ambiente. L’adozione di queste misure scaturisce in gran parte dalla legislazione comunitaria.
(75)
Nel periodo 1998-2005 l’INGA ha attribuito con affidamento diretto i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei rifiuti alle società ITS e SEBOL. L’ETSA sottolinea in proposito che tutte le imprese che rispondevano ai requisiti necessari per la fornitura dei servizi richiesti sono state scelte nelle medesime condizioni. Fino al 10 ottobre 2002 l’INGA era incaricata di ricorrere a imprese autorizzate per questo tipo di servizio facendosi carico dei relativi costi, conformemente all’articolo 6 del decreto legge 1998. I parametri per il calcolo della remunerazione erano fissati dal decreto congiunto n. 96/99 e il prezzo era stabilito in base al peso della materia prima. Poteva essere rivisto in caso di modifica delle condizioni di fornitura del servizio. Il prezzo riconosciuto a SEBOL e ITS teneva conto dei costi stimati per la fornitura del servizio, in particolare del peso e del volume dei rifiuti da raccogliere e da trattare, nonché dell’attuazione e gestione del sistema di raccolta delle carcasse nell’impianto, che prevedeva tra l’altro un meccanismo di raccolta rapida in caso di comunicazione di morte dell’animale.
(76)
L’ETSA sottolinea che, benché il servizio fosse stato aggiudicato senza procedura di gara, l’importo della remunerazione copriva i costi afferenti, considerate le loro entrate combinate, e che consentiva di registrare appena un margine di profitto ragionevole e legittimo. L’ETSA indica tuttavia di aver sempre ritenuto il tipo di remunerazione conforme al principio di efficienza, in quanto il prezzo pagato dall’INGA era nella media europea dei prezzi di servizi equivalenti; i prezzi pagati fino al 2005 erano in realtà, secondo l’ETSA, inferiori a quelli successivamente applicati nei contratti di fornitura di servizi identici e stipulati con procedura di gara per agevolare la determinazione e la remunerazione in base ai criteri del mercato.
(77)
A partire dal 2005 i contratti di servizi sono stati attribuiti nell’ambito di appalti pubblici internazionali. Sono stati indetti tre bandi di gara: bovini/equini a livello nazionale, ovini/caprini (sud) e ovini caprini (nord). L’ITS ha presentato un’offerta tramite il consorzio aggiudicatario al quale è stato attribuito il contratto. Per i tre lotti suindicati sono stati stipulati altrettanti contratti di fornitura di servizi. Tra le condizioni l’ETSA cita in particolare la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei rifiuti, la tenuta di un registro e di archivi permanenti e aggiornati sulle operazioni in questione. I controlli per verificare il rispetto delle suddette condizioni sono effettuati dall’IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
L’ETSA sottolinea che i prezzi sono stati previamente definiti in modo obiettivo e trasparente nei contratti stipulati, tenendo conto della stazza e della specie degli animali interessati. Secondo l’ETSA questi prezzi sarebbero stati stabiliti in condizioni di mercato e avrebbero garantito un’adeguata copertura dei costi determinati dal rispetto degli obblighi di servizio pubblico previsti dai contratti di fornitura di servizi e dalla legislazione corrispondente.
(79)
Sulla base di questi elementi l’ETSA conclude di non aver beneficiato di alcun aiuto illegale ma che tutti i fondi costituivano semplicemente la remunerazione legittima per una prestazione di servizio pubblico.
V. VALUTAZIONE
1. ESISTENZA DI UN AIUTO SECONDO L’ARTICOLO 107, PARAGRAFO 1, DEL TFUE
(80)
Secondo l’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE «salvo deroghe contemplate dai trattati, sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza».
(81)
Gli articoli da 107 a 109 del TFUE sono applicabili al settore delle carni suine in forza dell’articolo 21 del regolamento (CEE) n. 2759/75 del Consiglio, del 29 ottobre 1975, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni suine (20), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1913/2005 del Consiglio (21). Sono resi applicabili nel settore delle carni bovine dall’articolo 40 del regolamento (CE) n. 1254/1999 del Consiglio, del 17 maggio 1999, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni bovine (22), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1152/2007 del Consiglio (23). Prima dell’adozione di quest’ultimo, gli articoli erano applicabili allo stesso settore in forza dell’articolo 24 del regolamento (CEE) n. 805/68 del Consiglio (24). Sono resi applicabili nei settori delle carni ovine e caprine dall’articolo 22 del regolamento (CE) n. 2467/98 del Consiglio, del 3 novembre 1998, relativo all’organizzazione comune di mercati nel settore delle carni ovine e caprine (25), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1913/2005. Sono resi applicabili nei settori delle carni ovine e caprine dall’articolo 19 del regolamento (CEE) n. 2777/75 del Consiglio, del 29 ottobre 1975, relativo all’organizzazione comune di mercati nel settore delle carni ovine e caprine (26), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 679/2006 del Consiglio (27). Il regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio, del 22 ottobre 2007, recante organizzazione comune dei mercati agricoli e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli («regolamento unico OCM») (28) ha abrogato questi diversi regolamenti e previsto con l’articolo 180 che le norme in materia di aiuti di Stato fossero applicabili ai prodotti summenzionati.
(82)
Quanto al tipo di aiuto, esso deve essere determinato tenendo conto di tutti i beneficiari dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei rifiuti dei macelli e del relativo finanziamento. La Commissione ha individuato le seguenti categorie di potenziali beneficiari del sistema introdotto in Portogallo:
-
le imprese prestatrici dei servizi di raccolta, trasporto e distruzione del materiale in questione,
-
i centri di macellazione e i laboratori di sezionamento, gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e gli operatori intracomunitari, cioè gli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate,
-
gli allevatori.
(83)
In merito alla valutazione del potenziale aiuto nel tempo, nella decisione di avvio del procedimento la Commissione aveva distinto quattro periodi tenendo conto dell’applicazione delle diverse disposizioni comunitarie pertinenti per l’analisi delle eventuali misure di aiuto. La Commissione aveva considerato il periodo dal 1998 al 31 dicembre 1999, data anteriore all’entrata in vigore degli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo; il periodo tra il 1o gennaio 2000 e il 31 dicembre 2002, data anteriore all’entrata in vigore degli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato per i test TSE, i capi morti e i rifiuti dei macelli (EST); il periodo tra il 1o gennaio 2003 e il 31 dicembre 2006, data anteriore all’entrata in vigore dei nuovi orientamenti agricoli 2007-2013 (29) e il periodo dal 1o gennaio 2007 ad oggi.
(84)
Alla luce delle nuove informazioni fornite dalle autorità portoghesi, in particolare in merito all’applicazione del succitato decreto legge 2003 e alle diverse modalità di finanziamento dei potenziali aiuti, la Commissione ha leggermente modificato l’articolazione dei vari periodi considerando nella propria valutazione, per ciascun gruppo di potenziali beneficiari, i seguenti periodi:
-
il periodo compreso tra il 9 dicembre 1998 e il 9 ottobre 2002 durante il quale era applicato il decreto legge 1998,
-
il periodo compreso tra il 10 ottobre 2002 e il 21 ottobre 2003, data d’applicazione del decreto legge 2002, ad eccezione dell’allegato 2, la cui applicazione è stata prorogata nell’ambito del regime transitorio previsto dal decreto legge 2003,
-
il periodo compreso tra il 22 ottobre 2003 e novembre 2005, data d’applicazione del regime transitorio previsto dal decreto legge 2003.
1.1. ESISTENZA DI UN VANTAGGIO SELETTIVO
(85)
Secondo la giurisprudenza costante della Corte, sono reputati aiuti gli interventi che, sotto qualsiasi forma, sono atti a favorire direttamente o indirettamente determinate imprese o che devono essere considerati come un vantaggio economico che l’impresa beneficiaria non avrebbe ottenuto in condizioni normali di mercato (30). Sono inoltre considerati come aiuti gli interventi che, in varie forme, alleviano gli oneri che normalmente gravano sul bilancio dell’impresa e che di conseguenza, senza essere sovvenzioni in senso stretto, ne hanno la stessa natura e producono identici effetti (31).
1.1.1. Vantaggio selettivo per le imprese prestatrici dei servizi
(86)
La Commissione constata che l’attività di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei materiali in questione è un’attività economica perché costituisce la fornitura di servizi a fronte di una remunerazione e perché può essere effettuata da numerosi operatori economici nel mercato comunitario. Tali constatazioni sono sostenute in particolare dalle informazioni fornite dall’ETSA e riportate ai considerando 73 e seguenti della presente decisione.
(87)
Quanto all’attività economica, le autorità portoghesi fanno notare che le imprese prestatrici dei servizi in questione hanno compiuto una missione di servizio pubblico nell’interesse generale, giustificata da motivi di salute pubblica e di tutela ambientale. In tale contesto il Portogallo ha sottolineato la particolare situazione in cui versava lo Stato portoghese per la crisi della BSE, insistendo sul fatto che tutte le misure adottate rispondevano alla necessità di arginare una situazione d’emergenza che metteva in pericolo la salute pubblica. L’amministrazione portoghese si era pertanto adoperata per garantire l’attuazione immediata delle misure fino a che gli operatori non si fossero organizzati per sostenere da soli questi compiti rimanendo sotto il controllo dello Stato (cfr. i considerando 21 e 59 della presente decisione).
(88)
Nelle sue osservazioni l’ETSA ritiene di non aver beneficiato di alcun aiuto illegale ma che tutti i fondi costituivano semplicemente la remunerazione legittima per una prestazione di servizio pubblico (cfr. considerando 79 della presente decisione).
(89)
Dalla sentenza della Corte di giustizia nella causa Altmark (32) emerge che sovvenzioni pubbliche volte a consentire l’esercizio di servizi pubblici non ricadono nell’ambito d’applicazione dell’articolo 107 del TFUE nella misura in cui queste sovvenzioni devono essere considerate come una compensazione costituente la contropartita delle prestazioni effettuate dalle imprese beneficiarie per assolvere agli obblighi di servizio pubblico. La Corte prevede tuttavia che siano rispettate le seguenti condizioni:
-
in primo luogo, l’impresa beneficiaria deve essere stata effettivamente incaricata dell’esecuzione di obblighi di servizio pubblico e questi obblighi devono essere stati chiaramente definiti,
-
in secondo luogo, i parametri di calcolo della compensazione devono essere stati previamente definiti in modo obiettivo e trasparente,
-
in terzo luogo, la compensazione non deve superare l’importo necessario a coprire la totalità o parte dei costi determinati dall’esecuzione degli obblighi di servizio pubblico, tenendo conto sia delle entrate corrispondenti che di un margine di utile ragionevole per l’esecuzione degli obblighi in questione,
-
in quarto luogo, quando la scelta dell’impresa incaricata dell’esecuzione di obblighi di servizio pubblico non è effettuata con procedura di gara, il livello della compensazione necessaria deve essere determinato analizzando i costi che un’impresa media, ben gestita e adeguatamente attrezzata per soddisfare i requisiti di servizio pubblico richiesti avrebbe sostenuto per adempiere a tali obblighi, tenendo conto sia delle entrate corrispondenti che di un margine di utile ragionevole per l’esecuzione di tali obblighi.
(90)
L’applicazione della sentenza Altmark al caso in questione induce la Commissione a esprimere le seguenti considerazioni:
a) Reale servizio d’interesse economico generale ai sensi dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE
(91)
Occorre innanzitutto valutare se si tratti nella fattispecie di un reale servizio d’interesse economico generale ai sensi dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE.
(92)
Risulta dalla giurisprudenza della Corte di giustizia che, eccettuati i settori disciplinati dalle normative comunitarie in materia, gli Stati membri dispongono di un ampio margine di discrezionalità per quanto riguarda la natura dei servizi che possono essere definiti di interesse economico generale. La Commissione ha quindi il compito di vigilare affinché tale margine di discrezionalità sia applicato senza errori manifesti per quanto riguarda la definizione dei servizi d’interesse economico generale.
(93)
Dagli anni ‘90 del secolo scorso sono state riscontrate varie encefalopatie spongiformi trasmissibili (TSE) che si manifestano separatamente negli esseri umani e negli animali. Fin dal 1996 si sono accumulate prove sulla similitudine dell’agente patogeno della BSE (encefalopatia spongiforme bovina) con quello responsabile della nuova variante del morbo di Creutzfeldt-Jakob. Dal 1990 la Comunità ha adottato una serie di misure volte a tutelare la salute dell’uomo e degli animali dal rischio della BSE. Tali misure si fondano sulle disposizioni di salvaguardia previste dalle direttive in materia di polizia sanitaria e ambientale. Con la decisione 2000/766/CE, gli Stati membri sono stati costretti a garantire che i rifiuti di origine animale quali definiti dalla direttiva 90/667/CEE (33) fossero raccolti, trasportati, trasformati, immagazzinati o eliminati ai sensi di detta direttiva, della decisione 97/735/CE della Commissione (34) e della decisione 1999/534/CE del Consiglio (35). In tal senso il regolamento (CE) n. 1774/2002 ha stabilito norme sanitarie applicabili ai sottoprodotti di origine animale non destinati al consumo umano e previsto obblighi per gli Stati membri affinché prendessero misure adeguate e si dotassero di un’infrastruttura sufficiente a garantire la raccolta, il trasporto e l’eliminazione dei sottoprodotti di origine animale.
(94)
Visto che la Corte ha riconosciuto che la gestione di alcuni rifiuti può essere oggetto di un servizio d’interesse economico generale (36) e vista la particolare situazione relativa alla crisi della BSE già ricordata, la Commissione non ha nulla da obiettare sulla natura di servizio d’interesse economico generale che le autorità portoghesi dichiarano di aver voluto dare all’attività di raccolta e successiva distruzione delle carcasse e altri rifiuti di origine animale non idonei al consumo umano negli anni 1999-2005 durante i quali lo Stato portoghese si è pienamente (1999-2003) o parzialmente (2003-2005) assunto la responsabilità di tali operazioni. Si tratta di una decisione giustificata da motivi di salute pubblica e di tutela ambientale che rientra pertanto nella nozione di interesse economico generale ai sensi dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE.
b) Esecuzione dell’obbligo di servizio pubblico
(95)
La sentenza Altmark esige un mandato sotto forma di uno o più atti ufficiali aventi valore giuridico vincolante nel diritto nazionale. In merito alla prima condizione imposta dalla sentenza Altmark, si osserva che la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti di origine animale impropri al consumo umano sono stati stabiliti come obbligatori in Portogallo dal decreto legge 1998 e dal decreto legge 2003. L’articolo 6 del decreto legge 1998 prevede che l’INGA - in quanto ente responsabile della raccolta, della trasformazione e della distruzione dei sottoprodotti di origine animale non idonei al consumo umano - scelga le imprese incaricate di effettuare tale servizio. Il decreto congiunto n. 95/99 ha previamente definito i parametri in base ai quali veniva calcolata la remunerazione del servizio pubblico ed altri obblighi legati alla fornitura del servizio, come quello per l’impresa di raccogliere tutti i sottoprodotti sull’intero territorio nazionale, conformemente alle norme sanitarie e tecniche previste dalla legislazione.
(96)
Le autorità portoghesi sostengono che gli obblighi delle imprese prestatrici sono stati chiaramente definiti nei contratti di servizi. Come esempio hanno fornito alla Commissione un contratto di prestazione di servizi del 2003, stipulato conformemente al decreto legge 1998.
(97)
La Commissione constata che gli obblighi dell’impresa prestatrice sono stati chiaramente definiti nel contratto di servizi trasmesso alla Commissione dalle autorità portoghesi. Alla luce delle disposizioni del decreto legge 1998, del decreto congiunto e del contratto di prestazione di servizi trasmesso a titolo d’esempio, la Commissione conclude che la prima condizione della giurisprudenza Altmark è rispettata.
c) Parametri previamente definiti in modo obiettivo e trasparente
(98)
Per quanto riguarda la seconda condizione, la Commissione ritiene, in base alle informazioni a sua disposizione, che i parametri di calcolo della compensazione siano stati previamente definiti in modo obiettivo e trasparente. I decreti congiunti forniti dalle autorità portoghesi prevedono pertanto il metodo di calcolo e le spese ammissibili (cfr. considerando 26 della presente decisione). Questi dati sono stati verificati regolarmente tenendo conto degli esercizi precedenti. A partire dal 2005 sono state applicate procedure di gara. Viste le informazioni a sua disposizione, la Commissione ritiene che anche la seconda condizione della giurisprudenza Altmark sia soddisfatta.
d) Compensazione necessaria per coprire i costi del servizio
(99)
Quanto alla terza condizione, le autorità portoghesi e la terza parte hanno dichiarato che la compensazione non supera l’importo necessario a coprire la totalità o parte dei costi determinati dall’esecuzione degli obblighi di servizio pubblico, tenendo conto sia delle entrate corrispondenti che di un margine di utile ragionevole per l’esecuzione di tali obblighi.
(100)
In più occasioni, e in particolare all’avvio del procedimento d’indagine, la Commissione aveva chiesto alle autorità portoghesi di fornire dettagli sul metodo di calcolo adottato per il costo economico reale delle prestazioni. Le autorità portoghesi hanno fornito documenti indicanti le spese sostenute dai prestatori di servizi anno per anno, nel periodo 1999-2005, e li hanno raffrontati con gli importi versati dall’INGA ai prestatori per l’esecuzione dei servizi. Questi documenti dimostrano che la compensazione pagata dall’INGA alle imprese prestatrici di servizi non superava l’importo necessario a coprire la totalità o parte dei costi determinati dall’esecuzione del servizio. I documenti trasmessi provano che la compensazione comprendeva anche un margine compreso tra il 30 e il 39,50 % variabile a seconda dell’anno considerato (cfr. considerando 62 della presente decisione).
(101)
Le autorità portoghesi hanno assicurato che le risorse non sono state dirottate verso eventuali attività concorrenti alle quali le imprese avrebbero potuto dedicarsi (sovvenzioni incrociate), dal momento che i prestatori di servizi scelti non effettuavano altre attività.
(102)
Dalle informazioni fornite dalle autorità portoghesi la Commissione constata tuttavia di non poter concludere che il margine in questione fosse «ragionevole» ai sensi della giurisprudenza Altmark.
(103)
Nelle sue osservazioni l’ETSA ha dichiarato che la remunerazione del servizio fornito rifletteva adeguatamente i costi sostenuti permettendo un margine di profitto che non comportava affatto un vantaggio particolare; ha dichiarato inoltre che nel periodo anteriore al 2005 il livello della remunerazione del servizio pubblico corrispondeva alla media europea ed era inferiore a quello fissato nel contratto pubblico di servizi attribuito con procedura di gara.
(104)
La Commissione rileva a tale proposito che né le autorità portoghesi né la parte terza hanno fornito documenti a riprova di quanto affermato.
(105)
La Commissione non può pertanto concludere che la terza condizione posta dalla sentenza Altmark sia in questo caso rispettata.
e) Valutazione dei costi di un’impresa media
(106)
Visto che prima del 2005 le imprese prestatrici di servizi non erano scelte con procedura di gara, la sentenza Altmark richiede una valutazione comparativa con i costi di un’impresa media. Le autorità portoghesi non hanno fornito elementi che possano dimostrare che la valutazione dei costi sia stata effettuata tenendo conto dei costi di un’impresa media.
(107)
La Commissione conclude pertanto che nel caso in questione i quattro criteri della giurisprudenza Altmark non sono soddisfatti e che non può essere esclusa la possibilità di un vantaggio per le imprese prestatrici di servizi nel periodo compreso tra l’entrata in vigore del decreto legge 1998 e il 2005, data di fine applicazione del regime transitorio stabilito dal decreto legge 2003.
(108)
I pagamenti pubblici sono stati effettuati a favore di determinate imprese, ovvero delle imprese incaricate del servizio e in tal senso la misura in questione può essere considerata specifica.
(109)
La Commissione conclude pertanto che non può essere esclusa l’esistenza di un vantaggio selettivo per i prestatori di servizi nel periodo compreso tra il 1998 e il 2005, data di fine applicazione del regime transitorio stabilito dal decreto legge 2003.
1.1.2. Vantaggio selettivo per i centri di macellazione e di sezionamento, gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e gli operatori intracomunitari, cioè gli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate.
(110)
La Corte di giustizia ha ritenuto nella causa GEMO (37) che il fatto che l’attività di raccolta e di eliminazione delle carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli di cui beneficiano gli allevatori ed i macelli venga effettuata da imprese private non può porre in dubbio l’eventuale qualificazione come aiuto di Stato, atteso che il regime di tale attività è stato istituito dai pubblici poteri.
(111)
Nel caso specifico, le autorità portoghesi sono anche all’origine del regime dell’attività e del suo finanziamento, istituito con i decreti legge 1998, 2002 e 2003. In questa fase la Commissione conclude che i regimi in questione sono quindi imputabili allo Stato.
(112)
Nella causa GEMO (38) la Corte ha precisato che l’onere economico derivante dall’eliminazione di carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli dev’essere considerato come un costo inerente all’attività economica degli allevatori e dei macelli. La Corte ha pertanto concluso che l’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE dev’essere interpretato nel senso che deve essere necessariamente qualificato come aiuto di Stato a favore degli agricoltori e dei macelli un regime che assicura gratuitamente a questi ultimi la raccolta e l’eliminazione delle carcasse e dei rifiuti dei macelli.
(113)
Nella fattispecie si può ritenere che l’eliminazione delle carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli determini un costo inerente all’attività non solo per i centri di macellazione e di sezionamento ma anche per gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e per gli operatori/coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate. La Commissione ritiene che il finanziamento dei costi di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame con dotazioni di bilancio statali come descritto, prima dell’entrata in vigore del decreto legge 2002, abbia alleviato gli utenti di questo servizio da un onere inerente alla loro attività.
(114)
La Commissione conclude che esiste un vantaggio per il periodo antecedente all’imposizione della tassa parafiscale.
(115)
Quanto al periodo successivo all’entrata in vigore del decreto legge 2002 e del decreto legge 2003, le attività suindicate sono state finanziate mediante la riscossione di una tassa parafiscale introdotta dal decreto legge 2002 e modificata dal decreto legge 2003. Secondo il regime del decreto legge 2002 erano esonerati dal pagamento della tassa i centri di macellazione che effettuavano la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione di tutti i sottoprodotti in questione, ad eccezione dei MRS, sia nei propri locali che nei laboratori di sezionamento, avendo questi centri creato condizioni di autonomia per il trattamento dei loro sottoprodotti (cfr. paragrafo 2 dell’allegato 2 del succitato decreto legge), nonché gli importatori e gli operatori intracomunitari di carne disossata, dal momento che quest’ultima non genera sottoprodotti oggetto di trattamento obbligatorio in virtù della legislazione comunitaria e nazionale. Il decreto legge 2003 prevede l’esonero delle suddette operazioni a condizione che venga approvato un piano di distruzione o di utilizzo secondo le condizioni specifiche richieste per le varie categorie di materiali.
(116)
Per valutare se esista un vantaggio per i centri di macellazione e di sezionamento, gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e gli operatori intracomunitari, cioè gli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate che sono soggetti ad imposta, è opportuno verificare in che misura il contributo proveniente dalla tassa corrisponda al costo economico reale delle prestazioni fornite dal servizio di raccolta.
(117)
La Commissione nota che nella lettera del 20 gennaio 2003 le autorità portoghesi hanno dichiarato che le tasse previste dagli allegati I e II del decreto legge 2002 e la tassa di cui all’articolo 2, paragrafo 2 per i MRS sono state calcolate in base ai costi reali dei servizi forniti, tenendo conto del tipo di sottoprodotti ottenuti da ciascuna specie animale e dal fatto che fossero o meno interessati.
(118)
Le autorità portoghesi ritengono che questo finanziamento non sia altro che una compensazione dovuta dagli utenti per la fornitura di un servizio pubblico d’interesse generale. Gli importi pagati dagli operatori soggetti ad imposta non sarebbero affatto forfetari ma direttamente proporzionali alla quantità di rifiuti effettivamente consegnati al servizio pubblico e al costo reale dell’eliminazione di tali rifiuti.
(119)
A suffragio di tali affermazioni, le autorità portoghesi hanno fornito per il 2003 dati numerici mettendo a confronto i costi economici reali delle prestazioni fornite con i contributi provenienti dalla tassa corrispondente. Per il resto del 2002, a seguito dell’entrata in vigore del decreto legge 2002 nell’ottobre 2002, le autorità portoghesi non hanno fornito dati numerici sulle entrate derivanti dalla riscossione del tributo.
(120)
Per gli anni 2004 e 2005, le autorità portoghesi hanno trasmesso dati numerici sui costi delle operazioni effettuate, ma non il gettito della tassa imposta agli operatori che non avevano ancora fatto approvare il loro piano di distruzione e di utilizzo e che erano pertanto ancora debitori della tassa introdotta dal regime transitorio del decreto legge 2003.
(121)
Per quanto riguarda gli anni 2002, 2004 e 2005, la Commissione non può constatare, a partire dai documenti trasmessi dalle autorità portoghesi, che i contributi degli operatori soggetti ad imposta siano direttamente proporzionali alla quantità di rifiuti effettivamente consegnata al servizio di raccolta e al costo reale di distruzione di tali rifiuti.
(122)
La Commissione conclude che non esiste un vantaggio per l’anno 2003, in quanto i contributi dei debitori della tassa sono stati direttamente proporzionali ai costi determinati dai servizi resi.
(123)
La Commissione non può invece escludere che esista un vantaggio per i centri di macellazione e di sezionamento, gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e gli operatori intracomunitari, cioè gli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate, soggetti a contribuzione nel periodo compreso tra ottobre 2002 e il 1o gennaio 2003 oltre che nel 2004 e 2005.
1.1.3. Vantaggio selettivo per gli allevatori
(124)
Nel caso in questione si può ritenere che l’eliminazione delle carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli costituisca un costo inerente all’attività non solo per i centri di macellazione e di sezionamento ma anche per gli allevatori che, per effetto delle leggi di mercato, si vedrebbero per lo meno ripercuotere una parte dell’onere dei suddetti servizi. Conformemente alla già citata causa GEMO, la Commissione ritiene che il finanziamento dei costi di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame con dotazioni di bilancio statali come descritto, prima dell’entrata in vigore del decreto legge 2002, abbia di fatto alleviato gli utenti di questo servizio da un onere inerente alla loro attività.
(125)
La Commissione conclude che esiste un vantaggio per il periodo anteriore all’imposizione della tassa parafiscale.
(126)
Come precedentemente indicato, le misure attuate dalle autorità portoghesi per effettuare la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame potrebbe aver alleviato gli allevatori da oneri che in circostanze normali avrebbero dovuto parzialmente sostenere. Dal decreto legge 2002 e dal regime transitorio previsto dal decreto legge 2003 emerge che gli allevatori non sono soggetti alla tassa in questione. Le autorità portoghesi hanno dichiarato che i costi della raccolta prima della fine del 2005 sono stati ripercossi sull’intera filiera. La Commissione rileva che le due fatture presentate dalle autorità portoghesi prevedevano effettivamente la ripercussione della tassa in virtù del decreto legge 2002 e del decreto legge 2003 da parte di uno dei macelli nell’ottobre 2002 e nell’ottobre 2003. La dichiarazione delle autorità portoghesi, secondo cui conformemente alle leggi di mercato i costi sono stati ripercossi sull’intera filiera, allevatori compresi, trova conferma nei documenti presentati. La Commissione conclude che gli allevatori hanno sostenuto i costi afferenti alla loro attività e non hanno pertanto goduto di un vantaggio specifico.
(127)
La Commissione osserva che gli allevatori hanno beneficiato di un vantaggio solo nel periodo anteriore all’applicazione della tassa.
(128)
Alla luce di quanto precede, la Commissione conclude che esiste un vantaggio per quanto riguarda la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti di origine animale a favore dei macelli, centri di macellazione e importatori per tutti i periodi, tranne il 2003, e a favore degli allevatori solo nel periodo antecedente all’applicazione della tassa.
1.2. VANTAGGI FINANZIATI PER MEZZO DI RISORSE STATALI
(129)
L’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE riguarda gli aiuti concessi dagli Stati membri o mediante risorse statali. In altri termini, la misura in questione deve essere imputabile allo Stato ed essere finanziata mediante risorse statali.
(130)
Nel caso in questione i costi legati alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame erano finanziati tra il 1999 e l’ottobre 2002 con entrate dirette dello Stato e, a partire dall’ottobre 2002, con le entrate di un prelievo parafiscale applicato ai centri di macellazione, agli importatori di carni bovine e suine non disossate e agli operatori intracomunitari, cioè agli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate.
(131)
I pagamenti ai prestatori di servizi con entrate dirette dello Stato rappresentano dei vantaggi finanziati per mezzo di risorse statali. Il fatto che dal 1999 fino all’applicazione della tassa nel 2002 questo servizio pubblico fosse stato finanziato con risorse statali significa che le imprese prestatrici beneficiavano di fondi pubblici per coprire le spese derivanti da questo servizio.
(132)
I tributi applicati tra settembre 2002 e novembre 2005 non rientrano nell’ambito di applicazione delle disposizioni del TFUE concernenti gli aiuti di Stato, salvo che costituiscano la modalità di finanziamento di un aiuto, formandone così parte integrante (39).
(133)
Tutte le tasse sono pagate mediante procedura di autoliquidazione all’INGA. I tributi prelevati agli operatori economici costituivano le entrate dell’INGA e gli venivano versati direttamente.
(134)
Affinché una tassa o parte di essa possa considerarsi parte integrante di un aiuto, deve necessariamente sussistere un vincolo di destinazione tra la tassa e l’aiuto in forza della normativa nazionale pertinente, nel senso che i proventi della tassa sono necessariamente destinati al finanziamento dell’aiuto (40).
(135)
Visto che i tributi costituivano delle entrate dell’INGA e che gli venivano versati direttamente, la Commissione ritiene che la tassa faccia parte integrante della misura di aiuto.
(136)
Quanto al fatto se in questo caso le entrate delle tasse parafiscali possano o meno essere considerate risorse statali, è importante notare che per le risorse statali non deve essere fatta alcuna distinzione tra gli aiuti concessi direttamente dallo Stato e quelli concessi da enti pubblici o privati designati o creati dallo Stato. Il 15 luglio 2004, nella sua sentenza nella causa Pearle e a. (41), la Corte di giustizia ha indicato che i contributi obbligatori raccolti da un organismo intermedio fra tutte le imprese di un determinato settore professionale sono da considerarsi risorse statali solo nella misura in cui vengono rispettate le seguenti quattro condizioni:
a)
se la misura in questione è definita dall’organo professionale che rappresenta le imprese e gli addetti di un settore professionale e se non funge da strumento per l’attuazione delle politiche stabilite dallo Stato;
b)
se gli obiettivi della misura in questione sono interamente finanziati con i contributi delle imprese del settore;
c)
se la modalità di finanziamento e la percentuale/l’importo dei contributi sono stabiliti all’interno dell’organo professionale del settore dai rappresentanti dei datori di lavoro e dei lavoratori senza alcuna interferenza dello Stato;
d)
se i contributi sono obbligatoriamente utilizzati per finanziare la misura, senza possibilità di intervento dello Stato.
(137)
Dalle informazioni disponibili emerge che la prima condizione della sentenza Pearle e. a. non è soddisfatta, in quanto la misura è stata definita da un decreto legge con l’obiettivo di attuare una politica stabilita dallo Stato per lottare contro la BSE.
(138)
Non sono soddisfatte nemmeno la terza e la quarta condizione, dacché la modalità di finanziamento è regolamentata dai succitati decreti legge. Le autorità portoghesi hanno quindi occasione di intervenire nella determinazione delle modalità di finanziamento della misura.
(139)
Visto che non tutte le condizioni della sentenza Pearle e. a. sono soddisfatte e che lo Stato esercita un controllo determinante sulle modalità di finanziamento della misura di aiuto, la Commissione ritiene che le entrate delle tasse parafiscali costituiscano di fatto delle risorse statali imputabili allo Stato.
1.3. DISTORSIONE DELLA CONCORRENZA E PREGIUDIZIO PER GLI SCAMBI
(140)
Conformemente alla giurisprudenza della Corte di giustizia, il rafforzamento della posizione competitiva di un’impresa in seguito a un aiuto di Stato indica in generale una distorsione della concorrenza rispetto a imprese concorrenti che non ricevono tale sostegno (42).
(141)
La misura può avere un impatto sulla posizione del Portogallo nel settore delle carni (43). Poiché le imprese portoghesi sono attive in un mercato internazionale altamente competitivo, la misura falsa o minaccia di falsare la concorrenza ed incide sugli scambi tra gli Stati membri.
(142)
Le autorità portoghesi hanno precisato che, essendoci un embargo sulla spedizione in particolare di bovini vivi e di farine di carne e di ossa in quanto tali o contenuti in altri prodotti, non c’erano scambi commerciali e non poteva quindi esserci distorsione di concorrenza.
(143)
In tal senso è opportuno ricordare che secondo la giurisprudenza (44) un aiuto può essere idoneo ad incidere sugli scambi tra gli Stati membri ed a falsare la concorrenza anche se l’impresa beneficiaria, che si trova in concorrenza con produttori di altri Stati membri, non partecipa essa stessa alle esportazioni; infatti, quando uno Stato membro concede un aiuto ad un’impresa, la produzione interna può risultarne invariata o aumentare, con la conseguenza che le possibilità delle imprese aventi sede in altri Stati membri di esportare i loro prodotti sul mercato del primo Stato membro ne sono sensibilmente diminuite.
(144)
In tali condizioni la Commissione ritiene che il fatto che la spedizione dei prodotti suindicati dal Portogallo verso altri Stati membri sia stata vietata non ha alcun impatto sul fatto che l’aiuto possa incidere sugli scambi tra gli Stati membri e falsare la concorrenza.
1.4. CONCLUSIONI
(145)
La Commissione ritiene che la misura introdotta dai decreti legge 1998, 2002 e 2003 relativamente alla raccolta, al trasporto, alla trasformazione e alla distruzione dei sottoprodotti di origine animale costituisca un aiuto di Stato a favore dei macelli, centri di macellazione e importatori per il periodo di applicazione del decreto legge 1998 fino alla fine dell’applicazione del regime transitorio introdotto dal decreto legge 2003, ad eccezione dell’anno 2003, per il quale le autorità portoghesi hanno dimostrato l’inesistenza di un vantaggio.
(146)
Per quanto riguarda gli allevatori, la Commissione ritiene che la misura costituisca un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE per il periodo anteriore all’applicazione della tassa.
(147)
Quanto alle imprese prestatrici di servizi, la Commissione conclude che nel periodo compreso tra l’entrata in vigore del decreto legge 1998 e il 2005, data di fine applicazione del regime transitorio stabilito dal decreto legge 2003, non si possa escludere l’eventualità di un aiuto di Stato.
2. ILLEGALITÀ DELL’AIUTO
(148)
La Commissione constata che il Portogallo non ha notificato, ai sensi dell’articolo 108, paragrafo 3, del TFUE le misure di aiuto concesse dal 1999 né i regimi previsti dai decreti legge 2002 e 2003. L’articolo 1, lettera f), del regolamento (CE) n. 659/1999 definisce «aiuti illegali» i nuovi aiuti attuati in violazione dell’articolo 93, paragrafo 3, del trattato.
(149)
Dal momento che le misure attuate dal Portogallo contengono elementi di aiuto di Stato, ne consegue che si tratta di aiuti nuovi non notificati alla Commissione e che sono pertanto illegali ai sensi del TFUE.
(150)
La valutazione della compatibilità degli eventuali aiuti si articolerà in due parti: da un lato, la Commissione esaminerà la compatibilità degli aiuti concessi alle imprese prestatrici di servizi; dall’altro, valuterà la compatibilità degli eventuali aiuti accordati ai centri di macellazione e di sezionamento, agli importatori, agli operatori intracomunitari del settore e agli allevatori.
(151)
Trattandosi di un aiuto finanziato con una tassa parafiscale a partire dal 2002, sia le azioni finanziate (ovvero gli aiuti) che il finanziamento degli stessi devono essere oggetto d’esame della Commissione quando il finanziamento forma parte integrante della misura di aiuto. Secondo la Corte, quando le modalità di finanziamento di un aiuto di Stato, in particolare mediante contributi obbligatori, formano parte integrante della misura di aiuto, l’esame di quest’ultima ad opera della Commissione deve necessariamente prendere in considerazione tali modalità di finanziamento (45). Come dimostrato al considerando 135 della presente decisione, la modalità di finanziamento dell’aiuto deve considerarsi parte integrante della misura d’aiuto.
3. ESAME DELLA COMPATIBILITÀ DEGLI AIUTI
3.1. ANALISI ALLA LUCE DELLE DISPOSIZIONI APPLICABILI AGLI AIUTI NON NOTIFICATI
3.1.1. Aiuti a favore delle imprese prestatrici di servizi
a) Compatibilità degli aiuti in applicazione dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE
(152)
Esistono delle eccezioni al divieto di cui all’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE.
(153)
Risulta dalla giurisprudenza della Corte di giustizia che le compensazioni degli obblighi di servizio pubblico non costituiscono aiuti di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE qualora soddisfino determinate condizioni (cfr. considerando 89 della presente decisione). Tuttavia, qualora le compensazioni degli obblighi di servizio pubblico non soddisfino queste condizioni e siano rispettati i criteri generali d’applicabilità dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE, dette compensazioni costituiscono aiuti di Stato che possono tuttavia essere dichiarate compatibili con il TFUE in applicazione dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE se sono necessarie per la prestazione di un servizio di interesse economico generale e non incidono sullo sviluppo degli scambi in misura contraria agli interessi dell’Unione. La Commissione ha precisato le condizioni da soddisfare per giungere a questo equilibrio. Già nella comunicazione I servizi d’interesse generale in Europa (46) del 2001, la Commissione aveva precisato che è opportuno garantire che qualsiasi restrizione alle norme del trattato CE, e in particolare le restrizioni alla concorrenza e alle libertà del mercato interno, non eccedano quanto strettamente necessario per garantire il buon adempimento della missione di servizio pubblico. Questo implica in particolare che la remunerazione non è superiore ai costi netti supplementari derivanti dalla missione affidata all’impresa interessata. La Commissione ha precisato queste condizioni anche successivamente, nell’ambito della Disciplina comunitaria degli aiuti di Stato concessi sotto forma di compensazione degli obblighi di servizio pubblico (47) e nella decisione del 28 novembre 2005, riguardante l’applicazione dell’articolo 86, paragrafo 2 (48). In merito al calcolo della compensazione, la Commissione ha precisato che l’importo della compensazione non può eccedere quanto necessario per coprire i costi determinati dall’esecuzione degli obblighi di servizio pubblico, tenendo conto sia delle entrate corrispondenti che di un margine di utile ragionevole per l’esecuzione di tali obblighi. Il margine di utile ragionevole può in particolare includere la totalità o parte degli incrementi di produttività realizzati dalle imprese in questione durante un periodo determinato e limitato, senza modificare il livello qualitativo dei servizi affidati dallo Stato all’impresa.
(154)
Il punto 18 della Disciplina comunitaria degli aiuti di Stato concessi sotto forma di compensazione degli obblighi di servizio pubblico precisa che per «margine di utile ragionevole» si intende un tasso di remunerazione del capitale proprio, che deve tenere conto del rischio o dell’assenza di rischio per l’impresa grazie all’intervento dello Stato, in particolare se quest’ultimo concede diritti esclusivi o speciali. In genere questo tasso non supera il tasso medio rilevato nel settore interessato nel corso degli ultimi anni. Nei settori nei quali non esiste un’impresa comparabile all’impresa incaricata del servizio di interesse economico generale il raffronto può essere effettuato con imprese situate in altri Stati membri o, se necessario, con imprese di altri settori a condizione che si tenga conto delle peculiarità di ciascuna impresa. Nel determinare il margine di utile ragionevole, lo Stato membro può introdurre criteri di incentivazione in funzione, fra l’altro, della qualità del servizio reso e dell’accresciuta efficienza produttiva.
(155)
Come indicato al considerando 99 e seguenti della presente decisione, la Commissione non può concludere, a partire dagli elementi forniti dalle autorità portoghesi, che la compensazione sia stata calcolata considerando un margine di utile ragionevole non superiore alla percentuale media del settore. I servizi della Commissione hanno chiesto a più riprese alle autorità portoghesi di fornire tutti gli elementi necessari per determinare se fossero ravvisabili in questo caso le condizioni di deroga agli aiuti di Stato concessi sotto forma di servizio d’interesse economico. In effetti gli elementi forniti dalle autorità portoghesi non indicano in alcun modo che sarebbe stato effettuato un raffronto con altre imprese per stabilire la percentuale media del settore interessato.
(156)
La Commissione non può quindi concludere che gli aiuti a favore dei prestatori di servizi siano compatibili ai sensi dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE.
b) Compatibilità degli aiuti in applicazione dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE
(157)
L’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE prevede che possano considerarsi compatibili con il mercato comune «gli aiuti destinati ad agevolare lo sviluppo di talune attività o di talune regioni economiche, sempre che non alterino le condizioni degli scambi in misura contraria al comune interesse». Per poter beneficiare della deroga di cui al suddetto punto, gli aiuti devono contribuire allo sviluppo del settore in questione.
(158)
Nel caso in questione le autorità portoghesi dichiarano di aver sostenuto tutti i costi legati alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame dal 1999. Dall’ottobre 2002 i costi legati a queste stesse operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame sono finanziati grazie alla riscossione di una tassa applicata ai centri di macellazione, agli importatori di carni bovine e suine non disossate e agli operatori intracomunitari, cioè agli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate quando non si occupano loro stessi di queste operazioni.
(159)
Conformemente al punto 23.3 degli Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo 2000-2006 (49) (di seguito «orientamenti comunitari») e alla Comunicazione della Commissione relativa alla determinazione delle norme applicabili alla valutazione degli aiuti di Stato illegalmente concessi (50), qualsiasi aiuto illegale ai sensi dell’articolo 1, lettera f), del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio deve essere valutato conformemente alle norme e agli orientamenti vigenti al momento della concessione dell’aiuto. Nel 2002 la Commissione ha adottato gli Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato per i test TSE, i capi morti e i rifiuti dei macelli che sono stati applicati tra il 1o gennaio 2003 e il 31 dicembre 2006 (51). Il punto 44 degli orientamenti TSE prevede un’eccezione al principio che gli aiuti illegali siano valutati conformemente alle norme vigenti al momento della concessione dell’aiuto per i casi relativi, in particolare, ai rifiuti dei macelli. Secondo il punto 47 degli orientamenti TSE, la Commissione applicherà i principi fondati sul punto 11.4 degli orientamenti agricoli per gli aiuti illegali relativi ai rifiuti dei macelli concessi entro la fine del 2002. Il punto 47 degli orientamenti TSE costituisce pertanto la base legale pertinente per la valutazione degli aiuti concessi a partire dal 1999.
(160)
Conformemente al punto 194, lettera c), degli Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo e forestale 2007-2013, la Commissione non applica più gli orientamenti TSE dal 1o gennaio 2007, data di entrata in vigore dei suddetti orientamenti, tranne per gli aiuti illegali concessi prima del 1o gennaio 2007 di cui al punto 43 e seguenti degli orientamenti. Il punto 47 degli orientamenti TSE resta pertanto la norma applicabile agli aiuti illegali relativi ai rifiuti dei macelli a partire dal 1o gennaio 2003.
(161)
Il punto 47 degli orientamenti TSE prevede una serie di disposizioni relative ai rifiuti dei macelli.
(162)
Secondo il punto 47 degli orientamenti TSE, per quanto riguarda gli aiuti di Stato relativi ai rifiuti dei macelli, la Commissione ha adottato dal gennaio 2001 una serie di decisioni individuali che autorizzano aiuti di Stato fino al 100 % dei costi di smaltimento di materiale specifico a rischio, farine di carni e di ossa e mangimi contenenti tali prodotti, che dovevano essere smaltiti in conseguenza della nuova normativa comunitaria concernente le encefalopatie spongiformi trasmissibili (TSE). Tali decisioni si sono basate in particolare sul punto 11.4 degli orientamenti agricoli tenendo conto della breve durata degli aiuti e dell’esigenza di rispettare il principio «chi inquina paga» sul lungo periodo. In via eccezionale, la Commissione ha ammesso la concessione di siffatti aiuti di Stato anche a soggetti diversi dagli operatori del settore della produzione di animali vivi, ad esempio i macelli. Per gli aiuti illegali concessi sino alla fine del 2002 per costi assimilabili derivanti dalla nuova normativa comunitaria sulle TSE, e fatto salvo il rispetto di altre disposizioni comunitarie, la Commissione applicherà gli stessi principi.
(163)
Il punto 47 degli orientamenti TSE ribadisce che, in via eccezionale, la Commissione ha ammesso la concessione di siffatti aiuti di Stato anche a soggetti diversi dagli operatori del settore della produzione di animali vivi, ad esempio i macelli. In passato la Commissione ha ritenuto che tale eccezione dovesse riguardare anche altre imprese che eseguono compiti strettamente connessi alla produzione di animali vivi, come le sardigne.
(164)
Conformemente al punto 11.4 degli orientamenti agricoli, la Commissione ha autorizzato aiuti fino al 100 % delle spese effettivamente sostenute per misure quali controlli sanitari, test e altre indagini, acquisto e somministrazione di vaccini, medicinali e prodotti fitosanitari, costi imputabili all’abbattimento del bestiame e alla distruzione dei raccolti a condizione che:
-
esista un idoneo programma di prevenzione, controllo ed eradicazione della malattia in questione realizzato a livello comunitario, nazionale o regionale,
-
le malattie siano una fonte di preoccupazione per le autorità pubbliche,
-
le misure d’aiuto abbiano come obiettivo la prevenzione e/o la compensazione,
-
gli aiuti siano compatibili con gli obiettivi e le disposizioni specifiche della normativa comunitaria nei settori veterinario e fitosanitario.
(165)
Secondo il punto 47 degli orientamenti TSE anche questi principi sono applicabili.
(166)
La BSE è una malattia trasmissibile che costituisce una minaccia per la salute umana. Si tratta di una malattia animale il cui focolaio primario deve essere notificato direttamente alla Commissione e agli Stati membri (52). L’obiettivo della misura di aiuto era quello di garantire che le misure di prevenzione necessarie riguardanti la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione fossero attuate in ottemperanza alla legislazione veterinaria in vigore tra il 1999 e il 2005 nel settore della carne.
(167)
La Commissione nota a tale proposito che il Portogallo ha indicato di aver sostenuto la totalità dei costi legati alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame dal 1999 a fine 2002, nel contesto delle misure d’emergenza approvate dalla Commissione nel quadro della decisione 98/653/CE che vieta la spedizione di farine di carne, farine di ossa e farine di carne e di ossa ottenute da mammiferi. Osserva inoltre che le misure di embargo sulla carne bovina verso il Portogallo sono state revocate solo in seguito all’adozione del regolamento (CE) n. 1993/2004.
(168)
Inoltre la Commissione sottolinea che, secondo quanto previsto ai punti 33 e 34 degli orientamenti TSE, le imprese sono state scelte e remunerate secondo i principi di mercato, in modo non discriminatorio (cfr. considerando 21 e seguenti della presente decisione). Vista l’urgenza delle misure da adottare, la Commissione può accettare in questo caso che le autorità portoghesi abbiano scelto i prestatori dei servizi conformemente al decreto legge n. 197 dell’8 giugno 1999 - decreto che, stando alle informazioni trasmesse dalle autorità portoghesi, rappresenta lo strumento nazionale di recepimento della direttiva 97/52/CE - senza ricorrere alla procedura di gara (cfr. considerando 24 della presente decisione).
(169)
Le autorità portoghesi hanno indicato che il decreto legge n. 197 del 2002 era stato previsto per osservare i propri impegni nel contesto della decisione 2000/766/CE, pur rispettando il principio «chi inquina paga» (cfr. considerando 65 e 66 della presente decisione). Hanno confermato che le risorse non sono state dirottate verso eventuali attività concorrenti alle quali le imprese prestatrici di servizi avrebbero potuto dedicarsi, dal momento che l’unica attività di queste imprese era appunto quella relativa alla raccolta, al trasporto, alla trasformazione e alla distruzione dei sottoprodotti di origine animale.
(170)
La Commissione rileva inoltre che la responsabilità del servizio e del relativo finanziamento è stata trasmessa agli operatori osservando una fase di transizione dal sistema introdotto dal decreto legge 2003.
(171)
Considerate le particolari circostanze e la situazione d’emergenza causata dal rischio di propagazione della BSE tra il 1999 e il 2004 e considerato il fatto che il sistema introdotto dal decreto legge 2003 prevedeva la trasmissione progressiva della responsabilità e del finanziamento dei servizi agli operatori del settore, la Commissione ritiene che gli aiuti possano essere ritenuti di breve durata e in linea con il principio «chi inquina paga» sul lungo periodo.
(172)
La Commissione conclude pertanto, sulla base delle informazioni di cui dispone, che gli aiuti concessi tra il 1999 e fine 2002 possono beneficiare della deroga prevista all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE.
(173)
Per gli aiuti concessi tra il 2003 e novembre 2005, in considerazione della situazione d’emergenza prevalente sino a fine 2004 e del fatto che il regime del decreto legge prevedeva la trasmissione progressiva della responsabilità e del finanziamento dei servizi come precedentemente indicato, la Commissione ritiene che gli aiuti possano essere ritenuti compatibili e conformi al punto 47 degli orientamenti TSE se corrispondono ai costi reali delle prestazioni ricevute.
(174)
Come indicato al considerando 100 della presente decisione, le autorità portoghesi hanno dimostrato che gli aiuti corrispondono effettivamente alle spese reali dei servizi delle imprese prestatrici per il periodo dal 1999 al 2005.
(175)
La Commissione conclude pertanto, sulla base delle informazioni a sua disposizione, che gli aiuti concessi tra il 2003 e novembre 2005 alle imprese prestatrici di servizi possono beneficiare della deroga prevista all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE.
3.1.2. Aiuto ai centri di macellazione e di sezionamento, agli importatori, operatori intracomunitari del settore e allevatori
(176)
Come constatato dalla Commissione al considerando 166 della presente decisione, tra il 1999 e il 2004 il rischio di propagazione della BSE in Portogallo aveva determinato delle circostanze particolari e una situazione di emergenza. Alla luce di questa situazione eccezionale e del fatto che il sistema introdotto dal decreto legge 2003 prevedeva la trasmissione progressiva della responsabilità e del finanziamento dei servizi agli operatori del settore, la Commissione ritiene che gli aiuti possano essere ritenuti di breve durata e in linea con il principio «chi inquina paga» sul lungo periodo. Conformemente alla prassi consolidata, la Commissione ritiene che nel caso in questione potevano eccezionalmente essere concessi aiuti ad altri operatori del settore, ai sensi del punto 47 degli orientamenti TSE, in particolare ai centri di macellazione e di sezionamento, agli importatori e operatori intracomunitari del settore.
(177)
Come osservato dalla Commissione per le imprese prestatrici di servizi, gli aiuti sono stati concessi nel rispetto dei principi enunciati al punto 47 degli orientamenti TSE.
(178)
In merito ai centri di macellazione e di sezionamento, agli importatori e agli operatori intracomunitari del settore, la Commissione può pertanto concludere che gli aiuti accordati possono beneficiare della deroga prevista all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE.
(179)
Anche per quanto riguarda gli allevatori, viste le considerazioni riportate ai conisderando 160 e seguenti della presente decisione, la Commissione conclude che gli aiuti sono stati concessi in conformità ai principi enunciati al punto 47 degli orientamenti TSE e che possono beneficiare della deroga di cui all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE.
3.2. IL FINANZIAMENTO DEGLI AIUTI
(180)
Dall’ottobre 2002, data di entrata in vigore del decreto legge 2002, i costi delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame sono finanziati con la riscossione di una tassa parafiscale applicata ai centri di macellazione, agli importatori di carni bovine e suine non disossate e agli operatori intracomunitari, cioè agli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate.
(181)
Conformemente alla giurisprudenza della Corte (53), la Commissione ritiene, di regola, che il finanziamento di un aiuto di Stato per mezzo di oneri obbligatori può avere un’incidenza sull’aiuto poiché ha un effetto protettivo che va al di là dell’aiuto propriamente detto. I contributi in questione costituiscono in effetti oneri obbligatori. Secondo questa stessa giurisprudenza, la Commissione ritiene che un aiuto non possa essere finanziato con prelievi parafiscali che gravano altresì sui prodotti importati dagli altri Stati membri.
(182)
Tenendo conto della giurisprudenza menzionata e del fatto che la misura è concessa mediante risorse statali e costituisce pertanto un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107 del TFUE, occorre verificare se il prelievo ha carattere discriminatorio in violazione dell’articolo 110 del TFUE, in quanto i prodotti provenienti dagli altri Stati membri sono stati ugualmente assoggettati al tributo.
(183)
Le autorità portoghesi hanno giustificato la tassazione delle carni importate non disossate con il fatto che i prodotti importati potevano usufruire del sistema allo stesso modo dei prodotti nazionali: la carne non disossata implica infatti l’esistenza di sottoprodotti che beneficiano di servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione.
(184)
Stando alle informazioni a disposizione della Commissione, le tasse sono state applicate ai centri di macellazione e agli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini (cfr. articolo 2, paragrafo 2 del decreto legge 2002) e sono servite a garantire i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame (articolo 1, paragrafo 1, del decreto legge 2002).
(185)
Tali informazioni avevano condotto la Commissione a dubitare della corrispondenza tra i prelievi applicati ai contribuenti e i servizi da questi usufruiti. La Commissione aveva osservato di non poter escludere l’esistenza di un sistema potenzialmente discriminatorio nei confronti dei prodotti importati dagli altri Stati membri che erano tenuti al pagamento dell’imposta.
(186)
In seguito le autorità portoghesi hanno garantito che i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di pollame non erano finanziati con le tasse applicate ai centri di macellazione e agli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini ma, conformemente all’allegato 1 del decreto legge 2002, con quelle applicate ai centri di macellazione di pollame che non promuovevano la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti ottenuti dalla macellazione del pollame. Gli operatori e gli importatori di carcasse di pollame sono esenti dal pagamento della tassa in quanto la maggior parte delle carcasse di pollame importate non genera sottoprodotti.
(187)
Per quanto riguarda invece gli operatori e gli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini, le autorità portoghesi hanno giustificato l’applicazione della tassa con il fatto che questi tagli non disossati d’importazione producevano sottoprodotti.
(188)
Già al momento dell’ingiunzione di fornire informazioni e poi all’avvio del procedimento, la Commissione aveva chiesto alle autorità portoghesi di garantire che i prodotti importati beneficiassero del regime nella stessa misura dei prodotti nazionali e provare quindi, dati alla mano, che in un determinato periodo di riferimento c’era stata equivalenza pecuniaria tra i prelievi sui prodotti di carne bovina e suina non disossata proveniente da altri Stati membri e i costi dei servizi di cui questi beneficiavano a titolo esclusivo [cfr. paragrafo 37, lettera h), della decisione di avvio del procedimento].
(189)
Le autorità portoghesi hanno assicurato che i tagli importati non disossati usufruivano dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni allo stesso modo dei prodotti nazionali ma non hanno fornito dati precisi e coerenti al riguardo.
(190)
Le informazioni fornite alla Commissione non le consentono quindi di concludere che la tassa introdotta dal decreto legge 2002 e applicata ai prodotti importati corrispondesse all’importo dei servizi di cui beneficiavano i sottoprodotti ottenuti da questi prodotti importati e che questi ultimi potessero usufruire dei servizi finanziati dalla misura d’aiuto allo stesso modo dei prodotti nazionali.
(191)
In virtù dell’articolo 3, paragrafo 2, del decreto legge 2003, i centri di macellazione e di sezionamento, i centri di incubazione e le industrie di ovoprodotti erano tenuti al pagamento delle tasse di cui all’allegato 1 del decreto legge 2002 mentre gli enti che godevano del regime alternativo previsto dallo stesso decreto erano assoggettati alle tasse previste dall’allegato 2, fino all’approvazione del piano di distruzione dei materiali di categoria 3. Per i materiali di categoria 1 e 2, erano tenuti a pagare 0,35 EUR/kg di materiale fino all’approvazione del piano (articolo 5, paragrafo 1, del decreto legge 2003).
(192)
Quanto alle modifiche apportate al sistema di tassazione dall’introduzione del decreto legge 2003, la Commissione ha chiesto alle autorità portoghesi di dimostrare che i prodotti importati abbiano beneficiato dei suddetti servizi nella stessa misura dei prodotti nazionali.
(193)
Le autorità portoghesi hanno confermato che la tassa introdotta dal decreto legge 2003 si basava sui sottoprodotti effettivamente generati e che i prodotti importati hanno usufruito dei servizi in questione nella stessa misura di quelli nazionali. La Commissione constata tuttavia che le autorità portoghesi non hanno fornito numeri a sostegno delle proprie affermazioni.
(194)
In assenza di elementi di verifica, la Commissione non è in grado di concludere che la tassa introdotta dal decreto legge 2003 corrisponda all’importo dei servizi di cui beneficiavano i sottoprodotti ottenuti da questi prodotti importati e che questi ultimi usufruivano pertanto dei servizi finanziati dalla misura d’aiuto allo stesso modo dei prodotti nazionali.
(195)
La Commissione rileva che il sistema di imposizione introdotto in virtù del decreto legge 2002 e del regime transitorio stabilito dall’articolo 3, paragrafo 2, e dall’articolo 5, paragrafo 2, del decreto legge 2003 non è conforme all’articolo 110 del TFUE, perché esiste un sistema potenzialmente discriminatorio nei confronti dei prodotti importati dagli altri Stati membri che erano tenuti come gli altri al pagamento dell’imposta.
VI. CONCLUSIONI
(196)
La Commissione si rammarica che il Portogallo abbia illegalmente concesso aiuti a favore della raccolta, del trasporto, della trasformazione e della distruzione dei rifiuti dei macelli in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3, del TFUE.
(197)
Gli aiuti a favore della raccolta, del trasporto, della trasformazione e della distruzione dei rifiuti dei macelli hanno rispettato le disposizioni comunitarie applicabili ai beneficiari. Tuttavia il finanziamento di questi aiuti con il sistema di imposizione istituito sulla base del decreto legge 2002 e del regime transitorio stabilito dall’articolo 3, paragrafo 2, e dall’articolo 5, paragrafo 2, del decreto legge n. 244 del 2003 è incompatibile con il mercato interno, perché esiste un effetto potenzialmente discriminatorio nei confronti dei prodotti importati dagli altri Stati membri, che erano tenuti come gli altri al pagamento dell’imposta.
(198)
La Commissione ritiene adeguato, nel caso in esame, adottare una decisione condizionale utilizzando la possibilità offerta dall’articolo 7, paragrafo 4, del regolamento (CE) n. 659/1999, secondo il quale la Commissione può subordinare una decisione positiva a condizioni che consentano di considerare l’aiuto compatibile con il mercato comune e ad obblighi che consentano di controllare il rispetto della decisione stessa.
(199)
Per porre rimedio alla violazione dell’articolo 110 del TFUE ed eliminare così retroattivamente la potenziale discriminazione, il Portogallo deve procedere al rimborso della parte del tributo che è stata applicata sui prodotti provenienti dagli altri Stati membri entro un termine e alle condizioni stabiliti dalla Commissione. La riparazione di tale violazione renderà gli aiuti in questione compatibili con il trattato.
(200)
La Commissione stabilisce le condizioni che vanno osservate per il suddetto rimborso. Pertanto, il Portogallo deve rimborsare ai contribuenti del tributo la parte che è stata applicata sui prodotti provenienti dagli altri Stati membri tra la data di inizio applicazione del tributo previsto dal decreto legge 2002 e la data di ultima applicazione di tale tassa prima della scadenza del regime transitorio introdotto dal decreto legge 2003 nel pieno rispetto delle seguenti condizioni:
-
se possono fornire la prova che il prelievo è stato riscosso sui prodotti importati da altri Stati membri, i contribuenti del tributo possono richiedere il rimborso di una parte proporzionale del gettito del prelievo destinato a finanziare la parte dell’aiuto di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali. Le richieste di rimborso devono essere presentate entro un termine stabilito in conformità del diritto nazionale e in nessun caso inferiore a sei mesi dalla data di notifica della presente decisione,
-
il Portogallo stabilirà la misura dell’eventuale discriminazione gravante sui prodotti importati. A tale scopo, il Portogallo deve verificare, con riferimento a un determinato periodo di tempo, l’equivalenza pecuniaria tra gli importi del prelievo globalmente riscossi sui prodotti nazionali ai sensi della tassa in questione e i vantaggi di cui tali prodotti fruiscono in via esclusiva,
-
il rimborso dovrà essere effettuato al massimo entro sei mesi dalla presentazione della domanda,
-
le somme rimborsate devono essere attualizzate tenendo conto degli interessi a partire dalla data in cui sono state riscosse fino al momento del rimborso effettivo. Tali interessi saranno calcolati in base al tasso di riferimento della Commissione previsto con il metodo di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione (54),
-
le autorità portoghesi ammetteranno qualsiasi prova ragionevole presentata dai contribuenti a dimostrazione degli importi da loro pagati a titolo della tassa sui prodotti provenienti da altri Stati membri,
-
il diritto al rimborso non può essere subordinato ad altre condizioni, in particolare alla mancata ripercussione della tassa,
-
nel caso in cui un contribuente non abbia ancora pagato il tributo, le autorità portoghesi rinunciano formalmente al pagamento della parte proporzionale della tassa applicata ai prodotti importati da altri Stati membri per la quale è dimostrato che sia servita a finanziare la parte dell’aiuto di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali. Rinunciano altresì agli eventuali interessi di mora corrispondenti,
-
qualora la Commissione lo richieda, il Portogallo si impegna a presentare una relazione completa che dimostri la corretta esecuzione della misura di rimborso,
-
se in un altro Stato membro è stato imposto un tributo con obiettivi simili sugli stessi prodotti assoggettati al prelievo in Portogallo, le autorità portoghesi si impegnano a rimborsare ai contribuenti la parte del tributo riscosso sui prodotti provenienti dallo Stato membro in questione,
-
il Portogallo si impegna a far conoscere la presente decisione a tutti i potenziali contribuenti del tributo,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
L’aiuto di Stato concesso dal Portogallo in base al decreto legge n. 393-B del 4 dicembre 1998 è compatibile con il mercato interno.
Articolo 2
1. L’aiuto di Stato concesso dal Portogallo ai sensi del decreto legge n. 197 del 25 settembre 2002 e del regime transitorio stabilito dall’articolo 3, paragrafo 2, del decreto legge n. 244 del 7 ottobre 2003 è compatibile con il mercato interno a condizione che il Portogallo rimborsi ai contribuenti del tributo la parte che è stata applicata sui prodotti provenienti dagli altri Stati membri tra la data di inizio applicazione del tributo previsto dal decreto legge 2002 e la data di ultima applicazione di tale tributo prima della scadenza del regime transitorio introdotto dal decreto legge 2003.
2. Il Portogallo dovrà in particolare verificare il rispetto delle seguenti condizioni:
-
se possono fornire la prova che il prelievo è stato riscosso sui prodotti importati da altri Stati membri, i contribuenti del tributo possono richiedere il rimborso di una parte proporzionale del gettito del prelievo destinato a finanziare la parte dell’aiuto di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali. Le richieste di rimborso devono essere presentate entro un termine stabilito in conformità del diritto nazionale e in nessun caso inferiore a sei mesi dalla data di pubblicazione della presente decisione,
-
il Portogallo stabilirà la misura dell’eventuale discriminazione gravante sui prodotti importati. A tale scopo, il Portogallo deve verificare, con riferimento a un determinato periodo di tempo, l’equivalenza pecuniaria tra gli importi del prelievo globalmente riscossi sui prodotti nazionali ai sensi della tassa in questione e i vantaggi di cui tali prodotti fruiscono in via esclusiva,
-
il rimborso dovrà essere effettuato al massimo entro sei mesi dalla presentazione della domanda,
-
le somme rimborsate devono essere attualizzate tenendo conto degli interessi a partire dalla data in cui sono state riscosse fino al momento del rimborso effettivo. Tali interessi saranno calcolati in base al tasso di riferimento della Commissione previsto con il metodo di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione (55),
-
le autorità portoghesi ammetteranno qualsiasi prova ragionevole presentata dai contribuenti a dimostrazione degli importi da loro pagati a titolo della tassa sui prodotti provenienti da altri Stati membri,
-
il diritto al rimborso non può essere subordinato ad altre condizioni, in particolare alla mancata ripercussione della tassa,
-
nel caso in cui un contribuente non abbia ancora pagato il tributo, le autorità portoghesi rinunciano formalmente al pagamento della parte proporzionale della tassa applicata ai prodotti importati da altri Stati membri per la quale è dimostrato che sia servita a finanziare la parte dell’aiuto di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali. Rinunciano altresì agli eventuali interessi di mora corrispondenti,
-
qualora la Commissione lo richieda, il Portogallo si impegna a presentare una relazione completa che dimostri la corretta esecuzione della misura di rimborso,
-
se in un altro Stato membro è stato imposto un tributo con obiettivi simili sugli stessi prodotti assoggettati al prelievo in Portogallo, le autorità portoghesi si impegnano a rimborsare ai contribuenti la parte del tributo riscosso sui prodotti provenienti dallo Stato membro in questione,
-
il Portogallo si impegna a far conoscere la presente decisione a tutti i potenziali contribuenti del tributo.
Articolo 3
Entro due mesi dalla data di notifica della presente decisione, il Portogallo informerà la Commissione in merito alle misure adottate per adeguarvisi.
Articolo 4
La Repubblica portoghese è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 13 luglio 2011