РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2011 година
относно вноските в полза на Interbev
(нотифицирано под номер C(2011) 4923)
(само текстът на френски език е автентичен)
(2012/131/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с член 108, параграф 2, първа алинея от ДФЕС и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След информацията, получена относно въпросната мярка, с писмо от 2 октомври 2001 г. Европейската комисия зададе въпроси на френските власти във връзка с нея. Постоянното представителство на Франция при Европейския съюз отговори на Комисията с писмо от 9 ноември 2001 г.
(2)
Тъй като е приведена в действие без предварително разрешение на Комисията, мярката е вписана в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 39/03.
(3)
Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, относно въпросната помощ с писмо № C(2003) 2057 окончателен от 9 юли 2003 г.
(4)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите мнения относно въпросната помощ. Комисията не получи мнения от заинтересованите страни. Френските власти изпратиха своите мнения с писма от 8 и 10 октомври 2003 г., от 13 септември и от 29 ноември 2005 г.
(5)
На 25 февруари 2011 г. на Франция бе изпратено искане за допълнителна информация; на 29 март 2011 г. бе проведена среща.
(6)
Френските власти отговориха с писмо от 24 май 2011 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
1. ВНОСКИ В ПОЛЗА НА INTERBEV
1.1. МЕЖДУБРАНШОВИТЕ ОРГАНИЗАЦИИ (МБО) И СИСТЕМАТА ОТ ДОБРОВОЛНИ ВНОСКИ, НА КОИТО Е ПРИДАДЕН ЗАДЪЛЖИТЕЛЕН ХАРАКТЕР
(7)
Междубраншовите организации (МБО) представляват групи по сектори на различни най-представителни браншове на селскостопанското производство и, в зависимост от случая, на преработката, пускането на пазара и разпространението, които са признати като междубраншови организации от компетентния административен орган. Тяхното съществуване, както и задачите и функционирането им, са регламентирани от член L.631-1 и следващите от Селскостопанския кодекс (code rural). За да бъде такава група призната, компетентните органи трябва да проверят дали са изпълнени различните критерии, и по-специално дали уставът им е законосъобразен (член L.632-1 от Селскостопанския кодекс) и дали организациите, влизащи в състава на МБО, са представителни.
(8)
МБО си поставят за цел да развиват дейности в интерес на всички звена в съответния сектор и могат да сключват споразумения с такава насоченост. На тези споразумения и събирането на доброволните вноски, предназначени за финансиране на дейностите, предвидени от споразуменията, може впоследствие да бъде придаден задължителен характер („да бъдат разширени“) с междуведомствено постановление за всички оператори от сектора, независимо дали са част от професионална организация, която е член на МБО, стига да съответстват на целите, определени от закона. Тези споразумения са насочени главно към по-добро опознаване на пазара, засилване на връзките между браншовете, подобряване на качеството и реклама на продуктите. Селскостопанският кодекс разрешава споразуменията да бъдат разширени само ако са насочени към „общ интерес“ чрез действия, „съответстващи на общия интерес и съвместими с правилата на Общата селскостопанска политика“ (вж. член L.632-3 от Селскостопанския кодекс).
(9)
Правилата за събиране и разпределяне на доброволните вноски, на които е придаден задължителен характер, са регламентирани поотделно от всяко споразумение на МБО.
1.2. РОЛЯТА НА ДЪРЖАВАТА
(10)
Въпреки че МБО са частни юридически лица и че финансирането им е осигурено чрез вноски от съответния сектор, функционирането на системата на доброволни задължителни вноски изисква намесата на държавата, по-специално по следните правила:
а)
преди всяко искане за разширение МБО трябва да бъде призната от държавните органи и да бъде в съответствие с целите на националната селскостопанска политика и на Общата селскостопанска политика (вж. съображения 7 и 8);
б)
след като бъдат признати, МБО могат да поискат от държавата да придаде на споразуменията им задължителен характер с междуведомствено постановление за разширение. По този начин всеки оператор от съответната област на производство дължи доброволната задължителна вноска, събирана от представителна МБО (вж. съображение 8);
в)
в съответствие с член L.632-8-1 от Селскостопанския кодекс компетентните органи са адресати на отчетите за дейността на всяка МБО и за прилагането на всяко от разширените споразумения.
2. ЦЕЛ НА ПОМОЩТА
(11)
Целта на въпросната помощ е насърчаване на изследователската и развойната дейност, техническата помощ и рекламата в полза на животновъдния сектор.
2.1. ВНОСКИ, ВЪВЕДЕНИ ОТ INTERBEV
(12)
Предмет на настоящото решение са два вида междубраншови вноски, на които е придаден задължителен характер от държавните органи. Става въпрос, от една страна, за вноски за месо и карантия, предназначени за консумация от човека, от едър рогат добитък и от овце, и за живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държавите от ЕС или изнасяни („вноска за месото“), и, от друга страна, за вноска в полза на Националния фонд за животновъдство („вноска за НФЖ“).
(13)
Междубраншовите споразумения за въвеждане на вноските в полза на Interbev, предмет на настоящото решение, са, както следва:
Вноски за месото
Вноски в полза на Националния фонд за животновъдство (НФЖ)
Споразумения МБО
Постановление за разширение
Споразумения МБО
Постановление за разширение
25.7.1995 г.
18.12.1995 г.
15.6.1994 г.
18.12.1995 г.
12.6.2001 г.
19.9.2001 г.
19.4.2001 г.
(14)
Националното междубраншово сдружение за живи животни и месо (Interbev) е френската междубраншова организация за сектора на живите животни и месото. Тя е учредена на 9 октомври 1979 г. по инициатива на организациите, представляващи отрасъла на живите животни и месото в секторите говеда, овце и коне, и е призната с наредбата от 18 ноември 1980 г. (3) Нейната задача е да защитава и да развива общите интереси на животновъдството и на промишлените, занаятчийските и търговските дейности на сектора. Interbev бе призната през 1980 г. като междубраншова организация за сектора на живите животни и месото. В състава ѝ влизат 13 национални браншови организации, представляващи различните професии в стопанския сектор на живите животни и месото: животновъди, търговци на живи животни, касапи, търговци на едро, индустриалци, дистрибутори.
(15)
Двете ѝ основни задачи са сключването на междубраншови споразумения и взаимната комуникация. Към това се добавят програми за изследвания в сектора на месото. Междубраншовите споразумения, подписани в сдружението, определят правилата за дейността на сектора. Тези споразумения могат да бъдат представени на държавните органи в рамките на процедурата по разширение. След узаконяването на разширението със съвместно постановление на министрите на земеделието и на икономиката, мерките, предвидени от междубраншово споразумение, придобиват задължителен характер за всички оператори в сектора.
2.2. ВНОСКА ЗА МЕСОТО
(16)
С междубраншово споразумение от 25 юли 1995 г., което бе разширено с постановление от 18 декември 1995 г. (4), Interbev въведе вноска за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, както и върху живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държавите от ЕС или изнасяни
(17)
Вноската бе наложена върху три категории месо и/или животни, определени както следва:
а)
вноска за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от животни, заклани във Франция: опредена в размер на 0,084 френски франка (FRF) (5) на 1 kg кланичен труп и заплащана от физическото или юридическото лице, което е собственик или съсобственик на животното към момента на клането му;
б)
вноска за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция: опредена в размер на 0,042 FRF/kg и заплащана от физическото или юридическото лице, което е първи собственик или съсобственик на месото на територията на страната;
в)
вноска върху живите животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани за държава от ЕС или изнасяни: опредена в размер на 7 FRF/kg и заплащана от физическото или юридическото лице, което е последен собственик или съсобственик на животните на територията на страната.
(18)
Междубраншовото споразумение от 25 юли 1995 г. бе заменено от друго междубраншово споразумение от 12 юни 2001 г., което бе разширено с постановление от 19 септември 2001 г. (6) В член 1 от постановлението се определя, че споразумението е разширено за период, който завършва три години след датата на публикуване на това постановление, т.е. на 30 септември 2004 г.
(19)
Междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. предвиждаше продължаване на предишното положение относно категорията на съответните меса и/или животни при увеличаване на размера на вноската: 0,1574 FRF (0,024 EUR) за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от животни, заклани във Франция; 0,0656 FRF (0,010 EUR) за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция; 11,15 FRF (1,7 EUR) за живите животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държава от ЕС или изнасяни.
(20)
Споразумението от 12 юни 2001 г. предвиждаше също възможност за частично възстановяване на вноската за месото в момента на изпращането му в държава от ЕС или на износа му в трети държави. Ставката на възстановяване беше 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
Разширенията, извършени през 1995 г. и 2001 г., изключиха от механизма вноската за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция. Следователно за тези продукти не се заплаща задължителната вноска за месото.
2.3. ВНОСКА ЗА НФЖ
(22)
С междубраншово споразумение от 15 юни 1994 г., разширено с постановление от 18 декември 1995 г. (7) и постановление от 19 септември 2001 г. (8), Interbev въведе вноска в полза на Националния фонд за животновъдство. Последното постановление определя, че споразумението е разширено за период, който завършва три години след датата на публикуване на това постановление, т.е. на 30 септември 2004 г.
(23)
Този браншови фонд, управляван в рамките на Националната конфедерация по животновъдство (НКЖ), е създаден за постигането на следните две основни цели: от една страна, да насърчи преструктурирането на организациите за услуги и да им помогне да се приспособят към бъдещите потребности на все по-малобройните животновъди, принудени да прилагат политиките на Общността за управление на производството, и, от друга страна, да допринесе за запазване на съвместните инструменти за генетично подобряване и приложни изследвания, които ще останат занапред ключови фактори за конкурентоспособността на животновъдството.
(24)
Вноска, предназначена за финансирането на този фонд, се събира от физическите или юридическите лица, които са собственици или съсобственици на животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, заклани във Франция. Съгласно последните данни, предоставени от френските власти, тази вноска е била определена в размер на 0,02 FRF/kg (0,003 EUR) за нето тегло на заклано животно (или на 7 FRF/глава за говеда, 2,40 FRF/глава за телета и 0,36 FRF/глава за овце - съответно 1,05, 0,36 и 0,054 EUR).
(25)
Според френските власти приходите от тази вноска се използват за генетичното подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания.
2.4. ДЕЙНОСТИ, ФИНАНСИРАНИ ОТ ТЕЗИ ВНОСКИ
(26)
Ресурсите на Interbev, постъпващи от вноските за месото, се използват за три вида дейности, а именно:
а)
комуникация и реклама в полза на сектора;
б)
техническа помощ;
в)
изследвания и експерименти.
(27)
Що се отнася до комуникацията и рекламата, става въпрос по-специално за финансиране на кампании по различни теми, свързани с качествените месни продукти, като по-общи кампании по телевизията и радиото за говеждото месо, както и дейности за връзки с обществеността. Финансират се също рекламни дейности на външните пазари, като участие в търговски изложения и реклама.
(28)
Дейностите за техническа помощ са свързани по-специално със сертифицирането и категоризирането на животновъдните стопанства, с оглед премахване на ограниченията пред операторите, участващи в тези дейности. Interbev изготвя освен това общи спецификации в полза на отраслите и участва в разпространението и въвеждането на харта на добрите практики на животновъдство и на кодекс за добри работни практики в сектора на месото, като взема накрая участие и в изясняване на трансакциите в целия сектор.
(29)
Изследователските и експерименталните дейности са най-подходящи за нуждите на отрасъла, тъй като са насочени по-специално към безопасността на храните, управлението на качеството и благосъстоянието на животните.
(30)
Ресурсите на Interbev, постъпващи от вноските за НФЖ, се използват за следните дейности:
а)
съвместни дейности за генетично подобряване;
б)
компютризирана система за управление на информационните системи за животновъдните стопанства;
в)
приложни изследвания;
г)
икономически проучвания;
д)
разни дейности.
3. ПРОДЪЛЖИТЕЛНОСТ НА РАЗСЛЕДВАНАТА МЯРКА
(31)
Настоящото решение се отнася до периода 1996 г.-2004 г. - годината на изтичане на валидността на последното междубраншово споразумение, което е предмет на настоящата процедура.
4. ПОЛУЧАТЕЛИ
(32)
Получатели на разглежданата мярка за помощ са животновъдите на говеда и овце.
(33)
Основните крайни получатели на разглежданата мярка за помощ са производителите, преработвателите и дистрибуторите на селскостопански продукти. Предвидено е някои от дейности да могат да бъдат извършвани за сметка на последните от частни предприятия.
(34)
Настоящото решение не засяга становището на Комисията относно съвместимостта на процедурата по подбора на доставчиците на услуги, на които е възложено изпълнението на дейностите на Interbev, с правилата за възлагане на обществени поръчки.
5. ПРИЧИНИ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА (9)
(35)
Що се отнася преди всичко до характера на конкретните вноски, Комисията отбеляза, че на тях им е придаден задължителен характер от френското правителство в рамките на процедура по разширение на междубраншовите споразумения. Разширението на споразуменията е направено чрез приемане на постановление, публикувано в Официалния вестник на Френската република. Оттук следва, че за тези вноски е бил необходим акт на държавен орган, за да имат пълен ефект. Поради това при откриването на процедурата по разследване Комисията счете, че става въпрос за един вид парафискални вноски, т.е. за публични ресурси, и че тази помощ е неправомерна, тъй като за нея не е постъпило уведомление.
(36)
В съответствие с точка 194 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през 2007-2013 г. (10) (наричани по-долу „Насоките за земеделието“) всяка неправомерна помощ следва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, когато помощта е предоставена. Тези Насоки за земеделието се прилагат от 1 януари 2007 г. Предходните насоки, Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделието през 2000-2006 г. (11), се прилагаха от 1 януари 2000 г. Следователно всяка помощ, предоставена след тази дата, следва да бъде оценявана в контекста на насоките от 2000 г. От друга страна, помощите, предоставени преди тази дата, следва да бъдат оценявани в контекста на разпоредбите и на установената съдебна практика, приложими преди 1 януари 2000 г. Разследваната помощ е предоставяна от 1996 г. нататък.
(37)
По отношение на държавната помощ, финансирана чрез парафискална вноска, финансираните с помощта дейности, както и финансирането на самата помощ следва да бъдат разследвани от Комисията.
5.1. ПОМОЩТА
5.1.1. Рекламни дейности
(38)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2002 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката за националните помощи за реклама на селскостопанските продукти и някои продукти, които не са изброени в приложение II към Договора за ЕИО (12), и че съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките на Общността, приложими към държавните помощи за реклама на продуктите, изброени в приложение I от Договора за ЕО, и за някои продукти, които не са изброени в приложение I (13). Двата текста се основават по същество на едни и същи принципи, като предвиждат по-специално отрицателни и положителни критерии, които следва да бъдат спазвани. Що се отнася до тавана на помощта, тези дейности следва да бъдат финансирани от сектора в размер на не по-малко от 50 % от разходите. В конкретния случай мерките са били финансирани изцяло чрез парафискални вноски и финансовият принос на операторите достига по определение това равнище. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.2. Дейности за осигуряване на техническа помощ
(39)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (14), и че съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките за земеделието. Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието се основават по същество на едни и същи принципи. Следователно помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена за този вид помощи. Освен това помощта следва да бъде достъпна за всички оператори, които са потенциално заинтересовани. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.3. Изследователски и експериментални дейности
(40)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавните помощи за изследователска и развойна дейност (15) и на Съобщението на Комисията за изменение на тази рамка (16). Следователно съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, достигащ до 100 %, при условие че са изпълнени следните четири условия: помощта представлява общ интерес за сектора; информацията се публикува в подходящи всекидневници; резултатите от дейностите се представят по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време; помощта отговаря на международните търговски критерии, възприети от ЕС. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.4. Дейности, финансирани от вноската за НФЖ
(41)
Комисията искаше да си изясни точния характер на дейностите, финансирани от вноската за НФЖ, чиято цел е да насърчи преструктурирането на организациите за услуги и да им помогне да се приспособят към бъдещите потребности на животновъдите, както и да допринесе за запазване на общите инструменти за подобряване на генетичния материал и за приложни изследвания. Приходите от тази вноска се използват според френските власти за генетичното подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания. Тези данни бяха недостатъчни, за да може Комисията да установи съвместимостта на въпросните действия с приложимите разпоредби на Общността. На етапа на откриване на процедура по разследване Комисията не можа следователно да достигне до заключението, че дейностите, финансирани от вноската за НФЖ, са съвместими с Договора за ЕО (17).
5.2. ФИНАНСИРАНЕ НА ПОМОЩТА
5.2.1. Вноска за месото
(42)
От 1 януари 1996 г. нататък вноската се налага, наред с другото, върху живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпратени в други държави-членки, както и върху продукти от тяхното месо, изпращани в други държави-членки, въпреки че за последните през 2001 г. е въведено частично възстановяване на тази вноска. Съгласно решение на Съда на Европейския съюз (наричан по-долу „Съдът на ЕС“) (18) дадена такса следва да се разглежда като представляваща нарушение на забраната срещу дискриминация, установена в член 110 от ДФЕС, ако предимствата, свързани с насочването на постъпленията, са в полза на онези от облаганите национални продукти, които се преработват или пускат на националния пазар, като се компенсира частично понасяната от тези продукти тежест и така се поставят в по-неизгодно положение изнасяните национални продукти.
(43)
На етапа на процедурата по разследване Комисията счете, че постъпленията от таксата върху продуктите и живите животни, изпращани в други държави-членки, предназначена за финансиране на дейностите по реклама, техническа помощ, изследвания и експерименти, извършвани от Interbev, могат да представляват финансиране на помощ, несъвместимо с вътрешния пазар съгласно Договора и по-специално член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ би била несъвместима с посочения договор. В действителност вноската би могла да постави в по-неблагоприятно положение производството на животни с оглед на износа им в други държави-членки, тъй като предназначението на приходите може по своята същност да постави в по-благоприятно положение националната продукция, пускана на пазара във Франция, за сметка на изнасяната национална продукция, и размерът на вноската не е съобразен с различните печалби, реализирани от националните продукти при пускането им в продажба във Франция или извън Франция.
5.2.2. Вноска за НФЖ
(44)
Въз основа на информацията, получена при откриването на официална процедура по разследване, Комисията не разполагаше при самата процедура по разследване с данни, сочещи, че тази вноска е била наложена за вносни животни или за животни, изпращани в други държави-членки.
6. СЪВМЕСТИМОСТ НА ДОБРОВОЛНИТЕ ЗАДЪЛЖИТЕЛНИ ВНОСКИ СЪС СИСТЕМАТА НА ОБЩАТА ОРГАНИЗАЦИЯ НА ПАЗАРА
(45)
По въпроса за съвместимостта на доброволните задължителни вноски със системата на общата организация на пазара (наричана по-долу „ООП“) в контекста на решението от 22 май 2003 г. по дело Freskot (19), Комисията счита, че в конкретния случай доброволните задължителни вноски не засягат, пряко или косвено, цените на въпросните крайни продукти, защото те не влияят върху цените на продуктите, които се определят от свободния пазар. Така тежестта върху месните продукти и отглежданите животни се неутрализира от предимството, предоставяно от финансираните дейности. Следователно може да се приеме, че въздействието на вноските върху цените е много ограничено или изобщо няма такова.
III. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(46)
С писма от 8 и 10 октомври 2003 г. френските власти представиха своите мнения относно решението на Комисията за откриване на процедурата, предвидена по член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на разглежданата тук мярка за помощ.
(47)
С писма от 13 септември и 29 ноември 2005 г. френските власти представиха други мнения в отговор на исканията за допълнителна информация, изпратени от Комисията.
(48)
В резултат на искането за допълнителна информация, изпратено от Комисията на 25 февруари 2011 г., и на срещата на 29 март 2011 г. френските власти представиха други мнения с писмо от 24 май 2011 г.
(49)
Френските власти отбелязват, че според Комисията ресурсите, постъпващи от такива междубраншови вноски, на които е придаден по този начин задължителен характер, могат да бъдат приравнени с парафискални такси, които могат да предизвикат нарушаване на конкуренцията на вътрешния пазар. Френските власти отбелязват също така, че за мерките е трябвало да бъде представено уведомление. По-нататък те изтъкват следните съображения:
1. ОБХВАТ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО НА КОМИСИЯТА СЪГЛАСНО ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(50)
Що се отнася до вноските, събрани по силата на междубраншовите споразумения от 15 юни 1994 г. в полза на фонда за животновъдство и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev, френските власти считат, че Комисията е започнала тяхното разследване с писма от 16 януари 1995 г. (помощ NN 34/95) и от 18 март1996 г., и го е приключила с писмо (SG (96) D/6396) от 15 юли 1996 г. със заключението, че „въпросните мерки попадат изключително в обхвата на Регламент (ЕИО) № 2328/91 на Съвета и следва да бъдат разследвани съгласно цитирания регламент. Всъщност член 35, параграф 2 от този регламент изключва прилагането на членове 92 и 93 от Договора“.
(51)
В отговор на Комисията, която изтъкна, че навремето не се е произнесла по другите мерки, осъществени от Interbev (тъй като досие NN 34/95 се е отнасяло само до инвестициите, насочени към преструктуриране на стопанствата за отглеждане на говеда с бозаещи малки), френските власти заявиха, че в отговор на писмо на Комисията от 18 март 1996 г. те са се произнесли, както следва: „Националният фонд за животновъдство има действително за цел […] да подобри селекцията в животновъдството и да подпомогне изследванията, и по-специално генетичните. […]“ (писмо от 13 септември 2005 г.).
(52)
Френските власти следователно считат, че Комисията е била много добре информирана относно наличието на дейности по комуникация, реклама, изследвания и експерименти, финансирани от Interbev, и е имала възможност в рамките на това досие да отправи към френските власти искания за допълнителна информация. Тъй като Комисията не е реагирала на това съобщение, френските власти са достигнали до заключението, че изпратената информация е била достатъчна за Комисията.
(53)
В по-късен отговор на Комисията, в който е изпратено искане за допълнителна информация (30 май 1996 г.) във връзка с горепосоченото писмо, френските власти, от една страна, твърдят, че така и не са получили искания за допълнителна информация, а, от друга страна, считат, че бездействието на Комисията между 30 май 1996 г. и 2 октомври 2001 г. представлява мълчаливо приемане на съвместимостта на мерките, за които е била уведомена.
(54)
Освен това френските власти заявяват, че Комисията е била уведомена за дейностите по комуникация, осъществени от Interbev в рамките на дело C 18/95, във връзка с мерките в полза на сектора на овцете.
(55)
Следователно, тъй като оттогава Комисията не е проучвала тези споразумения, според френските власти те правомерно са приели, че Комисията не се противопоставя на прилагането им.
(56)
При тези условия френските власти считат, че настоящата процедура се отнася само до междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г.
(57)
В писмото си от 24 май 2011 г. и при срещата на 29 март 2011 г. френските власти най-после представиха на Комисията данни относно целия разглеждан период.
2. ПРИЧИНИ, ОБОСНОВАВАЩИ НЕПРЕДСТАВЯНЕТО НА УВЕДОМЛЕНИЕ ЗА ПОМОЩТА СПОРЕД ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(58)
Що се отнася до дейностите, осъществени благодарение на ресурсите от събраните вноски по силата на новите междубраншови споразумения от 12 юни 2001 г. в полза на Interbev и НФЖ, френските власти не са счели за необходимо да представят уведомление за тях, тъй като те са финансирани изключително от частни ресурси, получени от съответния сектор.
3. ДЕЙНОСТИ, ОСЪЩЕСТВЕНИ ОТ INTERBEV
(59)
Що се отнася до дейностите, осъществени от Interbev, френските власти отбелязват, че в резултат на анализа на представената им информация с писмо от 9 ноември Комисията счита, че те са съвместими с Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието през 2000-2006 г. и с Насоките на Общността, приложими към държавните помощи за реклама на селскостопанските продукти и на някои продукти, които не са изброени в приложение I. Френските власти потвърждават, че през периода, към който се отнася настоящото решение, Interbev е финансирал тези дейности по реклама, техническа помощ, изследвания и експерименти при същите условия, каквито са изложените в писмото от 9 ноември 2001 г.
4. ДЕЙНОСТИ ЗА ИЗСЛЕДВАНИЯ И ЕКСПЕРИМЕНТИ, ОСЪЩЕСТВЕНИ ЧРЕЗ НФЖ
(60)
Що се отнася до НФЖ, с писмо в отговор на решението за откриване на процедура (8 и 10 октомври 2003 г.) френските власти представиха следните обяснения.
(61)
Дейностите, осъществени благодарение на ресурсите на НФЖ, са дейности за техническа помощ и приложни изследвания. Френските власти потвърдиха, че те са разработени в съответствие с точки 14 и 17 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието през 2000-2006 г.
(62)
Прави се преди всичко уточнението, че ресурсите, събрани от НФЖ, са използвани за следните дейности:
а)
съвместни дейности за генетично подобряване;
б)
компютризирана система за управление и информационна система за животновъдните стопанства;
в)
приложни изследвания;
г)
икономически проучвания;
д)
разни дейности.
4.1. ДЕЙНОСТИ В ОБЛАСТТА НА ГЕНЕТИКАТА
(63)
В областта на генетиката участието на НФЖ е строго ограничено до участие в някои съвместни дейности, осъществявани в рамката на Националната система за генетично подобряване и определени от Националната комисия за генетично подобряване (CNAG), в която участват представители на държавата, на бранша, на изследователската дейност и на образователните институции.
(64)
Финансовите средства, предоставени от НФЖ, са предназначени основно за участие в дейностите на отдела по генетика на Института за животновъдство, чиито главни задачи са: подпомагане на организациите, които на място съдействат за генетичното подобрение на преживните животни; изготвяне, поддържане и актуализиране на спецификациите, определящи процедурите на място; контрол на процедурите по оползотворяване и регистриране на общите информационни системи за данните, необходими за генетична оценка на разплодните животни; адаптиране на процедурите за индексация в партньорство с INRA; въвеждане на процедури за обмен на данни на международно равнище и разпространение на официалния указател.
4.2. ОБНОВЯВАНЕ И РАЗВИТИЕ НА ИНФОРМАЦИОННИТЕ СИСТЕМИ В ЖИВОТНОВЪДСТВОТО
(65)
В рамките на дейността си по обновяване и развитие на информационните системи в животновъдството, НФЖ дава своя принос за обновяването на генетичната информационна система (ГИС). Започнало през 1995 г., това обновяване се наложи като начин за модернизиране на общата информационна система, въведена преди повече от 20 години, и нейното унифициране, с оглед да се осигури по-ефективно управление на генетичните данни, като се даде същевременно възможност за включване на новите функционалности, необходими за индексацията, и да се намалят разходите.
(66)
От друга страна, НФЖ взе участие в проучването на икономическата, техническата и правната целесъобразност на един проект за браншова информационна система в животновъдството (SPIE), чиято цел е да се осигури браншовото и междубраншовото оползотворяване на официалните данни за идентификация и на другите данни, които могат да се вземат.
4.3. УЧАСТИЕ В ОБЛАСТТА НА ПРИЛОЖНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ
(67)
Редица програми за приложни изследвания бяха подпомогнати от НФЖ, чиято задача е да продължи участието си в проучвания, насочени към теми от общ интерес за сектора на животновъдството, като например помощта за програмата за приложни изследвания и трансфер на биотехнологиите за репродукция (прехвърляне на ембриони, определяне на пола, оплождане ин витро). Тези работи се отнасят до новите техники в ембриологията, които са особено интересни с оглед бъдещото използване на молекулярните маркери и на дейностите по селекция, подпомогната от маркери. Програмата по-конкретно включва значително повишаване на резултатността при класическото прехвърляне на ембриони, разработване и оптимизиране на френския метод за определяне на пола на ембрионите, разработване на метода за овоцитна пункция при използване на ехограф, подобряване на техниката на оплождане ин витро.
(68)
НФЖ взе също участие в пилотния проект за изследвания на хомоложната рекомбинация. Проектът, управляван от INRA и използващ метода на трансгенезата, се отнасяше до контролирана модификация на генома на животните и бе насочен към включването на трансген на предварително избрано място в ДНК. Тази процедура имаше за цел да открие пътя за заместване на един ген с друг, без да се използват генетично модифицирани организми.
(69)
Освен това НФЖ взе участие в програмата IDEA за електронната идентификация на едрия рогат добитък и овцете. Той даде също принос за финансирането на националните проекти, одобрени в рамките на програмата на Общността IDEA, насочена към подобряване на надеждността на идентификацията на животните чрез използване на нови техники и електроника.
4.4. ИКОНОМИЧЕСКИ ПРОУЧВАНИЯ
(70)
НФЖ трябваше да участва във финансирането на икономически проучвания, необходими на животновъдните организации, по-специално за да се отговори на въпросите, поставяни от последователните реформи на ОСП, разширяването на Европа, кризите от последните години и развитието в международен контекст.
(71)
Всички тези проучвания са извършени под ръководството на група, наречена „Икономическа група за животновъдство“ (ИГЖ), под егидата на Института за животновъдство, който осигурява съгласуваността между различните изследвания, поискани от бранша, и взаимното им допълване с извършваните на други места изследвания.
(72)
Извършените проучвания се състоят от мониторинг на конюнктурата в секторите за мляко и за месо във Франция и в Европа, ежемесечни финансови справки със задълбочен анализ на икономическите аспекти на производството на животни във Франция, в Европа и в целия свят, специфични изследвания, като мониторинг на цените, на производствените разходи, на преговорите в Общността и в СТО.
(73)
Икономическата обсерватория, създадена в рамките на ИГЖ, обединява конкретните данни за функционирането на животновъдните стопанства, събрани чрез мрежите за животновъдство, и осигурява полезното взаимодействие между макроикономическия и микроикономическия подход.
4.5. РАЗНИ ДЕЙНОСТИ
(74)
НФЖ е призван, от друга страна, да подкрепя стриктно започването на новите обединителни проекти, имащи за цел да насърчат адаптирането на животновъдството към социално-икономическите промени, като например създаване на харта на добрите практики в животновъдството, които се налагат като най-важният общ подход от този вид в Европа, и започването на проекта за комуникация относно професията на животновъда след втората криза със СЕГ, за да се възстанови разбирателството между животновъди и граждани.
4.6. РАМКА НА ОБЩНОСТТА
(75)
Френските власти подчертаха, че всички финансирани дейности са наистина от общ интерес за всички говедовъди и овцевъди; никога не е ставало въпрос за дейности, ползата от които би се ограничила до единични оператори или до отделни групи оператори.
(76)
Финансовото участие на НФЖ е най-често под 50 % от разходите за тези работи и изследвания. То може да бъде над 50 % в някои единични проекти, но размерът на помощта не надвишава в никакъв случай 100 %.
4.6.1. Техническа помощ
(77)
Икономическите проучвания се финансират, като се спазва, от една страна, ограничението от 100 000 EUR на животновъд за период от три години и, от друга страна, правилото за достъп на всички животновъди до техните резултати.
4.6.2. Приложни изследвания
(78)
Френските власти потвърдиха, че данните от всяко икономическо проучване, както и събраните след завършването на всяка изследователска програма, когато са окончателни, получават широко разпространение. Систематично се публикуват и разпространяват резултатите от всички дейности, подпомогнати от фонда, за да могат животновъдите и техните организации по места да се възползват от тях и да имат достъп без никаква дискриминация.
(79)
Използват се два големи канала за разпространение: каналът на браншовите животновъдни организации и този на Института по животновъдство с помощта на технически и икономически публикации, разпространявани широко сред животновъдите и техниците.
(80)
Като се има предвид, че тези работи представляват общ интерес, не се предвижда употребата на резултатите за търговски цели. Същинската полза от тези дейности е за всички говедовъди и овцевъди, до които се разпространяват теоретичните и практическите резултати от тях.
(81)
За финансираните изследвания не се допуска пряко заплащане на производителите и преработвателите.
5. ВНОСКИ ЗА ВНОСА НА ЖИВОТНИ И МЕСО
5.1. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА INTERBEV
(82)
Относно таксуването на вкараното във Франция месо от животновъдни стопанства в други държави-членки или от трети държави, съгласно данните, изпратени на няколко пъти от френските власти, Комисията можа да установи, че междуведомствените постановления за разширение на междубраншовите споразумения от 1995 г. и 2001 г. винаги са изключвали от обхвата си вноските за вносното месо.
5.2. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА НФЖ
(83)
Комисията освен това установи, че вноската, събирана в полза на НФЖ, би могла да бъде приложена към животни, отгледани извън националната територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там.
(84)
В писмото си от 6 октомври 2003 г. френските власти признаха уместността на това възражение въз основа на принципите на правото на Общността. Затова те поеха задължението да изменят текста на споразумението, с оглед да се изключи каквато и да било вноска за животните, отгледани извън националната територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там. Френските власти предложиха да предоставят новия текст на Комисията, когато новото споразумение бъде окончателно договорено и подписано.
(85)
Те добавиха, че на практика вносът на живи животни е така или иначе много ограничен и не създава опасност от нарушаване на конкуренцията. По данни на митническите органи внесените „възрастни угоени говеда“ са били съответно 24 933 глави през 2001 г. и 22 250 глави през 2002 г. Общо в страната се колят от порядъка на 4 милиона глави, така че живият внос е само 0,58 % от общия брой на закланите животни. От друга страна, над 70 % от този внос е на животни с висок клас по конформация и висока цена, предназначени за потребителска ниша, характерна за Северна Франция. Като се имат предвид средните цени на вноса на тези животни (по данни на митниците 1,50 EUR/kg живо тегло или 2,5 EUR/kg нето), събраната вноска в полза на НФЖ за тези животни е била от порядъка на една хилядна от стойността на животното.
(86)
Според френските власти събраните доброволни задължителни вноски са, от една страна, минимални, тъй като неплащането им за вносните животни е било често явление, което после е станало систематично, а, от друга страна, размерът на въпросната доброволна задължителна вноска, отнесен към стойността на животните, е толкова малък, че не би могъл да доведе до нарушаване на конкуренцията. В своето писмо от 24 май 2011 г. френските власти представиха примерни изчисления на вноските и изявления на предприятия, доказващи, че практиката на възстановяване може да се прилага в някои случаи, без обаче да е задължителна.
(87)
С писма от 13 септември 2005 г. и 24 май 2011 г. френските власти потвърдиха, че от 2003 г. нататък вноската за НФЖ се събира само за животните, отгледани и заклани във Франция (20).
6. ВНОСКИ ЗА ЖИВОТНИТЕ И МЕСОТО, ИЗПРАЩАНИ В ДРУГИ ДЪРЖАВИ-ЧЛЕНКИ
6.1. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА INTERBEV
(88)
Относно вноската за месото, изпращано в други държави-членки, Комисията обърна внимание върху възможен риск от дискриминация, свързан със система на вноски, която не взема под внимание изпращането извън националната територия на някои продукти, подлежащи на заплащане на вноски, и изрази опасения, че подобна мярка поставя в по-благоприятно положение националните продукти, пуснати на пазара във Франция.
(89)
Както е изложено в съображение 16 и следващите, за месото, изпращано в други държави-членки, се заплаща доброволна задължителна вноска от 0,0126 EUR/kg, а след междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. - доброволна задължителна вноска от 0,024 EUR/kg. Освен това след посоченото споразумение бе предвидена система за възстановяване в размер на 0,010 EUR/kg.
(90)
Що се отнася до доброволните задължителни вноски, събирани за животните, изпращани в други държави-членки, в своето писмо от 24 май 2011 г. френските власти представиха обяснения, доказващи, че посочените доброволни задължителни вноски са пропорционални на печалбите от дейностите, финансирани от тези вноски.
(91)
Френските власти обясниха, че изпращаните живи животни са били неугоени отбити животни от рода на едрия рогат добитък. Както бе посочено в съображение 17 и следващите, за тези животни се е заплащала доброволна задължителна вноска, изчислявана на глава, а не на килограм месо.
(92)
Френските власти представиха тогава изчисление, което дава възможност да се прецени съответствието между вноската на глава и на килограм. В действителност в междубраншовото споразумение от 25 юли 1995 г. се посочва, че доброволната задължителна вноска е 0,084 FRF/kg от кланичен труп и че доброволната задължителна вноска при изпращане на живи животни е 7 FRF на глава възрастно говедо (член 4). От друга страна, едно неугоено отбито животно тежи от порядъка на 250 до 280 kg живо тегло, от което се получава средно 163 kg месо (коефициент 65 %). По този начин вноската от 7 FRF на глава съответства на вноска от 0,042 FRF/kg, което е около половината от вноската, дължима за месото.
(93)
Междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. продължи действието на този механизъм при запазване на същото съответствие. Сумите (в евро) бяха, както следва: доброволна задължителна вноска (ДЗВ) при клане от 0,024 EUR/kg от кланичен труп (член 2) и ДЗВ при изпращане на живи животни от 1,7 EUR/глава възрастно говедо (член 4). По този начин вноската от 1,7 FRF на глава съответства на вноска от 0,0104 FRF/kg, което е около половината от вноската, дължима за месото.
(94)
Според френските власти общите постъпления (38 136 670 EUR) от доброволната задължителна вноска, получена от продуктите, изпращани в други държави-членки (живи животни и месо), представлява 15 % от общата сума на постъпленията от всички доброволни задължителни вноски, получени от Interbev през периода 1995-2004 г. (252 855 282 EUR). Следвайки общ подход за периода 1995-2004 г., френските власти считат, че посочените постъпления са определени правилно и в съответствие с дейностите, от които биха се облагодетелствали продуктите, изпращани в други държави-членки.
(95)
Освен това френските власти посочват, че животните и месото, изпращани извън Франция, са се облагодетелствали, от една страна, от действия, извършвани извън националната територия, в размер на 21 490 848 EUR, а, от друга страна, от дейностите, които са били от полза за всички животни и продукти, за където и да са били предназначени те. Френските власти смятат, че е правилно от тази сума от действия, полезни за всички животни и продукти и възлизаща на 91 231 075 EUR, да се счита, че само 28 280 000 EUR са финансирали дейности, осъществени извън националната територия.
(96)
Дейностите, отнасящи се конкретно до изнесените животни и продукти, са били по-специално рекламни операции (като например: международни изложения, дейности за браншова информация и връзки с обществеността, зелена седмица в Берлин, курсове за обучение по разфасовка в чужбина). Дейностите, отнасящи се до всички животни и продукти, за които и пазари да са били предназначени във Франция и извън Франция, са били по-специално рекламни дейности, като кампании за „качествено европейско говеждо“, карантията, „породите за месо“, и някои изследвания по безопасност на храните, благосъстояние на животните, управление на качеството, характеризиране на продукта, сертифициране или проследяване на говеждо и телешко месо, резултатите от които са широко разпространени както във Франция, така и извън Франция.
(97)
Френските власти считат, че продуктите, изпращани извън Франция, са спечелили от междубраншовите дейности общо сумата от 49 770 000 EUR. Тази сума следва да се съпостави с доброволните задължителни вноски, които те е трябвало за изплатят, в размер на 38 136 670 EUR. Частта от доброволните задължителни вноски, изплатена от изнесената френска продукция през периода 1995-2004 г., е сравнима с печалбите, които тя е получила от дейностите, финансирани от Interbev.
6.2. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА НФЖ
(98)
В писмото си от 13 септември 2005 г. френските власти потвърдиха, че за самите изпращани продукти не са се дължали вноски в полза на НФЖ.
IV. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(99)
Членове 107 и 108 от ДФЕС се прилагат към всички селскостопански продукти от приложение I към него, обхванати от правилата на общата организация на пазара (всички селскостопански продукти, с изключение на конското месо, пчелния мед, кафето, алкохола от селскостопански произход, оцета, получен от алкохол, и корка), в съответствие с различните регламенти, уреждащи общата организация на съответните пазари.
1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(100)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, освен изключенията, предвидени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(101)
Членове 107-109 от ДФЕС се прилагаха през разглеждания период в сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета (21) относно общата организация на пазара за тези продукти. До приемането на последния те се прилагаха в същия сектор в съответствие с член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета от 27 юни 1968 г. относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (22). Същите членове се прилагаха в секторите на овчето и козето месо в съответствие с член 23 от Регламент (ЕО) № 2529/2001 на Съвета от 19 декември 2001 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (23). До приемането на последния те се прилагаха в същия сектор в съответствие с член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (24), а до неговото приемане, в съответствие с член 27 от Регламент (ЕИО) № 3013/89 на Съвета от 25 септември 1989 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (25).
(102)
Членове 107-109 от ДФЕС са приложими днес за двата сектора, посочени в съображение 32 и следващите от настоящото решение, в съответствие с член 180 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (наречен „Общ регламент за ООП“) (26) (27).
1.1. НАЛИЧИЕ НА СЕЛЕКТИВНО ПРЕДИМСТВО
(103)
Според Съда на ЕС за държавни помощи се считат намесите, които под каквато и да било форма са в състояние пряко или непряко да поставят определени предприятия в по-благоприятно положение или които трябва да се считат за икономическо предимство, което предприятието бенефициер не би получило в нормални пазарни условия (28). В конкретния случай предоставената подкрепа поставя в по-благоприятно положение предприятията, действащи в сектора на говедовъдството или овцевъдството, чрез осъществяването на мерки, които могат да бъдат от полза за производителите или за секторите, представлявани от Interbev.
(104)
Освен това, пак съгласно съдебната практика на Съда на ЕС, за помощи се считат намеси, облекчаващи под различна форма тежестите, които обичайно натоварват бюджета на едно предприятие и които, без да са субсидии в строгия смисъл на думата, имат същото естество и последици (29).
(105)
Що се отнася до наличието на предимство, последното следва да бъде определено на равнището на потенциално облагодетелстваните от дейностите в полза на сектора на месото, както и от въпросните междубраншови вноски и тяхното финансиране. В конкретния случай предоставената подкрепа е поставила в по-благоприятно положение предприятията, действащи в сектора на говедовъдството или овцевъдството, чрез осъществяването на мерки, които могат да бъдат от полза за производителите от сектора.
1.2. ПОМОЩ, ПРЕДОСТАВЕНА ОТ ДЪРЖАВАТА ИЛИ ПОСРЕДСТВОМ ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ
(106)
Съгласно съдебната практика на Съда на ЕС, за да може едно предимство да бъде определено като държавна помощ, трябва, на първо място, то да бъде предоставено пряко или непряко посредством използването на държавни ресурси и, на второ място, да може да бъде приписано на държавата (30).
(107)
Що се отнася до характера на конкретните вноски (доброволни задължителни вноски), Комисията счита, че става въпрос за парафискални такси, т.е. за държавни ресурси. Комисията основава своята оценка на следните съображения.
(108)
Преди всичко трябва да се подчертае, че в съгласно съдебната практика, и по-специално точка 139 от решението по дело Salvat (31), разликата между частни и публични организации не е „определящ елемент за прилагането на Договора към държавните помощи“. В допълнение решението по дело Ladbroke (32) потвърждава по много ясен начин, че член 107, параграф 1 от ДФЕС „обхваща всички парични средства, които могат да бъдат използвани ефективно от публичния сектор за поддържането на предприятия, без значение дали тези средства трайно принадлежат или не на наследството на посочения сектор. Поради това макар сумите (…) да не са постоянно във владение на държавната хазна, фактът, че остават трайно под публичен контрол и следователно на разположение на компетентните национални органи, е достатъчен те да бъдат квалифицирани като ресурси на държавата и посочената мярка да попадне в обхвата на член 107, параграф 1 от Договора“.
(109)
На първо място, в контекста на тази съдебна практика Комисията счита, че фактът, че въпросните доброволни задължителни вноски се състоят от вноски на частния сектор и че не са на постоянно разположение на държавата, не е достатъчен, за да се достигне до заключението, че те остават извън обхвата на член 107, параграф 1 от Договора. За тази цел Комисията следва да разследва и степента на контрол, упражняван от държавата по отношение на постъпленията от въпросните доброволни задължителни вноски, и правомощията на държавата да насочва използването на ресурсите за финансиране на мерките за помощ.
(110)
В разследвания случай Комисията отбелязва, че одобрението на правителството чрез признаването на Interbev представлява предварително условие за въвеждането на доброволните задължителни вноски. Поради това, макар Interbev да е административна единица от частното право, възможността му да въвежда доброволни задължителни вноски в своя сектор на дейност зависи от одобрението на държавата за неговото функциониране и целите му (вж. съображение 14 от настоящото решение).
(111)
Селскостопанският кодекс определя също, че на вноските се придава задължителен характер за всички членове на заинтересования бранш, когато тези вноски бъдат разширени с междуведомствено постановление (вж. съображение 10 от настоящото решение). Оттук следва, че за този вид вноски е необходим акт на държавен орган, за да имат пълно действие (33).
(112)
Въз основа на тези факти Комисията отбелязва, че разследваните ДЗВ могат да бъдат разглеждани като намиращи се под държавен контрол и като представляващи държавни ресурси.
(113)
Второ, използването на приходите от ДЗВ се определя от целите и рамката на функциониране на междубраншовите организации съгласно определенията в Селскостопанския кодекс (вж. съображения 7-10). Следователно държавата има правомощия да насочи използването на приходите от доброволните задължителни вноски за финансиране на мерките за помощ, осъществявани от Interbev. Предимствата, предоставени от Interbev, могат поради това да бъдат приписани на държавата.
(114)
Освен това следва да се припомни, че по дело C-345/02 Pearle (34) Съдът на ЕС посочи някои показатели, които дават възможност да се определи дали парафискалните такси трябва да бъдат разглеждани като държавни ресурси, които могат да бъдат приписани на държавата, когато те се събират в основната си част от междубраншова организация в полза на нейните членове.
(115)
Съгласно критерия, предложен от Съда на ЕС по това дело, задължителните вноски, събирани от посредник, представляващ предприятията от някои стопански сектори, не се разглеждат като държавни ресурси, ако са изпълнени всички следни условия:
а)
въпросната мярка е въведена от браншови орган, който представлява предприятията и работниците в сектора и не служи като инструмент за провеждане на политики, определени от държавата;
б)
целите на въпросната мярка са финансирани изцяло чрез вноски на предприятия от сектора;
в)
начините на финансиране и процентът/размерът на вноските се определят в рамките на браншовия орган от представителите на работодателите и работниците, без държавна намеса;
г)
вноските се използват задължително за финансирането на мярката, без възможност за държавна намеса.
(116)
Става ясно обаче, че разглежданата мярка не отговаря на всички условия на решението по дело Pearle. На първо място, съществуването, задачите и функционирането на Interbev са уредени от националното законодателство (вж. съображения 10 и 14) и финансирането му чрез доброволната задължителна вноска изисква намесата на държавата (вж. съображение 10). Освен това член 632-2-1 от Селскостопанския кодекс определя, че междубраншовите организации допринасят за осъществяването на национални икономически политики и икономически политики на Европейския съюз и могат да се ползват с приоритети при предоставяне на държавни помощи. Interbev може следователно да бъде разглеждан като инструмент за провеждане на подкрепяна от държавата политика, осъществяващ дейности от общ интерес за междубраншовата организация (вж. съображения 40, 61 и следващите). Освен това, както е определено в устава на Interbev, бюджетите на междубраншовата организация могат да се захранват с пряка държавна субсидия. Накрая, с оглед на общия интерес на финансираните изследователски дейности (вж. съображение 10), в конкретния случай не може да бъде установено със сигурност, че получателите на помощта са винаги субектите, задължени да плащат вноските.
(117)
Като има предвид гореизложените съображения, Комисията достига до заключението, че разглежданите мерки могат да бъдат приписани на държавата и са финансирани посредством държавни ресурси.
1.3. ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА И НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА
(118)
За да попаднат в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС, помощите трябва освен това да засягат конкуренцията и търговията между държавите-членки. Този критерий предполага, че получателите на помощите осъществяват икономическа дейност.
(119)
За да се установи дали тази помощ попада в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС, като последна стъпка трябва да се провери дали въпросната помощ може за засегне търговията между държавите-членки и да предизвика нарушаване на конкуренцията.
(120)
Съдът на ЕС констатира, че когато дадено предимство, осигурено от държава-членка, укрепва позицията на една категория предприятия спрямо други конкурентни предприятия във вътреобщностната търговия, последните следва да се считат засегнати от това предимство (35), което е достатъчно доказателство за наличието на нарушаване на конкуренцията.
(121)
Достатъчно доказателство за факта, че има търговия между държавите-членки в сектора на месото, е съществуването на обща организация на пазарите в този сектор (36). Така например вътрешнообщностната търговия на месни продукти във Франция е представлявала около 15 % от общата търговия на Съюза за тези продукти (37).
(122)
Предоставената помощ може следователно да засегне търговията между държавите-членки, доколкото тя поставя в по-благоприятно положение националните продукти за сметка на продуктите на другите държави-членки. Всъщност секторът на месото е бил по времето на фактите, разглеждани в настоящото решение, изключително отворен за конкуренцията на общностно равнище и следователно много чувствителен към всяка мярка в полза на продуктите на една или друга държава-членка.
1.4. ЗАКЛЮЧЕНИЯ ОТНОСНО ХАРАКТЕРА НА „ПОМОЩТА“ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(123)
В контекста на изложените съображения Комисията счита, че мерките, въведени в конкретния случай в полза на получателите, им предоставя предимство, от каквото други оператори не могат да се ползват, и нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията, като поставят в по-благоприятно положение някои предприятия и някои продукти поради това, че биха могли да засегнат търговията между държавите-членки.
(124)
На тези основания Комисията достига до заключението, че въпросната мярка попада в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС и представлява държавна помощ.
2. РАЗСЛЕДВАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА
2.1. ОБХВАТ НА РЕШЕНИЕТО
(125)
Френските власти считат, че въпросното решение следва да се отнася само до междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г., както е обяснено по-горе (вж. съображение 56).
(126)
В рамките на помощ NN 34/95 Комисията не разполагаше с данни относно вноските за НФЖ, нито за системата на финансиране на помощта от това досие (38). Освен това нейната позиция се отнасяше само до инвестициите в полза на някои животновъди, по-специално с оглед на първата покупка на животни. Комисията нямаше становище и по отношение на системата за доброволни задължителни вноски, нито за помощта за генетично подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания, нито пък за рекламните дейности, дейностите за техническа помощ, изследвания и експерименти, финансирани от вноските в полза на Interbev, които не подлежаха на уведомление по смисъла на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(127)
Тези дейности бяха посочени от Франция в нейното писмо от 29 април 1996 г. в рамките на досие NN 49/96, но само онези от тях, свързани с НФЖ.
(128)
В отговор на това писмо Комисията поиска все пак допълнителна информация с писмо от 30 май 1996 г. (VI/021559), с цел да разбере характера и обхвата на финансовите инструменти за подпомагане на организациите за животновъдство, участващи в идентификацията и селекцията на животните, както и развойните дейности. Комисията поиска също така да бъде попълнен описателен документ. Въпреки това френските власти оставиха това писмо без отговор и Комисията така и не се произнесе относно съвместимостта на въпросните дейности с вътрешния пазар. Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС относно въпросната помощ, с писмо от 9 юли 2003 г. (39)
(129)
Междубраншовите споразумения от 15 юни 1994 г. в полза на фонда за животновъдство и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev, както и държавната помощ, финансирана по силата на тези споразумения, трябваше също да бъдат разследвани с оглед на правилата за държавните помощи, тъй като те не са били представени за одобрение от Комисията.
(130)
Следователно настоящото решение се отнася също до споразуменията от 15 юни 1994 г. в полза на НФЖ и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev. При анализа на тези споразумения Комисията не се произнесе по дейностите, финансирани от въпросните междубраншови вноски.
(131)
Както е посочено в съображение 57, френските власти приеха мълчаливо това тълкуване.
2.2. ПРИЛАГАНЕ НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(132)
Член 107 от ДФЕС предвижда изключения от общия принцип на несъвместимостта на държавните помощи с ДФЕС, въпреки че някои от тях са определено неприложими, по-специално предвидените в параграф 2 от същия член. Френските власти също не се позоваха на тези изключения.
(133)
Що се отнася до изключенията, посочени в член 107, параграф 3, те следва да бъдат тълкувани стриктно при разследването на всяка програма за помощ за даден регион или сектор, както и във всеки отделен случай на прилагане на общи схеми за помощ. Такива помощи могат всъщност да бъдат предоставени само ако Комисията може да установи, че помощта е необходима за постигане на една от посочените цели. Признаването на право на посочените изключения за помощ, при която това условие не е изпълнено, би означавало да се допусне засягане на търговията между държавите-членки и нарушаване на конкуренцията, лишени от основание с оглед на интереса на Общността, и съответно предимства за операторите на някои държави-членки.
(134)
Комисията счита, че въпросната помощ не е предназначена за насърчаване на икономическото развитие на регион, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, по смисъла на член 107, параграф 3, буква а). Тази помощ не е предназначена и за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държавата-членка по смисъла на член 107, параграф 3, буква б). Помощта не е предназначена и за насърчаване на културата и опазване на наследството по смисъла на член 107, параграф 3, буква г).
(135)
В член 107, параграф 3, буква в) обаче се предвижда, че за съвместима с вътрешния пазар може да се приеме помощта, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тази помощ не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която да противоречи на общия интерес. За да може да се възползва от изключението, посочено в цитирания член, помощта трябва да допринася за развитието на въпросния сектор.
2.3. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА НАСОКИТЕ, ПРИЛОЖИМИ КЪМ МЕРКИТЕ, ЗА КОИТО НЕ Е ПОСТЪПИЛО УВЕДОМЛЕНИЕ
(136)
В съответствие с точка 194 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през периода 2000-2006 г. (наричани по-долу: „Насоките за земеделието 2000-2006 г.“) и на Съобщението на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на неправомерната държавна помощ (40), всяка неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (41) трябва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, в който помощта е предоставена (42).
(137)
Специфичните насоки за земеделския сектор се прилагат от 1 януари 2000 г. Поради това всяка помощ, предоставена след тази дата, следва да бъде оценена в контекста на насоките, приложими през съответния период. От 1 януари 2000 г. до 31 декември 2006 г. бяха приложими Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието. От 1 януари 2007 г. се прилагат Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през периода 2007-2013 г.
(138)
От друга страна, помощите, предоставени преди тази дата, следва при необходимост да бъдат оценявани в контекста на разпоредбите и на установената съдебна практика, приложими преди 1 януари 2000 г.
2.4. СЪВМЕСТИМОСТ НА ДОБРОВОЛНИТЕ ЗАДЪЛЖИТЕЛНИ ВНОСКИ СЪС СИСТЕМАТА НА ОБЩАТА ОРГАНИЗАЦИЯ НА ПАЗАРА (ООП)
(139)
По въпроса за съвместимостта на доброволните задължителни вноски със системата на ООП в контекста на решението по дело Freskot от 22 май 2003 г. (43), Комисията счита, че в конкретния случай доброволните задължителни вноски не засягат пряко или косвено цените на въпросните крайни продукти, защото те не влияят върху цените на продуктите, които се определят от свободния пазар. Така тежестта върху месните продукти и отглежданите животни се неутрализира от предимството, предоставяно от финансираните дейности. Следователно може да се приеме, че въздействието на вноските върху цените е много ограничено.
(140)
В контекста на предоставената информация по финансирането на тази схема няма възражения.
2.5. АНАЛИЗ НА ДЕЙНОСТИТЕ В КОНТЕКСТА НА ПРИЛОЖИМИТЕ РАЗПОРЕДБИ
2.5.1. Дейности, осъществени чрез вноските за месото
2.5.1.1. Реклама
(141)
Що се отнася до помощта за рекламна дейност, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2002 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката за националните помощи за реклама на селскостопанските продукти и някои продукти, които не са включени в приложение II към Договора за ЕИО (44), а съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките на общността, приложими към държавните помощи за реклама на продуктите, включени в приложение I от Договора за ЕО, и за някои продукти, които не са включени в приложение I (45).
(142)
Рамката от 1987 г. и Насоките от 2002 г. се основават по същество на едни и същи принципи. Те предвиждат отрицателни и положителни критерии, които следва да бъдат спазвани от всички национални схеми за помощ. Така например не трябва да става въпрос за рекламни дейности в противоречие с член 34 от ДФЕС или с вторичното право на Общността, нито за дейности, насочени към определени предприятия. Според данните, изпратени от френските власти, възможно е да се достигне до заключението, че тези мерки ще имат цели, съответстващи на редица положителни критерии, изложени в рамката и насоките, посочени по-горе, тъй като някои от тях ще се впишат в целта за намаляване на свръхпроизводството на земеделски продукти, а други - в целта за разработване на продукти с високо качество за здравословно хранене.
(143)
Френските власти обясниха освен това, че посланията, отправени чрез рекламните дейности, няма да имат за цел да разубеждават потребителите да купуват продукти на други държави-членки, нито да омаловажават тези продукти, и че няма да донесат полза на дадена марка на конкретно предприятие или на отделен производител.
(144)
Що се отнася до тавана на помощта, рекламните дейности могат да бъдат финансирани в размер на 50 % от държавни ресурси, като разликата се поема от браншовите и междубраншовите организации, получаващи помощта, било чрез доброволни вноски, било чрез събиране на парафискални такси или задължителни вноски. В конкретния случай мерките са финансирани изцяло чрез парафискални вноски и финансовият принос на операторите в тези кампании достига по определение размер от 50 % от техните разходи.
(145)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на рекламни дейности, е спазила в конкретния случай критериите, установени в законодателството на Общността, приложимо в тази област.
2.5.1.2. Техническа помощ
(146)
Съвместимостта на мярката за техническа помощ, предоставена до 1 януари 2000 г., следва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (46), а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието (47).
(147)
Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието, приети през 2000 г., се основават по същество на едни и същи принципи. По този начин помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена във връзка, по-специално, с мерките за техническа помощ чрез информация и счетоводно съдействие, дейностите за популяризиране на нови техники, както и за обучение на земеделски работници.
(148)
С приемането на насоките през 2000 г. бе добавено ново условие в смисъл, че помощта следва да бъде достъпна за всички отговарящи на условията лица, които осъществяват дейност в съответната зона при обективно определени условия, и че общият размер на помощта не може да надвишава 100 000 EUR на получател за период от три години, или за МСП - 50 % от допустимите разходи, като се прилага по-голямата сума. Френските власти поясниха, че критерият за достъп до осъществените дейности за всички оператори, които са потенциално заинтересовани, е изцяло изпълнен. Въз основа на информацията, предоставена от френските власти, и по-специално за твърде високия брой на получателите, Комисията счита, че критерият относно тавана на помощта е изпълнен.
(149)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за техническа помощ, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.1.3. Изследвания и експерименти
(150)
Що се отнася до дейностите за изследвания и експерименти, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавна помощ за научноизследователска и развойна дейност и на Съобщението на Комисията за изменение на тази рамка, а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието, които в точка 17 се позовават на посочената рамка.
(151)
В рамката на Общността се уточнява, че съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, който може да достигне до 100 %, дори когато научноизследователската и развойната дейност се осъществява от предприятия, стига във всички случаи да бъдат изпълнени следните четири условия:
а)
помощта да представлява общ интерес за конкретния сектор, без да причинява нежелано нарушаване на конкуренцията в други сектори;
б)
информацията се публикува в подходящи всекидневници с национално разпространение, неограничено до членовете на една организация, за да има гаранция, че всеки оператор, който е потенциално заинтересован от тази дейност, може лесно да се информира, че тя се осъществява или е била осъществена и че резултатите са или ще бъдат предоставени при поискване на всяка заинтересована страна. Тази информация ще бъде публикувана на не по-късна дата от всяка информация, която може да бъде предоставена на членовете на дадена организация;
в)
резултатите от дейностите се представят за ползване на всички заинтересовани страни, включително на получателя на помощта, по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време;
г)
помощта отговаря на условията, изложени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг (48).
(152)
Френските власти обясниха в тази връзка, че дейностите за технически изследвания и експерименти на Interbev се осъществяват в полза на всички оператори от отрасъла. Освен това сдружението разпространява придобитите знания и техническите препоръки, като провежда учебни курсове и разпространява информационни документи, листовки, резюмета и диплянки, както и на електронни носители. Всеки животновъд, касапин, месар, преработвател или търговец в сектора на едрия рогат добитък и овцете може да бъде информиран за резултатите и да получи достъп до основните резултати от изследванията без дискриминация, едновременно с всички останали и след обикновено поискване. Накрая френските власти уверяват, че въпросните дейности не са свързани с пряко заплащане на производителите, нито на преработвателите, и че отговарят на международните търговски критерии, възприети от Европейския съюз.
(153)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за изследвания и експерименти, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.2. Дейности, осъществени от НФЖ
2.5.2.1. Техническа помощ
(154)
Що се отнася до мярката за техническа помощ, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (49), а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието (50).
(155)
Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието, приети през 2000 г., се основават по същество на едни и същи принципи. По този начин помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена във връзка, по-специално, с мерките за техническа помощ чрез информация и счетоводно съдействие, дейностите за популяризиране на нови техники, както и за обучение на земеделски работници.
(156)
С приемането на насоките през 2000 г. бе добавено ново условие в смисъл, че помощта следва да бъде достъпна за всички отговарящи на условията лица, които осъществяват дейност в съответната зона при обективно определени условия, и че общият размер на помощта не може да надвишава 100 000 EUR на получател за период от три години, или за МСП - 50 % от допустимите разходи, като се прилага по-голямата сума.
(157)
Френските власти подчертаха, че всички финансирани дейности са наистина от общ интерес за всички говедовъди и овцевъди; никога не е ставало въпрос за дейности, ползата от които би се ограничила до индивидуални оператори или до отделни групи оператори.
(158)
Финансовото участие на НФЖ е най-често под 50 % от разходите за тези работи и изследвания. То може да бъде над 50 % по някои единични проекти, но размерът на помощта не надвишава в никакъв случай 100 %.
(159)
Икономическите проучвания се финансират, като се спазва, от една страна, ограничението от 100 000 EUR на животновъд за период от три години и, от друга страна, правилото за достъп на всички животновъди до техните резултати.
(160)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за техническа помощ, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.2.2. Изследвания и експерименти
(161)
Що се отнася до дейностите за изследвания и експерименти, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавна помощ за научноизследователска и развойна дейност и на съобщението на Комисията за изменение на тази рамка, а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието, които в точка 17 се позовават на посочената рамка.
(162)
В рамката на Общността се уточнява, че съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, който може да достигне до 100 %, дори когато научноизследователската и развойната дейност се осъществява от предприятия, стига във всички случаи да бъдат изпълнени следните четири условия:
а)
помощта да представлява общ интерес за конкретния сектор, без да причинява нежелано нарушаване на конкуренцията в други сектори;
б)
информацията се публикува в подходящи всекидневници с национално разпространение, неограничено до членовете на една организация, за да има гаранция, че всеки оператор, който е потенциално заинтересован от тази дейност, може лесно да се информира, че тя се осъществява или е била осъществена и че резултатите са или ще бъдат предоставени при поискване на всяка заинтересована страна. Тази информация ще бъде публикувана на не по-късна дата от всяка информация, която може да бъде предоставена на членовете на дадена организация;
в)
резултатите от дейностите се представят за ползване на всички заинтересовани страни, включително на получателя на помощта, по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време;
г)
помощта отговаря на условията, изложени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг.
(163)
В конкретния случай данните от всяко икономическо проучване, както и събраните след завършването на всяка изследователска програма, когато са окончателни, получават широко разпространение. Резултатите от всички дейности, подпомогнати от фонда, действително се публикуват и разпространяват систематично, за да могат животновъдите и техните организации по места да се възползват от тях и да имат достъп без никаква дискриминация.
(164)
Използват се два големи канала за разпространение: каналът на браншовите животновъдни организации и този на Института по животновъдство с помощта на технически и икономически публикации, разпространявани широко сред животновъдите и техниците.
(165)
Като се има предвид, че тези работи представляват общ интерес, не се предвижда употребата на резултатите за търговски цели. Въпросът за разходите за отстъпване на правото на ползване или за условията за получаване на право на ползване не се поставя изобщо. Същинската полза от тези дейности е за всички говедовъди и овцевъди, до които се разпространяват теоретичните и практическите резултати от тях.
(166)
За финансираните изследвания не се допуска директно заплащане на производителите и преработвателите. Те отговарят на общите и специфичните критерии, посочени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в Маракеш в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг.
(167)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за изследвания и експерименти, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.6. ФИНАНСИРАНЕ НА ПОМОЩТА
(168)
Като се има предвид, че държавната помощ е финансирана чрез парафискална такса (доброволните задължителни вноски), Комисията трябва да разследва едновременно финансираните мерки, т.е. помощта, и начина, по който те са финансирани. Съгласно Съда на ЕС (51), ако начинът на финансиране на помощта, по-специално когато става въпрос за задължителни вноски, е съставна част от мярката за помощ, Комисията следва да има предвид този начин на финансиране, когато разследва помощта.
(169)
Редица елементи са от значение, за да се определи дали начинът на финансиране е съставна част от мярката за помощ: приходът от таксата трябва да бъде запазен за финансирането на помощта и да бъде задължително отпуснат за финансирането на помощта (52), таксата трябва да бъде предоставена на мярката за помощ при спазване на съответните национални разпоредби (53) и размерът на таксата трябва има пряко въздействие върху размера на държавната помощ (54).
(170)
Прилагането на тези критерии към въпросните мерки даде повод на Комисията да отбележи следните елементи. Първо, правното основание на разглежданите мерки, а именно междубраншовите споразумения, разширени с постановление, определят задължителните вноски. Това означава, че всяка вноска се събира изключително в полза на съответния фонд, без да бъде внасяна в общия бюджет на Interbev или в държавния бюджет. Вноската трябва следователно да се разглежда като запазена за финансирането на помощта и отпусната за финансирането на помощта въз основа на действащите национални разпоредби. Второ, мерките за помощ се финансират изключително чрез браншовите вноски. Interbev не прибягва по никакъв начин до другите си източници на финансиране, за да допълва финансирането на предвидените дейности. Може следователно да се достигне до заключението, че размерът на таксата има пряко въздействие върху размера на държавната помощ.
(171)
Въз основа на тези елементи Комисията достига до заключението, че начинът на финансиране на помощта, в конкретния случай чрез доброволните задължителни вноски, е съставна част от мярката за помощ и следователно трябва да се има предвид при разследване на съвместимостта на помощта. Тъй като този начин на финансиране може да е в противоречие с член 110 от ДФЕС, Комисията не може да твърди, че схемата за помощ е съвместима, ако тя установява дискриминация между вносните и националните продукти (55) или между изнасяните и националните продукти (56).
(172)
В конкретния случай вноската е събирана за националните продукти, както и за износа на месо и животни (в рамката на доброволните задължителни вноски за месото) и вноса на месо и животни (в рамката на доброволните задължителни вноски, събирани от НФЖ).
(173)
Разследването на Комисията се отнася до няколко аспекта, свързани с вноските за месото и вноската в полза на НФЖ, доколкото вътреобщностната търговия би могла да бъде засегната от посочените вноски.
2.6.1. Вноски за месото (вноски в полза на Interbev)
2.6.1.1. Вносно месо
(174)
Както е посочено в съображение 82, в периода 1996-2004 г. на вноската за вносното месо не е бил придаден задължителен характер от френското законодателство. Следователно тя е изключена от обхвата на настоящото решение, тъй като не съставлява, сама по себе си, държавна помощ. Липсва всъщност един от определящите елементи, посочени в съображение 10, т.е. задължителният характер. Поради това и въз основа на гореизложеното, мерките, финансирани от таксата, наложена върху вносните продукти, не съставляват държавна помощ и затова не са предмет на настоящото решение.
2.6.1.2. Изнасяни продукти
(175)
Както е посочено в съображение 16 и следващите (57), считано от 1 януари 1996 г., вноската бе наложена върху продукти, изпращани в други държави-членки, въпреки че през 2001 г. бе въведено частично възстановяване на тази вноска. Според съдебната практика на Съда на ЕС тази вноска би могла да доведе до дискриминация спрямо износителите, ако дейностите, финансирани от вноската, не са предназначени за тях и не компенсират понасяната от тези износители тежест (58). Необходимо е следователно да се докаже, че предназначението на приходите от тази вноска не е поставила в по-благоприятно положение националните продукти, пускани на пазара във Франция, за сметка на изнасяните национални продукти.
(176)
Действията, отнасящи се конкретно до изнасяните животни и продукти, са били по-специално рекламни операции (като например: международни изложения, дейности за браншова информация и връзки с обществеността, зелена седмица в Берлин, курсове за обучение по разфасовка в чужбина).
(177)
Дейностите, отнасящи се до всички животни и продукти, за които и пазари да са били предназначени във Франция и извън Франция, са били по-специално рекламни дейности, като кампании за „качественото европейско говеждо“, карантията, „породите за месо“, и някои изследвания във връзка с безопасността на храните, благосъстоянието на животните, управлението на качеството, характеризирането на продукта, сертифицирането или проследяването на говеждото и телешкото месо, резултатите от които са широко разпространени както във Франция, така и извън Франция.
i) Месо и животни, изпращани в други държави-членки
(178)
Според френските власти дейностите, от които са се възползвали продуктите и животните, изпращани в други държави-членки, изключително или съвместно с националните продукти, не са обхващали всички дейности, финансирани от доброволните задължителни вноски.
(179)
Целесъобразно е да се установи по години и общо дали продуктите, изпращани в други държави-членки, са се облагодетелствали от дейностите на междубраншовата организация.
(180)
В следващата таблица е показано разпределението на приходите в евро, постъпващи от доброволните задължителни вноски, между различните дейности на Interbev, разбити по години, както и процентът на дейностите, предназначени изключително за изнасяните меса и животни или заедно с националните продукти и животни.
Година
Дейности в полза на всички продукти
Дейности в полза само на продуктите във Франция
Дейности в полза само на изнасяните продукти
Общо за дейностите през годината
В % от всички финансирани дейности
(закръглено)
1996 г.
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997 г.
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998 г.
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999 г.
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000 г.
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001 г.
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002 г.
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003 г.
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004 г.
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
От таблицата излиза, че за целия разглеждан период в полза на изнасяните продукти са били около 44 % от всички дейности, финансирани от доброволните задължителни вноски. Следва да се уточни, че според данни на френските власти за същия период общите приходи от събраните вноски за изнасяните продукти са били 15 % (59). Освен това френските власти посочиха, че делът от 15 % е средна стойност и предоставиха числени данни за всяка година, от които се вижда, че размерът на вноските, събрани за изнасяните продукти, не е бил никога над 18 %.
ii) Съвместимост с член 110 от ДФЕС
(182)
Като взе предвид последиците от решението на Съда на ЕС по дело Nygard (60), както и факта, че мерките, финансирани от таксата, представляват държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС и че таксата няма дискриминационен характер в противоречие с член 110 от ДФЕС, тъй като е била наложена също върху изнасяните продукти и животни, които са се възползвали пропорционално от свързаните с нея предимства, Комисията счита, че приходите от таксата върху изнасяните продукти, предназначена за финансиране на дейностите на Interbev, представляват финансиране на помощта, съвместимо с разпоредбите на ДФЕС, и по-специално на член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ е съвместима с посочения договор.
2.6.2. Вноските в полза на НФЖ
2.6.2.1. Внасяни животни
(183)
Според френските власти до 2003 г. вноските, събирани в полза на НФЖ, са можели да бъдат приложени и към животни, отгледани извън националната френска територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там.
(184)
В отговор на изразените от Комисията съмнения френските власти заявиха, че са изменили текста на междубраншовото споразумение, с оглед да бъде изключена всяка вноска за вносните или вкараните във Франция животни. Според френските власти тези вноски се прилагат само за животните, които са отгледани и заклани във Франция.
(185)
Комисията не бе уведомена за измененията на това междубраншово споразумение. Представено бе само указанието с циркулярно писмо от 2 февруари 2005 г. (вж. съображение 87), в което се посочва, че вноските в полза на НФЖ се прилагат само за всяко месо от животни, заклани на националната територия и отгледани във Франция.
(186)
Следователно през периода от 1 януари 1996 г. и 30 септември 2004 г. вноската за месото е била налагана и за месото от животни, заклани във Франция, но отгледани извън националната територия.
(187)
Френските власти не можаха да докажат, че дейностите, финансирани от тези вноски, са били от полза за животновъдите, които са осъществявали своята дейност извън националната територия. Всъщност задължените да заплащат доброволната задължителна вноска, които са изнасяли продуктите си, не са се ползвали от никакво възстановяване или намаление, въпреки че не са получавали всички облаги от съответните дейности. Що се отнася до изследователските и развойните дейности, както и за техническата помощ, те могат по принцип да бъдат от полза само за националните продукти (месо и животни, отгледани и заклани във Франция).
(188)
Фактът, че вносът на живи животни е бил по онова време много ограничен (61) и че на практика вносителите на живи животни са имали възможността, ако искат, да декларират тонажа на внесените животни, за да намалят основата за начисляване на вноската и да подадат заявление за възстановяване, няма преки последици за оценката на Комисията по същество. Освен това всяка дискриминация, дори и най-малката, попада в обхвата на член 110 от ДФЕС.
(189)
Като взе предвид последиците от решението на Съда на ЕС по дело Nygard (62), както и факта, че мерките, финансирани от таксата, представляват държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС и че таксата има дискриминационен характер в противоречие с член 110 от ДФЕС, тъй като е била прилагана за продукти от другите държави-членки, които обаче не са се възползвали изцяло от свързаните с нея предимства, Комисията счита, че приходите от таксата върху изнасяните продукти, предназначена за финансиране на дейностите на Interbev, представляват финансиране на помощта, несъвместимо с вътрешния пазар съгласно Договора, и по-специално член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ е несъвместима с посочения договор.
2.6.2.2. Изнасяни животни
(190)
Тъй като вноските в полза на НФЖ се прилагат за животните, отгледани и заклани във Франция, Комисията може да достигне до заключението, че изпращаните продукти не подлежат сами по себе си на вноска в полза на НФЖ и следователно се изключват от обхвата на настоящото решение.
3. НЕПРАВОМЕРНОСТ НА ПОМОЩТА
(191)
Комисията подчертава, както бе вече посочено в решението за откриване на процедура, че не е била уведомена от Франция в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС относно постановленията за разширение, придали задължителен характер на доброволните вноски, и за дейностите, които те финансират, преди тяхното прилагане (вж. съображение 2 от настоящото решение).
(192)
Член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 определя точно понятието „неправомерна помощ“ като нова помощ, която е приведена в действие в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Задължението за уведомяване на Комисията за държавна помощ е установено в член 2 от цитирания регламент.
(193)
Що се отнася преди всичко до характера на разследваните тук вноски, Комисията отбелязва, че те изискват акт на държавен орган, за да имат пълно въздействие. Поради това Комисията счита, че в конкретния случай става въпрос за парафискални такси, т.е. за държавни ресурси.
(194)
Доколкото доброволните задължителни вноски са държавни ресурси (както е посочено в съображение 106 и следващите), представляващи съставна част от схема за помощ (съображение 171 и следващите), и са били използвани за финансиране на предимства в полза на предприятията от сектора на месото, уведомяването на Комисията за тях представлява задължение по силата на член 108, параграф 3 от Договора.
(195)
Както е посочено в съображения 123 и 124, тъй като мерките, приведени в действие от Франция, съдържат елементи на държавна помощ, следва, че става въпрос за нова помощ, за която Комисията не е уведомена, и поради това тя е неправомерна по смисъла на Договора.
(196)
Съгласно Съобщението на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на неправомерната държавна помощ (63), всяка неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 трябва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, в който помощта е предоставена.
V. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(197)
В контекста на гореизложеното Комисията счита, че финансирането на тази схема чрез доброволни задължителни вноски не поражда възражения, доколкото те се прилагат за националните продукти и за изнасяните продукти и животни (в конкретния случай „вноските за месото“ през периода 1996-2004 г.).
(198)
Тъй като вноски се събират и за вносните животни (в конкретния случай за животните в полза на НФЖ през периода 1996-2004 г.), от гореизложените съображения следва, че системата на доброволни задължителни вноски е несъвместима с вътрешния пазар поради неспазване на член 110 от ДФЕС, защото Франция не можа да докаже, че и вносните продукти са се възползвали от помощта по същия начин, както националните продукти.
(199)
Освен това за разследваната тук помощ не е била уведомена Комисията по смисъла на член 108, параграф 3 от ДФЕС и поради това тя съставлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(200)
Комисията изразява съжаление, че Френската република е привела в действие посочената помощ в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(201)
Тъй като става въпрос за привеждане в действие на помощ, без да се изчака окончателното решение на Комисията, уместно е да се напомни, че поради задължителния характер на процедурните правила, изложени в член 108, параграф 3 от ДФЕС - правила, чието пряко действие Съдът на Европейския съюз е признал в редица решения (64), неправомерността на въпросната помощ не може да бъде коригирана с обратна сила (65).
(202)
Съдът на ЕС припомни, че когато една мярка за помощ, чийто начин на финансиране е съставна част от нея, се прилага, без да се изпълни задължението за уведомяване, националните съдилища са длъжни по принцип да разпоредят възстановяването на таксите или вноските, събрани специално за финансирането на тази помощ. Той припомня също, че националните съдилища са тези, които трябва да защитават правата на лицата, които могат да бъдат подведени под съдебна отговорност, срещу евентуално незачитане от страна на националните власти на забраната за привеждане в действие на помощи, която е посочена в член 108, параграф 3, последно изречение от ДФЕС, и има пряк ефект. Подобно незачитане, съобщено от страна на лицата, които могат да бъдат подведени под съдебна отговорност, на което те могат да се позоват и което е установено от националните съдилища, следва да води до това последните да носят всички последствия от него съгласно своето национално право, що се отнася както до валидността на актовете, включващи привеждането в действие на въпросните мерки за помощ, така и до възстановяването на предоставеното финансово подпомагане (66).
(203)
Комисията счита за уместно в конкретния случай да приеме условно решение, като използва възможността, предоставена от член 7, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999, според който Комисията може да прибави към решението си условия, съгласно които дадена помощ може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, и може да определи задължения, които да ѝ позволят да контролира спазването на своето решение.
(204)
С цел да коригира нарушението на член 110 от ДФЕС и по този начин да премахне дискриминацията със задна дата, Франция трябва да възстанови частта от таксата, събрана за вносните продукти (вноски за животните в полза на НФЖ през периода 1996-2004 г.), пропорционално на предимствата от помощта, които те не са получили. Коригирането на това нарушение ще направи въпросната помощ съвместима с член 107 от ДФЕС.
(205)
Комисията определя условията, които трябва да бъдат спазени при горепосоченото възстановяване. Франция трябва да възстанови на задължените лица частта от таксата за горепосочените продукти, внесени през периода от въвеждането на таксата до 30 септември 2004 г., при пълно спазване на следните условия:
а)
ако могат да представят доказателство, че доброволните задължителни вноски са били събирани за вносните продукти, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на дейностите, извършени в полза изключително на националните продукти, в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение;
б)
Франция ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Франция ще провери за референтния период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти;
в)
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата;
г)
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти;
д)
френските власти трябва да приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват сумата, платена от тях за таксата върху продукти, произхождащи от други държави-членки;
е)
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна;
ж)
когато задълженото лице още не е платило таксата, френските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава;
з)
при поискване от страна на Комисията, Франция се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване;
и)
ако в друга държава-членка е била наложена сходна такса върху същите продукти, които са били облагани с таксата във Франция, френските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка;
й)
Франция поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Държавната помощ за насърчаване, реклама, техническа помощ, изследователска и развойна дейност, приведена неправомерно в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, и финансирана чрез парафискална такса (доброволна задължителна вноска за месото и живите животни, изпращани в други държави-членки през периода 1996-2004 г., и за живите животни, внасяни през периода 1996-2004 г.), е държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, що се отнася до периода от датата на влизане в сила на таксата до 30 септември 2004 г., при условие че Франция спазва условията, изложени в параграф 2 на настоящия член.
2. Франция трябва да възстанови на задължените лица частта от таксата за горепосочените продукти, внесени през периода от въвеждането на таксата до 30 септември 2004 г., при пълно спазване на следните условия:
а)
ако могат да представят доказателство, че доброволните задължителни вноски са били събирани за вносните продукти, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на дейностите, извършени в полза изключително на националните продукти, в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение;
б)
Франция ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Франция ще провери за референтния период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти;
в)
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата;
г)
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти;
д)
френските власти трябва да приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват сумата, платена от тях за таксата върху продукти, произхождащи от други държави-членки;
е)
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна;
ж)
когато задълженото лице още не е платило таксата, френските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава;
з)
при поискване от страна на Комисията Франция се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване;
и)
ако в друга държава-членка е била наложена сходна такса върху същите продукти, които са били облагани с таксата във Франция, френските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка;
й)
Франция поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица.
Член 2
Франция уведомява Комисията в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение за мерките, предприети от нея за неговото спазване.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2011 година.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 13 luglio 2011
relativa ai contributi a favore di Interbev
[notificata con il numero C(2011) 4923]
(Il testo in lingua francese è il solo facente fede)
(2012/131/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea (TFUE), in particolare l’articolo 108, paragrafo 2, primo comma (1),
conformemente all’articolo 108, paragrafo 2, primo comma, TFUE, dopo aver intimato agli interessati di presentare le loro osservazioni e viste le osservazioni trasmesse,
considerando quanto segue:
I PROCEDURA
(1)
A seguito di informazioni ricevute sulla misura in oggetto, la Commissione europea, con lettera del 2 ottobre 2001, ha interpellato le autorità francesi a proposito della misura stessa. La rappresentanza permanente della Francia presso l’Unione europea ha risposto alla Commissione con lettera del 9 novembre 2001.
(2)
Poiché attuata senza preliminare autorizzazione della Commissione, la misura è stata inserita nel registro degli aiuti non notificati, con il numero NN 39/03.
(3)
Con lettera n. C(2003) 2057 def. del 9 luglio 2003, la Commissione ha aperto la procedura di cui all’articolo 108, paragrafo 2, TFUE, riguardo all’aiuto in oggetto.
(4)
La decisione di aprire la procedura è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (2). La Commissione ha invitato gli altri Stati membri e i terzi interessati a presentare le proprie osservazioni sugli aiuti in esame. La Commissione non ha ricevuto osservazioni da parte di terzi. Le autorità francesi hanno inviato le proprie osservazioni con lettere dell’8 e del 10 ottobre 2003, del 13 settembre e del 29 novembre 2005.
(5)
Il 25 febbraio 2011 è stata inviata alla Francia una richiesta di informazioni supplementari; il 29 marzo 2011 si è tenuta una riunione.
(6)
Le autorità francesi hanno risposto con lettera del 24 maggio 2011.
II DESCRIZIONE DELLA MISURA IN ESAME
1. CONTRIBUTI A FAVORE DI INTERBEV
1.1. LE ORGANIZZAZIONI INTERCATEGORIALI («IPO») E IL SISTEMA DI CONTRIBUTI VOLONTARI RESI OBBLIGATORI
(7)
Le organizzazioni intercategoriali (le «IPO») sono associazioni che raggruppano nel loro ambito, per filiera, le differenti e più rappresentative famiglie di operatori della categoria della produzione agricola e, secondo i casi, della trasformazione, della commercializzazione e della distribuzione, che siano state tutte riconosciute dall’autorità amministrativa competente come organizzazione intercategoriale. La loro esistenza, i loro compiti e il loro funzionamento sono disciplinati dagli articoli L. 631-1 e successivi del codice rurale. Affinché una tale associazione sia riconosciuta, le autorità competenti devono verificare che siano soddisfatti diversi criteri, in particolare che gli statuti siano conformi alla legge (articolo L.632-1 del codice rurale) e che le organizzazioni costitutive dell’IPO in questione siano rappresentative.
(8)
Le IPO hanno lo scopo di condurre interventi nell’interesse di tutti i componenti di una filiera e possono, con questo intento, concludere accordi. Tali accordi, e il prelievo dei contributi volontari destinati a finanziare gli interventi previsti dagli accordi stessi, possono in seguito essere resi obbligatori («essere estesi») con decreto interministeriale per tutti i soggetti della filiera, che siano o no aderenti a un’organizzazione professionale affiliata all’IPO, se conformi alle finalità la cui lista è stilata dalla legge. Tali accordi mirano essenzialmente a favorire la conoscenza del mercato, le relazioni tra operatori del settore, la qualità e la promozione dei prodotti. Il codice rurale autorizza l’estensione degli accordi solo quando questi mirano a «un interesse comune» fondato su interventi «conformi all’interesse generale e compatibile con le norme della politica agricola comune» (cfr. l’articolo L.632-3 del codice rurale).
(9)
Le modalità per la riscossione e per l’assegnazione dei contributi volontari resi obbligatori sono stabilite singolarmente per ogni accordo d’IPO.
1.2. IL RUOLO DELLO STATO
(10)
Benché le IPO siano persone giuridiche di diritto privato e il relativo finanziamento sia garantito dai contributi del settore in questione, il funzionamento del sistema dei contributi volontari obbligatori richiede l’intervento dello Stato, in particolare secondo le seguenti modalità:
a)
preliminarmente a qualsiasi richiesta di estensione, l’IPO deve essere riconosciuta dai poteri pubblici e deve conformarsi agli scopi della politica agricola nazionale e della politica agricola comune (cfr. considerando 7 e 8);
b)
una volta riconosciute, le IPO possono richiedere allo Stato di rendere obbligatori i loro accordi con un decreto interministeriale sull’estensione. In tal modo, ogni operatore del settore di produzione in questione diventa soggetto al contributo volontario obbligatorio percepito da una IPO rappresentativa (cfr. considerando 8);
c)
in applicazione dell’articolo L.632-8-1 del codice rurale, le autorità competenti sono le destinatarie delle relazioni di attività di ogni IPO e dei bilanci di applicazione di ogni accordo esteso.
2. SCOPO DELL’AIUTO
(11)
Lo scopo dell’aiuto in oggetto è di promuovere interventi di ricerca e di sviluppo, di assistenza tecnica e di promozione (pubblicità) a vantaggio del settore dell’allevamento.
2.1. I CONTRIBUTI ISTITUITI DA INTERBEV
(12)
Sono oggetto della presente decisione due tipi di contributi intercategoriali resi obbligatori dalle autorità pubbliche. Si tratta da una parte del contributo sulle carni e le frattaglie destinate al consumo umano della specie bovina e ovina e sugli animali vivi della specie bovina e ovina inviati nei paesi dell’UE o esportati («il contributo sulle carni») e, dall’altra parte, del contributo a beneficio del Fonds National de l’Élevage («il contributo FNE»).
(13)
Gli accordi intercategoriali che istituiscono i contributi a favore di Interbev oggetto della presente decisione sono i seguenti:
Contributi sulle carni
Contributi a favore del Fond National de l’Elevage (FNE)
Accordi IPO
Decreto di estensione
Accordo IPO
Decreto di estensione
25.7.1995
18.12.1995
15.6.1994
18.12.1995
12.6.2001
19.9.2001
19.4.2001
(14)
L’Association Nationale Interprofessionnelle du Bétail et des Viandes (Interbev) è l’organizzazione intercategoriale francese per il settore del bestiame e delle carni. È stata fondata il 9 ottobre 1979 per iniziativa di organizzazioni rappresentative della filiera bestiame e carni dei settori bovino e equino ed è stata riconosciuta con decreto del 18 novembre 1980 (3). Il suo ruolo è di difendere e valorizzare gli interessi comuni dell’allevamento e delle attività industriali, artigianali e commerciali della filiera. Interbev è stata riconosciuta nel 1980 come organizzazione intercategoriale per il settore del bestiame e delle carni. È composta di tredici organizzazioni professionali nazionali rappresentanti i differenti mestieri del settore economico bestiame e carni: allevatori, commercianti di animali vivi, macellatori, grossisti, industriali, distributori.
(15)
I suoi due principali compiti sono l’elaborazione di accordi intercategoriali e la comunicazione collettiva. A ciò si aggiungono programmi di ricerca nel settore delle carni. Gli accordi intercategoriali firmati nell’ambito dell’associazione definiscono le norme che governano l’attività della filiera. Tali accordi possono essere presentati alle autorità pubbliche nell’ambito della procedura di estensione. Dopo promulgazione dell’estensione, con decreto congiunto del ministero dell’Agricoltura e del ministro dell’Economia, le misure previste da un accordo intercategoriale rivestono carattere obbligatorio per tutti gli operatori della filiera.
2.2. IL CONTRIBUTO SULLE CARNI
(16)
Con accordo intercategoriale del 25 luglio 1995, oggetto di estensione con decreto del 18 dicembre 1995 (4), Interbev ha istituito un contributo sulle carni e le frattaglie della specie bovina e ovina destinate al consumo umano, nonché sugli animali vivi della specie bovina e ovina inviati nei paesi dell’UE o esportati.
(17)
Il contributo si applicava a tre categorie di carni e/o animali, secondo il seguente sistema:
a)
contributo sulla carne e le frattaglie, destinate al consumo umano, degli animali macellati in Francia: fissato a 0,084 franchi francesi («FRF») (5) a chilogrammo di carcassa e versato dalla persona fisica o giuridica, proprietaria o comproprietaria dell’animale al momento della macellazione;
b)
contributo sulle carni introdotte o importate per essere consumate in Francia: fissato a 0,042 FRF/kg e versato dalla persona fisica o giuridica, prima proprietaria o comproprietaria delle carni sul territorio nazionale;
c)
contributo sugli animali vivi della specie bovina e ovina inviati in un paese dell’UE o esportati: fissato a 7 FRF a capo e versato dalla persona fisica o giuridica, ultimo proprietario o comproprietario degli animali sul territorio nazionale.
(18)
L’accordo intercategoriale del 25 luglio 1995 è stato sostituito da un altro accordo intercategoriale del 12 giugno 2001, il quale ha costituito oggetto di estensione con decreto del 19 settembre 2001 (6). L’articolo primo del decreto prevede che l’accordo sia esteso per un periodo di tre anni dalla data di pubblicazione del decreto stesso, vale a dire il 30 settembre 2004.
(19)
L’accordo intercategoriale del 12 giugno 2001 prevedeva una riconduzione della situazione precedente riguardo alla categoria delle carni e/o animali in oggetto, con aumenti sull’importo del contributo: 0,1574 FRF (0,024 EUR) per la carne e le frattaglie destinate al consumo umano degli animali macellati in Francia; 0,0656 FRF (0,010 EUR) per le carni introdotte o importate per essere consumate in Francia; 11,15 FRF (1,7 EUR) per gli animali vivi della specie bovina e ovina inviati in un paese dell’UE o esportati.
(20)
L’accordo del 12 giugno 2001 introduceva anche la possibilità di rimborso parziale del contributo sulle carni al momento del loro invio in un paese dell’UE o della loro esportazione in paesi terzi. Il tasso di rimborso era di 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
Le estensioni intervenute nel 1995 e 2001 hanno escluso dal dispositivo il contributo sulle carni introdotte o importate per essere consumate in Francia. Su tali prodotti non si applica dunque il contributo obbligatorio sulle carni.
2.3. IL CONTRIBUTO FNE
(22)
Con accordo intercategoriale del 15 giugno 1994, esteso con decreto del 18 dicembre 1995 (7) e con decreto del 19 settembre 2001 (8), Interbev ha istituito un contributo a favore del Fonds national de l’élevage. Quest’ultimo decreto prevede che l’accordo sia esteso per un periodo di tre anni dalla data di pubblicazione del decreto stesso, vale a dire il 30 settembre 2004.
(23)
Tale fondo professionale, gestito nell’ambito della Confédération Nationale de l’Élevage (CNE), è stato creato per rispondere a due scopi principali. Da una parte, esso è volto a incitare alla ristrutturazione delle organizzazioni di servizio e a favorirne l’adattamento ai futuri bisogni di allevatori sempre meno numerosi e costretti a far fronte alle politiche comunitarie di controllo delle produzioni; e dall’altra parte mira a contribuire alla perpetuazione dei mezzi collettivi in materia di creazione del progresso genetico e di ricerca applicata, fattori che saranno in futuro la chiave della concorrenzialità dell’allevamento.
(24)
Un contributo destinato al finanziamento di tale fondo viene prelevato dalle persone fisiche o giuridiche proprietarie o comproprietarie degli animali di specie bovina e ovina macellati in Francia. Secondo gli ultimi dati comunicati dalle autorità francesi, tale contributo era fissato a 0,02 FRF/kg (0,003 EUR) di carne netta macellata (o 7 FRF a capo per i bovini adulti, 2,40 FRF a capo per i vitelli e 0,36 FRF a capo per gli ovini - rispettivamente 1,05, 0,36 e 0,054 EUR).
(25)
Secondo le autorità francesi, gli incassi di tale contributo vengono impiegati per il miglioramento genetico, il sistema di informazione genetica, la biotecnologia e gli studi economici.
2.4. GLI INTERVENTI FINANZIATI DA TALI CONTRIBUTI
(26)
Le risorse di Interbev provenienti dai contributi sulle carni sono impiegate in tre tipi di interventi, in particolare:
a)
La comunicazione e la promozione a beneficio del settore;
b)
l’assistenza tecnica;
c)
la ricerca e la sperimentazione.
(27)
Per quanto riguarda la comunicazione e la promozione, si tratta segnatamente del finanziamento di campagne su temi diversi connessi ai prodotti di carne di qualità, o campagne più generiche, alla televisione e alla radio, a favore della carne bovina, nonché iniziative di pubbliche relazioni. Vengono inoltre finanziati interventi di promozione sui mercati esterni o di partecipazione a saloni della categoria e a manifestazioni promozionali.
(28)
Gli interventi di assistenza tecnica sono connessi in particolare alla certificazione e alla qualificazione degli allevamenti, in particolare al fine di superare gli ostacoli cui sono confrontati gli operatori che partecipano a tali pratiche. Interbev elabora inoltre disciplinari collettivi a favore delle filiere e partecipa alla divulgazione e all’applicazione della carta delle buone pratiche di allevamento e del codice «buone pratiche di lavoro» delle carni, oltre a contribuire a una maggiore efficacia delle transazioni su tutta la filiera.
(29)
Gli interventi di ricerca e di sperimentazione sono quelli che meglio rappresentano le esigenze della filiera giacché interessano, segnatamente, la sicurezza alimentare, la gestione della qualità e il benessere animale.
(30)
Le risorse di Interbev provenienti dai contributi FNE sono impiegate per i seguenti interventi:
a)
interventi collettivi di miglioramenti genetici;
b)
sistema informatizzato di gestione dei sistemi d’informazione degli allevamenti;
c)
lavori di ricerca applicata;
d)
studi economici;
e)
interventi vari.
3. DURATA DELLA MISURA IN ESAME
(31)
La presente decisione concerne un periodo che va dal 1996 al 2004, anno di scadenza dell’ultimo accordo intercategoriale oggetto della presente procedura.
4. BENEFICIARI
(32)
I beneficiari della misura di aiuto in questione sono gli allevatori di bovini e ovini.
(33)
I principali destinatari finali della misura di aiuto in esame sono i produttori, gli addetti alla trasformazione e i distributori dei prodotti agricoli. È ammesso che taluni interventi possano essere avviati per conto di questi ultimi da ditte private.
(34)
La presente decisione non pregiudica la posizione della Commissione sulla compatibilità del procedimento di selezione dei fornitori di servizi ai quali è affidata la realizzazione degli interventi di Interbev nel rispetto delle norme sugli appalti pubblici.
5. RAGIONI CHE GIUSTIFICANO L’APERTURA DELLA PROCEDURA (9)
(35)
La Commissione aveva preso nota, per quanto riguarda innanzitutto la natura dei contributi in esame, che questi ultimi erano stati resi obbligatori dal governo francese in forza di una procedura di estensione degli accordi intercategoriali. L’estensione degli accordi si è realizzata tramite adozione di un decreto pubblicato nella Gazzetta ufficiale della Repubblica francese. Ne consegue che tali contributi avevano richiesto un atto di autorità pubblica per produrre tutti i relativi effetti. Pertanto la Commissione, in fase di apertura della procedura d’esame, aveva ritenuto che si trattasse, nel caso specifico, di prelievi parafiscali, vale a dire di risorse pubbliche e che tali aiuti fossero illegali poiché non notificati.
(36)
Secondo il considerando 194 degli orientamenti comunitari, riguardante gli aiuti di Stato nel settore agricolo e forestale 2007-2013 (10) (in seguito «gli orientamenti agricoli»), qualsiasi aiuto illegale deve essere valutato secondo la normativa e gli orientamenti in vigore alla data in cui è stato concesso. Gli orientamenti agricoli si applicano a decorrere dal 1o gennaio 2007. Gli orientamenti precedenti, orientamenti comunitari riguardanti gli aiuti di Stato nel settore agricolo (2000-2006) (11), si applicano a decorrere dal 1o gennaio 2000. Qualsiasi aiuto concesso invece prima di tale data deve essere valutato in base alle disposizioni e alla prassi applicabile prima del 1o gennaio 2000. Gli aiuti in questione sono stati concessi a decorrere dal 1996.
(37)
Trattandosi di aiuti di Stato finanziati mediante un prelievo parafiscale, gli interventi finanziati dagli aiuti, nonché il finanziamento degli aiuti stessi, avrebbero dovuto essere sottoposti a esame da parte della Commissione.
5.1. GLI AIUTI
5.1.1. Gli interventi di promozione
(38)
La Commissione ha ricordato che la compatibilità degli aiuti concessi prima del 1o gennaio 2002 doveva essere verificata alla luce della disciplina degli aiuti nazionali alla pubblicità dei prodotti agricoli e di taluni prodotti non compresi nell’allegato II del trattato CEE (12) e che la compatibilità degli aiuti concessi dopo tale data, doveva essere verificata alla luce degli orientamenti comunitari applicabili agli aiuti di Stato e alla pubblicità dei prodotti compresi nell’allegato I del trattato CE e di alcuni prodotti non compresi nell’allegato I (13). Entrambi i testi condividono, in sostanza, gli stessi principi prevedendo, in particolare, criteri negativi e positivi da rispettare. Per quanto riguarda i massimali dell’aiuto, tali interventi devono essere finanziati dal settore per un importo, minimo, del 50 % dei costi. Nel caso in esame, le misure sono state totalmente finanziate da prelievi parafiscali e gli apporti finanziari degli operatori del settore raggiungono per definizione tale livello. La Commissione, in fase di apertura della procedura d’esame, ha dunque ritenuto che le condizioni applicabili fossero rispettate.
5.1.2. Gli interventi di assistenza tecnica
(39)
La Commissione ha ricordato che la compatibilità degli aiuti concessi prima del 1o gennaio 2000 doveva essere verificata alla luce della prassi adottata dalla Commissione stessa che si ispira alla proposta di misure utili riguardo agli aiuti concessi dagli Stati membri nel settore dell’allevamento e dei prodotti dell’allevamento (14) e che la compatibilità degli aiuti concessi dopo tale data doveva essere verificata alla luce degli orientamenti agricoli. La prassi che la Commissione adotta prima del 2000 e gli orientamenti agricoli condividono essenzialmente i medesimi principi. Cosicché, per tale tipo di aiuti saranno autorizzati gli aiuti concessi per il 100 % delle spese sovvenzionabili. Inoltre, gli aiuti devono essere accessibili a qualsiasi categoria professionale potenzialmente interessata. La Commissione, in fase di apertura della procedura d’esame, ha allora ritenuto che le disposizioni fossero rispettate.
5.1.3. Gli interventi di ricerca e di sperimentazione
(40)
La Commissione ha ricordato che la compatibilità di tali aiuti doveva essere verificata alla luce della disciplina comunitaria degli aiuti di Stato a favore della ricerca e dello sviluppo (15) e della comunicazione della Commissione riguardo alla modifica della suddetta disciplina (16). Di modo che un tasso di aiuti fino a 100 % sarà compatibile con il mercato interno purché siano soddisfatte le seguenti quattro condizioni: l’aiuto rivesta un interresse generale per il settore; l’informazione sia pubblicata su giornali specializzati; i risultati dei lavori siano forniti su equa base, tanto in termini di costi quanto di tempo; l’aiuto risponda ai criteri commerciali internazionali sottoscritti dall’UE. In fase di apertura della procedura d’esame, la Commissione ha dunque ritenuto che le disposizioni fossero rispettate.
5.1.4. Gli interventi finanziati dai contributi FNE
(41)
La Commissione si pone interrogativi sulla natura precisa degli interventi finanziati dal contributo FNE, il cui scopo era di incitare alla ristrutturazione delle organizzazioni di servizio e favorirne l’adattamento ai bisogni futuri degli allevatori, nonché quello di contribuire alla perpetuazione dei mezzi collettivi in materia di creazione del progresso genetico e di ricerca applicata. Secondo le autorità francesi, gli incassi ricavati da tale contributo sarebbero stati impiegati per il miglioramento genetico, il sistema di informazione genetica, la biotecnologia e gli studi economici. Tali elementi d’informazione erano insufficienti per consentire alla Commissione di costatare la compatibilità degli interventi con le disposizioni comunitarie eventualmente applicabili. In fase di apertura della procedura, la Commissione non era dunque in misura di desumere se gli interventi finanziati dal contributo FNE fossero compatibili con il trattato CE (17).
5.2. IL FINANZIAMENTO DEGLI AIUTI
5.2.1. Il contributo sulle carni
(42)
Dal 1o gennaio 1996, il contributo si applica, tra l’altro, agli animali vivi di specie bovina e ovina, inviati verso altri Stati membri, nonché ai prodotti di carne bovina e ovina inviati verso altri Stati membri, sebbene, per questi ultimi, sia stato introdotto nel 2001 un rimborso parziale del contributo. Secondo un decreto della Corte di giustizia dell’Unione europea (in seguito «la Corte di giustizia») (18), un tributo è da considerare come una violazione dell’interdizione di discriminazione emanata all’articolo 110 del TRUE se i vantaggi derivanti dalla destinazione del gettito dell’imposizione giovano in modo specifico ai prodotti nazionali tassati che sono trasformati o commercializzati sul mercato nazionale, compensando parzialmente l’onere da essi sopportato e sfavorendo così i prodotti nazionali esportati.
(43)
In fase di procedura di esame, la Commissione ha ritenuto che gli incassi riscossi grazie al tributo sui prodotti e gli animali vivi inviati verso altri Stati membri e destinato a finanziare gli interventi di promozione, di assistenza tecnica e di ricerca nonché di sperimentazione condotti da Interbev, potessero costituire un finanziamento dell’aiuto incompatibile con il mercato interno, tenuto conto del trattato e in particolare dell’articolo 107; e, di conseguenza, la Commissione ha ritenuto che gli aiuti di Stato di tal sorta finanziati fossero incompatibili con il suddetto trattato. In effetti, il tributo avrebbe potuto sfavorire la produzione di tali animali destinati a essere esportati in altri Stati membri poiché l’assegnazione del gettito dell’imposizione era, per sua natura, suscettibile di agevolare la produzione nazionale commercializzata in Francia con pregiudizio della produzione nazionale esportata, e il livello del tributo non teneva conto degli utili differenti ricavati dai prodotti nazionali a seconda che fossero commercializzati in Francia o fuori dal territorio nazionale.
5.2.2. Il contributo FNE
(44)
Sulla base delle informazioni disponibili al momento dell’apertura della procedura di esame, la Commissione non disponeva, in fase della procedura di esame, di elementi indicanti che tale tributo si applicasse ad animali importati o inviati verso altri Stati membri.
6. COMPATIBILITÀ DEI CONTRIBUTI VOLONTARI OBBLIGATORI CON IL SISTEMA DELL’ORGANIZZAZIONE COMUNE DEI MERCATI
(45)
Sulla questione della compatibilità dei contributi volontari obbligatori con il sistema dell’organizzazione comune dei mercati (in seguito «l’OCM») nell’ambito della sentenza del 22 maggio 2003Freskot (19), la Commissione riteneva che nel caso specifico, i contributi volontari obbligatori non interferissero, né direttamente né indirettamente con i prezzi dei prodotti finali in questione poiché i contributi non influenzano i prezzi dei prodotti: questi ultimi sono infatti determinati dal libero mercato. L’onere che grava sui salumi e gli animali di allevamento viene pertanto annullato dall’agevolazione rappresentata dagli interventi finanziati. Di conseguenza si può ritenere che gli effetti dei prelievi sul prezzo sono molto limitati o inesistenti.
III OSSERVAZIONI DELLA FRANCIA
(46)
Con lettere dell’8 e del 10 ottobre 2003, le autorità francesi hanno presentato le loro osservazioni sulla decisione della Commissione di aprire la procedura di cui all’articolo 108, paragrafo 2, TFUE, nei confronti della misura di aiuto qui in esame.
(47)
Con lettere del 13 settembre e del 29 novembre 2005, le autorità francesi hanno presentato altre osservazioni in risposta alle richieste di informazioni supplementari inviate dalla Commissione.
(48)
In seguito alla richiesta di informazioni supplementari inviata dalla Commissione il 25 febbraio 2011 e alla riunione del 29 marzo 2011, le autorità francesi, con lettera del 24 maggio 2011, hanno presentato altre osservazioni.
(49)
Le autorità francesi prendono nota del fatto che la Commissione ritiene che le risorse provenienti da siffatti contributi intercategoriali, resi obbligatori, siano assimilabili a prelievi parafiscali che possono falsare la concorrenza nel mercato interno. Le autorità francesi prendono nota altresì che le misure si sarebbero dovute notificare. Hanno quindi segnalato quanto segue:
1. PORTATA DELL’ESAME DELLA COMMISSIONE SECONDO LE AUTORITÀ FRANCESI
(50)
Rispetto ai contributi percepiti in applicazione degli accordi intercategoriali del 15 giugno 1994 a favore del fondo per l’allevamento e del 18 dicembre 1995 a favore di Interbev, le autorità francesi ritenevano che la Commissione ne avesse intrapreso l’esame con lettere del 16 gennaio 1995 (aiuto NN 34/95) e del 18 marzo 1996 e archiviato l’esame stesso con lettera [SG(96) D/6396] del 15 luglio 1996 con la seguente conclusione «le misure in esame rientrano esclusivamente nel campo di applicazione del regolamento CEE n. 2328/91 e devono costituire oggetto di esame secondo il regolamento menzionato. In effetti, l’articolo 35, paragrafo 2, di tale regolamento esclude l’applicazione degli articoli 92 e 93 del trattato».
(51)
In risposta alla Commissione, che faceva valere che all’epoca la Commissione stessa non si era pronunciata sugli altri interventi condotti da Interbev (poiché la pratica NN 34/95 riguardava solo gli investimenti aventi per scopo la ristrutturazione degli allevamenti di bovini lattanti), le autorità francesi hanno affermato che, rispondendo a una lettera della Commissione del 18 marzo 1996, si erano espresse in questi termini: «il fondo nazionale per l’allevamento è effettivamente destinato […] a migliorare la selezione nell’allevamento e a sostenere la ricerca, in particolare quella genetica. […]» (lettera del 13 settembre 2005).
(52)
Le autorità francesi reputano, dunque, che la Commissione fosse perfettamente informata dell’esistenza di interventi di comunicazione, di promozione, di ricerca e di sperimentazione finanziati da Interbev e avrebbe potuto, nell’ambito di tale pratica, inoltrare alle autorità francesi richieste di informazioni supplementari. Non avendo la Commissione dato seguito a tale comunicazione, le autorità francesi hanno dedotto che le informazioni comunicate soddisfacessero la Commissione.
(53)
In una successiva risposta alla Commissione, la quale faceva valere l’invio di una richiesta di informazioni supplementari (30 maggio 1996) alla lettera suddetta, le autorità francesi hanno affermato di non aver mai ricevuto richieste di informazioni supplementari e hanno reputato che la mancanza di azioni da parte della Commissione tra il 30 maggio 1996 e il 2 ottobre 2001 costituisse un’accettazione implicita della compatibilità degli interventi di cui la Commissione stessa era a conoscenza.
(54)
Inoltre, le autorità francesi affermano che la Commissione fosse informata degli interventi di comunicazione condotti da Interbev nell’ambito della pratica C 18/95, relativa agli interventi a beneficio della filiera ovina.
(55)
Di conseguenza, non avendo la Commissione da allora proseguito l’esame di tali accordi, le autorità francesi reputano aver legittimamente ritenuto che essa non si opponesse alla loro applicazione.
(56)
In tali condizioni, le autorità francesi reputavano che la presente procedura riguardasse solo l’accordo intercategoriale del 12 giugno 2001.
(57)
Con lettera del 24 maggio 2011 e al momento della riunione del 29 marzo 2011, le autorità francesi hanno infine consegnato alla Commissione dati riguardanti tutto il periodo in questione.
2. RAGIONE CHE GIUSTIFICA LA MANCATA NOTIFICA DELL’AIUTO SECONDO LE AUTORITÀ FRANCESI
(58)
Per quanto riguarda gli interventi perseguiti grazie alle risorse provenienti dai contributi percepiti in applicazione dei nuovi accordi intercategoriali con data del 12 giugno 2001, a favore di Interbev e del FNE, alle autorità francesi, non era sembrato necessario notificarli poiché finanziati solo dalle risorse private prelevate dalla filiera interessata.
3. GLI INTERVENTI CONDOTTI DA INTERBEV
(59)
Per quanto riguarda gli interventi condotti da Interbev, le autorità francesi prendono nota del fatto che la Commissione, dopo analisi delle informazioni ottenute con lettera del 9 novembre 2001, riteneva tali interventi compatibili con gli orientamenti comunitari sugli aiuti di Stato al settore agricolo (2000-2006) e con gli orientamenti comunitari sugli aiuti di Stato alla pubblicità dei prodotti agricoli nonché di taluni prodotti non compresi nell’allegato I. Le autorità francesi confermano inoltre che durante il periodo interessato dalla presente decisione, Interbev ha finanziato tali interventi di pubblicità, di assistenza tecnica, di ricerca e di sperimentazione, nelle medesime condizioni di quelle esposte in precedenza, nella lettera del 9 novembre 2001.
4. LE AZIONI DI RICERCA E DI ASSISTENZA TECNICA CONDOTTE ATTRAVERSO IL FNE
(60)
Riguardo al FNE, le autorità francesi, con lettera di risposta alla decisione di apertura della procedura (8 e 10 ottobre 2003), hanno fornito le seguenti spiegazioni.
(61)
Gli interventi condotti grazie alle risorse FNE sono interventi di assistenza tecnica e di ricerca applicata. Le autorità francesi hanno confermato che tali interventi erano stati concepiti nel rispetto dei considerando 14 e 17 degli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo (2000-2006).
(62)
Innanzitutto, viene precisato che le risorse riscosse dal FNE sono state destinate ai seguenti interventi:
a)
interventi collettivi di miglioramento genetico;
b)
sistema informatizzato di gestione e sistema d’informazione sugli allevamenti;
c)
lavori di ricerca applicata;
d)
studi economici;
e)
interventi vari.
4.1. SETTORE DELLA GENETICA
(63)
Nel settore della genetica, la partecipazione del FNE rimane strettamente riservata all’accompagnamento di alcuni interventi collettivi condotti nell’ambito del Dispositivo Nazionale di Miglioramento Genetico e definiti dalla Commission Nationale d’Amélioration Génétique (CNAG) che raggruppa i rappresentanti dello Stato, del settore, della ricerca e dell’insegnamento.
(64)
I finanziamenti concessi dal FNE sono essenzialmente dedicati all’accompagnamento degli interventi della sezione genetica dell’Istituto dell’allevamento, il cui compito principale è: il sostegno alle organizzazioni di base che concorrono al progresso genetico dei ruminanti; l’elaborazione, la manutenzione e l’evoluzione dei disciplinari collettivi che definiscono le procedure di base; il controllo delle procedure di valorizzazione e di registrazione nelle reti informatiche collettive dei dati necessari alla valutazione genetica dei riproduttori; l’adeguamento delle procedure di indicizzazione in partenariato con l’INRA, l’attuazione delle procedure di scambio di dati sul piano internazionale e la divulgazione degli indici ufficiali in Francia.
4.2. RINNOVO E SVILUPPO DEI SISTEMI D’INFORMAZIONE SULL’ALLEVAMENTO
(65)
A titolo della propria azione di rinnovo e di sviluppo dei sistemi d’informazione sull’allevamento, il FNE contribuisce al rinnovo del sistema d’informazione genetica (SIG). Intrapreso nel 1995, tale rinnovo si è imposto con lo scopo di modernizzare un sistema collettivo d’informazione istituito da oltre 20 anni e di unificarlo onde garantire una gestione più efficace dei dati genetici consentendo al contempo di integrare le nuove funzioni necessarie all’indicizzazione e di ridurre i costi.
(66)
Peraltro, il FNE ha partecipato allo studio della fattibilità economica, tecnica e giuridica del progetto Système professionnel d’information en élevage (SPIE - Sistema professionale d’informazione sull’allevamento) il cui scopo è di garantire la valorizzazione professionale e intercategoriale dei dati ufficiali di identificazione e di altri dati che potrebbero essere garantiti.
4.3. PROVVEDIMENTI NEL SETTORE DELLA RICERCA APPLICATA
(67)
Diversi programmi di ricerca applicata hanno beneficiato di sostegni da parte del FNE, che si prefigge di impegnare la propria partecipazione in studi aventi per scopo temi di interesse generale per la filiera dell’allevamento, come per esempio l’aiuto al programma di ricerca applicata e di trasferimento delle biotecnologie della riproduzione (trasferimento di embrioni, sexing, fecondazione in vitro, clonazione). Tali lavori riguardano le nuove tecniche derivanti dall’embriologia, particolarmente interessanti in previsione del futuro impiego dei marcatori molecolari e dei lavori di selezione assistita da marcatori. Il programma si è materializzato attraverso un rilevante miglioramento del rendimento del classico trasferimento di embrioni, lo sviluppo e l’evoluzione del metodo francese di sexing degli embrioni, lo sviluppo del metodo di aspirazione ecoguidata degli ovociti, il miglioramento della fecondazione in vitro.
(68)
Il FNE ha anche partecipato al progetto pilota di ricerca sulla ricombinazione omologa. Il progetto, condotto dall’INRA, attraverso il metodo di transgenesi, si è centrato su una modifica controllata del genoma degli animali mirando all’inserimento di un transgene in una specifica posizione del DNA. Questa scelta del genoma bersaglio è destinata ad aprire la strada alla sostituzione di un gene con un altro senza il ricorso a organismi geneticamente modificati.
(69)
Inoltre, il FNE ha partecipato al programma IDEA sull’identificazione elettronica dei bovini e degli ovini. Ha anche contribuito al finanziamento dei progetti nazionali designati nell’ambito del programma comunitario IDEA miranti a migliorare l’affidabilità dell’identificazione degli animali impiegando le nuove tecnologie elettroniche.
4.4. LAVORI DI STUDI ECONOMICI
(70)
Il FNE è stato indotto a partecipare al finanziamento dei lavori di studi economici indispensabili alle organizzazioni di allevamento, in particolare per rispondere ai quesiti posti dalle successive riforme della PAC, l’allargamento dell’Europa, le crisi degli ultimi anni e l’evoluzione della situazione internazionale.
(71)
Tutti questi studi sono realizzati sotto la guida di un gruppo detto «Groupe Économique du Bétail» (GEB) pilotato dall’Institut de l’Élevage che garantisce la coerenza dei vari lavori richiesti dal settore e la loro complementarità con altri studi esistenti.
(72)
I lavori realizzati si materializzano tramite il monitoraggio congiunturale sulle filiere del latte e della carne, in Francia e in Europa, le pratiche mensili sull’economia che analizzano approfonditamente gli aspetti economici delle produzioni animali in Francia, in Europa e nel mondo, i lavori specifici quali il monitoraggio dei prezzi, quello dei costi di produzione, dei negoziati comunitari e quelli con l’OMC.
(73)
L’osservatorio economico, istituito nell’ambito del GEB, include conoscenze concrete del funzionamento delle proprietà, note dalle reti di allevamento, e garantisce la sinergia tra approccio macro e microeconomico.
4.5. INTERVENTI VARI
(74)
Il FNE è peraltro chiamato puntualmente a sostenere il lancio di nuovi progetti catalizzatori destinati a agevolare l’adeguamento dell’allevamento alle evoluzioni socio-economiche, quali l’attuazione della carta delle buone pratiche di allevamento che si impongono come la più importante procedura collettiva di questo tipo in Europa, e il lancio del progetto di comunicazione sul mestiere di allevatore, in risposta alla seconda crisi ESB per ripristinare l’intesa tra allevatori e cittadini.
4.6. DISCIPLINA COMUNITARIA
(75)
Le autorità francesi hanno rilevato che tutti gli interventi finanziati hanno un carattere di interesse generale per tutti gli allevatori di bovini o di ovini; non si tratta in nessun caso di interventi il cui beneficio sia limitato a singoli operatori né a particolari gruppi di operatori.
(76)
La partecipazione finanziaria del FNE è nella maggioranza dei casi inferiore al 50 % dei costi di tali lavori e di tali ricerche. Essa può risultare superiore al 50 % per taluni precisi progetti, ciò nonostante il tasso di aiuto non supera mai il 100 %.
4.6.1. Assistenza tecnica
(77)
Gli studi economici sono finanziati badando sia al rispetto del limite di 100 000 EUR ad allevatore per un periodo di tre anni, sia al rispetto della norma di accesso di tutti gli allevatori ai loro risultati.
4.6.2. Ricerca applicata
(78)
Le autorità francesi hanno confermato che i dati di ogni studio economico, nonché quelli derivanti dall’esito di ogni programma di ricerca, quando si tratta di dati definitivi, sono oggetto di divulgazione su larga scala. Si procede sistematicamente alla pubblicazione e alla divulgazione dei risultati di tutti i lavori sovvenzionati dal fondo, affinché gli allevatori e le relative organizzazioni di base possano beneficiarne e accedervi senza discriminazione.
(79)
Vengono usati due grandi canali di divulgazione: quello delle organizzazioni degli operatori del settore dell’allevamento e quello dell’istituto dell’allevamento, attraverso le pubblicazioni del settore tecnico ed economico a larga diffusione presso gli allevatori e i tecnici.
(80)
Considerato il carattere di interesse generale dei lavori, non è prevista alcuna utilizzazione commerciale dei risultati. I veri beneficiari degli interventi sono proprio tutti gli allevatori di bovini e ovini, ai quali vengono comunicati i risultati teorici e pratici dei lavori.
(81)
Gli studi finanziati non producono alcun versamento diretto ai produttori né agli addetti alla trasformazione.
5. CONTRIBUTI SU ANIMALI E CARNI IMPORTATI
5.1. SUI CONTRIBUTI INTERBEV
(82)
Per quanto riguarda l’imposizione delle carni introdotte in Francia e provenienti da allevamenti di altri Stati membri o paesi terzi, secondo le informazioni trasmesse a più riprese dalle autorità francesi, la Commissione ha potuto constatare che i decreti interministeriali di estensione degli accordi intercategoriali del 1995 e del 2001 hanno sempre escluso dal campo di applicazione i contributi sulle carni importate.
5.2. SUI CONTRIBUTI FNE
(83)
La Commissione aveva, infine, rilevato che il contributo percepito a favore del FNE era suscettibile d’essere applicato ad animali allevati fuori dal territorio nazionale, ma introdotti in Francia per essere macellati.
(84)
Nella lettera del 6 ottobre 2003, le autorità francesi avevano preso atto della pertinenza di tale obiezione sul piano dei principi del diritto comunitario. Si erano dunque impegnati a modificare il testo dell’accordo allo scopo di escludere qualsiasi contributo sugli animali allevati fuori dal territorio nazionale, ma introdotti in Francia per essere macellati. Le autorità francesi si erano proposte di far pervenire alla Commissione il testo modificato appena fosse stato formalizzato e firmato il nuovo accordo.
(85)
Fermo restando ciò, le autorità francesi aggiungono che, all’atto pratico, le importazioni di animali vivi avevano un carattere marginale e non costituivano un rischio di distorsione alla concorrenza. Secondo i servizi doganali, l’importazione di «bovini adulti grassi» è stata rispettivamente di 24 933 capi nel 2001 e 22 250 capi nel 2002. Gli animali nazionali macellati sono circa 4 milioni di capi, di conseguenza le importazioni di animali vivi rappresentano solo lo 0,58 % del totale dei capi macellati. Peraltro, oltre il 70 % di tali importazioni riguarda animali di notevole mole e di prezzi elevati, destinati a uno specifico settore di consumo della Francia settentrionale. Considerando i prezzi medi d’importazione di tali animali (secondo i servizi doganali 1,50 EUR al chilo vivo, cioè l’equivalente di 2,5 EUR al kg netto), il contributo FNE percepito su tali animali è stato circa di un millesimo del valore dell’animale.
(86)
Secondo le autorità francesi, i contributi volontari obbligatori riscossi sono stati minimi, poiché, da un lato, il mancato pagamento del contributo stesso sugli animali importati, da frequente, è diventato sistematico e, dall’altro, l’importo dei contributi volontari obbligatori in questione in rapporto al valore degli animali era talmente basso da non indurre alcun fattore di distorsione di concorrenza. Le autorità francesi, con lettera del 24 maggio 2011, hanno trasmesso esempi di fogli di calcolo dei contributi e di dichiarazioni d’imprese dimostranti che poteva applicarsi in talune occasioni la prassi del rimborso, sebbene non fosse obbligatoria.
(87)
Con lettere del 13 settembre 2005 e del 24 maggio 2011, le autorità francesi hanno confermato che dal 2003 il contributo FNE interessava solo gli animali allevati e macellati in Francia (20).
6. CONTRIBUTI SU ANIMALI E CARNI INVIATI IN ALTRI STATI MEMBRI
6.1. SUI CONTRIBUTI INTERBEV
(88)
Sul contributo applicato alle carni inviate verso altri Stati membri, la Commissione aveva evocato un rischio di discriminazione dovuto a un sistema di contributi che non avrebbe preso in considerazione l’invio fuori dal territorio nazionale di taluni prodotti sottoposti a contributo e, la Commissione stessa, aveva temuto che un tal tipo di provvedimento potesse favorire le produzioni nazionali commercializzate in Francia.
(89)
Come esposto ai considerando 16 e successivi, le carni inviate in altri Stati membri erano sottoposte a un contributo volontario obbligatorio di 0,0126 EUR/kg e, in seguito all’accordo intercategoriale del 12 giugno 2001, un contributo volontario obbligatorio di 0,024 EUR/kg. Inoltre, dopo il suddetto accordo, era previsto un sistema di rimborso pari a 0,010 EUR/kg.
(90)
Riguardo ai contributi volontari obbligatori applicati agli animali inviati in altri Stati membri, con lettera del 24 maggio 2011 le autorità francesi hanno fornito spiegazioni per dimostrare che i suddetti contributi volontari obbligatori erano proporzionali ai benefici ricavati dagli interventi finanziati dai contributi stessi.
(91)
Le autorità francesi hanno spiegato che gli invii di animali vivi riguardavano i vitelli da ristallo della specie bovina. Come indicato ai considerando 17 e successivi, tali animali erano sottoposti a un contributo volontario obbligatorio, calcolato a capo e non a chilogrammo di carne.
(92)
Le autorità francesi hanno dunque trasmesso un calcolo che consente di valutare l’equivalenza tra il peso a capo e a chilogrammo. In effetti, l’accordo intercategoriale del 25 luglio 1995 indicava che il contributo volontario obbligatorio per la macellazione era di 0,084 FRF/kg di carcassa e che il contributo volontario obbligatorio per l’invio di animali vivi era di 7 FRF a capo per un bovino adulto (articolo 4). Orbene, un vitello da ristallo pesa tra i 250 e i 280 kg vivo, che si trasforma in un peso medio di carne (indice di 65 %) di 163 kg. Ne deriva che il contributo di 7 FRF a capo equivaleva a un contributo di 0,042 FRF/kg, corrispondente approssimativamente alla metà del contributo dovuto per le carni.
(93)
L’accordo intercategoriale del 12 giugno 2001 aveva ricondotto tale dispositivo rispettando la stessa equivalenza. Gli importi (in euro) erano i seguenti: un contributo volontario obbligatorio per la macellazione di 0,024 EUR/kg di carcassa (articolo 2) e un CVO per l’invio di animali vivi di 1,7 EUR a capo per un bovino adulto (articolo 4). Il contributo di 1,7 EUR a capo per un bovino adulto equivaleva a un contributo di 0,0104 EUR/kg, corrispondente approssimativamente alla metà del contributo dovuto per le carni.
(94)
Le autorità francesi ritengono che il totale degli incassi (38 136 670 EUR) ricavati dal contributo volontario obbligatorio percepito sui prodotti inviati negli Stati membri (animali vivi e carni) rappresenti il 15 % dell’importo totale degli incassi ricavati da tutti i contributi volontari obbligatori percepiti da Interbev tra il 1995 e 2004 (cioè 252 855 282 EUR). Adottando un approccio globale sugli anni 1995-2004, le autorità francesi ritengono che i suddetti incassi si rivelino proporzionati agli interventi di cui avrebbero beneficiato i prodotti inviati verso gli altri Stati membri.
(95)
Inoltre, le autorità francesi indicano che gli animali e le carni inviate fuori dalla Francia hanno beneficiato degli interventi condotti fuori dal territorio nazionale, per un importo di 21 490 848 EUR, e hanno goduto degli interventi utili al complesso degli animali e dei prodotti indipendentemente dalla rispettiva destinazione. Le autorità francesi reputano che, di tale somma di interventi, utili al complesso degli animali e dei prodotti, e corrispondente a 91 231 075 EUR, è giusto ritenere che solo 28 280 000 EUR siano serviti a finanziare interventi condotti fuori dal territorio nazionale.
(96)
Gli interventi che riguardavano specificamente animali e prodotti esportati erano in particolare operazioni di promozione (ad esempio: saloni internazionali, interventi di informazioni imprenditoriali e di pubbliche relazioni, settimana verde a Berlino, corsi di formazione di taglio all’estero). Gli interventi che riguardavano tutti gli animali e tutti i prodotti, indipendentemente dai rispettivi mercati, in Francia e fuori dalla Francia, sono stati in particolare gli interventi di pubblicità quali le campagne su «la carne bovina di qualità», sulle frattaglie, sulle «razze da carne», e un certo numero di interventi di ricerca sulla sicurezza alimentare, sul benessere degli animali, sulla gestione della qualità, sulla caratterizzazione del prodotto e sulle pratiche di certificazione o di tracciabilità delle carni bovine, i cui risultati sono stati largamente divulgati tanto in Francia quanto fuori.
(97)
Le autorità francesi ritengono che, globalmente, i prodotti inviati fuori dalla Francia hanno beneficiato degli interventi intercategoriali per circa 49 770 000 EUR. Tale importo deve essere messo in relazione con i contributi volontari obbligatori che hanno dovuto pagare, cioè 38 136 670 EUR. La parte di contributi volontari obbligatori pagati dalla produzione francese esportata durante il periodo 1995-2004 era equilibrata rispetto ai benefici che la stessa ha ricavato dagli interventi finanziati da Interbev.
6.2. SUI CONTRIBUTI FNE
(98)
Con lettera del 13 settembre 2005, le autorità francesi hanno confermato che i prodotti inviati in altri Stati, in quanto tali, non subivano l’applicazione di un contributo a titolo del FNE.
IV VALUTAZIONE DELL’AIUTO
(99)
Gli articoli 107 e 108 TFUE si applicano a tutti i prodotti agricoli elencati nell’allegato I, sottoposti a un’organizzazione comune di mercato (tutti i prodotti agricoli, eccetto la carne equina, il miele, il caffè, l’alcool di origine agricola, l’aceto derivato dall’alcool e il sughero) in conformità ai vari regolamenti che disciplinano le rispettive organizzazioni comuni di mercato.
1. ESISTENZA DI UN AIUTO AI SENSI DELL’ARTICOLO 107, PARAGRAFO 1, TFUE
(100)
Secondo l’articolo 107, paragrafo 1, TFUE, salvo deroghe contemplate dai trattati, sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza.
(101)
Gli articoli da 107 a 109 TFUE, all’epoca dei fatti, erano resi applicabili nel settore della carne bovina dall’articolo 40 del regolamento (CE) n. 1254/99 del Consiglio (21) relativo all’organizzazione comune dei mercati di tali prodotti. Prima che quest’ultimo fosse adottato, erano resi applicabili, nel medesimo settore, dall’articolo 24 del regolamento (CEE) n. 805/68 del Consiglio, del 27 giugno 1968, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore della carne bovina (22). Nel settore delle carni ovine e caprine, erano resi applicabili dall’articolo 23 del regolamento (CE) n. 2529/2001 del Consiglio, del 19 dicembre 2001, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni ovine e caprine (23). Prima che quest’ultimo fosse adottato, erano resi applicabili, nel medesimo settore, dall’articolo 22 del regolamento (CE) n. 2467/98 del Consiglio, del 3 novembre 1998, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni ovine e caprine (24) e, prima che quest’ultimo fosse adottato, erano resi applicabili dall’articolo 27 del regolamento (CEE) n. 3013/89 del Consiglio, del 25 settembre1989, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni ovine e caprine (25).
(102)
Gli articoli da 107 a 109 TFUE sono oggi resi applicabili, per i due settori menzionati ai considerando 32 e successivi della presente decisione, dall’articolo 180 del regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio, del 22 ottobre 2007, recante organizzazione comune dei mercati nel settore agricolo e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli («regolamento unico OCM») (26) (27).
1.1. ESISTENZA DI UN VANTAGGIO SELETTIVO
(103)
Secondo la Corte di giustizia, vengono considerati aiuti gli interventi che, sotto qualsiasi forma, sono atti a favorire direttamente o indirettamente determinate imprese o che devono ritenersi un vantaggio economico che l’impresa beneficiaria non avrebbe ottenuto in condizioni normali di mercato (28). Nel caso in esame, il sostegno concesso ha favorito talune imprese attive nel settore dell’allevamento bovino o ovino tramite la realizzazione di interventi suscettibili di tornare a vantaggio dei produttori o dei settori delle filiere rappresentate da Interbev.
(104)
Inoltre, secondo la giurisprudenza della Corte di giustizia, sono considerati aiuti gli interventi che, in varie forme, alleviano gli oneri che normalmente gravano sul bilancio dell’impresa e che di conseguenza, senza essere sovvenzioni in senso stretto, ne hanno la stessa natura e producono identici effetti (29).
(105)
Per quanto concerne l’esistenza di un vantaggio, quest’ultimo va accertato a livello dei potenziali beneficiari degli interventi a favore della filiera della carne nonché dei contributi intercategoriali in causa e del relativo finanziamento. Nel caso specifico, il sostegno concesso ha favorito talune imprese attive nel settore dell’allevamento bovino o ovino tramite la realizzazione di interventi suscettibili di tornare a vantaggio dei produttori della filiera.
1.2. AIUTO CONCESSO DALLO STATO O MEDIANTE RISORSE STATALI
(106)
In conformità alla giurisprudenza della Corte di giustizia, perché un vantaggio possa essere considerato aiuto di Stato, è necessario anzitutto che venga concesso direttamente o indirettamente mediante risorse statali e in secondo luogo che sia riconducibile allo Stato (30).
(107)
Per quanto concerne la natura dei contributi nel caso in esame (contributi volontari obbligatori), la Commissione ritiene che si tratti di prelievi parafiscali, cioè di risorse pubbliche. La Commissione fonda la propria valutazione sulle considerazioni che seguono.
(108)
Innanzitutto, occorre sottolineare che, in conformità a una giurisprudenza costante, e in particolare al considerando 139 della sentenza Salvat (31), la distinzione tra enti privati e pubblici non è «elemento determinante per l’applicazione del trattato sugli aiuti di Stato». Inoltre, la sentenza Ladbroke (32) conferma in modo molto chiaro che l’articolo 107, paragrafo 1, TFUE, «comprende tutti gli strumenti pecuniari che il settore pubblico può realmente usare per sostenere imprese, a prescindere dal fatto che questi strumenti appartengano o meno permanentemente al patrimonio del suddetto settore. Pertanto, anche se le somme […] non sono permanentemente in possesso del Tesoro pubblico, il fatto che restino costantemente sotto il controllo pubblico, e dunque a disposizione delle autorità nazionali competenti, è sufficiente perché esse siano qualificate risorse statali e perché detta misura rientri nel campo d’applicazione dell’articolo 107, paragrafo 1, del trattato».
(109)
Innanzitutto, alla luce di tale giurisprudenza la Commissione ritiene che il fatto che i contributi volontari obbligatori in questione consistano in partecipazioni del settore privato e non siano a disposizione permanente dello Stato non rappresenti un elemento sufficiente per desumere che esse non rientrano nel campo di applicazione dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE. In tale ottica, la Commissione deve anche esaminare il livello di controllo esercitato dallo Stato sui redditi ricavati dai contributi volontari obbligatori in questione e la capacità dello Stato nell’orientare l’impiego delle risorse per finanziare le misure di aiuto.
(110)
Nel caso in esame, la Commissione osserva che l’approvazione del governo, tramite il riconoscimento concesso a Interbev, costituisce una condizione preliminare dell’istituzione dei contributi volontari obbligatori. Di conseguenza, anche se Interbev è un’entità del diritto privato, la capacità di cui si avvale per istituire contributi volontari obbligatori nel relativo settore di attività è soggetta a un’approvazione statale tanto sul funzionamento quanto sugli scopi perseguiti (cfr. considerando 14 della presente decisione).
(111)
Il codice rurale prevede anche che i contributi siano resi obbligatori per tutti i membri del settore in questione dal momento in cui è prevista, per decreto interministeriale, un’estensione dei contributi stessi (cfr. considerando 10 della presente decisione). Ne deriva che tale tipo di contributi richiede un atto di autorità pubblica per produrre tutti i relativi effetti (33).
(112)
Sulla base di tali fatti, la Commissione constata che i CVO in esame possono essere ritenuti sotto il controllo dello Stato e considerati componenti delle risorse di Stato.
(113)
Secondariamente, l’impiego del reddito dei CVO è determinato dagli scopi e dalla base operativa dell’organizzazione interprofessionale così come definiti nel codice rurale (cfr. considerando da 7 a 10). In tal modo, lo Stato ha la facoltà di orientare l’impiego del reddito ricavato dai contributi volontari obbligatori per finanziare le misure di aiuto concepite da Interbev. I vantaggi concessi da Interbev possono, di conseguenza, essere considerati attribuibili allo Stato.
(114)
Inoltre, occorre ricordare che, nella causa C-345/02 Pearle (34), la Corte di giustizia ha identificato taluni indici che consentono di determinare o meno se i prelievi parafiscali vanno considerati o no come risorse di Stato attribuibili allo Stato quando detti prelievi sono essenzialmente riscossi da un’organizzazione intercategoriale a beneficio dei propri membri.
(115)
In conformità al test proposto dalla Corte di giustizia nella suddetta causa, i contribuiti obbligatori riscossi da un ente intermediario che rappresenta le imprese di taluni settori economici non sono considerate risorse di Stato se non risultano riunite tutte le seguenti condizioni:
a)
la misura in questione viene stabilita dal personale che rappresenta le imprese e i dipendenti del settore e non serve da strumento per l’attuazione di politiche di Stato;
b)
gli scopi della misura in questione sono totalmente finanziati dai contributi delle imprese del settore;
c)
le modalità di finanziamento e la percentuale/quantità dei contributi vengono stabiliti nella cerchia del personale dai rappresentanti dei datori di lavoro e dei dipendenti, senza alcun intervento dello Stato;
d)
i contributi vengono obbligatoriamente impiegati per il finanziamento della misura, senza possibilità d’intervento da parte dello Stato.
(116)
Orbene, sembra chiaro che la misura attuale non soddisfa tutte le condizioni della sentenza Pearle. Prima di tutto perché l’esistenza, i compiti e il funzionamento di Interbev sono disciplinati dalla legislazione nazionale (cfr. considerando 10 e 14), poi perché il relativo finanziamento, tramite contributo volontario obbligatorio, richiede l’intervento dello Stato (cfr. considerando 10). Inoltre, l’articolo 632-2-1 del codice rurale sancisce che le organizzazioni interprofessionali contribuiscano all’attuazione delle politiche economiche nazionali e dell’Unione europea e possano beneficiare di priorità nell’attribuzione degli aiuti pubblici. Interbev può dunque essere considerata uno strumento per l’attuazione di una politica sostenuta dallo Stato che realizza interventi nell’interesse generale dell’organizzazione interprofessionale (cfr. considerando 40, 61 e successivi). Inoltre, come sancito nello Statuto di Interbev, i bilanci dell’organizzazione interprofessionale possono essere alimentati da una sovvenzione diretta dello Stato. Infine, considerando l’interesse generale degli interventi di ricerca finanziati (cfr. considerando 10), non si può affermare con certezza che, nel caso specifico, i beneficiari degli aiuti siano sempre i contribuenti dei tributi.
(117)
Tenuto conto delle considerazioni dinanzi esposte, la Commissione decreta che le misure in causa sono attribuibili allo Stato e sono finanziate da risorse di Stato.
1.3. L’INCIDENZA SUGLI SCAMBI E LE DISTORSIONI DI CONCORRENZA
(118)
Per essere materia di pertinenza dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE, gli aiuti devono inoltre incidere sulla concorrenza e sugli scambi commerciali tra Stati membri. Questo criterio implica che il beneficiario degli aiuti eserciti un’attività economica.
(119)
Allo scopo di stabilire se l’aiuto in esame rientra nel campo di applicazione dell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE, bisogna da ultimo determinare se il citato aiuto è suscettibile di incidere sugli scambi commerciali tra Stati membri e di falsare la concorrenza.
(120)
La Corte di giustizia ha costatato che, quando un’agevolazione concessa da uno Stato membro rafforza la posizione di una categoria di imprese rispetto ad altre imprese concorrenti negli scambi intracomunitari, tali scambi devono essere considerati influenzati dall’agevolazione (35), il che basta per dimostrare l’esistenza di distorsioni di concorrenza.
(121)
Il fatto che ci siano scambi tra Stati membri nel settore della carne è sufficientemente dimostrato dall’esistenza di un’organizzazione comune dei mercati nel settore (36). A titolo di esempio, gli scambi commerciali intracomunitari di prodotti di carne in Francia hanno rappresentato circa il 15 % degli scambi complessivi dell’Unione per i prodotti suddetti (37).
(122)
Gli aiuti concessi sono dunque suscettibili di incidere sugli scambi tra Stati membri nella misura in cui essi favoriscono la produzione nazionale con pregiudizio della produzione degli altri Stati membri. In effetti, il settore della carne era, all’epoca dei fatti oggetto della presente decisione, estremamente aperto alla concorrenza a livello comunitario e, dunque, molto sensibile a qualsiasi provvedimento a favore della produzione di uno degli Stati membri.
1.4. CONCLUSIONI SUL CARATTERE DI «AIUTO» AI SENSI DELL’ARTICOLO 107, PARAGRAFO 1, TFUE
(123)
La Commissione ritiene, alla luce delle considerazioni dinanzi esposte, che le misure istituite, nel caso specifico, a favore dei beneficiari conferiscano loro un’agevolazione di cui altri operatori non possono usufruire e falsino o minaccino di falsare la concorrenza favorendo talune imprese e talune produzioni, e siano dunque suscettibili di incidere sul commercio tra Stati membri.
(124)
Per tali ragioni, la Commissione decreta che la misura in causa rientra nell’articolo 107, paragrafo 1, TFUE, e costituisce un aiuto di Stato.
2. ESAME DELLA COMPATIBILITÀ DEGLI AIUTI
2.1. PORTATA DELLA DECISIONE
(125)
Le autorità francesi ritengono che la decisione in questione dovrebbe riguardare solo l’accordo intercategoriale del 12 giugno 2001, come spiegato in precedenza (cfr. considerando 56).
(126)
La Commissione, nell’ambito dell’aiuto NN 34/95, non era in possesso di informazioni riguardanti i contributi FNE o il sistema di finanziamento degli aiuti che riguardano tale pratica (38). Inoltre, la posizione della Commissione riguardava solo gli aiuti agli investimenti a favore di taluni allevatori, in particolare ai fini del primo acquisto di animali. La Commissione non aveva preso posizione neppure nei confronti del sistema di contributi volontari obbligatori o degli aiuti per il miglioramento genetico, il sistema d’informazione genetica, la biotecnologia o degli studi economici, o anche degli interventi di promozione, di assistenza tecnica, di ricerca e di sperimentazione finanziati dai contributi Interbev, per i quali non si è proceduto a notificazione ai sensi dell’articolo 108, paragrafo 3, TFUE.
(127)
Tali interventi sono stati menzionati dalla Francia con lettera del 29 aprile 1996 nell’ambito della pratica NN 49/96, limitatamente agli interventi rientranti nel campo del FNE.
(128)
In risposta a tale lettera, la Commissione, con lettera del 30 maggio 1996 (VI/021559), aveva tuttavia richiesto informazioni supplementari per comprendere la natura e la portata degli strumenti finanziari che facilitano la ristrutturazione degli enti del settore dell’allevamento impegnati nell’identificazione e nella selezione animale nonché negli interventi di sviluppo. La Commissione aveva anche richiesto di compilare una scheda descrittiva. Tuttavia, le autorità francesi non hanno risposto a tale lettera e la Commissione non si è mai pronunciata sulla compatibilità degli interventi in questione con il mercato interno. La Commissione, con lettera del 9 luglio 2003 (39), ha aperto la procedura prevista dall’articolo 108, paragrafo 2, TFUE, nei confronti dell’aiuto in questione.
(129)
Gli accordi intercategoriali del 15 giugno 1994 a favore del fondo per l’allevamento e del 18 dicembre 1995 a favore di Interbev, nonché gli aiuti finanziati da tali accordi, dovrebbero dunque essere sempre esaminati alla luce delle norme che disciplinano gli aiuti di Stato, nella misura in cui tali aiuti non sono stati sottoposti ad approvazione da parte della Commissione.
(130)
Di conseguenza, la presente decisione riguarda anche gli accordi del 15 giugno 1994 a vantaggio del FNE e del 18 dicembre 1995 a vantaggio di Interbev. Al momento dell’analisi di tali accordi, la Commissione non si è pronunciata sugli interventi finanziati dai suddetti contributi intercategoriali.
(131)
Come indicato al considerando 57, le autorità francesi hanno implicitamente accettato tale interpretazione.
2.2. APPLICAZIONE DELL’ARTICOLO 107, PARAGRAFO 3, TFUE
(132)
L’articolo 107 TFUE ammette talune eccezioni al principio generale dell’incompatibilità degli aiuti di Stato con il TFUE, sebbene alcune di esse manifestamente non siano applicabili, in particolare quelle previste dal paragrafo 2. Esse non sono state neppure invocate dalle autorità francesi.
(133)
Per quanto riguarda le deroghe previste all’articolo 107, paragrafo 3, esse devono essere interpretate restrittivamente al momento dell’esame di qualsiasi di aiuto a finalità regionale o settoriale o di qualsiasi singolo caso di applicazione di regimi di aiuti generali. In particolare, tali deroghe possono essere concesse solo nel caso in cui la Commissione potrebbe affermare che l’aiuto è necessario per la realizzazione di uno degli obiettivi in causa. Concedere il beneficio delle suddette deroghe ad aiuti che non comportano la contropartita suesposta equivarrebbe a consentire pregiudizi agli scambi tra Stati membri e distorsioni della concorrenza ingiustificate rispetto all’interesse comunitario e, correlativamente, indebiti vantaggi per determinati Stati membri.
(134)
La Commissione ritiene che gli aiuti in questione non siano destinati a favorire lo sviluppo economico di una regione caratterizzata da un tenore di vita anormalmente basso o da una grave sottoccupazione ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera a). Tali aiuti non sono neppure destinati alla promozione di un importante progetto di comune interesse europeo o atti a porre rimedio ad un grave turbamento dell’economia di uno Stato membro ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera b). Gli aiuti non sono neppure destinati a promuovere la cultura o la conservazione del patrimonio ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera d).
(135)
L’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), prevede tuttavia che possono essere considerati compatibili con il mercato interno gli aiuti destinati a facilitare lo sviluppo di talune attività o di taluni regioni economiche quando gli aiuti stessi non alterano le condizioni degli scambi in una misura contraria all’interesse comune. Per usufruire della deroga di cui all’articolo suddetto, gli aiuti devono contribuire allo sviluppo del settore in questione.
2.3. DETERMINAZIONE DEGLI ORIENTAMENTI APPLICABILI ALLE MISURE NON NOTIFICATE
(136)
Secondo il considerando 194 degli orientamenti comunitari riguardanti gli aiuti di Stato nel settore agricolo e forestale e la comunicazione della Commissione relativa alla determinazione delle norme applicabili alla valutazione degli aiuti di Stato illegalmente concessi (40), gli aiuti illegali ai sensi dell’articolo 1, lettera f), del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio (41) sono valutati secondo le norme e gli orientamenti in vigore al momento in cui sono stati concessi (42).
(137)
Dal 1o gennaio 2000 vengono applicati per il settore agricolo orientamenti specifici. Di conseguenza, gli aiuti concessi a partire da tale data dovranno essere valutati alla luce dei suddetti orientamenti applicabili al periodo in questione. Tra il 1o gennaio 2000 e il 31 dicembre 2006 sono stati applicati gli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo. Dal 1o gennaio 2007 si applicano gli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo e forestale 2007-2013.
(138)
Per contro, gli aiuti concessi prima di tale data dovranno eventualmente essere valutati alla luce delle disposizioni e della prassi applicabile prima del 1o gennaio 2000.
2.4. COMPATIBILITÀ DEI CONTRIBUTI VOLONTARI OBBLIGATORI CON IL SISTEMA DELL’OCM
(139)
Sulla questione della compatibilità dei contributi volontari obbligatori con il sistema dell’OCM nel contesto della sentenza Freskot del 22 maggio 2003 (43), la Commissione ritiene che, nel caso specifico, i contributi volontari obbligatori non interferiscano, direttamente o indirettamente, con i prezzi dei prodotti finali in questione poiché i prelievi non influenzano i prezzi dei prodotti, essendo questi ultimi determinati dal libero mercato. In tal modo, l’onere che grava sui salumi e gli animali di allevamento viene annullato dall’agevolazione rappresentata dagli interventi finanziati. Si può pertanto ritenere che gli effetti dei prelievi sul prezzo siano molto limitati.
(140)
Alla luce delle informazioni fornite, il finanziamento di tale regime non solleva obiezioni.
2.5. ANALISI DEGLI INTERVENTI ALLA LUCE DELLE DISPOSIZIONI APPLICABILI
2.5.1. Interventi realizzati mediante i contributi sulle carni
2.5.1.1. Promozione
(141)
Per quanto concerne gli aiuti alla promozione, la compatibilità degli aiuti concessi prima del 1o gennaio 2002 deve essere verificata alla luce della disciplina degli aiuti nazionali alla pubblicità dei prodotti agricoli e di taluni prodotti non compresi nell’allegato II del trattato CEE (44) e, per la compatibilità degli aiuti concessi dopo tale data, essa deve essere verificata alla luce degli orientamenti comunitari applicabili agli aiuti di Stato alla pubblicità dei prodotti compresi nell’allegato I del trattato CE e di taluni prodotti non compresi nell’allegato I (45).
(142)
La disciplina del 1987, nonché gli orientamenti del 2002, condividono, in sostanza, i medesimi principi. Prevedono criteri negativi e positivi che devono essere rispettati da tutti i regimi di aiuti nazionali. Sicché non deve trattarsi di interventi di pubblicità contrari all’articolo 34 TFUE o al diritto comunitario derivato né di interventi orientati in funzione di determinate imprese. Secondo le informazioni inviate dalle autorità francesi, si può desumere che le misure in questione avranno obiettivi conformi a diversi criteri positivi adottati dalla disciplina e dagli orientamenti suddetti, poiché le menzionate misure aderiranno in alcuni casi all’obiettivo di riassorbimento di produzioni eccedentarie, in altri all’obiettivo di sviluppo di prodotti di alta qualità e di alimentazione sana.
(143)
Le autorità francesi hanno inoltre spiegato che i messaggi trasmessi attraverso gli interventi pubblicitari non avranno lo scopo di dissuadere i consumatori dall’acquisto dei prodotti di altri Stati membri o di denigrare detti prodotti e non agevoleranno la marca di una particolare impresa o di un singolo produttore.
(144)
Per quanto concerne i massimali dell’aiuto, gli interventi di pubblicità possono essere finanziati fino al 50 % da risorse statali, il resto dovrà essere saldato da apporti delle organizzazioni professionali e dalle organizzazioni interprofessionali beneficiarie grazie sia alle partecipazioni volontarie sia alla riscossione di prelievi parafiscali o di partecipazioni obbligatorie. Nel caso specifico, le misure sono totalmente finanziate da prelievi parafiscali, e gli apporti finanziari degli operatori del settore in tali campagne raggiungono, per definizione, il livello del 50 % dei corrispondenti costi.
(145)
La Commissione ritiene che gli aiuti pubblici versati per finanziare gli interventi di promozione abbiano rispettato, nel caso in esame, i criteri fissati dalla legislazione comunitaria applicabile in materia.
2.5.1.2. Assistenza tecnica
(146)
Per gli aiuti all’assistenza tecnica concessi prima del 1o gennaio 2000, la compatibilità deve essere analizzata alla luce della prassi comunitaria che si ispira alla proposta di misure utili riguardo agli aiuti concessi dagli Stati membri nel settore dell’allevamento e dei prodotti dell’allevamento (46) e, per gli aiuti concessi dopo la suddetta data, alla luce degli orientamenti agricoli (47).
(147)
La prassi della Commissione applicabile prima del 2000 e gli orientamenti agricoli adottati nel 2000 condividono, in sostanza, gli stessi principi. Sicché saranno autorizzati aiuti concessi per il 100 % delle spese sovvenzionabili se tali aiuti riguardano in particolare gli interventi di assistenza tecnica tramite informazione e assistenza contabile, gli interventi riguardanti la divulgazione delle nuove tecniche, nonché gli interventi relativi alla formazione dei dipendenti agricoli.
(148)
Con l’adozione degli orientamenti del 2000, si è aggiunta una nuova condizione che prevede che gli aiuti debbano essere accessibili a tutti i soggetti ammissibili della zona interessata sulla base di criteri oggettivamente definiti, e che l’importo globale dell’aiuto concesso non debba superare 100 000 EUR per beneficiario per un periodo di tre anni o, nel caso di aiuti erogati alle PMI, il 50 % delle spese ammissibili, tra le due possibilità viene concesso l’aiuto di entità superiore. Le autorità francesi hanno spiegato che il criterio di accesso ai lavori realizzati da parte di tutte le professioni potenzialmente interessate è perfettamente soddisfatto. La Commissione ritiene, sulla base delle informazioni trasmesse dalle autorità francesi, in particolare sul numero molto elevato di beneficiari, che il criterio riguardante i massimali di aiuto sia soddisfatto.
(149)
La Commissione ritiene che gli aiuti pubblici versati per finanziare gli interventi di assistenza tecnica abbiano rispettato, nel caso specifico, i criteri fissati dalle norme comunitarie applicabili in materia.
2.5.1.3. Ricerca e sperimentazione
(150)
Per quanto concerne gli interventi di ricerca e di sperimentazione, la compatibilità degli aiuti concessi prima del 1o gennaio 2000 deve essere verificata alla luce della disciplina comunitaria degli aiuti di Stato alla ricerca e allo sviluppo e della comunicazione della Commissione relativa alla modifica della suddetta disciplina e, per gli aiuti concessi dopo tale data, alla luce degli orientamenti agricoli, i quali, al considerando 17, fanno un richiamo alla menzionata disciplina.
(151)
La disciplina comunitaria precisa che l’intensità di aiuto del 100 % è compatibile con il mercato interno anche nel caso in cui le attività di ricerca e di sviluppo siano svolte da imprese, purché siano sempre soddisfatte le seguenti quattro condizioni:
a)
l’aiuto riveste un interesse generale per il settore considerato e non provoca distorsioni alla concorrenza in altri settori;
b)
viene data informazione in pubblicazioni adeguate, con diffusione almeno a livello nazionale e non limitata ai membri di organizzazioni specifiche, al fine di garantire che ogni operatore potenzialmente interessato possa essere messo al corrente in breve tempo del fatto che la ricerca è in corso o è stata attuata e che i risultati sono o saranno a disposizione, su richiesta, di tutti gli interessati. Tali informazioni saranno pubblicate simultaneamente alle altre informazioni eventualmente fornite ai membri di organizzazioni specifiche;
c)
i risultati del lavoro devono essere messi a disposizione per poter essere utilizzati da tutte le parti interessate, compresi i beneficiari dell’aiuto, a eguali condizioni in termini di costo e di tempo;
d)
l’aiuto soddisfa le condizioni previste dall’allegato 2 «Sostegno interno: base per l’esonero dagli impegni di riduzione» dell’accordo sull’agricoltura concluso durante i negoziati multilaterali dell’Uruguay round (48).
(152)
A tale riguardo, le autorità francesi hanno spiegato che gli interventi di ricerca e di sperimentazione tecnica di Interbev vengono realizzati a favore di tutti i partecipanti della filiera. Inoltre, l’associazione divulga le conoscenze acquisite e le istruzioni tecniche organizzando formazioni e distribuendo documentazioni, avvertenze, compendi, opuscoli d’informazione anche tramite supporti elettronici. Qualsiasi allevatore, macellatore, macellaio, addetto alla trasformazione o venditore nella filiera bovina e ovina può essere informato dei risultati e accedere alle sintesi di ricerca senza discriminazioni e simultaneamente a chiunque altro e su semplice richiesta. Infine, le autorità francesi garantiscono che gli interventi in questione non generano alcun versamento diretto ai produttori né agli addetti alla trasformazione e che gli stessi soddisfano i criteri commerciali internazionali sottoscritti dall’Unione europea.
(153)
La Commissione ritiene che gli aiuti pubblici versati per finanziare gli interventi di ricerca e di sperimentazione abbiano, nel caso specifico, rispettato i criteri fissati dalle norme comunitarie applicabili in materia.
2.5.2. Interventi realizzati dal FNE
2.5.2.1. Assistenza tecnica
(154)
Per quanto concerne gli aiuti all’assistenza tecnica, la compatibilità degli aiuti concessi prima del 1o gennaio 2000 deve essere verificata alla luce della prassi comunitaria che si ispira alla proposta di misure utili riguardo agli aiuti concessi dagli Stati membri nel settore dell’allevamento e dei prodotti dell’allevamento (49) e, per gli aiuti concessi dopo tale data, alla luce degli orientamenti agricoli (50).
(155)
La prassi comunitaria applicabile prima del 2000 e gli orientamenti agricoli adottati nel 2000 condividono, in sostanza, i medesimi principi. Saranno dunque autorizzati aiuti concessi per il 100 % delle spese sovvenzionabili se tali aiuti riguardano in particolare gli interventi di assistenza contabile, interventi riguardanti la divulgazione delle nuove tecniche, nonché gli interventi relativi alla formazione dei dipendenti agricoli.
(156)
Con l’adozione degli orientamenti del 2000, si è aggiunta una nuova condizione che prevede che gli aiuti debbano essere accessibili a tutti i soggetti ammissibili della zona interessata sulla base di criteri oggettivamente definiti, e che l’importo globale dell’aiuto concesso non debba superare 100 000 EUR per beneficiario per un periodo di tre anni o, nel caso di aiuti erogati alle PMI, il 50 % delle spese ammissibili, tra le due possibilità viene concesso l’aiuto di entità superiore.
(157)
Le autorità francesi hanno sottolineato che tutti gli interventi finanziati hanno un carattere di interesse generale per tutti gli allevatori di bovini o di ovini; non si tratta in nessun caso di interventi il cui beneficio si limiti a singoli operatori né a particolari gruppi di operatori.
(158)
La partecipazione finanziaria del FNE è nella maggioranza dei casi inferiore al 50 % dei costi di tali lavori e di tali ricerche. Essa può risultare superiore al 50 % per alcuni precisi progetti, ma il tasso di aiuto non supera mai il 100 %.
(159)
Gli studi economici sono finanziati badando sia al rispetto del limite di 100 000 EUR ad allevatore per un periodo di tre anni, sia al rispetto della norma di accesso di tutti gli allevatori ai loro risultati.
(160)
La Commissione ritiene che gli aiuti pubblici versati per finanziare gli interventi di assistenza tecnica abbiano, nel caso in esame, rispettato i criteri fissati dalle norme comunitarie applicabili in materia.
2.5.2.2. Ricerca e sperimentazione
(161)
Per quanto concerne gli interventi di ricerca e di sperimentazione, la compatibilità degli aiuti concessi prima del 1o gennaio 2000 deve essere verificata alla luce della disciplina comunitaria degli aiuti di Stato alla ricerca e allo sviluppo e della comunicazione della Commissione relativa alla modifica della suddetta disciplina e, per gli aiuti concessi dopo tale data, alla luce degli orientamenti agricoli, i quali, al considerando 17, fanno un richiamo alla menzionata disciplina.
(162)
La disciplina comunitaria precisa che l’intensità di aiuto del 100 % è compatibile con il mercato interno anche nel caso in cui le attività di ricerca e di sviluppo siano svolte da imprese, purché siano sempre soddisfatte le seguenti quattro condizioni:
a)
l’aiuto riveste un interesse generale per il settore considerato e non provoca distorsioni alla concorrenza in altri settori;
b)
viene data informazione in pubblicazioni adeguate, con diffusione almeno a livello nazionale e non limitata ai membri di organizzazioni specifiche, al fine di garantire che ogni operatore potenzialmente interessato possa essere messo al corrente in breve tempo del fatto che la ricerca è in corso o è stata attuata e che i risultati sono o saranno a disposizione, su richiesta, di tutti gli interessati. Tali informazioni saranno pubblicate simultaneamente alle altre informazioni eventualmente fornite ai membri di organizzazioni specifiche;
c)
i risultati del lavoro devono essere messi a disposizione per poter essere utilizzati da tutte le parti interessate, compresi i beneficiari dell’aiuto, a eguali condizioni in termini di costo e di tempo;
d)
l’aiuto soddisfa le condizioni previste dall’allegato 2 «Sostegno interno: base per l’esonero dagli impegni di riduzione» dell’accordo sull’agricoltura concluso durante i negoziati multilaterali dell’Uruguay round.
(163)
Nel caso in esame, i dati di ogni studio economico, nonché quelli derivanti dall’esito di ogni programma di ricerca, quando si tratta di dati definitivi, sono oggetto di divulgazione su larga scala. Si procede sistematicamente alla pubblicazione e alla divulgazione dei risultati di tutti i lavori sovvenzionati dal fondo, affinché gli allevatori e le relative organizzazioni di base possano beneficiarne e accedervi senza discriminazione.
(164)
Vengono usati due grandi canali di divulgazione: quello delle organizzazioni degli operatori del settore dell’allevamento e quello dell’istituto dell’allevamento, attraverso le pubblicazioni del settore tecnico ed economico a larga diffusione presso gli allevatori e i tecnici.
(165)
Considerato il carattere di interesse generale dei lavori, non è previsto alcun impiego commerciale dei risultati. Pertanto, la questione del costo di cessione di un diritto di utilizzo o delle condizioni di accesso a un diritto di utilizzo non si porrà. I veri beneficiari degli interventi sono proprio tutti gli allevatori di bovini e ovini, ai quali vengono divulgati i risultati teorici e pratici dei lavori.
(166)
Gli studi finanziati non producono alcun versamento diretto ai produttori né agli addetti alla trasformazione. Essi soddisfano i criteri generali e specifici enunciati nell’allegato 2 «sostegno interno: base per l’esonero dagli impegni di riduzione» dell’accordo sull’agricoltura concluso a Marrakech in occasione dei negoziati commerciali multilaterali dell’Uruguay round.
(167)
La Commissione ritiene che gli aiuti pubblici versati per finanziare gli interventi di ricerca e di sperimentazione abbiano, nel caso in esame, rispettato i criteri fissati dalle norme comunitarie applicabili in materia.
2.6. IL FINANZIAMENTO DELL’AIUTO
(168)
Poiché l’aiuto di Stato è finanziato da un prelievo parafiscale (i contributi volontari obbligatori), la Commissione deve esaminare al contempo le misure finanziate, vale a dire l’aiuto, e il modo in cui esse sono state finanziate. Secondo la Corte di giustizia (51), quando le modalità di finanziamento dell’aiuto, in particolare mediante contributi obbligatori, formano parte integrante della misura di aiuto, l’esame di quest’ultima ad opera della Commissione deve necessariamente prendere in considerazione tali modalità di finanziamento.
(169)
Diversi elementi concorrono a determinare se le modalità di finanziamento fanno parte integrante della misura d’aiuto: il gettito del tributo deve essere riservato al finanziamento dell’aiuto e deve necessariamente essere assegnato al finanziamento dello stesso (52), il tributo deve essere erogato per la misura di aiuto nel rispetto della disciplina nazionale in questione (53) e l’importo del tributo deve avere un effetto diretto sull’importo dell’aiuto di Stato (54).
(170)
L’applicazione di tali criteri alle misure in esame induce la Commissione a prendere nota degli elementi che seguono. In primo luogo, la base giuridica delle misure in oggetto, cioè gli accordi intercategoriali, estesi tramite decreto, definisce obbligatori i prelievi. Il che significa che ogni prelievo viene effettuato esclusivamente a favore del fondo in questione, senza essere iscritto nel bilancio generale di Interbev o dello Stato. Il prelievo deve dunque essere considerato riservato al finanziamento dell’aiuto e assegnato al finanziamento dello stesso, sulla base della disciplina nazionale in vigore. In secondo luogo, le misure di aiuto sono finanziate esclusivamente dai prelievi settoriali. Interbev non ricorre in nessun modo alle proprie differenti fonti di sovvenzionamento per integrare il finanziamento degli interventi previsti. Si può dunque desumere che l’importo del tributo ha un effetto diretto sull’importo dell’aiuto di Stato.
(171)
Sulla base di tali elementi la Commissione desume che le modalità di finanziamento dell’aiuto, nel caso specifico i contributi volontari obbligatori, costituiscono parte integrante della misura di aiuto e devono quindi essere prese in considerazione al momento dell’esame contabile dell’aiuto stesso. Potendo le menzionate modalità di finanziamento risultare contrarie all’articolo 110 TFUE, la Commissione non potrà affermare che il regime di aiuto sia compatibile se quest’ultimo genera una discriminazione tra prodotti importati e prodotti nazionali (55), o tra prodotti esportati e prodotti nazionali (56).
(172)
Nel caso in esame, il prelievo è stato percepito sulla produzione nazionale e anche su carni o animali esportati (nell’ambito dei contributi volontari obbligatori sulle carni) e importati (nell’ambito dei contributi volontari obbligatori percepiti del FNE).
(173)
L’esame della Commissione riguarda taluni aspetti connessi ai contributi sulle carni e al contributo FNE, nella misura in cui il commercio intracomunitario potrebbe essere leso dai suddetti prelievi.
2.6.1. I contributi sulle carni (contributi Interbev)
2.6.1.1. Carni importate
(174)
Come esposto al considerando 82, tra il 1996 e il 2004 la legislazione francese non aveva reso obbligatorio il contributo sulle carni importate. Esso è dunque escluso dal campo di applicazione della presente decisione, non costituendo, in quanto tale, un aiuto di Stato. Manca, in effetti, uno degli elementi determinanti citati al considerando 10, la forza vincolante. Di conseguenza, e sulla base di quanto è stato detto, le misure finanziate dal tributo imposto sui prodotti importati non costituiscono un aiuto di Stato e pertanto non sono oggetto della presente decisione.
2.6.1.2. Prodotti esportati
(175)
Come esposto ai considerando 16 e successivi (57), dal 1o gennaio 1996, il contributo si applica ai prodotti inviati verso altri Stati membri, sebbene, nel 2001, sia stato introdotto un suo rimborso parziale. Il menzionato contributo potrebbe generare, tenuto conto della giurisprudenza della Corte di giustizia, una discriminazione nei confronti degli esportatori se gli interventi finanziati dal contributo stesso non tornassero anche a loro beneficio e non compensassero l’onere da questi sopportato (58). È dunque opportuno dimostrare che l’assegnazione dei relativi proventi non abbia favorito la produzione nazionale commercializzata in Francia con pregiudizio della produzione nazionale esportata.
(176)
Gli interventi che hanno riguardato specificamente animali e prodotti esportati sono stati, in particolare, operazioni di promozione (ad esempio: saloni internazionali, interventi di informazioni imprenditoriali e di pubbliche relazioni, settimana verde a Berlino, corsi di formazione di taglio all’estero).
(177)
Gli interventi che hanno interessato tutti gli animali e tutti i prodotti, indipendentemente dai rispettivi mercati, in Francia e fuori dalla Francia, sono stati in particolare gli interventi di pubblicità quali le campagne su «la carne bovina di qualità», sulle frattaglie, sulle «razze da carne», e un certo numero di interventi di ricerca sulla sicurezza alimentare, sul benessere degli animali, sulla gestione della qualità, sulla caratterizzazione del prodotto, sulle pratiche di certificazione o di tracciabilità delle carni bovine i cui risultati sono stati largamente divulgati tanto in Francia quanto fuori.
i) Carni e animali inviati verso altri Stati membri
(178)
Secondo le autorità francesi, gli interventi di cui hanno beneficiato i prodotti e gli animali inviati verso altri Stati membri, esclusivamente o unitamente ai prodotti nazionali, non hanno rappresentato la totalità degli interventi finanziati dai contributi volontari obbligatori.
(179)
È opportuno fissare, anno per anno e globalmente, se i prodotti inviati verso altri Stati membri si sono avvantaggiati degli interventi dell’organizzazione interprofessionale.
(180)
La seguente tabella presenta la suddivisione, in euro, degli incassi ricavati dai contributi volontari obbligatori tra i differenti interventi di Interbev anno per anno, nonché la percentuale degli interventi destinati esclusivamente alle carni a agli animali esportati o congiuntamente ai prodotti e animali nazionali.
Anni
Interventi a favore di tutti i prodotti
Interventi a favore solo dei prodotti in Francia
Interventi a favore solo dei prodotti esportati
Totale degli interventi per anno
% di tutti gli interventi finanziati
(arrotondato)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
Dalla tabella emerge che, per il complessivo periodo in esame, i prodotti esportati hanno in media beneficiato di circa il 44 % degli interventi totali finanziati dai contributi volontari obbligatori. È opportuno precisare che le autorità francesi hanno indicato che, per il citato periodo, il totale degli incassi ricavati dai contributi percepiti sui prodotti esportati è stato del 15 % (59). Inoltre, le autorità francesi hanno indicato che la percentuale del 15 % rappresentava un valore medio, e hanno comunicato, per ogni anno, le cifre dalle quali emerge che il volume dei contributi percepiti sui prodotti esportati non superava mai il 18 %.
ii) Compatibilità con l’articolo 110 TFUE
(182)
Tenuto conto delle conseguenze della sentenza Nygard (60) della Corte di giustizia, nonché del fatto che le misure finanziate dal tributo costituiscono un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107 TFUE e che il tributo stesso non riveste un carattere discriminatorio contrario all’articolo 110 TFUE nella misura in cui esso è stato applicato anche ai prodotti e agli animali esportati che hanno beneficiato proporzionalmente delle conseguenti agevolazioni, la Commissione decreta che gli incassi ricavati dal tributo sui prodotti esportati destinati a finanziare gli interventi di Interbev costituiscono un finanziamento dell’aiuto compatibile con le norme TFUE e in particolare con l’articolo 107, sicché gli aiuti di Stato di tal sorta finanziati sono compatibili con il suddetto trattato.
2.6.2. I contributi FNE
2.6.2.1. Animali importati
(183)
Secondo le autorità francesi, fino al 2003, i contributi percepiti a favore del FNE erano anche suscettibili di applicazione ad animali allevati fuori dal territorio nazionale francese, ma introdotti in Francia per essere macellati.
(184)
In seguito ai dubbi sollevati dalla Commissione, le autorità francesi hanno affermato di aver modificato il testo dell’accordo intercategoriale allo scopo di escludere qualsiasi contributo sugli animali importati o introdotti in Francia. Secondo le autorità, francesi, tali contributi sono applicati solo agli animali allevati e macellati in Francia.
(185)
Le modifiche di tale accordo intercategoriale non sono state comunicate alla Commissione. È stata trasmessa solo l’istruzione del 2 febbraio 2005 (cfr. considerando 87) la quale precisa che i contributi a favore del FNE sono applicabili solo alle carni provenienti da operazioni di macellazione sul territorio metropolitano degli animali allevati in Francia.
(186)
Ne consegue che tra il 1o gennaio 1996 e il 30 settembre 2004, il contributo sulle carni si applicava anche alle carni di animali macellati in Francia ma allevati fuori dal territorio nazionale.
(187)
Le autorità francesi non hanno potuto dimostrare che gli interventi finanziati da tali contributi siano tornati a vantaggio degli allevatori che esercitavano la propria attività fuori del territorio nazionale. In effetti, i contribuenti del contributo volontario obbligatorio che esportavano i loro prodotti non beneficiavano di alcun rimborso o riduzione, anche qualora non avessero ricevuto l’intero beneficio degli interventi in questione. Trattandosi di interventi di ricerca e di sviluppo nonché di assistenza tecnica, possono, per principio, tornare a beneficio solo dei prodotti nazionali (carni di bovini allevati e macellati in Francia).
(188)
Il fatto che, all’epoca, le importazioni di animali vivi avessero un carattere marginale (61) e che, in pratica, gli importatori di animali vivi avessero, volendo, la possibilità di dichiarare i tonnellaggi di animali importati per farli dedurre dalla base contributiva e di richiederne il rimborso, non ha conseguenze dirette sulla valutazione nel merito della Commissione. Inoltre, qualsiasi discriminazione, anche minima, rientra nel campo di applicazione dell’articolo 110 TFUE.
(189)
Considerate le conseguenze della sentenza Nygard (62) della Corte di giustizia, considerato che le misure finanziate dal tributo costituiscono un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107 TFUE e che il tributo stesso non riveste un carattere discriminatorio contrario all’articolo 110 TFUE nella misura in cui esso è stato applicato anche ai prodotti in provenienza di altri Stati membri che tuttavia non hanno beneficiato proporzionalmente delle conseguenti agevolazioni, la Commissione decreta che gli incassi ricavati dal tributo sugli animali importati da altri Stati membri, destinati a finanziare gli interventi del FNE, costituiscono un finanziamento dell’aiuto incompatibile con le norme del mercato interno tenuto conto del trattato e in particolare dell’articolo 107, sicché gli aiuti di Stato di tal sorta finanziati sono incompatibili con il suddetto trattato.
2.6.2.2. Animali esportati
(190)
Considerando che i contributi FNE si applicano agli animali allevati o macellati in Francia, la Commissione può desumere che i prodotti esportati, in quanto tali, non sono sottoposti a un contributo a titolo del FNE e sono dunque esclusi dal campo di applicazione della presente decisione.
3. ILLEGALITÀ DEGLI AIUTI
(191)
La Commissione, come già indicato nella decisione di apertura della procedura, rileva che, conformemente all’articolo 108, paragrafo 3, TFUE, non è stata informata dalla Francia dei decreti di estensione atti a rendere obbligatori i contributi volontari e degli interventi che questi ultimi finanziano prima di applicare gli stessi (cfr. considerando 2 della presente decisione).
(192)
L’articolo 1, lettera f), del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglioprecisa che l’aiuto illegale è un nuovo aiuto attuato in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3, TFUE. L’obbligo di notificare un aiuto di Stato è fissato all’articolo 2 del suddetto regolamento.
(193)
Per quanto riguarda innanzitutto la natura dei contributi in esame, la Commissione rileva che, per produrre tutti i relativi effetti, essi richiedono un atto di autorità pubblica. La Commissione giudica pertanto che nel caso specifico si tratta di prelievi parafiscali, dunque di risorse pubbliche.
(194)
Nella misura in cui i contributi volontari obbligatori sono risorse pubbliche (come indicato ai considerando 106 e successivi) che fanno integralmente parte di un regime di aiuto (considerando 171 e successivi) e che essi sono stati impiegati per finanziare agevolazioni a favore delle imprese del settore delle carni, la relativa notifica alla Commissione costituisce un obbligo sancito dall’articolo 108, paragrafo 3, del trattato.
(195)
Come indicato ai considerando 123 e 124, poiché le misure attuate dalla Francia contengono elementi di aiuto di Stato, si tratta di nuovi aiuti, non notificati alla Commissione e, per tale ragione, illegali ai sensi del trattato.
(196)
Secondo la comunicazione della Commissione sulla determinazione delle norme applicabili alla valutazione degli aiuti di Stato illegali (63), qualsiasi aiuto illegale ai sensi dell’articolo 1, lettera f), del regolamento (CE) n. 659/1999 deve essere valutato in conformità alle norme e agli orientamenti in vigore al momento della concessione dell’aiuto stesso.
V CONCLUSIONI
(197)
Alla luce di quanto sopra, la Commissione ritiene che non si possa muovere alcuna obiezione contro il finanziamento di tale regime tramite contributi volontari obbligatori nella misura in cui i contributi stessi vengono applicati ai prodotti nazionali e ai prodotti e animali esportati (nel caso specifico i «contributi sulle carni» tra 1996 e 2004).
(198)
Percependo contributi anche sugli animali importati (nel caso specifico i contributi sugli animali a favore del FNE tra il 1996 e il 2004), risulta dalle considerazioni di cui sopra che il sistema di contributi volontari obbligatori è incompatibile con il mercato interno in considerazione della violazione dell’articolo 110 TFUE, poiché la Francia non ha potuto dimostrare che i prodotti importati hanno goduto anch’essi degli aiuti alla stregua dei prodotti nazionali.
(199)
Inoltre, gli aiuti qui in esame non sono stati notificati alla Commissione ai sensi dell’articolo 108, paragrafo 3, TFUE e costituiscono pertanto aiuti illegali ai sensi dell’articolo 1, lettera f), del regolamento (CE) n. 659/1999.
(200)
La Commissione si rammarica del fatto che la Repubblica francese abbia attuato i suddetti aiuti in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3, TFUE.
(201)
Trattandosi di aiuti attuati senza attendere la decisione finale della Commissione, occorre ricordare che, considerata la natura imperativa delle norme di procedura definite all’articolo 108, paragrafo 3, TFUE, norme il cui effetto diretto è stato riconosciuto dalla Corte di giustizia in occasione di diverse sentenze (64), il carattere illecito degli aiuti stessi non può essere rettificato a posteriori (65).
(202)
La Corte di giustizia ha ricordato che, quando una misura di aiuto, le cui modalità di finanziamento costituiscano parte integrante della medesima, abbia avuto esecuzione in violazione dell’obbligo di notifica, i giudici nazionali sono tenuti, in linea di principio, a ordinare il rimborso delle tasse o dei contributi specificamente applicati per finanziare tale aiuto. La stessa ha inoltre ricordato che è compito dei giudici nazionali salvaguardare i diritti dei singoli in caso di eventuale inosservanza, da parte delle autorità nazionali, del divieto di dare esecuzione agli aiuti, il quale è sancito dall’articolo 108, paragrafo 3, ultima frase, TFUE, ed ha efficacia diretta. Siffatta inosservanza, dedotta dai singoli che possono farla valere e accertata dai giudici nazionali, deve indurre questi ultimi a trarne tutte le conseguenze, conformemente al loro diritto nazionale, per quanto riguarda tanto la validità degli atti che comportano l’esecuzione delle misure d’aiuto in questione, quanto il recupero degli aiuti finanziari concessi (66).
(203)
La Commissione ritiene adeguato, nel caso in esame, adottare una decisione condizionale, avvalendosi della possibilità prevista dall’articolo 7, paragrafo 4, del regolamento (CE) n. 659/1999, in base al quale la Commissione può subordinare una decisione positiva a condizioni che consentano di considerare l’aiuto compatibile con il mercato comune e ad obblighi che consentano di controllare il rispetto della decisione stessa.
(204)
Per porre rimedio alla violazione dell’articolo 110 TFUE ed eliminare così retroattivamente la discriminazione, la Francia deve procedere al rimborso della parte del tributo che è stata applicata sui prodotti importati (contributi sugli animali a favore del FNE tra il 1996 e il 2004), in misura proporzionale alle agevolazioni degli aiuti dai quali non hanno tratto beneficio. La riparazione di tale violazione renderà gli aiuti in questione compatibili con l’articolo 107 TFUE.
(205)
La Commissione fissa le condizioni da adempiere ai fini del suddetto rimborso. La Francia deve pertanto rimborsare ai contribuenti del tributo la parte che è stata applicata ai suddetti prodotti importati dalla data d’inizio dell’applicazione del prelievo stesso fino al 30 settembre 2004 nel pieno rispetto delle seguenti condizioni:
a)
se possono fornire la prova che i CVO sono stati riscossi sui prodotti importati, i contribuenti del tributo possono richiedere il rimborso di una parte proporzionale del gettito del prelievo destinato a finanziare i servizi di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali entro un termine stabilito in conformità del diritto nazionale e in nessun caso inferiore a sei mesi dalla data di notifica della presente decisione;
b)
la Francia stabilirà la misura dell’eventuale discriminazione gravante sui prodotti importati. A tale scopo, la Francia verificherà, con riferimento a un determinato periodo, l’equivalenza pecuniaria tra gli importi del prelievo globalmente riscossi sui prodotti nazionali a titolo del tributo in questione e i vantaggi di cui tali prodotti fruiscono in via esclusiva;
c)
il rimborso deve aver luogo al massimo entro sei mesi dalla presentazione della domanda;
d)
le somme rimborsate devono essere attualizzate tenendo conto degli interessi a partire dalla data in cui sono state riscosse fino al momento del rimborso effettivo. Tali interessi saranno calcolati in base al tasso di riferimento della Commissione previsto con il metodo di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione;
e)
le autorità francesi ammetteranno qualsiasi prova ragionevole presentata dai contribuenti a dimostrazione degli importi pagati a titolo di tributo applicabile ai prodotti provenienti da altri Stati membri;
f)
il diritto al rimborso non può essere subordinato ad altre condizioni, in particolare alla mancata ripercussione della tassa;
g)
nel caso in cui un contribuente non avesse ancora pagato il tributo, le autorità francesi rinunciano formalmente al versamento della parte proporzionale di detto tributo applicabile ai prodotti importati da altri Stati membri e per il quale ne viene dimostrata l’assegnazione per il finanziamento di aiuti a esclusivo beneficio dei prodotti nazionali. Le autorità francesi rinunciano anche agli eventuali interessi di mora;
h)
qualora la Commissione lo richieda, la Francia si impegna a presentare una relazione completa che dimostri la corretta esecuzione della misura di rimborso;
i)
se in un altro Stato membro è stato imposto un tributo simile sugli stessi prodotti assoggettati al prelievo in Francia, le autorità francesi si impegnano a rimborsare ai contribuenti la parte del tributo riscosso sui prodotti provenienti dallo Stato membro in questione;
j)
la Francia si impegna a far conoscere la presente decisione a tutti i potenziali contribuenti del tributo,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
1. Gli aiuti di Stato a favore della promozione, della pubblicità, dell’assistenza tecnica, della ricerca e dello sviluppo attuati illegalmente dalla Francia in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3, TFUE, e finanziati mediante un prelievo parafiscale (contributo volontario obbligatorio sulle carni e sugli animali vivi inviati verso altri Stati membri tra il 1996 e il 2004, e sugli animali vivi importati tra il 1996 e il 2004) sono aiuti di Stato compatibili con il mercato interno in forza dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), TFUE, per quanto riguarda il periodo compreso tra la data di entrata in vigore del prelievo e il 30 settembre 2004, con riserva che la Francia rispetti le condizioni enunciate al paragrafo 2 del presente articolo.
2. La Francia deve rimborsare ai contribuenti del tributo la parte che è stata applicata sui prodotti importati tra la data d’inizio dell’applicazione del tributo e il 30 settembre 2004 nel pieno rispetto delle seguenti condizioni:
a)
se possono fornire la prova che i contributi volontari obbligatori sono stati riscossi sui prodotti importati, i contribuenti del tributo possono richiedere il rimborso di una parte proporzionale del gettito del prelievo destinato a finanziare i servizi di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali entro un termine stabilito in conformità del diritto nazionale e in nessun caso inferiore a sei mesi dalla data di notifica della presente decisione;
b)
la Francia stabilirà la misura dell’eventuale discriminazione gravante sui prodotti importati. A tale scopo, la Francia verificherà, con riferimento a un determinato periodo, l’equivalenza pecuniaria tra gli importi del prelievo globalmente riscossi sui prodotti nazionali a titolo del tributo in questione e i vantaggi di cui tali prodotti fruiscono in via esclusiva;
c)
il rimborso deve aver luogo al massimo entro sei mesi dalla presentazione della domanda;
d)
le somme rimborsate devono essere attualizzate tenendo conto degli interessi a partire dalla data in cui sono state riscosse fino al momento del rimborso effettivo. Tali interessi saranno calcolati in base al tasso di riferimento della Commissione previsto con il metodo di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione;
e)
le autorità francesi ammetteranno qualsiasi prova ragionevole presentata dai contribuenti a dimostrazione degli importi pagati a titolo di tributo applicabile ai prodotti provenienti da altri Stati membri;
f)
il diritto al rimborso non può essere subordinato ad altre condizioni, in particolare alla mancata ripercussione della tassa;
g)
nel caso in cui un contribuente non avesse ancora pagato il tributo, le autorità francesi rinunciano formalmente al versamento della parte proporzionale di detto tributo applicabile ai prodotti importati da altri Stati membri e per il quale ne viene dimostrata l’assegnazione per il finanziamento di aiuti a esclusivo beneficio dei prodotti nazionali. Le autorità francesi rinunciano anche agli eventuali interessi di mora;
h)
qualora la Commissione lo richieda, la Francia si impegna a presentare una relazione completa che dimostri la corretta esecuzione della misura di rimborso;
i)
se in un altro Stato membro è stato imposto un tributo sugli stessi prodotti assoggettati al prelievo in Francia, le autorità francesi si impegnano a rimborsare ai contribuenti la parte del tributo riscosso sui prodotti provenienti dallo Stato membro in questione;
j)
la Francia si impegna a far conoscere la presente decisione a tutti i potenziali contribuenti del tributo.
Articolo 2
Entro due mesi dalla data di notifica della presente decisione, la Francia informerà la Commissione in merito alle misure adottate per adeguarvisi.
Articolo 3
La Repubblica francese è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 13 luglio 2011