РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1063/2010 НА КОМИСИЯТА
от 18 ноември 2010 година
за изменение на Регламент (ЕИО) № 2454/93 за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (1), и по-специално член 247 от него,
като има предвид, че:
(1)
По силата на Регламент (ЕО) № 732/2008 на Съвета от 22 юли 2008 година за прилагане на схема от общи тарифни преференции за периода от 1 януари 2009 г. до 31 декември 2011 г. и за изменение на регламенти (ЕО) № 552/97, № 1933/2006 и регламенти (ЕО) № 1100/2006 и (ЕО) № 964/2007 на Комисията (2) Европейският съюз предоставя търговски преференции на развиващите се държави в рамките на своята схема за общи тарифни преференции (наричана по-нататък „ОСП“ или „схемата“). В съответствие с член 5, параграф 2 от посочения регламент правилата за произход, които се отнасят до определението на понятието „продукти с произход“, и процедурите и методите на административно сътрудничество, свързани с тях, са определените в Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията (3).
(2)
След обширен дебат, чието начало бе положено със Зелената книга на Комисията от 18 декември 2003 г. относно бъдещето на правилата за произход на в преференциалните търговски режими (4), на 16 март 2005 г. Комисията приема съобщение, озаглавено „Правилата за произход в преференциалните търговски режими: насоки за бъдещето“ (5) (наричано по-нататък „съобщението“). В посоченото съобщение се очертава нов подход към правилата за произход във всички преференциални търговски режими, част от които е Европейският съюз, и по-специално в режимите, насочени към развиващите се държави, какъвто е ОСП.
(3)
В контекста на Програмата за развитие от Доха бе отчетена необходимостта от по-пълна интеграция на развиващите се държави в световната икономика, по-конкретно чрез улеснен достъп до пазарите на развитите държави.
За тази цел правилата за преференциален произход следва да бъдат опростени и, когато това е целесъобразно, смекчени, така че продуктите с произход от държавите бенефициери да могат в действителност да се възползват от предоставените преференции.
(4)
За да се гарантира, че преференциите действително са в полза на онези, които се нуждаят от тях, а и за да се предпазят собствените ресурси на Европейския съюз, промените в правилата за преференциален произход следва да бъдат придружени от адаптация на процедурите за тяхното управление.
(5)
Оценката на въздействието на Комисията за настоящия регламент показва, че правилата за произход по ОСП се възприемат като твърде сложни и твърде ограничителни. Тя показва също така, че на практика предоставените преференции се ползват в ниска степен за определени продукти, и по-конкретно за онези продукти, които представляват най-голям интерес за най-слабо развитите държави, а една от причините за това са именно правилата за произход.
(6)
В оценката на въздействието се посочва, че опростяването и ползите за развиващите се държави могат да бъдат постигнати чрез прилагане към всички продукти на един единствен критерий за определяне на произхода на стоките, които не са изцяло получени в дадена държава бенефициер, въз основа на добавената стойност в съответната държава бенефициер и при спазване на определен праг на достатъчна преработка. В него обаче не се изтъква, че използването на един единствен метод е задължително условие за постигане на опростяване и ползи за развиващите се държави. Освен това, съгласно мнението на заинтересованите страни за някои отрасли критерият за добавената стойност или не е подходящ, или не следва да бъде използван като единствен критерий, като например при селскостопанските и преработените селскостопански продукти, продуктите от риболова, химикалите, металите, текстилните продукти и облеклата и обувките. Ето защо вместо критерия за добавената стойност или наред с него в тези отрасли следва да бъдат използвани други, прости критерии, които могат да бъдат лесно разбрани от операторите и лесно контролирани от администрациите. Сред тези други критерии са максималното допустимо съдържание на материали без произход; промяната на тарифна позиция или подпозиция; специфичната операция по обработка или преработка и употребата на изцяло получени материали. При все това, за да се постигне опростеност, броят на правилата трябва да бъде възможно най-малък. Следователно правилата за произход следва във възможно най-голяма степен да се определят въз основа на отрасъла, а не въз основа на продукта.
(7)
Правилата за произход следва да отразяват особеностите на отделните отрасли, но следва също така да предоставят действителна възможност на държавите бенефициери да се възползват от предоставеното им преференциално тарифно третиране. Освен това при възможност правилата следва да отразяват различните промишлени мощности на държавите бенефициери. За да се насърчи промишленото развитие на най-слабо развитите държави, когато правилото се основава на придържане към максимално съдържание на материали без произход, приложимият към такива материали праг следва винаги да бъде възможно най-висок, като същевременно гарантира, че операциите, които се извършват в посочените държави, са действителни и икономически обосновани. При максимално съдържание на материалите без произход до 70 % или при наличието на друго правило, което предвижда равностойно облекчение за продуктите с произход от най-слабо развитите държави, износът от последните би следвало да се увеличи.
(8)
За да се гарантира, че обработката или преработката, която се извършва в държавата бенефициер, е действителна и икономически обоснована операция, която ще донесе реални икономически изгоди за тази държава, е целесъобразно да се изготви списък на операциите по недостатъчна обработка или преработка, които никога не могат да придадат произход. В по-голямата си част този списък може да бъде същият като съществуващия в момента. Следва обаче да се направят някои адаптации. За да се избегне отклоняване на търговския поток и нарушаване на условията на пазара на захар например, а също така и в съответствие с вече приетите разпоредби като част от правилата за произход по други преференциални търговски режими, следва да се създаде ново правило, съгласно което се допуска смесване на захарта с какъвто и да било друг материал.
(9)
Следва да се предвиди възможност за гъвкавост по отношение на онези отрасли, към които не се прилага критерият за добавена стойност, както и в момента, като се позволи употребата на ограничен дял материали, които не отговарят на правилата. Размерът на такава употреба обаче трябва да бъде пояснен що се отнася до продукти, изготвени от изцяло получени материали. Освен това, за да бъде възможно постигане на още по-голяма гъвкавост при снабдяването с материали, допустимият дял на тези материали следва да бъде увеличен от 10 % на 15 % от цената франко - завод на крайния продукт, като се изключат някои чувствителни продукти. Сред посочените чувствителни продукти спадат продуктите, включени в глава 2 и глави 4-24 от Хармонизираната система, различни от преработените продукти от риболов от глава 16, за които по-подходящи изглеждат допустимите отклонения, изразени в тегло, както и продуктите, включени в глави 50-63 от Хармонизираната система, за които следва да продължат да се прилагат специфични правила за допустими отклонения въз основа или на теглото, или на стойността, в зависимост от случая, като тези отклонения са различни за различните продукти.
(10)
Кумулацията на произход е важно улеснение на търговията, което позволява на държавите с еднакви правила за произход да работят заедно, за да произвеждат продукти, които отговарят на условията за преференциално тарифно третиране. Оказва се, че съществуващите условия за регионална кумулация на произход - вид кумулация, която понастоящем действа в рамките на три регионални групи държави, са сложни или твърде строги. Ето защо те следва да бъдат опростени и смекчени чрез премахване на съществуващото условие за стойност. Освен това съществуващите възможности за кумулация между държавите от една и съща регионална група следва да бъдат запазени, въпреки разграничението в правилата за произход между най-слабо развитите държави и другите държави бенефициери, което се въвежда с настоящия регламент за някои случаи. Такава кумулация може да бъде допусната единствено при условие, че при изпращане на материали за друга държава от групата за целите на регионалната кумулация всяка държава прилага правилата за произход, приложими към нея при търговските ѝ отношения с Европейския съюз. За да се предотврати нарушаването на условията на търговията между държави с различни равнища на тарифни преференции обаче, следва да се предвиди изключването на някои чувствителни продукти от регионалната кумулация.
(11)
В своето съобщение Комисията посочва, че е готова да разгледа искания за създаване на нови групи, за сливане на групи или за разширяване на групи, доколкото съществува икономическа взаимоизгода, взети са предвид разликите в преференциалните режими, приложими в отделните държави, както и свързания с това риск от заобикаляне на тарифните ставки, и са създадени необходимите структури и процедури за административно сътрудничество с цел управление и контрол на произхода. В съответствие с гореизброеното следва да се предвиди кумулация на произхода между държавите от регионалните групи за кумулация I и III, които изпълняват поставените условия. В резултат на искане от страна на Mercosur следва да бъде създадена нова регионална група за кумулация, която да бъде наречена група IV, включваща Аржентина, Бразилия, Парагвай и Уругвай. Регионалната кумулация между посочените държави следва да се прилага при условие, че са изпълнени необходимите изисквания.
(12)
На държавите бенефициери следва да бъде разрешено да извличат допълнителни ползи от кумулацията с държавите, които са партньорски държави по сключените от ЕС споразумения за свободна търговия. Този нов вид кумулация, т.нар. разширена кумулация, следва да бъде еднопосочна, т.е. следва да разрешава единствено употребата на материали в държавите бенефициери и следва да бъде предоставяна след обстойно разглеждане на подаденото от съответната държава бенефициер заявление. Поради това, че са чувствителни, стоките от глави 1-24 от Хармонизираната система следва да бъдат изключени от този вид кумулация.
(13)
От 2001 г. държавите бенефициери имат разрешение да кумулират произход за стоки, включени в глави 25-97 от Хармонизираната система, с произход от Норвегия и Швейцария. Следва тази кумулация да продължи да бъде ползвана и да обхване и Турция, при условие че Норвегия, Швейцария и Турция прилагат същото определение на понятието за произход като Европейския съюз и предоставят реципрочно третиране на внесените в тях продукти, които са били изработени с материали с произход от Европейския съюз. За тази цел следва да бъде сключено споразумение под формата на размяна на писма или каквато и да е друга подходяща форма на споразумение между страните, което да съдържа задължение те да оказват необходимата подкрепа на държавите-членки и взаимно да се подпомагат по въпроси, свързани с административното сътрудничество.
(14)
Въпреки това регионалната кумулация не следва да обхваща материали, за които наличната тарифна преференция в Европейския съюз не е еднаква за всички държави, участващи в кумулацията, и въпросните материали биха се ползвали чрез кумулацията от тарифно третиране, по-благоприятно от това, от което биха се ползвали, ако се изнасяха директно за Европейския съюз. Допускането на подобни ситуации, при които не се пристъпва към изключване на дадени материали, би могло да доведе до заобикаляне на тарифните ставки или нарушаване на условията на търговията чрез изнасяне на стоки за Европейския съюз единствено от държави, към които се прилагат най-благоприятните тарифни преференции.
(15)
Следва в отделно приложение да бъде съставен списък с материалите, изключени от регионалната кумулация. Това приложение може да бъде изменяно не само при възникване на нови подобни ситуации, но и за да се разрешат случаи, при които подобни ситуации биха възникнали в резултат на прилагането на кумулация между държавите от регионални групи за кумулация I и III.
Кумулацията на произход между държавите от регионални групи за кумулация I и III и разширената кумулация следва да се допускат при определени условия, чието изпълнение трябва да бъде проверявано от Комисията преди тя да реши дали да разреши кумулация в съответствие с процедурата на комитета и въз основа на съответните съображения. На същото основание, когато употребата на подобна кумулация е разрешена, но впоследствие се установява, че при прилагането на кумулацията вече не се спазват условията или че тя води до непредвидени резултати, например до нарушаване на условията на търговията или заобикаляне на тарифните ставки, Комисията следва да може по всяко време да оттегли разрешението си за ползване на подобни видове кумулация.
(16)
В настоящите правила за произход някои от разпоредбите за риболовните кораби, на улов за риба извън териториалното море, са сложни до степен, която е несъразмерна на тяхната цел и следователно са трудни както за прилагане, така и за контролиране. Поради това те следва да бъдат опростени.
Съгласно настоящите правила се изисква доказателство за директен транспорт до Европейския съюз, което често е трудно за набавяне. Поради това изискване някои стоки, които се придружават от валидно доказателство за произход, не могат в действителност да се възползват от преференцията. Ето защо е уместно да се въведе ново, по-просто и по-гъвкаво правило, което цели да докаже, че представените пред митницата стоки при деклариране за допускане за свободно обращение в Европейския съюз са същите стоки, които са напуснали държавата бенефициер на износ и не са били променени или трансформирани по никакъв начин по време на превоза.
(17)
Понастоящем органите на държавите бенефициери удостоверяват произхода на продуктите и в случай на неправилно деклариран произход често вносителите не са задължени да заплащат митото, тъй като са действали добросъвестно и е била допусната грешка от страна на компетентните органи. В резултат на това възникват загуби за собствените ресурси на Европейския съюз и в крайна сметка тежестта се понася от европейския данъкоплатец. Тъй като износителите най-добре познават произхода на своите продукти, е целесъобразно от тях да се изисква да предоставят пряко на своите клиенти изявления за произход.
(18)
Износителите следва да бъдат регистрирани пред компетентните органи на държавите бенефициери, за да бъдат улеснени целевите проверки след износа. За тази цел всяка държава бенефициер следва да създаде електронен архив на регистрираните износители, за чието съдържание Комисията следва да бъде информирана от компетентния правителствен орган на посочената държава бенефициер. Въз основа на тези архиви Комисията следва да изгради централна база данни на регистрираните износители, която да се ползва от администрациите и операторите в Европейския съюз и с помощта на която операторите да могат да проверяват дали техният доставчик е регистриран износител в съответната държава бенефициер, преди да декларират стоките за допускане за свободно обращение. По същия начин операторите от Европейския съюз, които осъществяват износ за целите на двустранната кумулация на произход, следва да бъдат регистрирани пред компетентните органи на държавите-членки.
(19)
Публикуването на номерата и неповерителните данни от регистрацията на износителите следва да позволи на останалите страни да се запознаят с тези данни с оглед да бъде повишена прозрачността и информираността на заинтересованите страни. Въпреки това, като се вземат предвид последиците от оповестяването, към публикуване следва да се пристъпва единствено в случаите, когато износителят е дал своето изрично и информирано писмено съгласие за това.
(20)
Обработката на лични данни, извършвана от държавите-членки, се урежда с Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (6). При необходимост принципите, изложени в Директива 95/46/ЕО, следва да бъдат прецизирани или допълнени в настоящия регламент.
(21)
Дейностите по обработка на лични данни, извършвани от Комисията, се уреждат с Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (7). При необходимост принципите, изложени в Регламент (ЕО) № 45/2001, следва да бъдат прецизирани или допълнени в настоящия регламент.
(22)
Съгласно член 28 от Директива 95/46/ЕО националните надзорни органи следва да следят за законосъобразността на обработката на лични данни от държавите-членки, а съгласно член 46 от Регламент (ЕО) № 45/2001 Европейският надзорен орган по защита на данните следва да наблюдава дейността на институциите и органите на Европейския съюз по отношение на обработката на лични данни. Европейският надзорен орган по защита на данните и националните надзорни органи, като действат в обхвата на своите компетенции, следва да си сътрудничат активно и да осигуряват координиран надзор върху обработката, извършвана в съответствие с настоящия регламент.
(23)
При въвеждане на системата на регистрираните износители трябва да се вземе предвид способността на държавите бенефициери да изградят и управляват регистрационната система, както и способността на Комисията да изгради необходимата централна база данни. За тази цел Комисията има за задача да определи изискванията за потребителите, както и техническите спецификации. След създаване на подробната структура на централната база данни ще се пристъпи към оценка на точните последствия от функционирането на системата на регистрираните износители, най-вече по отношение на достъпа до данни и защитата на данните, и ще бъдат направени необходимите корекции на съответните разпоредби. Пускането в оперативност на системата следва поради това да бъде отложено за 1 януари 2017 г., което би позволило да се отдели достатъчно време за фазата на разработване, след определяне на изискванията за потребителите и техническите спецификации и след въвеждане на евентуалните правни корекции, счетени за необходими предвид изискванията за потребителите и техническите спецификации на системата по отношение на защитата на данни. При това за държавите, които не могат да спазят този срок, следва да бъде предвиден допълнителен период от три години.
До 2017 г. и след тази дата за държавите бенефициери, които към този момент не са в състояние да прилагат новата система, следва да бъдат въведени преходни правила относно процедурите и методите на административно сътрудничество, въз основа на прилаганите до тогава разпоредби. По-конкретно, тези преходни разпоредби следва да предвиждат доказателството за произход да бъде издавано от компетентните органи на съответната държава. Освен това съществуващите правила следва да бъдат реорганизирани, като тяхната структура се съобрази с правилата, които ще бъдат прилагани след като системата на регистрираните износители стане оперативна, така че да станат по-ясни, по-конкретно чрез недвусмислено разграничаване на общите принципи, процедурите при износ в държавата бенефициер, процедурите при допускане за свободно обращение в Европейския съюз и методите на административно сътрудничество. Същевременно сертификатът за произход форма А следва да бъде актуализиран, по-конкретно като се заменят забележките към формата с текста на забележките от 2007 г., тъй като в него е взето предвид последното разширяване на ЕС и следователно там се съдържа актуализиран списък на страните, които приемат форма А за целите на ОСП.
(24)
Достъп до схемата следва да се предоставя когато държавите бенефициери са създали и поддържат административни структури, позволяващи ефикасното управление на схемата, и са поели задължение да оказват необходимата подкрепа при искане от страна на Комисията за осъществяване на мониторинг на правилното управление на схемата. По-конкретно, между органите на Европейския съюз и в държавите бенефициери трябва да съществува система за административно сътрудничество, в рамките на която да се извършва проверката на произхода. Същевременно следва ясно да се определи отговорността на износителите за деклариране на произхода, както и ролята на административните органи в управлението на системата. Следва да се конкретизира съдържанието на изявление за произход, както и случаите, в които митническите органи в Европейския съюз могат да откажат да приемат дадено изявление или да решат да го изпратят за проверка.
(25)
Определенията и списъкът на операциите по достатъчна обработка или преработка в настоящите разпоредби са общи за ОСП и преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Европейския съюз за определени държави и територии. Тъй като правилата за произход по последните режими ще бъдат реформирани едва на по-късен етап, следва към тях да продължат да се прилагат съществуващите разпоредби. За целите на постигане на съгласуваност с ОСП и с други едностранни преференциални търговски режими обаче е уместно определението за изцяло получени продукти и списъкът на операциите по недостатъчна обработка или преработка, съдържащи се в посочените други едностранни режими да бъдат приравнени към тези от правилата за произход по ОСП.
(26)
Поради това Регламент (ЕИО) № 2454/93 следва да бъде съответно изменен.
(27)
По силата на регламенти на Комисията (ЕО) № 1613/2000 (8), 1614/2000 (9) и 1615/2000 (10) Общността е предоставила дерогации от правилата за произход по ОСП за някои текстилни продукти с произход от Лаос, Камбоджа и Непал, чийто срок на действие изтича на 31 декември 2010 г. По-простите и насочени към развиващите се страни правила за произход, внесени с настоящия регламент, ще направят излишно удължаването на срока на посочените дерогации.
(28)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по Митническия кодекс,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕИО) № 2454/93 се изменя, както следва:
1.
В част I, дял IV, глава 2, членове 66-97 се заменят със следното:
„Раздел 1
Обща система за преференции
Подраздел 1
Общи разпоредби
Член 66
В настоящия раздел се установяват правилата относно определението на понятието „продукти с произход“ и свързаните с тях процедури и методи на административно сътрудничество за целите на прилагането на схемата на общите тарифни преференции (ОСП), предоставена от Европейския съюз на развиващите се страни по силата на Регламент (ЕО) № 732/2008 (11), наричана по-нататък „схемата“.
Член 67
1. За целите на настоящия раздел и на раздел 1А от настоящата глава се прилагат следните определения:
а)
„държава бенефициер“ означава държава или територия от списъка в Регламент (ЕО) № 732/2008; терминът „държава бенефициер“ също така обхваща, но не може да излиза извън границите на териториалното море на тази държава или територия по смисъла на Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право (подписана в Монтего бей на 10 декември 1982 г.);
б)
„производство“ означава всеки вид обработка или преработка, включително сглобяване;
в)
„материал“ означава всяка съставка, суровина, компонент или част и т.н., използван/а при производството на продукта;
г)
„продукт“ означава продуктът, който се произвежда, дори когато той е предназначен за последващо използване в друга производствена операция;
д)
„стоки“ означава както материалите, така и продуктите;
е)
„двустранна кумулация“ означава система, която позволява продуктите с произход от Европейския съюз съгласно настоящия регламент да бъдат считани за материали с произход от държава бенефициер, когато са били преработени или вложени в даден продукт в посочената държава бенефициер;
ж)
„кумулация с Норвегия, Швейцария или Турция“ означава система, която позволява продукти с произход от Норвегия, Швейцария или Турция да бъдат считани за материали с произход от държава бенефициер, когато са били преработени или вложени в даден продукт в посочената държава бенефициер и внесени в Европейския съюз;
з)
„регионална кумулация“ означава система, по която продукти, с произход съгласно настоящия регламент от държава, която е член на регионална група, се считат за материали с произход от друга държава от същата регионална група (или държава от друга регионална група, когато между групите е възможна кумулация), когато са били преработени или вложени в даден продукт, произведен там;
и)
„разширена кумулация“ означава система, която може да се ползва с разрешение на Комисията по искане от страна на държава бенефициер, и в съответствие с която някои материали с произход от държава, с която Европейският съюз има действащо споразумение за свободна търговия в съответствие с член XXIV от действащото Общо споразумение за митата и търговията (ГАТТ), са считани за материали с произход от съответната държава бенефициер, когато са били преработени или вложени в даден продукт, произведен в тази държава;
й)
„взаимозаменяеми материали“ означава материали, които са от един и същи вид и с едно и също търговско качество, с еднакви технически и физически характеристики и които не могат да бъдат разграничени един от друг след влагането им в крайния продукт;
к)
„регионална група“ означава група държави, между които се прилага регионална кумулация;
л)
„митническа стойност“ означава стойността, определена в съответствие със Споразумението от 1994 г. за прилагане на член VII от Общото споразумение за митата и търговията (Споразумение на СТО за определяне на митническата стойност);
м)
„стойност на материалите“ в списъка от приложение 13а означава митническата стойност на използваните материали без произход в момента на вноса или, ако тя не е известна и не може да бъде установена, първата установима цена, заплатена за материалите в държавата бенефициер. Когато стойността на материали с произход трябва да бъде установена, настоящата буква се прилага mutatis mutandis;
н)
„цена франко - завод“ означава цената франко - завод, платена за продукта на производителя, в чието предприятие е извършена последната обработка или преработка, при условие че цената включва стойността на всички използвани материали и всички други разходи, свързани с производството му, от която са изключени всички вътрешни данъци, които са възстановени или могат да бъдат възстановени след износа на получения продукт.
Когато действително платената цена не отразява всички разходи, свързани с производството на продукта, които действително са възникнали в държавата бенефициер, цената франко - завод означава сборът от всички тези разходи, от който са изключени всички вътрешни данъци, които са възстановени или могат да бъдат възстановени след износа на получения продукт;
о)
„максимално съдържание на материали без произход“ означава максималното съдържание на материали без произход, което е допустимо, за да може дадено производство да бъде считано за достатъчна обработка или преработка за придаване на статут на продукти с произход. То може да бъде изразено като процент от цената франко - завод на продукта или като процент от нетното тегло на посочените използвани материали, включени в определена група глави, глава, позиция или подпозиция;
п)
„нетно тегло“ означава собственото тегло на стоките без теглото на каквито и да е опаковки;
р)
„глави“, „позиции“ и „подпозиции“ означава главите, позициите и подпозициите (четири или шестцифрени кодове), използвани в номенклатурата, съставляваща Хармонизираната система, с промените съгласно препоръката от 26 юни 2004 г. на Съвета за митническо сътрудничество;
с)
„класиран“ се отнася за класирането на продукт или материал в дадена позиция или подпозиция по Хармонизираната система;
т)
„пратка“ означава продукти, които или:
-
са изпратени едновременно от един износител до един получател; или
-
са обхванати от един единствен транспортен документ, който обхваща техния превоз от износителя до получателя, или, в отсъствието на такъв документ, от само една фактура.
у)
„износител“ означава лице, което изнася стоките за Европейския съюз или за държава бенефициер, и което е в състояние да докаже произхода на стоките, независимо от това дали той е производителят и дали той самият осъществява формалностите по износа;
ф)
„регистриран износител“ означава износител, който е регистриран пред компетентните органи на съответната държава бенефициер за целите на изготвяне на изявление за произход за целите на осъществяване на износ по схемата;
ц)
„изявление за произход“ означава изявление, изготвено от износителя, в което се посочва, че обхванатите от него продукти отговарят на правилата за произход по схемата с цел или лицето, деклариращо стоките за допускане за свободно обращение в Европейския съюз, да поиска да ползва преференциално тарифно третиране, или икономическият оператор в държавата бенефициер, който внася материалите за допълнителна преработка в контекста на правилата за кумулация, да може да докаже статута на стоки с произход на такива стоки.
2. За целите на параграф 1, буква н) когато последната обработка или преработка е била възложена за подизпълнение на производител, терминът „производител“, посочен в параграф 1, буква н), първа алинея, може да се отнася за предприятието, което е наело подизпълнителя.
Член 68
1. За да осигурят правилното прилагане на схемата, държавите бенефициери се задължават:
а)
да създадат и поддържат административните структури и системи, необходими за въвеждането и управлението в посочената държава на правилата и процедурите, установени в настоящия раздел, включително, когато е приложимо, необходимите мерки за прилагане на кумулацията;
б)
техните компетентни органи да сътрудничат на Комисията и на митническите органи на държавите-членки.
2. Сътрудничеството, посочено в параграф 1, буква б), се състои от:
а)
оказване на необходимата подкрепа при искане от страна на Комисията за осъществяване на мониторинг на правилното управление на схемата в съответната държава, включително посещения за проверки на място на Комисията или на митническите органи на държавите-членки;
б)
без да се засягат разпоредбите на членове 97ж и 97з, извършване на проверка на статута на продукти с произход на продуктите и на спазването на другите условия, изложени в настоящия раздел, включително посещения на място при искане от страна на Комисията или на митническите власти на държавите-членки по време на разследванията на произхода.
3. Държавите бенефициери уведомяват Комисията за поетите от тях задължения по параграф 1.
Член 69
1. Държавите-бенефициери съобщават на Комисията имената и адресите на органите, разположени на тяхна територия, които са:
а)
част от правителствените органи на съответната държава или действат под ръководството на правителството и притежават правомощия да вписват износители и да заличават вписването им от архива с регистрирани износители;
б)
част от правителствените органи на съответната държава и притежават правомощия да подпомагат Комисията и митническите органи на държавите-членки чрез административно сътрудничество така, както е предвидено в настоящия раздел.
2. Държавите бенефициери уведомяват незабавно Комисията за всяка промяна в съобщената по силата на параграф 1 информация.
3. Комисията създава електронна база данни на регистрираните износители въз основа на информацията, предоставена от правителствените органи на държавите бенефициери и митническите органи на държавите-членки.
Достъп до базата данни и съдържащата се в нея информация притежава единствено Комисията. Органите, посочени в първата алинея, се грижат съобщаваните на Комисията данни да бъдат актуални, пълни и точни.
Данните, обработвани в базата данни по първата алинея, се публикуват в интернет, с изключение на поверителната информация от клетки 2 и 3 на заявлението за получаване на статут на регистриран износител, посочено в член 92.
Личните данни, обработвани в базата данни по първа алинея и от държавите-членки в съответствие с настоящия раздел, се изпращат или предоставят на трети държави или на международни организации единствено в съответствие с член 9 от Регламент (ЕО) № 45/2001.
4. Настоящият регламент по никакъв начин не засяга степента на защита на лицата във връзка с обработката на лични данни съгласно разпоредбите на правото на Европейския съюз и националното право, като по-специално не променя нито задълженията на държавите-членки, свързани с обработката от тяхна страна на лични данни съгласно Директива 95/46/ЕО, нито задълженията на институциите и органите на Европейския съюз, свързани с обработката от тяхна страна на лични данни съгласно Регламент (ЕО) № 45/2001 при изпълнение на задълженията им.
Регистрационните и идентификационните данни на износителите, съставени от набора данни, изброени в приложение 13в, точки 1, 3 (свързани с описанието на дейностите), 4 и 5, могат да бъдат публикувани от Комисията в интернет само ако износителите са дали свободно своето изрично и информирано писмено съгласие.
На износителите се дава информацията по член 11 от Регламент (ЕО) № 45/2001.
Правата на лицата по отношение на регистрационните им данни, изброени в приложение 13в и обработвани в националните системи, се упражняват в съответствие със законодателството на държавата-членка, съхранила личните им данни в прилагане на Директива 95/46/ЕО.
Правата на лицата по отношение на обработката на личните им данни в централната база данни по параграф 3 се упражняват в съответствие с Регламент (ЕО) № 45/2001.
Националните надзорни органи за защита на данните и Европейският надзорен орган по защита на данните, като действат в обхвата на своите съответни компетенции, си сътрудничат активно и осигуряват координиран надзор върху базата данни, посочена в параграф 3.
Член 70
1. Комисията ще публикува в Официален вестник на Европейския съюз (серия „C“) списъка на държавите бенефициери и датата, на която се счита, че те са изпълнили задълженията си по членове 68 и 69. Комисията ще актуализира посочения списък, когато някоя нова държава бенефициер отговори на същите условия.
2. Продуктите с произход от държава бенефициер по смисъла на настоящия раздел се ползват от схемата при допускане за свободно обращение в Европейския съюз само при условие, че са били изнесени на или след датата, посочена в списъка по параграф 1.
3. Счита се, че държавата бенефициер отговаря на изискванията по членове 68 и 69 на датата, на която е поела задължението, посочено в член 68, параграф 1, и е съобщила информацията, посочена в член 69, параграф 1.
Член 71
Неспазването от страна на компетентните органи на държавата бенефициер на изискванията по член 68, параграф 1, член 69, параграф 2, членове 91, 92, 93 или член 97ж или системното неспазване на изискванията по член 97з, параграф 2 може да доведе, в съответствие с член 16 от Регламент (ЕО) № 732/2008, до временно оттегляне на преференциите по схемата за посочената държава.
Подраздел 2
Определение на понятието „продукти с произход“
Член 72
Следните продукти се считат за продукти с произход от държава бенефициер:
а)
продукти, изцяло получени в тази държава по смисъла на член 75;
б)
продукти, получени в тази държава, с вложени материали, които не са изцяло получени там, при условие че тези материали са претърпели достатъчна обработка или преработка по смисъла на член 76.
Член 73
1. Условията за придобиване на статут на продукти с произход, определени в настоящия подраздел, се изпълняват в съответната държава бенефициер.
2. Ако продуктите с произход, изнесени от държавата бенефициер за друга държава, се върнат, те се считат за продукти без произход, освен ако може да бъде доказано по удовлетворителен за компетентните органи начин, че:
а)
върнатите продукти са същите като изнесените и
б)
те не са преминали през каквито и да било операции извън рамките на необходимото, за да се съхранят в добро състояние, докато са били в тази държава или докато са били изнесени.
Член 74
1. Продуктите, декларирани за допускане за свободно обращение в Европейския съюз, трябва да бъдат същите като изнесените от държавата бенефициер, с произход от която се счита, че са. Те не трябва да бъдат променяни, трансформирани по какъвто и да било начин или подложени на операции, различни от операциите, предназначени да ги съхранят в добро състояние преди да бъдат декларирани за допускане за свободно обращение. Съхранение на продукти или пратки и разделяне на пратки се допуска, когато то се извършва под отговорността на износителя или на последващ държател на стоките и продуктите останат под митнически надзор в транзитната(ите) държава(и).
2. Изискванията по параграф 1 се считат за изпълнени, освен ако митническите органи имат основание да смятат противното; в такъв случай митническите органи могат да поискат от декларатора да представи доказателство за изпълнение на изискванията, което може да бъде дадено под всякаква форма, включително чрез представяне на транспортни документи, които имат силата на договор, като товарителници или фактическо или конкретно доказателство, основаващо се на маркировката или номерирането на опаковките или всяко друго доказателство, свързано със самите стоки.
3. Параграфи 1 и 2 се прилагат mutatis mutandis, когато се прилага кумулацията по членове 84, 85 или 86.
Член 75
1. За изцяло получени в държава бенефициер се считат:
а)
минералните продукти, извлечени от нейните почви или от нейното морско дъно;
б)
растенията и растителните продукти, отгледани или прибрани там;
в)
живите животни, родени и отгледани там;
г)
продуктите, получени от живи животни, отгледани там;
д)
продуктите от заклани животни, родени и отгледани там;
е)
продуктите, получени чрез лов или риболов, извършен там;
ж)
продуктите от аквакултури, когато рибите, ракообразните и мекотелите са родени и отгледани там;
з)
продуктите от морския риболов и другите продукти, добити в морето извън което и да било териториално море от нейните плавателни съдове;
и)
продуктите, произведени на борда на нейните кораби-заводи изключително от продуктите, посочени в буква з);
й)
употребяваните артикули, събрани там, годни единствено за извличане на суровините;
к)
отпадъците и скрапът, които са получени в резултат на производствени операции, извършвани там;
л)
продуктите, извлечени от морското дъно или под морското дъно, намиращо се извън което и да било териториално море, но върху което тя разполага с изключителни права за експлоатация;
м)
стоките, произведени изключително от продуктите, описани в букви а)-л).
2. Термините „нейните плавателни съдове“ и „нейните кораби-заводи“ в параграф 1, букви з) и и) се прилагат само за плавателните съдове и корабите-заводи, които отговарят на едно от следните изисквания:
а)
регистрирани са в държавата бенефициер или в държава-членка;
б)
плават под флага на държавата бенефициер или на държава-членка;
в)
отговарят на едно от следните условия:
i)
дял от най-малко 50 % от тях е собственост на граждани на държавата бенефициер или на държави-членка, или
ii)
те са собственост на дружества:
-
чието седалище и главно място на стопанска дейност се намира в държавата бенефициер или в държава-членка, и
-
дял от най-малко 50 % от които е собственост на държавата бенефициер или на държави-членки, или на публични субекти или на граждани от държавата бенефициер или от държави-членки.
3. Всяко от условията по параграф 2 може да бъде изпълнено в държавите-членки или в различните държави бенефициери, доколкото всички държави бенефициери се ползват от регионалната кумулация в съответствие с член 86, параграфи 1 и 5. В такъв случай се смята, че продуктите са с произход от държавата бенефициер, под чийто флаг плава плавателният съд или корабът-завод в съответствие с параграф 2, буква б).
Първа алинея се прилага единствено при условие, че са изпълнени разпоредбите на член 86, параграф 2, букви б) и в).
Член 76
1. Без да се засягат разпоредбите на членове 78 и 79, продуктите, които не са изцяло получени в държавата бенефициер по смисъла на член 75, се считат за продукти с произход от нея, при условие че са изпълнени условията, заложени в списъка от приложение 13а за съответните стоки.
2. Ако даден продукт, който е придобил статут на продукт с произход в дадена държава в съответствие с параграф 1, претърпи допълнителна преработка в посочената държава и бъде използван като материал в производството на друг продукт, материалите без произход, които евентуално са били използвани в неговото производство, не се вземат предвид.
Член 77
1. Оценка за спазване на изискванията по член 76, параграф 1 се извършва за всеки отделен продукт.
Когато обаче съответното правило се основава на спазване на максимално съдържание на материали без произход, за да се отчетат колебанията в разходите и валутните курсове, стойността на материалите без произход може да бъде изчислена въз основа на средната стойност, както е посочено в параграф 2.
2. В случая, посочен в параграф 1, втора алинея, средната цена франко - завод на продукта и средната стойност на използваните материали без произход се изчисляват съответно въз основа на сбора от начислените цени франко - завод за всички продажби на продуктите, осъществени през предходната фискална година и сбора от стойността на всички материали без произход, използвани в производството на продуктите през предходната фискална година, така, както e определена в държавата на износ, или, когато липсват данните за цялата фискална година, за по-кратък период, но не по-кратък от три месеца.
3. Износителите, които са избрали да направят изчисленията си въз основа на средната стойност трябва последователно да прилагат този метод по време на годината, следваща отправната фискална година, или, когато е целесъобразно, по време на годината, следваща по-краткия отправен период. Те могат да преустановят прилагането на този метод, когато по време на дадена фискална година или по-кратък период, но не по-кратък от три месеца, установят, че колебанията в разходите и валутните курсове, които са оправдавали използването на такъв метод, са престанали да съществуват.
4. Средните стойности, посочени в параграф 2, съответно като цената франко - завод и стойността на материалите без произход, се използват за да се установи дали има спазване на максималното съдържание на материали без произход.
Член 78
1. Без да се засягат разпоредбите на параграф 3, следните операции се считат за недостатъчна обработка или преработка за придаване на статут на продукти с произход, независимо от това дали са удовлетворени изискванията на член 76:
а)
операциите, целящи запазването на продуктите в добро състояние при превоз или съхранение;
б)
разделянето или събирането в опаковки;
в)
измиването, почистването; отстраняването на прах, окисни и маслени покрития, покрития от бои и други покрития;
г)
гладенето с ютии или гладачни преси на текстил и текстилни артикули;
д)
простите операции по боядисване и полиране;
е)
лющенето и частичното или цялостното бланширане на ориз; полирането и гланцирането на зърнени култури и ориз;
ж)
операциите по оцветяване или ароматизиране на захар или оформянето на бучки; частичното или цялостното смилане на кристална захар;
з)
беленето, изваждането на костилки и чистенето от черупки на плодове, ядки и зеленчуци;
и)
подострянето, простото смилане или простото рязане;
й)
пресяването, отделянето, сортирането, класифицирането, калибрирането, съчетаването (включително окомплектоването на артикулите);
к)
простото поставяне в бутилки, консервени кутии, флакони, торби, кашони, кутии, закрепването върху картички или плочи и всички други прости операции по опаковане;
л)
поставянето или отпечатването на маркировки, знаци, емблеми, и други подобни отличителни знаци върху продуктите и техните опаковки;
м)
простото смесване на стоки, независимо от това дали са от различни видове; смесването на захар с друг материал;
н)
простото добавяне на вода или разреждане или дехидратиране или денатуриране на продукти;
о)
простото сглобяване на части, така че да се получи готов артикул, или разглобяването на продукти на частите им;
п)
комбинацията от две или повече операции, посочени в букви a) - о);
р)
клането на животни.
2. За целите на параграф 1 за прости се считат операции, когато за тяхното извършване не са необходими нито специални умения, нито машини, апаратура или инструменти, специално произведени или монтирани за посочените операции.
3. При определяне на това дали претърпяната от продукта обработка или преработка трябва да се разглежда като недостатъчна по смисъла на параграф 1 се вземат предвид всички операции, извършени в държава бенефициер върху даден продукт.
Член 79
1. Чрез дерогация от разпоредбите на член 76 и съгласно параграфи 2 и 3 от настоящия член материалите без произход, които съгласно условията, посочени в списъка от приложение 13а, не трябва да се използват в производството на даден продукт, могат въпреки това да се използват, при условие че тяхната обща стойност или нетно тегло, установени за продукта, не надвишават:
а)
15 % от теглото на продукта за продукти, включени в глава 2 и глави 4-24 от Хармонизираната система, различни от преработените продукти от риболов от глава 16;
б)
15 % от цената франко - завод на продукта за други продукти, с изключение на продуктите, включени в глави 50-63 от Хармонизираната система, за които се прилагат допустимите отклонения, посочени в приложение 13а, част I, бележки 6 и 7.
2. При прилагането на параграф 1 не може да се надвишават процентите за максимално съдържание на материали без произход, посочени в правилата, заложени в списъка от приложение 13а.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за продукти, които са изцяло получени в държава бенефициер по смисъла на член 75. Без да се засягат разпоредбите на член 78 и член 80, параграф 2 обаче, допустимото отклонение, предвидено в посочените параграфи, се прилага за сбора от всички материали, които са използвани в производството на даден продукт и за които съгласно заложеното в списъка от приложение 13а правило се изисква да са изцяло получени.
Член 80
1. Единицата за оценка на прилагането на разпоредбите на настоящия раздел е конкретният продукт, който се смята за основна единица при определяне на класирането по Хармонизираната система.
2. Когато една пратка се състои от определен брой идентични продукти, класирани в една и съща позиция по Хармонизираната система, всеки отделен продукт се взема предвид, когато се прилагат разпоредбите на настоящия раздел.
3. Когато по смисъла на общо правило 5 на Хармонизираната система опаковката е включена в продукта за целите на класирането, тя се включва за целите на определянето на произхода.
Член 81
Принадлежностите, резервните части и инструментите, изпращани с части от оборудване, машини, апаратура или превозни средства, които са част от нормалното оборудване и са включени в цената му франко - завод, се считат за едно цяло със съответното оборудване, машини, апаратура или превозни средства.
Член 82
Комплектите съгласно определението в общо правило 3 на Хармонизираната система се разглеждат като продукти с произход, когато всички съставящи ги продукти са с произход.
Когато обаче един комплект е съставен от продукти с произход и такива без произход, като цяло се счита, че комплектът е с произход, при условие че стойността на продуктите без произход не надвишава 15 % от цената на комплекта франко - завод.
Член 83
За да се определи дали даден продукт е продукт с произход, не се взема предвид произходът на следните елементи, които може да се използват в неговото производство:
а)
енергията и горивото;
б)
съоръженията и оборудването;
в)
машините и инструментите;
г)
всякакви други стоки, които не влизат и не са предназначени да влизат в крайния състав на продукта.
Подраздел 3
Кумулация
Член 84
Двустранната кумулация позволява продуктите с произход от Европейския съюз да бъдат считани за материали с произход от държава бенефициер, когато са вложени в произведен в посочената държава продукт, при условие че извършената там обработка или преработка надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1.
Член 85
1. Доколкото Норвегия, Швейцария и Турция предоставят общи тарифни преференции за продукти с произход от държавите бенефициери и прилагат определение на понятието за произход, съответстващо на постановеното в настоящия раздел, кумулацията с Норвегия, Швейцария или Турция позволява на продуктите с произход от Норвегия, Швейцария или Турция да бъдат считани за материали с произход от държава бенефициер, при условие че извършената там обработка или преработка надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1.
2. Параграф 1 се прилага при условие, че Турция, Норвегия и Швейцария предоставят при условията на взаимност същото третиране на продуктите с произход от държавите бенефициери, в които са вложени материали с произход от Европейския съюз.
3. Параграф 1 не се прилага за продукти, включени в глави 1-24 по Хармонизираната система.
4. Комисията ще публикува в Официален вестник на Европейския съюз (серия C) датата, на която са изпълнени условията, заложени в параграфи 1 и 2.
Член 86
1. Регионалната кумулация се прилага към следните четири отделни регионални групи:
а)
Група I: Бруней, Камбоджа, Индонезия, Лаос, Малайзия, Филипини, Сингапур, Тайланд, Виетнам;
б)
Група II: Боливия, Колумбия, Коста Рика, Еквадор, Ел Салвадор, Гватемала, Хондурас, Никарагуа, Панама, Перу, Венецуела;
в)
Група III: Бангладеш, Бутан, Индия, Малдиви, Непал, Пакистан, Шри Ланка;
г)
Група IV: Аржентина, Бразилия, Парагвай и Уругвай.
2. Регионалната кумулация между държавите от една и съща група се прилага само ако са изпълнени следните условия:
а)
за целите на регионалната кумулация между държавите от една регионална група се прилагат правилата за произход, заложени в настоящия раздел.
Когато операция, отговаряща на изискванията, посочена в част II от приложение 13а, не е еднаква за всички държави, участващи в кумулацията, произходът на продуктите, изнесени от една държава за друга държава от регионалната група за целите на регионалната кумулация, се определя въз основа на правилото, което би се прилагало, ако продуктите се изнасяха за Европейския съюз;
б)
държавите от регионалната група са поели задължение:
i)
да спазват или да гарантират спазването на разпоредбите на настоящия раздел, и
ii)
да оказват необходимото административно сътрудничество за осигуряване на правилното прилагане на настоящия раздел както по отношение на Европейския съюз, така и помежду си;
в)
Комисията е била уведомена за задълженията по буква б) чрез секретариата на съответната регионална група или чрез друг компетентен съвместен орган, представляващ всички членове на въпросната група.
Ако държавите от регионалната група са спазили изискванията по буква б) и буква в), първа алинея преди 1 януари 2011 г., не е необходимо поемане на ново задължение.
3. Материалите от приложение 13б се изключват от регионалната кумулация, предвидена в параграф 2, в случай че:
а)
приложимата тарифна преференция в Европейския съюз не е еднаква за всички държави, които участват в кумулацията; и
б)
посредством кумулацията въпросните материали биха се ползвали от тарифно третиране, по-благоприятно от това, от което биха се ползвали, ако се изнасяха директно за Европейския съюз.
4. Регионалната кумулация между държавите от една и съща регионална група се прилага единствено при условие, че обработката или преработката, извършена в държавата бенефициер, в която материалите претърпяват допълнителна преработка или са вложени, надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1, а при текстилни продукти надхвърля и операциите от приложение 16.
Когато условието по първа алинея не е изпълнено, продуктите са с произход от държавата от регионалната група, на която се дължи най-големият дял от митническата стойност на използваните материали с произход от други държави от регионалната група.
Когато държавата на произход се определя съгласно втора алинея, тази държава се посочва като държавата на произход върху доказателството за произход, изготвено от износителя на продукта за Европейския съюз или, до прилагането на системата за регистрирани износители, издадено от органите на държавата бенефициер на износ.
5. По искане на органите на държава бенефициер от група I или група III Комисията може да допусне регионална кумулация между държавите от посочените групи, при условие че Комисията е установила, че е спазено всяко от следните условия:
а)
условията по параграф 2, буква а) са спазени, и
б)
държавите, които ще участват в такава регионална кумулация, са поели задължение и са уведомили съвместно Комисията за своето задължение:
i)
да спазват или да гарантират спазването на разпоредбите на настоящия раздел, и
ii)
да оказват необходимото административно сътрудничество за осигуряване на правилното прилагане на настоящия раздел както по отношение на Европейския съюз, така и помежду си.
Искането, посочено в първа алинея, трябва да бъде придружено от доказателство, че условията по посочената алинея са спазени. То се отправя до Комисията. Комисията ще вземе решение по искането въз основа на всички елементи, свързани с кумулацията и считани за съществени, включително материалите, които трябва да бъдат кумулирани.
6. Когато за Европейския съюз се изнасят продукти, произведени в държава бенефициер от група I или група III с помощта на материали с произход от държава, която спада към другата група, произходът на тези продукти се определя, както следва:
а)
материалите с произход от държава от една регионална група се считат за материали с произход от държава от другата регионална група, когато са вложени в продукт, получен в нея, при условие че обработката или преработката, извършена в последната държава бенефициер, надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1, а при текстилни продукти надхвърля и операциите от приложение 16.
б)
когато условието по буква а) не е изпълнено, продуктите са с произход от държавата, която участва в кумулацията, на която се дължи най-големият дял от митническата стойност на използваните материали с произход от други държави, участващи в кумулацията.
Когато държавата на произход се определя съгласно първа алинея, буква б), тази държава се посочва като държавата на произход върху доказателството за произход, изготвено от износителя на продукта за Европейския съюз или, до прилагането на системата за регистрирани износители, издадено от органите на държавата бенефициер на износ.
7. По искане на органите на която и да било държава бенефициер Комисията може да допусне разширена кумулация между държава бенефициер и държава, с която Европейският съюз има действащо споразумение за свободна търговия в съответствие с член XXIV от Общото споразумение за митата и търговията, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
държавите, участващи в кумулацията, са поели задължение да спазват или да гарантират спазването на разпоредбите на настоящия раздел и да осигуряват необходимото административно сътрудничество, за да гарантират правилното прилагане на настоящия раздел както по отношение на Европейския съюз, така и помежду си.
б)
Комисията е била уведомена от съответната държава бенефициер за задължението, посочено в буква а).
Искането, посочено в първа алинея, трябва да съдържа списък с материалите, засегнати от кумулацията, и да бъде придружено от доказателство, че условията по букви а) и б) от първа алинея са спазени. То се отправя до Комисията. В случай на промяна на засегнатите материали се подава ново искане.
Материалите, включени в глави 1-24 от Хармонизираната система, се изключват от разширената кумулация.
8. При разширената кумулация по параграф 7 произходът на използваните материали и приложимото документално доказателство за произход се определят в съответствие с правилата, предвидени в съответното споразумение за свободна търговия. Произходът на продуктите за износ в Европейския съюз се определя в съответствие с предвидените в настоящия раздел правила за произход.
За да придобие полученият продукт статут на продукт с произход, не е необходимо материалите с произход от държава, с която Европейският съюз има споразумение за свободна търговия, и използвани в държава бенефициер за производството на продукт за износ в Европейския съюз да са претърпели достатъчна обработка или преработка, при условие че обработката или преработката, извършена в съответната държава бенефициер, надхвърля операциите, описани в член 78, параграф 1.
9. Комисията ще публикува в Официален вестник на Европейския съюз (серия С) следното:
а)
датата, на която кумулацията между държави от група I и група III, предвидена в параграф 5, влиза в сила, участващите в тази кумулация държави и, когато е целесъобразно, списъка с материали, във връзка с които се прилага кумулацията.
б)
датата, на която разширената кумулация влиза в сила, участващите в тази кумулация държави и списъка с материали, във връзка с които се прилага кумулацията.
Член 87
Когато едновременно с регионалната кумулация се използва двустранна кумулация или кумулация с Норвегия, Швейцария или Турция, полученият продукт придобива произхода на една от държавите от съответната регионална група, определен в съответствие с член 86, параграф 4, първа и втора алинея.
Член 88
1. Подраздели 1 и 2 се прилагат mutatis mutandis за:
а)
износ от Европейския съюз за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация;
б)
износ от една държава бенефициер за друга държава бенефициер за целите на регионалната кумулация, както е предвидено в член 86, параграфи 1 и 5, без да се засягат разпоредбите на член 86, параграф 2, буква а), втора алинея.
2. Ако при обработката или преработката на даден продукт се използват взаимозаменяеми материали с произход и без произход, митническите органи на държавата-членка могат, при писмено искане от страна на икономическите оператори, да разрешат съответните материали да бъдат управлявани в Европейския съюз с помощта на метода на „счетоводното разделяне“ за целите на последващ износ за държава бенефициер в рамките на двустранната кумулация, без материалите да бъдат съхранявани отделно.
3. Митническите органи на държавите-членки могат да предвидят посоченото в параграф 2 разрешение да се дава само при изпълнението на определени изисквания, които те считат за целесъобразни.
Разрешението се дава само ако с прилагането на посочения в параграф 2 метод може да се гарантира, че във всеки един момент броят на получените продукти, за които може да се счита, че са „с произход от Европейския съюз“, е равен на броя на продуктите, които биха били получени чрез прилагане на метода на физическо разделяне на наличностите.
Ако за него бъде получено разрешение, методът се прилага и записите се правят въз основа на общите счетоводни принципи, приложими в Европейския съюз.
4. Ползвателят на метода, посочен в параграф 2, изготвя или, до прилагането на системата за регистрирани износители, подава заявление за издаване на доказателства за произход за количеството продукти, които могат да бъдат считани за продукти с произход от Европейския съюз. По искане на митническите органи на държавите-членки ползвателят предоставя отчет за управлението на количествата.
5. Митническите органи на държавите-членки следят за това как се използва разрешението, посочено в параграф 2.
Те могат да оттеглят разрешението в следните случаи:
а)
ползвателят използва разрешението по какъвто и да е неправилен начин, или
б)
ползвателят не изпълнява някое от другите условия, заложени в настоящия раздел или раздел 1А.
Подраздел 4
Дерогации
Член 89
1. Комисията, по своя инициатива или в отговор на искане от страна на държава бенефициер, може да предостави на държавата бенефициер временна дерогация от разпоредбите на настоящия раздел, когато:
а)
вътрешни или външни фактори временно възпрепятстват възможността да спазва правилата за придобиване на произход, предвидени в член 72, когато преди е била в състояние да го прави, или
б)
е нобходимо време, за да се подготви за спазването на правилата за придобиване на произход, предвидени в член 72.
2. Временнаа дерогация се предоставя единствено за периода от време, през който действат вътрешните или външните фактори, които са причина за нея, или за периода от време, необходим на държавата бенефициер, за да започне да спазва правилата.
3. Исканто за дерогация се отправя писмено до Комисията. В него се излагат причините, поради които е необхоима деpогация, както е посочено в параграф 1, и се съдържат необходимите доказателствени документи.
4. След предоставяне на дерогацията държавата бенефициер се съобразява с определените изисквания по отношение на информацията, която трябва да бъде дадена на Комисията за използването на дерогацията и по отношение на управлението на количествата, за които е предоставена дерогацията.
Подраздел 5
Процедури при износ в държавата бенефициер
Член 90
Схемата се прилага в следните случаи:
а)
за стоки, отговарящи на изискванията по настоящия раздел, които се изнасят от регистриран износител по смисъла на член 92;
б)
за всяка пратка, състояща се от един или повече пакети, съдържащи продукти с произход, които се изнасят от какъвто и да било износител, когато общата стойност на продуктите с произход в пратката не надвишава 6 000 EUR.
Член 91
1. Компетентните органи на държавата бенефициер изготвят и редовно актуализират електронен архив на регистрираните износители, установени в посочената държава. Архивът се обновява незабавно, когато вписването на даден износител бъде заличено от регистъра в съответствие с член 93, параграф 2.
2. Архивът съдържа следната информация:
а)
име и пълен адрес на мястото, където регистрираният износител е установен/живее, включително идентификатор на държавата или територията (двубуквен код на държавите по ISO);
б)
брой на регистрираните износители;
в)
продукти, предназначени за износ по схемата (примерен списък с главите или позициите по Хармонизираната система, както се сметне за целесъобразно от заявителя);
г)
дата на регистрация на износителя и дата, на която регистрацията му изтича;
д)
причина за оттегляне на регистрацията (по искане на регистрирания износител/оттегляне от страна на компетентните органи). Тези данни се предоставят на разположение единствено на компетентните органи.
3. Компетентните органи на държавите бенефициери уведомяват Комисията за използваните от тях национални системи за номериране за определяне на регистрираните износители. Номерата започват с двубуквения код на държавата по ISO.
Член 92
За да се регистрират, износителите подават заявление пред компетентните органи на държавата бенефициер, посочени в член 69, параграф 1, буква а), като използват формуляра от приложение 13в. Чрез попълването на формуляра износителите дават съгласието си за съхраняване на представената от тях информация в базата данни на Комисията и за публикуване на неповерителните данни в интернет.
Заявлението се приема от компетентните органи само ако е пълно.
Член 93
1. Регистрираните износители, които са престанали да отговарят на условията за изнасяне на стоки по схемата или които не възнамеряват повече да изнасят такива стоки, уведомяват компетентните органи на държавата бенефициер, които незабавно ги отстраняват от архива на регистрираните износители, който се води в посочената държава бенефициер.
2. Без да се засяга системата за наказания и санкции, приложима в държавата бенефициер, когато регистрираните износители умишлено или поради небрежност изготвят или станат причина за изготвянето на изявление за произход или друг доказателствен документ, който съдържа невярна информация, която води до нередност или до неправомерно ползване на преференциално тарифно третиране, компетентните органи на държавата бенефициер заличават незабавно вписването на износителя от архива на регистрираните износители, който се води от съответната държава бенефициер.
3. Без да се засяга възможното отражение на откритите нередности върху текущите проверки, заличаването на вписването на регистрираните износители влиза в сила за в бъдеще, т.е. по отношение на изявление за, изготвени след датата на заличаването.
4. Износителите, чиито вписвания са били заличени от архива на регистрираните износители от компетентните органи в съответствие с параграф 2 могат да бъдат наново вписани в архива на регистрираните износители едва след като докажат пред компетентните органи в държавата бенефициер, че са премахнали причините, довели до заличаването на тяхното вписване.
Член 94
1. Износителите, независимо дали са регистрирани или не, изпълняват следните задължения:
а)
те водят подходящите търговски счетоводни регистри за производството и доставките на стоки, които отговарят на изискванията за преференциално третиране;
б)
те предоставят на разположение всички доказателства, свързани с използвания в производството материал;
в)
те съхраняват цялата митническа документация, свързана с използвания в производството материал;
г)
те съхраняват за период от най-малко три години или по-дълго, ако това се изисква от националното право, от края на годината, в която е било изготвено изявление за произход, регистри за:
i)
изявленията за произход, които са изготвили, и
ii)
своите материали с произход и без произход, своето производство и складови наличности.
Регистрите по първа алинея, буква г) могат да бъдат електронни, но трябва да позволяват проследяването на материалите, използвани в производството на изнасяните продукти, и потвърждаването на техния статут на стоки с произход.
2. Задълженията, предвидени в параграф 1, се прилагат и към доставчиците, които представят на износителите декларации на доставчиците, с които се удостоверява статутът на произход на стоките, които те доставят.
Член 95
1. Износителят изготвя изявление за произход при износ на продуктите, за които то се отнася, ако съответните стоки могат да бъдат считани за стоки с произход в съответната държава бенефициер или в друга държава бенефициер в съответствие с член 86, параграф 4, втора алинея или с член 86, параграф 6, първа алинея, буква б).
2. Чрез дерогация от параграф 1 по изключение изявление за произход може да бъде изготвено след износа („изявление със задна дата“), при условие че то бъде представено в държавата-членка, където е декларирано допускането за свободно обращение, не по-късно от две години след износа.
3. Изявление за произход се дава от износителя на неговия клиент в Европейския съюз и съдържа данните, посочени в приложение 13г. Изявлението за произход се изготвя на английски или френски език.
То може да бъде изготвено върху всеки търговски документ, който позволява съответният износител и стоки да бъдат идентифицирани.
4. Когато се прилага кумулацията по член 84, член 86, параграф 1 или член 86, параграфи 5 и 6, износителят на продукта, за производството на който са използвани материали с произход от страна, с която е разрешена кумулация, разчита на изявлението за произход, представено от неговия доставчик. В тези случаи изявление за произход, изготвено от износителя, съдържа в зависимост от случая надписа „EU cumulation“, „regional cumulation“ или „Cumul UE“, „cumul regional“.
5. Когато се прилага кумулацията по член 85, износителят на продукта, за производството на който са използвани материали с произход от страна, с която е разрешена кумулация, разчита на доказателството за произход, представено от неговия доставчик и издадено в съответствие с разпоредбите на правилата за произход по ОСП на Норвегия, Швейцария или Турция, в зависимост от случая. В този случай изявлението за произход, изготвено от износителя, съдържа надписа „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“ или „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“.
6. Когато се прилага разширената кумулация по член 86, параграфи 7 и 8, износителят на продукта, за производството на който са използвани материали с произход от страна, с която е разрешена разширена кумулация, разчита на доказателството за произход, представено от неговия доставчик и издадено в съответствие с разпоредбите на съответното споразумение за свободна търговия между Европейския съюз и въпросната страна.
В този случай изявлението за произход, изготвено от износителя, съдържа надписа „extended cumulation with country x“ или „cumul étendu avec le pays x“.
Член 96
1. Изявление за произход се изготвя за всяка пратка.
2. Изявлението за произход е валидно за срок от дванадесет месеца от датата на изготвянето му от износителя.
3. Едно единствено изявление за произход може да обхване няколко пратки, ако стоките отговарят на следните условия:
а)
те са продукти в демонтирано или немонтирано състояние по смисъла на Общо правило 2, буква а) от Хармонизираната система;
б)
те са включени в раздел XVI или XVII или в позиция 7308 или 9406 от Хармонизираната система, и
в)
те са предназначени за внос чрез поредица от доставки.
Подраздел 6
Процедури при допускане за свободно обращение в Европейския съюз
Член 97
1. В митническата декларация за допускане за свободно обращение се включва позоваване на изявлението за произход. Изявлението за произход се държи на разположение на митническите органи, които могат да поискат то да им бъде предоставено за проверката на декларацията. Тези органи могат да изискат превод на изявлението на официалния език или на един от официалните езици на съответната държава-членка.
2. Ако деклараторът поиска да приложи схемата без да притежава изявление за произход при приемането на митническата декларация за допускане за свободно обращение, тази декларация се счита за непълна по смисъла на член 253, параграф 1 и се третира като такава.
3. Преди да декларира стоките за допускане за свободно обращение деклараторът взема необходимите мерки, за да се увери, че стоките спазват правилата на настоящия раздел, по-специално като провери:
i)
в базата данни, посочена в член 69, параграф 3, дали износителят е регистриран за целите на изготвянето на изявления за произход, освен когато общата стойност на продуктите с произход в пратката не надвишава 6 000 EUR, и
ii)
дали изявлението за произход е изготвено в съответствие с приложение 13г.
Член 97а
1. Следните продукти са освободени от задължението за изготвяне и представяне на изявление за произход:
а)
продукти, изпращани като малки пратки от частни лица до частни лица, чиято обща стойност не надвишава 500 EUR;
б)
продукти, явяващи се част от личния багаж на пътници, чиято обща стойност не надвишава 1 200 EUR.
2. Продуктите, посочени в параграф 1, трябва да отговарят на следните условия:
а)
те не се внасят с цел търговия;
б)
те са били декларирани като отговарящи на условията за ползване на схемата;
в)
няма основание за съмнение във верността на декларация, посочена в буква б).
3. За целите на параграф 2, буква а) вносът не се счита за внос с цел търговия, ако са изпълнени следните условия:
а)
вносът е инцидентен;
б)
вносът се състои изцяло от продукти за лично ползване на получателите или пътниците или техните семейства;
в)
от естеството и количеството на продуктите е видно, че те не се внасят с търговска цел.
Член 97б
1. Установяването на дребни несъответствия между данните в изявлението за произход и тези, посочени в документите, представени пред митническите органи с цел извършване на формалностите по вноса на продуктите, ipso facto не прави изявлението за произход недействително, ако бъде надлежно установено, че посоченият документ съответства на въпросните продукти.
2. Очевидните технически грешки като печатни грешки в изявлението за произход не водят до отхвърляне на посочения документ, ако тези грешки са от естество, което не поражда съмнения относно верността на заявленията, направени в посочения документ.
3. Изявленията за произход, представени на митническите органи в държавата вносител след срока на валидност, посочен в член 96, могат да бъдат приети с цел преференциално третиране, когато закъснението при представянето на тези документи след крайния срок се дължи на изключителни обстоятелства. В други случаи на закъсняло представяне митническите органи на държавата вносител могат да приемат изявленията за произход, ако продуктите са им били представени преди посочения краен срок.
Член 97в
1. Процедурата, посочена в член 96, параграф 3, се прилага за период, определен от митническите органи на държавата-членка.
2. Митническите органи на държавите-членки на внос, които извършват надзор върху последователни допускания за свободно обращение, проверяват дали последователните пратки са част от продуктите в демонтирано или немонтирано състояние, за които е било изготвено изявлението за произход.
Член 97г
1. Ако продуктите все още не са били допуснати за свободно обращение, изявлението за произход може да бъде заместено с едно или повече заместващи изявления за произход, изготвени от държателя на стоките, за да могат всички или някои от продуктите да бъдат изпратени на друго място в митническата територия на Общността или, когато е приложимо, в Норвегия, Швейцария или Турция. Не е необходимо държателите на стоките да са регистрирани износители, за да имат право да изготвят заместващи изявления за произход.
2. Когато изявлението за произход е заместващо, в оригиналното изявление за произход се посочва следното:
а)
данните от заместващото(ите) изявление(я) за произход;
б)
имената и адресите на изпращача;
в)
получателят(ите) в Европейския съюз.
Върху оригиналното изявление за произход се обозначава „Replaced“ или „Remplacée“ в зависимост от случая.
3. В заместващото изявление за произход се посочва следното:
а)
всички данни на продуктите с променено местоназначение;
б)
датата, на която е изготвено оригиналното изявление за произход;
в)
всички необходими данни, посочени в приложение 13г;
г)
името и адреса на изпращача на продуктите в Европейския съюз;
д)
името и адреса на получателя на продуктите в Европейския съюз, Норвегия, Швейцария или Турция;
е)
датата и мястото на извършване на заместването.
Лицето, изготвящо заместващото изявление за произход, може да приложи към него копие на първоначалното изявление за произход.
4. Параграфи 1, 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis към изявленията, заместващи изявления за произход, които сами по себе си са заместващи изявления за произход. Параграфи 1, 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis към заместващите изявления за произход, изготвени от изпращачи на продукти в Норвегия, Швейцария или Турция.
5. За продуктите, ползващи се от тарифните преференции съгласно дерогация, предоставена в съответствие с разпоредбите на член 89, заместването по реда на настоящия член се прилага само когато продуктите са предназначени за Европейския съюз. Когато съответният продукт е придобил статут на продукт с произход чрез регионална кумулация, заместващо изявление за произход може да бъде изготвено само при изпращане на продукти за Норвегия, Швейцария или Турция, в случай че посочените държави прилагат същите правила за регионална кумулация като Европейския съюз.
6. Параграфи 1, 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis към изявленията, заместващи изявления за произход при разделяне на пратки, извършено в съответствие с член 74.
Член 97д
1. При наличие на съмнения относно статута на продукти с произход на продуктите митническите органи могат да поискат от декларатора да представи в разумен срок, определен от тях, всяко налично доказателство, позволяващо да се провери точността на означението за произход в декларацията или спазването на условията по член 74.
2. Митническите органи могат да преустановят прилагането на преференциалната тарифна мярка по време на процедурата по проверка, изложена в член 97з, в случай че:
а)
предоставената от декларатора информация е недостатъчна за потвърждаване на статута на продукти с произход на продуктите или на спазването на условията, заложени в член 73 или член 74,
б)
деклараторът не отговори в срока, предвиден за представяне на посочената в параграф 1 информация.
3. До получаването на информацията по параграф 1, поискана от декларатора, или на резултатите от процедурата за проверка по параграф 2 на вносителя се предлага освобождаване на продуктите при спазване на всички предпазни мерки, счетени за необходими.
Член 97е
1. Митническите органи на държавата-членка на внос отказват право на ползване на схемата без да са длъжни да искат допълнителни доказателства или да изпращат искане за проверка до държавата бенефициер, в случай че:
а)
стоките не са същите като посочените в изявлението за произход;
б)
деклараторът не подаде изявление за произход за съответните продукти, когато такова се изисква;
в)
без да се засягат разпоредбите на член 90, буква б) и член 97г, параграф 1 притежаваното от декларатора изявление за произход не е било изготвено от регистриран износител в държавата бенефициер;
г)
изявлението за произход не е изготвено в съответствие с приложение 13г;
д)
не са спазени условията по член 74.
2. Митническите органи на държавата-членка на внос отказват право на ползване на схемата след изпращане на искане за проверка по смисъла на член 97з към компетентните органи на държавата бенефициер, когато митническите органи на държавата-членка на внос:
а)
са получили отговор, според който износителят няма право да изготвя изявление за произход;
б)
са получили отговор, според който съответните продукти не са с произход от държава бенефициер или не са спазени условията по член 73;
в)
са имали основателни съмнения във валидността на изявлението за произход, или в точността на информацията, представена от декларатора по отношение на действителния произход на въпросните продукти, когато са отправили искане за проверка, и
i)
не са получили отговор в срока, отпуснат в съответствие с член 97з, или
ii)
са получили отговор, който не съответства в достатъчна степен на въпросите, повдигнати в искането.
Подраздел 7
Контрол на произхода
Член 97ж
1. С цел да осигуряват спазване на правилата относно статута на продукти с произход на продуктите компетентните органи на държавата бенефициер извършват:
а)
проверки на статута на продукти с произход на продуктите по искане на митническите органи на държавите-членки;
б)
редовни проверки на износителите по своя собствена инициатива.
Доколкото Норвегия, Швейцария и Турция са сключили споразумение с Европейския съюз, в което се заявява, че ще си предоставят взаимно необходимата подкрепа по въпроси, свързани с административното сътрудничество, алинея първа се прилага mutatis mutandis към искания, изпратени до органите на Норвегия, Швейцария и Турция за проверка на заместващите изявления за произход, изготвени на тяхна територия, с цел от посочените органи да бъде поискано по-нататъшно сътрудничество с компетентните органи на държавата бенефициер.
Разширената кумулация по член 86, параграфи 7 и 8 се допуска единствено ако държава, с която Европейският съюз има действащо споразумение за свободна търговия, се е съгласила да оказва подкрепа на държавата бенефициер по въпроси, свързани с административното сътрудничество, така, както би оказвала подобна подкрепа на митническите органи на държавите-членки съгласно съответните разпоредби на въпросното споразумение за свободна търговия.
2. Проверките, посочени в параграф 1, буква б), имат за цел да гарантират че износителите спазват непрекъснато своите задължения. Те се извършват през определен период от време въз основа на подходящи критерии за анализ на риска. За тази цел компетентните органи на държавите бенефициери изискват от износителите да представят копия или списък на изявленията за произход, които са изготвили.
3. Компетентните органи на държавите бенефициери имат право да изискват всички доказателства и да провеждат всички проверки на счетоводната документация на износителите, и, когато е необходимо, на тази на производителите - техни доставчици, или всякакви други проверки, които сметнат за целесъобразни.
Член 97з
1. Последващите проверки на изявленията за произход се извършват чрез случаен подбор или когато митническите учреждения на държавите-членки имат основателни причини да се съмняват в тяхната автентичност, в статута на продукти с произход на въпросните продукти или в изпълнението на другите изисквания по настоящия раздел.
Когато митническите органи на държава-членка поискат сътрудничеството на компетентните органи на държава бенефициер за извършване на проверка на валидността на изявленията за произход, статута на продукти с произход на продуктите или и на двете, те посочват в своето искане, когато е целесъобразно, причините, поради които имат основателни съмнения във валидността на изявлението за произход или в статута на продукти с произход на продуктите.
В подкрепа на искането за проверка може да бъде изпратено копие на изявлението за произход и всяка допълнителна информация или документи, от които може да се направи заключение, че представената в изявлението информация е неточна.
Държавата-членка, отправяща искането, определя 6-месечен първоначален срок за съобщаване на резултатите от проверката с начало от датата на искането за проверка, с изключение на исканията, изпращани до Норвегия, Швейцария или Турция за целите на проверка на заместващо изявление за произход, изготвено на техните територии въз основа на изявление за произход, изготвено в държава бенефициер, за които този срок се удължава на осем месеца.
2. Ако в случай на основателно съмнение не се получи отговор в рамките на предвидения в параграф 1 срок или ако полученият отговор не съдържа достатъчно информация за определяне на действителния произход на продуктите, до компетентните органи се изпраща второ съобщение. В посоченото съобщение се определя нов срок, не по-дълъг от 6 месеца.
Подраздел 8
Други разпоредби
Член 97и
1. Подраздели 5, 6 и 7 се прилагат mutatis mutandis за:
а)
износ от Европейския съюз за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация;
б)
износ от една държава бенефициер за друга за целите на регионалната кумулация, както е предвидено в член 86, параграфи 1 и 5.
2. Митническите органи на дадена държава-членка считат за регистриран износител за целите на схемата всеки износител от Европейския съюз, при подадено от него искане, ако отговаря на следните условия:
а)
има EORI номер в съответствие с членове 4к-4у;
б)
притежава статут на „одобрен износител“ по преференциален режим;
в)
в своето искане, отправено до митническите органи на държавата-членка, той представя следните данни, посочени във формуляра, образец на който се съдържа в приложение 13в:
i)
данните, посочени в клетки 1 и 4;
ii)
задълженията, посочени в клетка 5.
Член 97й
1. Подраздели 1, 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis при определяне на това дали продуктите могат да бъдат считани за продукти с произход от държава бенефициер, когато се изнасят за Сеута или Мелиля, или за продукти с произход в Сеута или Мелиля, когато се изнасят за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация.
2. Подраздели 5, 6 и 7 се прилагат mutatis mutandis за продукти, изнасяни от държава бенефициер за Сеута или Мелиля и за продукти, изнасяни от Сеута или Мелиля за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация.
3. За прилагането подраздели 1, 2, 3, 5, 6 и 7 в Сеута и Мелиля са отговорни испанските митнически органи.
4. За целите на параграфи 1 и 2 Сеута и Мелиля се считат за една територия.“
2.
В част I, дял IV, глава 2 се вмъква следният раздел 1А:
„Раздел 1А
Процедури и методи на административно сътрудничество, приложими до влизането в сила на системата за регистрирани износители
Подраздел 1
Общи принципи
Член 97к
1. Всяка държава бенефициер спазва или осигурява спазването на:
а)
правилата за произход на продуктите за износ, посочени в раздел 1;
б)
правилата за попълване и издаване на сертификати за произход форма А, образец на които се съдържа в приложение 17;
в)
разпоредбите за употреба на декларации върху фактура, образец на които се съдържа в приложение 18;
г)
разпоредбите относно методите на административно сътрудничество по член 97т;
д)
разпоредбите относно предоставянето на дерогации по член 89.
2. Компетентните органи на държавите бенефициери сътрудничат на Комисията или държавите-членки по-специално чрез следното:
а)
оказване на необходимата подкрепа при искане от страна на Комисията за осъществяване на мониторинг на правилното управление на схемата в съответната държава, включително посещения за проверки на място на Комисията или на митническите органи на държавите-членки;
б)
без да се засягат разпоредбите на членове 97т и 97у, извършване на проверка на статута на продукти с произход на продуктите и на спазването на другите условия, изложени в настоящия раздел, включително посещения на място при искане от страна на Комисията или на митническите органи на държавите-членки по време на разследванията на произхода.
3. Когато в дадена държава бенефициер е определен компетентен орган за издаване на сертификати за произход форма А, извършват се проверки на документални доказателства за произход и се издават сертификати за произход форма А за износ в Европейския съюз, се счита, че посочената държава бенефициер приема условията по параграф 1.
4. Когато дадена държава или територия е допусната или е допусната отново като държава бенефициер по отношение на продукти, посочени в Регламент (ЕО) № 732/2008 на Съвета, стоките с произход от тази държава или територия могат да се ползват от общата система за преференции, при условие че те са били изнесени от държавата или територията бенефициер на датата или след датата, посочена в член 97т.
5. Доказателството за произход е валидно 10 месеца от датата на издаване в държавата износител и се представя в посочения срок на митническите органи на държавата вносител.
Подраздел 2
Процедури при износ в държавата бенефициер
Член 97л
1. Сертификати за произход форма А, образец на които се съдържа в приложение 17, се издават по писмено искане на износителя или негов упълномощен представител, придружено от всякакви други подходящи документи, доказващи, че продуктите за износ отговарят на изискванията за издаване на сертификат за произход форма А.
2. Сертификатът се предоставя на износителя веднага след като износът е бил осъществен или гарантиран. Въпреки това сертификат за произход форма А може по изключение да бъде издаден след износа на продуктите, за които се отнася, при условие че:
а)
той не е бил издаден по време на износа поради грешки или неволни пропуски или особени обстоятелства; или
б)
е доказано по удовлетворителен за компетентните правителствени органи начин, че сертификатът за произход форма А е бил издаден, но не е бил приет при вноса по технически причини.
3. Компетентните правителствени органи могат да издадат сертификат със задна дата единствено след като проверят дали информацията, представена в заявлението на износителя, отговаря на тази в съответните документи за износа и дали при износа на въпросните продукти не е бил издаден сертификат за произход форма А, който отговаря на разпоредбите на настоящия раздел. Клетка 4 от сертификатите за произход форма А, издадени със задна дата, трябва да съдържа вписването „Issued retrospectively“ или „Délivré à posteriori“.
4. В случай на кражба, загуба или унищожаване на сертификат за произход форма А, износителят може да се обърне към компетентните правителствени органи, които са го издали, с искане да бъде издаден дубликат въз основа на документите за износ, с които те разполагат. В клетка 4 от дубликата на форма А, издаден по този начин, трябва да бъде вписана думата „Duplicate“ или „Duplicata“, заедно с датата на издаване и серийния номер на оригиналния сертификат. Дубликатът влиза в сила от датата на издаване на оригинала.
5. За да проверят дали продуктът, за който е подадено искане за сертификат за произход форма А, отговаря на съответните правила за произход, компетентните правителствени органи имат правото да изискат всички документални доказателства или да извършат всякакви проверки, които сметнат за целесъобразни.
6. Попълването на клетка 2 от сертификата за произход форма А не е задължително. В клетка 12 се съдържат думите „Европейски съюз“ или името на една от държавите-членки. Датата на издаване на сертификата за произход форма А се посочва в клетка 11. Подписът, който се нанася в тази клетка, предназначена за компетентните правителствени органи, издаващи сертификата, както и подписът на упълномощеното от износителя подписващо лице в клетка 12, е собственоръчен.
Член 97м
1. Декларация върху фактура може да бъде изготвена от всеки износител за всяка пратка, състояща се от един или повече пакети, съдържащи продукти с произход, чиято обща стойност не надвишава 6 000 EUR и при условие, че административното сътрудничество по член 97к, параграф 2 се прилага към посочената процедура.
2. Износителят, който изготвя декларация върху фактура, има готовност да представи по всяко време, по искане на митническите или други компетентни правителствени органи на държавата износител, всички необходими документи, доказващи статута на продукти с произход на въпросните продукти.
3. Декларацията върху фактура се изготвя от износителя на английски или френски език чрез напечатване на пишеща машина, полагане на печат или чрез отпечатване върху фактурата, известието за доставка или друг търговски документ, на декларацията, текстът на която се съдържа в приложение 18. Ако декларацията се изготвя на ръка, тя се изписва с мастило с печатни букви. Декларациите върху фактурата носят оригиналния подпис на износителя, положен собственоръчно.
4. Използването на декларация върху фактура подлежи на следните условия:
а)
за всяка пратка се изготвя една декларация върху фактура;
б)
ако стоките, които се съдържат в пратката, вече са били подложени на проверка в държавата износител по отношение на определението за „продукти с произход“, износителят може да се позове на тази проверка в декларацията върху фактура.
5. Когато се прилага кумулацията по членове 84, 85 или 86, компетентните правителствени органи на държавата бенефициер, призовани да издадат сертификат за произход форма А за продукти, за производството на които са използвани материали с произход от страна, с която е разрешена кумулация, се позовават на следното:
-
при двустранна кумулация - на доказателството за произход, предоставено от доставчика на износителя и издадено в съответствие с разпоредбите на подраздел 5;
-
при кумулация с Норвегия, Швейцария или Турция - на доказателството за произход, представено от доставчика на износителя и издадено в съответствие с правилата за произход по ОСП на Норвегия, Швейцария или Турция, в зависимост от случая;
-
при регионална кумулация - на доказателството за произход, представено от доставчика на износителя, а именно сертификат за произход форма А, образец на който се съдържа в приложение 17 или, в зависимост от случая, на декларация върху фактура, текстът на която се съдържа в приложение 18;
-
при разширена кумулация - на доказателството за произход, представено от доставчика на износителя и издадено в съответствие с разпоредбите на съответното споразумение за свободна търговия между Европейския съюз и въпросната държава.
В случаите по първа алинея, първо, второ, трето и четвърто тире в клетка 4 от сертификата за произход форма А се съдържа, в зависимост от случая, надписа „EU cumulation“, „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“, „regional cumulation“, „extended cumulation with country x“ или „Cumul UE“, „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“, „cumul regional“, „cumul étendu avec le pays x“.
Подраздел 3
Процедури при допускане за свободно обращение в Европейския съюз
Член 97н
1. Сертификатите за произход форма A или декларациите върху фактура се представят пред митническите органи на държавата-членка на вноса в съответствие с процедурите за митническо деклариране.
2. Доказателствата за произход, представени на митническите органи в държавата вносител след срока на валидност, посочен в член 97к, параграф 5, могат да бъдат приети с цел преференциално третиране, когато закъснението при представянето на тези документи след крайната дата се дължи на изключителни обстоятелства. В други случаи на закъсняло представяне митническите органи на държавата вносител могат да приемат доказателствата за произход, ако продуктите са им били представени преди посочения краен срок.
Член 97о
1. Когато по искане на вносителя и при условията, определени от митническите органи на държавата-членка вносител, чрез поредица от доставки се внасят продукти в демонтирано или немонтирано състояние по смисъла на Общо правило 2, буква а) за тълкуване на Хармонизираната система и включени в раздел XVI или XVII, или в позиция 7308 или 9406 от Хармонизираната система, на митническите органи може да се представи само едно доказателство за произход за такива продукти - при вноса на първата доставка.
2. По искане на вносителя и като се вземат предвид условията, определени от митническите органи на държавата-членка вносител, на митническите органи може да се представи само едно доказателство за произход - при вноса на първата доставка, ако стоките:
а)
се внасят в рамките на чести и постоянни търговски потоци със значителна търговска стойност;
б)
са предмет на същия договор за продажба, като страните по договора са установени в държавата износител или в държавата(ите)-членка(и);
в)
са класирани в същия код (осем цифри) по Комбинираната номенклатура;
г)
идват изключително от същия износител, предназначени са за същия вносител и формалностите за въвеждане им се извършват в същото митническо учреждение в същата държава-членка.
Тази процедура се прилага за период, определен от компетентните митнически органи.
Член 97п
1. Когато продуктите с произход са поставени под контрола на митническо учреждение на една единствена държава-членка, е възможно оригиналното доказателство за произход да бъде заместено с един или повече сертификати за произход форма А с цел изпращането на всички или на някои от тези продукти на друго място в територията на Европейския съюз или, когато е приложимо, за Норвегия, Швейцария или Турция.
2. Заместващите сертификати за произход форма А се издават от митническото учреждение, под чийто контрол са поставени продуктите. Заместващият сертификат се изготвя въз основа на писмено искане от страна на реекспортьора.
3. В горната дясна клетка на заместващия сертификат се посочва името на междинната държава, в която е издаден. Клетка 4 съдържа думите „Replacement certificate“ или „Certificat de remplacement“, както и датата на издаване на оригиналния сертификат за произход и неговия сериен номер. Името на реекспортьора се посочва в клетка 1. Името на крайния получател може да се посочи в клетка 2. Всички данни за реекспортираните продукти от оригиналния сертификат се въвеждат в клетки 3-9, а отпратките към фактурата на реекспортьора се посочват в клетка 10.
4. Митническите органи, издавали заместващия сертификат, заверяват клетка 11. Отговорността на органите се ограничава до издаването на заместващия сертификат. Данните от клетка 12 относно държавата на произход и получаващата държава се вземат от оригиналния сертификат. Тази клетка се подписва от реекспортьора. Реекспортьорът, който добросъвестно подписва тази клетка, не е отговорен за точността на данните, вписани в оригиналния сертификат.
5. Митническото учреждение, получило искане да извърши операцията по параграф 1, отбелязва върху оригиналния сертификат теглото, броя и естеството на изпращаните продукти и посочва поредните номера на съответния/ите заместващ/и сертификат/и. То съхранява оригиналния сертификат за срок от поне три години. Към заместващия сертификат може да бъде приложено фотокопие на оригиналния сертификат.
6. За продуктите, ползващи се от тарифните преференции съгласно дерогация, предоставена в съответствие с разпоредбите на член 89, процедурата по реда на настоящия член се прилага само когато продуктите са предназначени за Европейския съюз. Когато съответният продукт е придобил статут на продукт с произход чрез регионална кумулация, заместващият сертификат може да бъде изготвен само при изпращане на продукти за Норвегия, Швейцария или Турция, в случай че посочените държави прилагат същите правила за регионална кумулация като Европейския съюз.
Член 97р
1. Продуктите, изпращани като малки пратки от частни лица до частни лица или явяващи се част от личния багаж на пътници, се приемат за продукти с произход, които могат да ползват тарифните преференции, посочени в член 66, без да се изисква представяне на сертификат за произход форма А или декларация върху фактура, при условие че:
а)
тези продукти:
i)
не се внасят с цел търговия;
ii)
са били декларирани като отговарящи на изискваните условия за ползване на схемата;
б)
няма основание за съмнение във верността на декларация, посочена в буква а), подточка ii).
2. Вносът не се счита за внос с търговски характер, ако са спазени всички от следните условия:
а)
вносът е инцидентен;
б)
вносът се състои изцяло от продукти за лично ползване на получателите или пътниците или техните семейства;
в)
от естеството и количеството на продуктите е видно, че те не се внасят с търговска цел.
3. Общата стойност на продуктите, посочени в параграф 2, не надвишава 500 EUR за малки пратки или 1 200 EUR за продукти, които са част от личния багаж на пътниците.
Член 97с
1. Установяването на дребни несъответствия между заявленията, направени в сертификата за произход форма А или декларацията върху фактура, и тези, направени в документите, представени в митническото учреждение с цел извършване на формалностите по вноса на продуктите, ipso facto не прави сертификата или декларацията недействителен/а, ако бъде надлежно установено, че посоченият документ съответства на представените продукти.
2. Очевидните технически грешки в сертификата за произход форма А, сертификата за движение EUR.1 или декларацията върху фактура не водят до отхвърляне на този документ, ако тези грешки са от естество, което не поражда съмнения относно верността на заявленията, направени в посочения документ.
Подраздел 4
Методи на административно сътрудничество
Член 97т
1. Държавите бенефициери информират Комисията за имената и адресите на правителствените органи, разположени на тяхна територия, които притежават правомощия да издават сертификати за произход форма А, и представят образците от печатите, използвани от тези органи, както и имената и адресите на съответните правителствени органи, отговорни за контрола над сертификатите за произход форма А и декларациите върху фактура.
Комисията изпраща тази информация на митническите органи на държавите-членки. Когато тази информация се предоставя под формата на изменение на предходна информация, Комисията посочва датата на влизане в сила на новите печати съгласно инструкциите, дадени от компетентните правителствени органи на държавата бенефициер. Посочената информация е за официално ползване; когато обаче стоките се допускат за свободно обръщение, въпросните митнически органи могат да позволят на вносителя или на неговия надлежно упълномощен представител да се запознае с образците на печатите.
Държавите бенефициери, които вече са предоставили информацията, изисквана по силата на първа алинея, не са длъжни да я представят отново, освен ако в нея е настъпила промяна.
2. За целите на член 97к, параграф 4 Комисията ще публикува в Официален вестник на Европейските общности (серия С) датата, на която дадена държава или територия, допусната или допусната отново като държава бенефициер по отношение на продукти, посочени в Регламент (ЕО) № 732/2008 на Съвета, е изпълнила задълженията си по параграф 1.
3. Комисията ще изпрати на държавите бенефициери образци на печатите, използвани от митническите органи на държавите-членки за издаване на сертификати за движение EUR.1 по искане на компетентните органи на държавите бенефициери.
Член 97у
1. Последващите проверки на сертификатите за произход форма А и декларациите върху фактура се извършват чрез случаен подбор или когато митническите учреждения на държавите-членки имат основателни причини да се съмняват в автентичността на тези документи, в статута на продукти с произход на въпросните продукти или в изпълнението на другите изисквания на настоящия раздел.
2. Когато отправят искане за последваща проверка митническите органи на държавите-членки връщат сертификата за произход форма А и фактурата, ако същата е била представена, декларацията върху фактура или копие от тези документи, на компетентните правителствени органи на държавата бенефициер износител, като при необходимост посочват причините за искането. Всички документи и всяка информация, от които може да се направи заключение, че представената в доказателството за произход информация е неточна, се изпращат в подкрепа на искането за проверка.
Ако митническите органи на държавите-членки решат да преустановят предоставянето на тарифни преференции до излизане на резултатите от проверката, на вносителя се предлага освобождаване на продуктите при спазване на счетените за необходими предпазни мерки.
3. Когато е отправено искане за последваща проверка, тази проверка се извършва и резултатите от нея се съобщават на митническите органи на държавите-членки най-късно в срок от шест месеца или, за искания, изпратени до Норвегия, Швейцария или Турция за целите на проверка на заместващите доказателства за произход, изготвени на тяхна територия въз основа на сертификат за произход форма А или декларация върху фактура, изготвена в държава бенефициер, в срок най-късно до осем месеца от датата на изпращане на искането. Резултатите трябва да позволяват да се установи дали въпросното доказателство за произход се отнася за действително изнесените продукти и дали тези продукти могат да се считат за продукти с произход от държавата бенефициер.
4. В случай на сертификати за произход форма А, издадени в контекста на двустранна кумулация, отговорът включва копие(я) на сертификата(ите) за движение EUR.1 или, когато е необходимо, съответстващата(ите) декларация(и) върху фактура.
5. Когато в случай на основателни съмнения няма отговор в шест месечния срок, определен в параграф 3, или ако отговорът не съдържа достатъчно информация, за да се определи автентичността на въпросния документ или действителния произход на продуктите, до компетентните органи се изпраща второ съобщение. Ако след второто съобщение резултатите от проверката не са съобщени на поискалите проверката органи в срок от четири месеца от датата на изпращане на второто съобщение или ако тези резултати не позволяват да се определи автентичността на въпросния документ или действителния произход на продуктите, поискалите проверката органи, отказват предоставянето на тарифните преференции, освен при изключителни обстоятелства.
6. Когато от процедурата за проверка или от друга налична информация е видно, че правилата за произход са били нарушени, държавата бенефициер износител незабавно провежда по своя инициатива или по искане на митническите органи на държавите-членки необходимото разследване или урежда провеждането на такова разследване с цел спешно да установи и предотврати такива нарушения. За тази цел Комисията или митническите органи на държавите-членки могат да участват в разследването.
7. За целите на последващата проверка на сертификати за произход форма A износителите съхраняват всички необходими документи, които доказват статута на продукти с произход на съответните продукти, а компетентните правителствени органи на държавата бенефициер износител съхраняват копия от сертификатите, както и на други документи по износа, отнасящи се до тях. Посочените документи се съхраняват за срок от най-малко три години от края на годината на издаване на сертификата за произход форма А.
Член 97ф
1. Членове 97т и 97у се прилагат и между държавите от една и съща регионална група за целите на представяне на информация на Комисията или на митническите органи на държавите-членки и за последващата проверка на сертификатите за произход форма А или декларациите върху фактура, издадени в съответствие с правилата за регионалната кумулация на произход.
2. За целите на членове 85, 97м и 97п споразумението, сключено между Европейския съюз, Норвегия, Швейцария и Турция включва inter alia задължение страните да оказват една на друга необходимата подкрепа по въпроси, свързани с административното сътрудничество.
За целите на член 86, параграфи 7 и 8 и член 97к държавата, с която Европейският съюз е сключил действащо споразумение за свободна търговия и която се е съгласила да участва в разширена кумулация с държава бенефициер, се съгласява също така да оказва на последната подкрепа по въпроси, свързани с административното сътрудничество, така, както би оказвала подобна подкрепа на митническите органи на държавите-членки в съответствие със съответните разпоредби на въпросното споразумение за свободна търговия.
Подраздел 5
Процедури за целите на двустранната кумулация
Член 97х
1. Доказателство за статута на продукти с произход на продукти от Европейския съюз се осигурява чрез:
а)
представяне на сертификат за движение EUR.1, образец на който се съдържа в приложение 21; или
б)
представяне на декларация върху фактура, текстът на която се съдържа в приложение 18. Декларацията върху фактура се изготвя от всеки износител за пратки, съдържащи продукти с произход, чиято обща стойност не надвишава 6 000 EUR, или от одобрен износител от Европейския съюз.
2. Износителят или неговият упълномощен представител вписват „GSP beneficiary countries“ и „EU“ или „Pays bénéficiaires du SPG“ и „UE“ в клетка 2 от сертификата за движение EUR.1.
3. Разпоредбите на настоящия раздел относно издаването, използването и последващата проверка на сертификатите за произход форма A, се прилагат mutatis mutandis и към сертификатите за движение EUR.1, както и към декларациите върху фактура, с изключение на разпоредбите относно издаването на последните.
4. Митническите органи на държавите-членки могат да упълномощят всеки износител, наричан по-долу „одобрен износител“, който често транспортира продукти с произход от Европейския съюз в рамките на двустранната кумулация, да изготвя декларации върху фактура независимо от стойността на съответните продукти, когато посоченият износител представя по удовлетворителен за митническите органи начин всички гаранции, необходими за проверка на:
а)
статута на продукти с произход на продуктите, и
б)
изпълнението на другите изисквания, приложими в посочената държава-членка.
5. Митническите органи могат да предоставят статут на одобрен износител при условията, които те считат за необходими. Митническите органи дават на одобрения износител номер на митническото разрешение, който се поставя върху декларацията върху фактура.
6. Митническите органи наблюдават използването на разрешението от одобрения износител. Митническите органи могат да оттеглят разрешението по всяко време.
Те оттеглят разрешението във всеки от следните случаи:
а)
одобреният износител е престанал да представя гаранциите, посочени в параграф 4;
б)
одобреният износител не изпълнява условията, посочени в параграф 5;
в)
одобреният износител използва разрешението по друг неправилен начин.
7. От одобрения износител не се изисква да подписва декларации върху фактура, при условие че се е ангажирал писмено пред митническите органи да поеме пълната отговорност за всяка декларация върху фактура, която го идентифицира, все едно е подписана собственоръчно от него.
Подраздел 6
Сеута и Мелиля
Член 97ц
Разпоредбите на настоящия раздел относно издаването, използването и последващата проверка на доказателствата за произход, се прилагат mutatis mutandis към продуктите, изнесени от държава бенефициер за Сеута и Мелиля, както и за продукти, изнесени от Сеута и Мелиля за държава бенефициер за целите на двустранната кумулация.
Сеута и Мелиля се разглеждат като една територия.
Испанските митнически органи отговарят за прилагането на настоящия раздел в Сеута и Мелиля.“
3.
В част I, дял IV, глава 2, раздел 2 преди подраздел 1 се вмъква следният член 97ч:
„Член 97ч
1. За целите на настоящия раздел:
а)
„производство“ означава всеки вид обработка или преработка, включително сглобяване;
б)
„материал“ означава всяка съставка, суровина, компонент или част и т.н., използвани при производството на продукта;
в)
„продукт“ означава продуктът, който се произвежда, дори когато той е предназначен за последващо използване в друга производствена операция;
г)
„стоки“ означава както материалите, така и продуктите;
д)
„митническа стойност“ означава стойността, определена в съответствие със Споразумението от 1994 г. за прилагане на член VII от Общото споразумение за митата и търговията (Споразумение на СТО за определяне на митническата стойност);
е)
„цена франко - завод“ в списъка от приложение 15 означава цената франко - завод, платена за продукта на производителя, в чието предприятие е извършена последната обработка или преработка, при условие че цената включва стойността на всички използвани материали, от която са изключени всички вътрешни данъци, които са възстановени или могат да бъдат възстановени след износа на получения продукт.
Когато действително платената цена не отразява всички разходи, свързани с производството на продукта, които действително са възникнали в държавата бенефициер, цената франко - завод означава сборът от всички тези разходи, от който са изключени всички вътрешни данъци, които са възстановени или могат да бъдат възстановени след износа на получения продукт;
ж)
„стойност на материалите“ в списъка от приложение 15 означава митническата стойност на използваните материали без произход в момента на вноса или, ако тя не е известна и не може да бъде установена, първата установима цена, заплатена за материалите в Европейския съюз или в държавата бенефициер по смисъла на член 98, параграф 1. Когато стойността на използваните материали с произход трябва да бъде установена, настоящата алинея се прилага mutatis mutandis;
з)
„глави“, „позиции“ и „подпозиции“ означава главите, позициите и подпозициите (четири или шестцифрени кодове), използвани в номенклатурата, съставляваща Хармонизираната система;
и)
„класиран“ се отнася за класирането на продукт или материал в дадена позиция или подпозиция по Хармонизираната система;
й)
„пратка“ означава продукти, които или:
-
са изпратени едновременно от един износител до един получател, или
-
са обхванати от един единствен транспортен документ, който обхваща техния превоз от износителя до получателя, или, в отсъствието на такъв документ, от само една фактура.
2. За целите на параграф 1, буква е) когато последната обработка или преработка е била възложена за подизпълнение на производител, терминът „производител“, посочен в параграф 1, буква е), първа алинея, може да се отнася за предприятието, което е наело подизпълнителя.“
4.
В член 99 се вмъква следната буква г)а:
„г)
а продуктите от заклани животни, родени и отгледани там;“.
5.
Член 101, параграф 1 се изменя, както следва:
а)
буква ж) се заменя със следното:
„ж)
операциите по оцветяване или ароматизиране на захар или оформянето на бучки; частичното или цялостното смилане на кристална захар;“;
б)
буква м) се заменя със следното:
„м)
простото смесване на стоки, независимо от това дали са от различни видове; смесването на захар с друг материал;“;
в)
вмъква се следната буква м)а:
„м)а
простото добавяне на вода или разреждане или дехидратиране или денатуриране на продукти;“.
6.
Вмъква се приложение 13а, посочено в приложение I към настоящия регламент.
7.
Вмъква се приложение 13б, посочено в приложение II към настоящия регламент.
8.
Вмъква се приложение 13в, посочено в приложение III към настоящия регламент.
9.
Вмъква се приложение 13г, посочено в приложение IV към настоящия регламент.
10.
В бележки 1 и 3.1 от приложение 14 изразът „членове 69 и 100“ се заменя с „член 100“.
11.
Приложение 17 се изменя в съответствие с приложение V към настоящия регламент.
12.
Приложение 18 се заменя с текста, изложен в приложение VI към настоящия регламент.
Член 2
Държавите бенефициери изпращат на Комисията известие за поетите от тях задължения в съответствие с член 68, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2454/93, изменен с настоящия регламент, и информацията, изисквана по член 69 от посочения регламент, най-малко три месеца преди действителното прилагане на тяхна територия на системата за регистрирани износители.
Най-късно на 1 юли 2016 г. и 1 юли 2019 г. Комисията ще прегледа състоянието на готовност на държавите бенефициери да прилагат системата за регистрирани износители. Комисията ще предложи необходимите корекции.
Член 3
1. Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Той се прилага от 1 януари 2011 г.
3. При условията на параграф 4 от настоящия член точка 1, доколкото е свързана с членове 68-71, членове 90-97и и член 97й, параграф 2, и точки 8 и 9 от член 1 се прилага от 1 януари 2017 г.
4. Държавите бенефициери, които не са в състояние да въведат в приложение системата за регистрирани износители на датата, определена в параграф 3, и които отправят писмено искане до Комисията преди 1 юли 2016 г., или по отношение на които Комисията е предложила корекции в съответствие с член 2, параграф 2, могат да продължат да прилагат разпоредбите на дял IV, глава 2, раздел 1А и приложения 17 и 18 към Регламент (ЕО) № 2454/93, изменен с настоящия регламент, до 1 януари 2020 г.
5. Член 1, точка 2 се прилага до датата, определена в параграф 3 или, за държавите бенефициери, посочени в параграф 4, до датата, определена в параграф 4.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 18 ноември 2010 година.
REGOLAMENTO (UE) N. 1063/2010 DELLA COMMISSIONE
del 18 novembre 2010
recante modifica del regolamento (CEE) n. 2454/93 che fissa talune disposizioni d'applicazione del regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio che istituisce il codice doganale comunitario
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
visto il regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio, del 12 ottobre 1992, che istituisce un codice doganale comunitario (1), in particolare l'articolo 247,
considerando quanto segue:
(1)
In virtù del regolamento (CE) n. 732/2008 del Consiglio, del 22 luglio 2008, relativo all'applicazione di un sistema di preferenze tariffarie generalizzate per il periodo dal 1o gennaio 2009 al 31 dicembre 2011 e che modifica i regolamenti (CE) n. 552/97 e (CE) n. 1933/2006 e i regolamenti della Commissione (CE) n. 1100/2006 e (CE) n. 964/2007 (2), l'Unione europea concede preferenze commerciali ai paesi in via di sviluppo nell'ambito del sistema di preferenze tariffarie generalizzate (di seguito «SPG» o «il sistema»). In conformità all'articolo 5, paragrafo 2, di tale regolamento, le norme di origine relative alla definizione della nozione di prodotti originari, le procedure e i metodi di cooperazione amministrativa sono quelli fissati nel regolamento (CEE) n. 2454/93 della Commissione (3).
(2)
A seguito di un ampio dibattito avviato dal Libro verde del 18 dicembre 2003 sul futuro delle norme di origine nei regimi commerciali preferenziali (4), il 16 marzo 2005 la Commissione ha adottato una comunicazione intitolata «Le norme di origine nei regimi commerciali preferenziali - Orientamenti per il futuro» (5) (di seguito: «la comunicazione»). Tale comunicazione delinea un nuovo approccio alle norme di origine in tutti i regimi commerciali preferenziali cui partecipa l'Unione europea e in particolare nei regimi orientati allo sviluppo quali l'SPG.
(3)
Nell'ambito dell'agenda di Doha per lo sviluppo è stata riconosciuta la necessità di garantire una migliore integrazione dei paesi in via di sviluppo nell'economia mondiale, in particolare migliorando l'accesso ai mercati dei paesi sviluppati.
A tale scopo occorre semplificare le norme di origine preferenziale e, ove appropriato, renderle meno rigorose, in modo che i prodotti originari dei paesi beneficiari possano effettivamente trarre vantaggio dalle preferenze concesse.
(4)
Per assicurare che le preferenze vadano realmente a beneficio di chi ne ha bisogno e per proteggere le risorse proprie dell'Unione europea è opportuno che le modifiche delle norme di origine preferenziale siano accompagnate da un adeguamento delle relative procedure di gestione.
(5)
Dalla valutazione d'impatto del presente regolamento realizzata dalla Commissione è emerso che le norme di origine dell'SPG sono ritenute troppo complesse e restrittive. Essa mostra inoltre che l'utilizzo effettivo delle preferenze concesse è scarso per alcuni prodotti, in particolare per i prodotti che presentano il maggiore interesse per i paesi meno sviluppati, e che tale situazione è attribuibile in parte alle norme di origine.
(6)
Secondo la valutazione d'impatto, la semplificazione e un maggiore orientamento allo sviluppo potrebbero essere ottenuti definendo per tutti i prodotti un criterio unico di determinazione dell'origine delle merci che non sono interamente ottenute in un paese beneficiario; tale criterio dovrebbe essere basato sul valore aggiunto nel paese beneficiario interessato e prevedere il rispetto di una soglia di trasformazione sufficiente. La valutazione non ha tuttavia dimostrato che, per ottenere la semplificazione o un maggior orientamento allo sviluppo, sia necessario applicare un metodo unico. Inoltre, secondo le informazioni fornite da alcune parti interessate, il criterio del valore aggiunto non è adatto o non dovrebbe essere utilizzato come criterio unico per una serie di settori, fra i cui i prodotti agricoli e i prodotti agricoli trasformati, i prodotti della pesca, i prodotti chimici, i metalli, i tessili, l'abbigliamento e le calzature. In questi settori è pertanto opportuno utilizzare, in sostituzione o in aggiunta al criterio del valore aggiunto, altri semplici criteri, che possano essere facilmente compresi dagli operatori e agevolmente controllati dalle amministrazioni. Questi altri criteri prevedono un contenuto massimo autorizzato di materiali non originari, la modifica della voce o sottovoce tariffaria, una specifica operazione di lavorazione o trasformazione e l'impiego di materiali interamente ottenuti. Per motivi di semplicità è tuttavia necessario che il numero di norme diverse sia il più ridotto possibile. Per quanto fattibile, le norme di origine devono pertanto essere specifiche per settore e non per prodotto.
(7)
Occorre che le norme di origine rispecchino le caratteristiche dei settori specifici, ma offrano al tempo stesso ai paesi beneficiari una reale possibilità di accesso al trattamento tariffario preferenziale concesso. Se del caso, le norme devono inoltre tener conto delle diverse capacità industriali dei paesi beneficiari. Per incoraggiare lo sviluppo industriale dei paesi meno sviluppati, ove la norma sia basata sul limite massimo di materiali non originari, è necessario che il massimale applicabile a tali materiali sia sempre il più elevato possibile, ma che assicuri nel contempo che le operazioni che si svolgono in tali paesi siano genuine ed economicamente giustificate. Un massimale del 70 % per il contenuto massimo di materiali non originari o qualsiasi norma che preveda un livello equivalente di flessibilità per i prodotti originari dei paesi meno sviluppati dovrebbe comportare un aumento delle esportazioni in provenienza da tali paesi.
(8)
Allo scopo di garantire che la lavorazione o la trasformazione che hanno luogo in un determinato paese beneficiario siano operazioni genuine ed economicamente giustificate, che apportino un beneficio economico reale a quel paese, è opportuno redigere un elenco delle operazioni di lavorazione o trasformazione insufficienti che non possono in ogni caso conferire l'origine. Tale elenco può in gran parte corrispondere a quello esistente finora. Occorre tuttavia apportarvi alcuni adeguamenti. Ad esempio, al fine di prevenire la deviazione dei flussi commerciali e la distorsione del mercato dello zucchero e in linea con le disposizioni già adottate nell'ambito delle norme di origine di altri regimi commerciali preferenziali, è necessario stabilire una nuova norma che vieti di miscelare lo zucchero con qualsiasi altra sostanza.
(9)
Occorre garantire un certo grado di flessibilità nei settori in cui non si applica il criterio del valore aggiunto, come avviene attualmente, consentendo l'utilizzo di una proporzione limitata di materiali non conformi alle norme. È tuttavia necessario chiarire il campo di applicazione di tale utilizzo per quanto riguarda i prodotti fabbricati impiegando materiali interamente ottenuti. Inoltre, per consentire una maggiore flessibilità nell'approvvigionamento dei materiali, è opportuno che la proporzione autorizzata di detti materiali sia aumentata dal 10 % al 15 % del prezzo franco fabbrica del prodotto finale, fatta eccezione per alcuni prodotti sensibili. Tali prodotti sensibili comprendono i prodotti di cui ai capitoli 2 e da 4 a 24 del sistema armonizzato, esclusi i prodotti della pesca trasformati di cui al capitolo 16, per i quali sembrano più adatte le tolleranze espresse in peso, e i prodotti di cui ai capitoli da 50 a 63 del sistema armonizzato, che devono rimanere soggetti a norme di tolleranza specifiche basate sul peso o sul valore, a seconda del caso, e che variano in funzione del prodotto.
(10)
Il cumulo dell'origine rappresenta un'importante facilitazione che consente ai paesi aventi norme di origine identiche di cooperare al fine di fabbricare prodotti ammissibili al trattamento tariffario preferenziale. Le condizioni vigenti per il cumulo regionale dell'origine, una forma di cumulo attualmente praticata all'interno di tre gruppi regionali di paesi, si sono rivelate complesse e troppo restrittive. È pertanto opportuno semplificarle e renderle meno restrittive eliminando la condizione vigente relativa al valore. È inoltre opportuno mantenere le possibilità di cumulo attualmente esistenti fra i paesi dello stesso gruppo regionale nonostante la differenziazione fra paesi meno sviluppati e altri paesi beneficiari introdotta in alcuni casi nelle norme di origine dal presente regolamento. È opportuno che tale cumulo sia autorizzato solo se, quando i materiali sono spediti a un altro paese del gruppo a fini di cumulo regionale, ciascun paese applica la norma di origine ad esso applicabile nelle n elle relazioni commerciali con l'Unione europea. Tuttavia, per prevenire la distorsione degli scambi tra paesi che presentano diversi livelli di preferenza tariffaria, è opportuno prevedere l'esclusione dal cumulo regionale di alcuni prodotti sensibili.
(11)
Nella comunicazione la Commissione si è dichiarata disposta ad esaminare qualsiasi richiesta volta a costituire gruppi nuovi o più ampi o derivanti da fusioni, purché vi siano complementarità economiche, si tenga conto delle differenze tra i regimi preferenziali applicabili ai vari paesi e dei rischi connessi di elusione delle tariffe e siano disponibili le strutture e le procedure necessarie alla cooperazione amministrativa nella gestione e nel controllo dell'origine. A fini di coerenza occorre prevedere il cumulo dell'origine fra i paesi dei gruppi di cumulo regionale I e III che soddisfano le condizioni richieste. A seguito di una richiesta presentata da Mercosur, è necessario costituire un nuovo gruppo di cumulo regionale, denominato gruppo IV, comprendente Argentina, Brasile, Paraguay e Uruguay. È opportuno che l'applicazione del cumulo regionale tra i suddetti paesi sia subordinata al soddisfacimento delle necessarie condizioni.
(12)
Occorre che i paesi beneficiari siano autorizzati a fruire anche del cumulo con i paesi che aderiscono agli accordi di libero scambio (ALS) conclusi dall'UE. Questo nuovo tipo di cumulo, il cosiddetto cumulo ampliato, deve essere unidirezionale, ossia deve consentire unicamente l'uso dei materiali nei paesi beneficiari e deve essere concesso dopo un esame approfondito della domanda presentata dal paese beneficiario interessato. A causa della loro natura sensibile, è necessario che le merci comprese nei capitoli da 1 a 24 siano escluse da questo tipo di cumulo.
(13)
Dal 2001 i paesi beneficiari sono stati autorizzati a cumulare l'origine con le merci di cui ai capitoli da 25 a 97 del sistema armonizzato originarie della Norvegia e della Svizzera. È opportuno autorizzare la continuazione di tale cumulo ed estenderlo alla Turchia, a condizione che la Norvegia, la Svizzera e la Turchia applichino la stessa definizione della nozione di origine vigente nell'Unione europea e concedano la reciprocità di trattamento ai prodotti importati nel loro territorio che siano stati fabbricati utilizzando materiali originari dell'Unione europea. Occorre che un accordo in tal senso sia concluso mediante uno scambio di lettere o qualsiasi altra idonea forma di accordo fra le parti e che comprenda un impegno mediante il quale le parti convengano di prestare agli Stati membri e di prestarsi reciprocamente il necessario sostegno nelle questioni di cooperazione amministrativa.
(14)
È tuttavia opportuno che il cumulo regionale non si applichi a determinati materiali ove la preferenza tariffaria disponibile nell'Unione europea non sia la stessa per tutti i paesi partecipanti al cumulo e ove i materiali in questione beneficerebbero, grazie al cumulo, di un trattamento tariffario più favorevole rispetto a quello di cui fruirebbero se fossero direttamente esportati nell'Unione europea. Il mancato fronteggiamento di tali situazione attraverso l'esclusione dei materiali implicherebbe ilrischio dell'elusione delle tariffe ovvero della distorsione degli scambi derivante dalla limitazione delle esportazioni nell'Unione europea alle sole merci originarie di paesi cui si applica la preferenza tariffaria più favorevole.
(15)
Occorre redigere un elenco dei materiali esclusi dal cumulo regionale in un allegato distinto, che può essere modificato non solo quando si verificano nuove situazioni di questo tipo, ma anche per ricoprendere i casi in cui tali situazioni abbiano luogo a seguito dell'attuazione del cumulo fra i paesi dei gruppi di cumulo regionale I e III.
Il cumulo dell'origine fra i paesi dei gruppi di cumulo regionale I e III e il cumulo ampliato devono essere subordinati a condizioni specifiche, di cui la Commissione deve verificare il rispetto prima di decidere la concessione del cumulo, conformemente alla procedura del comitato e sulla base delle pertinenti considerazioni. Per gli stessi motivi, ove il ricorso a tale cumulo sia stato concesso, ma venga successivamente accertato che la sua applicazione non soddisfa più le condizioni o porta a risultati non desiderati, come ad esempio la distorsione degli scambi o l'elusione delle tariffe, occorre che la Commissione possa in qualsiasi momento revocare la concessione all'utilizzo di questo tipo di cumulo.
(16)
Nell'ambito delle norme di origine vigenti, alcune disposizioni riguardanti i pescherecci che effettuano catture al di fuori delle loro acque territoriali sono di una complessità sproporzionata rispetto alla loro finalità e risultano pertanto difficili sia da applicare che da controllare. È pertanto opportuno semplificarle.
Le norme attuali esigono la prova del trasporto diretto nell'Unione europea, che è spesso difficile da ottenere. A causa di tale requisito, alcune merci accompagnate da una prova dell'origine valida non possono di fatto beneficiare delle preferenza. Occorre pertanto introdurre una nuova norma, più semplice e flessibile, intesa a garantire che le merci presentate alla dogana con una dichiarazione di immissione in libera pratica nell'Unione europea siano le stesse che hanno lasciato il paese beneficiario di esportazione e non abbiano subito alcuna trasformazione o modificazione durante il trasporto.
(17)
Attualmente le autorità dei paesi beneficiari certificano l'origine dei prodotti e, se l'origine dichiarata risulta erronea, spesso gli importatori non devono pagare un dazio in quanto hanno agito in buona fede e l'errore è stato commesso dalle autorità competenti. Questa situazione comporta una perdita per le risorse proprie dell'Unione europea il cui onere ricade, in definitiva, sul contribuente dell'Unione. Poiché gli esportatori sono nella posizione migliore per conoscere l'origine dei loro prodotti, è appropriato esigere che essi forniscano le attestazioni di origine direttamente ai loro clienti.
(18)
È opportuno che gli esportatori siano registrati presso le autorità competenti dei paesi beneficiari al fine di agevolare lo svolgimento di controlli mirati successivi all'esportazione. A tal fine occorre che ciascun paese beneficiario istituisca un elenco elettronico degli esportatori registrati, il cui contenuto deve essere comunicato alla Commissione dall'autorità pubblica competente del paese beneficiario. Sulla base di tale elenco la Commissione deve costituire una banca dati centrale degli esportatori registrati a beneficio delle amministrazioni e degli operatori dell'Unione europea, nella quale gli operatori possano verificare, prima di dichiarare le merci per immissione in libera pratica, che il loro fornitore sia un esportatore registrato nel paese beneficiario interessato. Analogamente, è necessario che gli operatori dell'Unione europea che effettuano esportazioni ai fini del cumulo bilaterale dell'origine siano registrati presso le autorità competenti degli Stati membri.
(19)
È opportuno che la pubblicazione dei numeri e dei dati di registrazione non riservati degli esportatori consenta agli altri interessati di consultare tali dati a fini di trasparenza e di maggiore informazione. Tuttavia, tenuto conto delle conseguenze della pubblicazione, essa deve aver luogo unicamente se l'esportatore ha liberamente espresso il proprio accordo per iscritto dopo essere stato debitamente informato.
(20)
La direttiva 95/46/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 24 ottobre 1995, relativa alla tutela delle persone fisiche con riguardo al trattamento dei dati personali, nonché alla libera circolazione di tali dati (6), disciplina il trattamento dei dati personali effettuato dagli Stati membri. Ove necessario, è opportuno che i principi enunciati nella direttiva 95/46/CE siano chiarificati o integrati dal presente regolamento.
(21)
Il trattamento dei dati personali da parte della Commissione è disciplinato dal regolamento (CE) n. 45/2001 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 18 dicembre 2000, concernente la tutela delle persone fisiche in relazione al trattamento dei dati personali da parte delle istituzioni e degli organismi comunitari, nonché la libera circolazione di tali dati (7). Ove necessario, è opportuno che i principi enunciati nel regolamento (CE) n. 45/2001 siano chiarificati o integrati dal presente regolamento.
(22)
A norma dell'articolo 28 della direttiva 95/46/CE, le autorità di controllo nazionali sono tenute a sorvegliare la legittimità del trattamento dei dati personali da parte degli Stati membri, mentre, a norma dell'articolo 46 del regolamento (CE) n. 45/2001, il garante europeo della protezione dei dati deve sorvegliare le attività delle istituzioni e degli organismi dell'Unione europea con riguardo al trattamento dei dati personali. È opportuno che il garante europeo della protezione dei dati e le autorità di controllo nazionali, agendo nell'ambito delle rispettive competenze, cooperino attivamente e garantiscano il controllo coordinato del trattamento effettuato ai sensi del presente regolamento.
(23)
Nell'introdurre il sistema degli esportatori registrati occorre tener conto della capacità dei paesi beneficiari di istituire e gestire il sistema di registrazione nonché della capacità della Commissione di istituire la necessaria banca dati centrale. A tale fine la Commissione deve ancora determinare le esigenze degli utenti e le specifiche tecniche. Una volta definita l'architettura della banca dati centrale, saranno valutate con precisione le ripercussioni del sistema degli esportatori registrati, in particolare per quanto riguarda l'accesso ai dati e la loro protezione, e saranno apportati i necessari adeguamenti alle disposizioni pertinenti. È pertanto opportuno posticipare l'attuazione del sistema al 1o gennaio 2017 in modo da disporre di tempo sufficiente per la fase di messa a punto, una volta determinate le esigenze degli utenti e le specifiche tecniche e attuati gli eventuali adeguamenti giuridici ritenuti necessari alla luce delle esigenze degli utenti e delle specifiche tecniche del sistema nonché delle loro ripercussioni in termini di protezione dei dati. Occorre inoltre concedere un periodo supplementare di tre anni ai paesi che non sono in grado di rispettare tale scadenza.
Fino al 2017 e successivamente è necessario stabilire, per i paesi beneficiari che non saranno ancora in grado di applicare il nuovo sistema a tale data, norme transitorie in materia di procedure e metodi di cooperazione amministrativa, basate sulle disposizioni applicate fino a quel momento. Occorre in particolare che tali disposizioni transitorie prevedano il rilascio della prova dell'origine da parte delle autorità competenti del paese interessato. È inoltre opportuno che le norme vigenti siano semplificate adattandone la struttura a quella delle norme che saranno applicate una volta che il sistema degli esportatori registrati sarà operativo al fine di renderle più chiare, in particolare distinguendo nettamente i principi generali, le procedure per l'esportazione nel paese beneficiario, le procedure per l'immissione in libera pratica nell'Unione europea e i metodi di cooperazione amministrativa. Allo stesso tempo occorre aggiornare il certificato di origine, modulo A, sostituendo in particolare le note relative al modulo con la versione del 2007 delle stesse, in quanto tale versione tiene conto dell'ultimo ampliamento dell'UE e contiene pertanto un elenco aggiornato dei paesi che accettano il modulo A ai fini dell'SPG.
(24)
Occorre che l'accesso al sistema sia subordinato alla condizione che i paesi beneficiari pongano e mantengano in essere le strutture amministrative atte a consentirne la gestione efficace e si impegnino a fornire tutto il sostegno necessario qualora la Commissione chieda di controllare la corretta gestione del sistema. È in particolare necessario un sistema di cooperazione amministrativa fra le autorità dell'Unione europea e quelle dei paesi beneficiari che funga da struttura per la verifica dell'origine. Nel contempo, è opportuno definire chiaramente la responsabilità degli esportatori nel dichiarare l'origine e il ruolo delle autorità amministrative nel gestire il sistema. Occorre precisare il contenuto delle attestazioni di origine nonché i casi in cui le autorità doganali dell'Unione europea possono rifiutare di accettare un'attestazione o farla verificare.
(25)
Le definizioni e l'elenco delle operazioni di lavorazione o trasformazione sufficiente contenuti nelle disposizioni vigenti sono comuni all'SPG e alle misure tariffarie preferenziali adottate unilateralmente dall'Unione europea per taluni paesi o territori. Dal momento che le norme di origine di questi ultimi regimi saranno riformate soltanto in una fase successiva, è opportuno che le disposizioni vigenti continuino ad essere applicate. Per motivi di coerenza con l'SPG ed altri regimi commerciali preferenziali unilaterali è tuttavia appropriato armonizzare la definizione di prodotti interamente ottenuti e l'elenco delle operazioni di lavorazione o trasformazione insufficiente previsti in tali regimi unilaterali con quelli delle norme di origine dell'SPG.
(26)
Occorre pertanto modificare di conseguenza il regolamento (CEE) n. 2454/93.
(27)
In virtù dei regolamenti (CE) nn. 1613/2000 (8), 1614/2000 (9) e 1615/2000 (10) della Commissione, la Comunità ha concesso deroghe alle norme di origine SPG per alcuni prodotti tessili originari del Laos, della Cambogia e del Nepal, la cui scadenza è prevista per il 31 dicembre 2010. Le norme di origine più semplici e più orientate allo sviluppo introdotte dal presente regolamento renderanno superflua la vigenza di tali deroghe.
(28)
Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato del codice doganale,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
Il regolamento (CEE) n. 2454/93 è così modificato:
(1)
Nella parte I, titolo IV, capitolo 2, gli articoli da 66 a 97 sono sostituiti dai seguenti:
«Sezione 1
Sistema delle preferenze generalizzate
Sottosezione 1
Disposizioni generali
Articolo 66
La presente sezione stabilisce le norme concernenti la definizione della nozione di “prodotti originari” nonché le procedure e i metodi di cooperazione amministrativa ad essa correlati ai fini dell'applicazione del sistema di preferenze tariffarie generalizzate (SPG) concesso dall'Unione europea ai paesi in via di sviluppo con il regolamento (CE) n. 732/2008 (11) (di seguito “il sistema”).
Articolo 67
1. Ai fini della presente sezione e della sezione 1 bis del presente capitolo si applicano le seguenti definizioni:
a)
“paese beneficiario”, un paese o territorio elencato nel regolamento (CE) n. 732/2008; il termine “paese beneficiario” comprende anche, e non può superare, i limiti del mare territoriale di tale paese o territorio ai sensi della Convenzione delle Nazioni Unite sul diritto del mare (Convenzione di Montego Bay, 10 dicembre 1982);
b)
“fabbricazione”, qualsiasi tipo di lavorazione o trasformazione, compreso il montaggio;
c)
“materiale”, qualsiasi ingrediente, materia prima, componente o parte, ecc., impiegato nella fabbricazione del prodotto;
d)
“prodotto”, il prodotto che viene fabbricato, anche se esso è destinato ad essere successivamente impiegato in un'altra operazione di fabbricazione;
e)
“merci”, sia i materiali che i prodotti;
f)
“cumulo bilaterale”, il sistema che consente di considerare i prodotti che, secondo il presente regolamento, sono originari dell'Unione europea come materiali originari di un determinato paese beneficiario quando sono ulteriormente lavorati o incorporati in un prodotto in tale paese;
g)
“cumulo con la Norvegia, la Svizzera o la Turchia”, il sistema che consente di considerare i prodotti originari della Norvegia, della Svizzera o della Turchia come materiali originari di un determinato paese beneficiario quando sono ulteriormente lavorati o incorporati in un prodotto in tale paese e importati nell'Unione europea;
h)
“cumulo regionale”, il sistema che consente di considerare i prodotti che, secondo il presente regolamento, sono originari di un paese facente parte di un gruppo regionale come materiali originari di un altro paese dello stesso gruppo regionale (o di un paese di un altro gruppo regionale se è possibile il cumulo fra gruppi) quando sono ulteriormente trasformati o incorporati in un prodotto ivi fabbricato;
i)
“cumulo ampliato”, il sistema in base al quale, su autorizzazione della Commissione richiesta da un determinato paese beneficiario, taluni materiali originari di un paese vincolato all'Unione europea da un accordo di libero scambio ai sensi dell'articolo XXIV dell'Accordo generale sulle tariffe doganali e sul commercio (GATT) sono considerati materiali originari di tale paese quando sono ulteriormente trasformati o incorporati in un prodotto ivi fabbricato;
j)
“materiali fungibili”, materiali dello stesso tipo e della stessa qualità commerciale, che presentano le stesse caratteristiche tecniche e fisiche e non possono essere distinti tra loro una volta incorporati nel prodotto finito;
k)
“gruppo regionale”, il gruppo di paesi fra i quali si applica il cumulo regionale;
l)
“valore in dogana”, il valore determinato conformemente all'accordo del 1994 relativo all'applicazione dell'articolo VII dell'accordo generale sulle tariffe doganali e sul commercio (accordo OMC sul valore in dogana);
m)
“valore dei materiali” nell'elenco di cui all'allegato 13 bis, il valore in dogana al momento dell'importazione dei materiali non originari impiegati o, qualora tale valore non sia noto né verificabile, il primo prezzo verificabile pagato per detti materiali nel paese beneficiario. Tale definizione si applica, mutatis mutandis, anche per la determinazione dei materiali originari utilizzati;
n)
“prezzo franco fabbrica”, il prezzo franco fabbrica pagato per il prodotto al fabbricante nel cui stabilimento è stata effettuata l'ultima lavorazione o trasformazione, purché comprenda il valore di tutti i materiali utilizzati e tutti gli altri costi correlati alla fabbricazione del prodotto stesso, previa detrazione di eventuali imposte interne che siano o possano essere rimborsate al momento dell'esportazione del prodotto ottenuto.
Se il prezzo effettivamente corrisposto non rispecchia tutti i costi correlati alla fabbricazione del prodotto che sono realmente sostenuti nel paese beneficiario, per prezzo franco fabbrica si intende la somma di tutti questi costi, previa detrazione di eventuali imposte interne che siano o possano essere rimborsate al momento dell'esportazione del prodotto ottenuto;
o)
“contenuto massimo di materiali non originari”, il contenuto massimo di materiali non originari ammesso affinché la fabbricazione possa essere considerata come lavorazione o trasformazione sufficiente a conferire al prodotto il carattere originario. Può essere espresso in percentuale del prezzo franco fabbrica del prodotto o in percentuale del peso netto dei materiali utilizzati rientranti in un determinato gruppo di capitoli, in un capitolo, in una voce o in una sottovoce;
p)
“peso netto”, il peso delle merci senza materiale d'imballaggio e contenitori di imballaggio di qualsiasi tipo;
q)
“capitoli”, “voci” e “sottovoci”, i capitoli, le voci e le sottovoci (a quattro o a sei cifre) utilizzati nella nomenclatura che costituisce il sistema armonizzato, con le modifiche indicate nella raccomandazione del Consiglio di cooperazione doganale del 26 giugno 2004;
r)
“classificato”, categorizzato mediante classificazionein una determinata voce o sottovoce del sistema armonizzato;
s)
“spedizione”, i prodotti
-
spediti contemporaneamente da un esportatore a un destinatario oppure
-
trasportati sulla scorta di un titolo di trasporto unico che accompagni il loro invio dall'esportatore al destinatario o, in mancanza di tale documento, sulla scorta di una fattura unica;
t)
“esportatore”, qualsiasi soggetto che esporti merci verso l'Unione europea o un paese beneficiario e sia in grado di provare l'origine delle merci, anche se non ne è il produttore o non espleta personalmente le formalità di esportazione;
u)
“esportatore registrato”, qualsiasi esportatore registrato presso le autorità competenti del paese beneficiario ai fini del rilascio delle attestazioni di origine richieste per l'esportazione nell'ambito del sistema;
v)
“attestazione di origine”, l'attestazione redatta dall'esportatore nella quale si constata che i prodotti in essa contemplati sono conformi alle norme di origine del sistema, allo scopo di consentire alla persona che dichiari le merci per l'immissione in libera pratica nell'Unione europea di ottenere il beneficio del trattamento tariffario preferenziale o all'operatore economico stabilito in un paese beneficiario che importa materiali per l'ulteriore trasformazione nell'ambito delle norme sul cumulo di provare il carattere originario di tali merci.
2. Ai fini del paragrafo 1, lettera n), se l'ultima lavorazione o trasformazione è stata appaltata a un fabbricante, il termine “fabbricante” di cui al paragrafo 1, lettera n), primo comma, può riferirsi all'impresa appaltante.
Articolo 68
1. Al fine di garantire la corretta applicazione del sistema i paesi beneficiari assumono l'impegno di:
a)
porre e mantenere in essere le strutture e i sistemi amministrativi necessari per l'attuazione e la gestione, nel loro paese, delle norme e delle procedure stabilite nella presente sezione, comprese, all'occorrenza, le disposizioni necessarie per l'applicazione del cumulo;
b)
assicurare che le loro autorità competenti cooperino con la Commissione e con le autorità doganali degli Stati membri.
2. La cooperazione di cui al paragrafo 1, lettera b), consiste:
a)
nel fornire tutto il sostegno necessario qualora la Commissione chieda di controllare la corretta gestione del sistema nel paese interessato, anche mediante visite di verifica effettuate dalla Commissione stessa o dalle autorità doganali degli Stati membri;
b)
fatti salvi gli articoli 97 octies e 97 nonies, nel verificare il carattere originario dei prodotti e il rispetto delle altre condizioni stabilite nella presente sezione, anche mediante visite sul posto, ove richiesto dalla Commissione o dalle autorità doganali degli Stati membri nell'ambito di indagini sull'origine.
3. I paesi beneficiari presentano alla Commissione l'impegno di cui al paragrafo 1.
Articolo 69
1. I paesi beneficiari comunicano alla Commissione i nomi e gli indirizzi delle autorità situate nel loro territorio che:
a)
fanno parte delle loro autorità pubbliche, o agiscono sotto l'autorità dello Stato, e sono competenti per registrare gli esportatori e cancellarli dall'elenco degli esportatori registrati;
b)
fanno parte delle loro autorità pubbliche e hanno facoltà di coadiuvare la Commissione e le autorità doganali degli Stati membri mediante la cooperazione amministrativa prevista nella presente sezione.
2. I paesi beneficiari informano senza indugio la Commissione di qualsiasi modifica nelle informazioni di cui al paragrafo 1.
3. La Commissione costituisce una banca dati elettronica degli esportatori registrati sulla base delle informazioni fornite dalle autorità pubbliche dei paesi beneficiari e dalle autorità doganali degli Stati membri.
Solo la Commissione ha accesso alla banca dati e ai dati in essa contenuti. Le autorità di cui al primo comma garantiscono che i dati trasmessi alla Commissione sono aggiornati, completi ed esatti.
I dati elaborati nella banca dati di cui al primo comma sono pubblicati mediante internet, ad eccezione delle informazioni riservate contenute nelle caselle 2 e 3 della domanda per ottenere la qualifica di esportatore registrato di cui all'articolo 92.
I dati personali trattati nella banca dati di cui al primo comma e dagli Stati membri a norma della presente sezione sono trasferiti o messi a disposizione di paesi terzi o di organizzazioni internazionali unicamente in conformità all'articolo 9 del regolamento (CE) n. 45/2001.
4. Il presente regolamento non pregiudica in alcun modo il livello di tutela delle persone fisiche stabilito dal diritto unionale e nazionale riguardo al trattamento dei dati personali e, in particolare, lascia impregiudicati sia gli obblighi incombenti agli Stati membri in relazione al trattamento dei dati personali ai sensi della direttiva 95/46/CE sia gli obblighi incombenti, nell'esercizio delle loro funzioni, alle istituzioni e agli organismi dell'Unione europea in relazione al trattamento dei dati personali ai sensi del regolamento (CE) n. 45/2001.
I dati relativi all'identificazione e alla registrazione degli esportatori, costituiti dalla serie di dati elencati all'allegato 13 quater, punti 1, 3 (relativo alla descrizione delle attività), 4 e 5, possono essere pubblicati su internet dalla Commissione soltanto se gli esportatori hanno liberamente espresso il proprio consenso scritto dopo essere stati debitamente informati.
Agli esportatori sono fornite le informazioni di cui all'articolo 11 del regolamento (CE) n. 45/2001.
I diritti delle persone riguardo ai dati di registrazione elencati nell'allegato 13 quater e trattati nei sistemi nazionali sono esercitati conformemente alla normativa dello Stato membro che ha conservato i loro dati personali conformemente alle disposizioni della direttiva 95/46/CE.
I diritti delle persone relativi al trattamento dei dati personali nella banca dati centrale di cui al paragrafo 3 sono esercitati conformemente al regolamento (CE) n. 45/2001.
Le autorità nazionali di controllo della protezione dei dati e il garante europeo della protezione dei dati, ciascuno agendo nell'ambito delle proprie competenze, collaborano attivamente e assicurano il controllo coordinato della banca dati di cui al paragrafo 3.
Articolo 70
1. La Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea (serie C) l'elenco dei paesi beneficiari e la data da cui sono considerati adempienti alle condizioni stabilite negli articoli 68 e 69. La Commissione aggiorna tale elenco ogniqualvolta tali condizioni siano adempiute da un nuovo paese beneficiario.
2. I prodotti originari, ai sensi della presente sezione, di un paese beneficiario fruiscono del sistema all'atto dell'immissione in libera pratica nell'Unione europea solo se sono stati esportati alla data specificata nell'elenco di cui al paragrafo 1 o successivamente a tale data.
3. Il paese beneficiario è considerato adempiente alle condizioni di cui agli articoli 68 e 69 dalla data in cui ha presentato l'impegno di cui all'articolo 68, paragrafo 1, ed effettuato la comunicazione di cui all'articolo 69, paragrafo 1.
Articolo 71
L'inosservanza, da parte delle autorità competenti di un determinato paese beneficiario, degli obblighi ad essi incombenti ai sensi dell'articolo 68, paragrafo 1, dell'articolo 69, paragrafo 2, degli articoli 91, 92 e 93 o dell'articolo 97 octies, o l'inosservanza sistematica degli obblighi ad essi incombenti ai sensi dell'articolo 97 nonies, paragrafo 2, comporta, in conformità all'articolo 16 del regolamento (CE) n. 732/2008, la revoca temporanea delle preferenze accordate a tale paese nell'ambito del sistema.
Sottosezione 2
Definizione della nozione di prodotti originari
Articolo 72
I seguenti prodotti sono considerati originari di un paese beneficiario:
a)
i prodotti interamente ottenuti in tale paese a norma dell'articolo 75;
b)
i prodotti ottenuti in tale paese in cui sono incorporati materiali non interamente ottenuti sul suo territorio, a condizione che tali materiali abbiano subito lavorazioni o trasformazioni sufficienti ai sensi dell'articolo 76.
Articolo 73
1. Le condizioni stabilite nella presente sottosezione per l'acquisizione del carattere originario devono essere soddisfatte nel paese beneficiario interessato.
2. I prodotti originari reintrodotti nel paese beneficiaro, dopo essere stati esportati in un altro paese, sono considerati non originari salvo che si dimostri all'autorità competente che:
a)
i prodotti reintrodotti sono gli stessi prodotti che erano stati esportati e
b)
i prodotti reintrodotti non abbiano subito altre operazioni che quelle necessarie per conservarli in buono stato durante la loro permanenza nel paese di cui trattasi o nel corso dell'esportazione.
Articolo 74
1. I prodotti dichiarati per l'immissione in libera pratica nell'Unione europea devono essere gli stessi prodotti esportati dal paese beneficiario di cui sono considerati originari. Essi non devono aver subito alcun tipo di modificazione o trasformazione né operazioni diverse da quelle necessarie per conservarli in buono stato, prima di essere dichiarati ai fini dell'immissione in libera pratica. Il magazzinaggio dei prodotti o delle spedizioni e il frazionamento delle spedizioni sono ammessi solo se effettuati sotto la responsabilità dell'esportatore o di un detentore successivo delle merci e se i prodotti restano sotto controllo doganale nel paese o nei paesi di transito.
2. Le disposizioni del paragrafo 1 si presumono rispettate salvo che le autorità doganali abbiano motivo di ritenere il contrario; in tal caso dette autorità possono chiedere al dichiarante di fornire le prove del rispetto di tali disposizioni; le prove possono essere presentate in qualsiasi forma, compresi documenti contrattuali di trasporto quali polizze di carico o prove fattuali o concrete basate sulla marcatura o sulla numerazione dei colli o qualsiasi elemento di prova correlato alle merci stesse.
3. I paragrafi 1 e 2 si applicano mutatis mutandis in caso di cumulo ai sensi degli articoli 84, 85 o 86.
Articolo 75
1. Sono considerati interamente ottenuti in un determinato paese beneficiario:
a)
i prodotti minerari estratti dal suo suolo o dal suo fondo marino;
b)
i prodotti del regno vegetale ivi coltivati o raccolti;
c)
gli animali vivi, ivi nati e allevati;
d)
i prodotti che provengono da animali vivi ivi allevati;
e)
i prodotti che provengono da animali macellati ivi nati e allevati;
f)
i prodotti della caccia e della pesca ivi praticate;
g)
i prodotti dell'acquacoltura ove i pesci, i crostacei e i molluschi siano ivi nati e allevati;
h)
i prodotti della pesca marittima e altri prodotti estratti dal mare, al di fuori del suo mare territoriale, con le sue navi;
i)
i prodotti fabbricati a bordo delle sue navi officina, esclusivamente con prodotti di cui alla lettera h);
j)
gli articoli usati, a condizione che siano ivi raccolti e possano servire soltanto al recupero delle materie prime;
k)
gli scarti e i residui provenienti da operazioni manifatturiere ivi effettuate;
l)
i prodotti estratti dal suolo o dal sottosuolo marino al di fuori del suo mare territoriale, purché esso abbia diritti esclusivi per lo sfruttamento di suolo o sottosuolo di cui trattasi;
m)
le merci ivi ottenute esclusivamente con prodotti di cui alle lettere da a) a l).
2. Le espressioni “le sue navi” e “le sue navi officina” di cui al paragrafo 1, lettere h) e i), si riferiscono soltanto alle navi e alle navi officina:
a)
che sono immatricolate nel paese beneficiario o in uno Stato membro;
b)
che battono bandiera del paese beneficiario o di uno Stato membro;
c)
che soddisfano una delle seguenti condizioni:
i)
appartengono, in misura non inferiore al 50 %, a cittadini del paese beneficiario o degli Stati membri oppure
ii)
appartengono a società
-
la cui sede sociale e il cui luogo principale di attività sono situati nel paese beneficiario o negli Stati membri e
-
che sono per almeno il 50 % di proprietà del paese beneficiario o di Stati membri, di enti pubblici o cittadini del paese beneficiario o di Stati membri.
3. Ciascuna delle condizioni di cui al paragrafo 2 può essere soddisfatta negli Stati membri o in diversi paesi beneficiari purché tutti i paesi beneficiari fruiscano del cumulo regionale in conformità all'articolo 86, paragrafi 1 e 5. In tal caso i prodotti sono considerati originari del paese beneficiario di cui la nave o la nave officina battono bandiera conformemente al paragrafo 2, lettera b).
Il primo comma si applica solo se sono state soddisfatte le condizioni previste all'articolo 86, paragrafo 2, lettere b) e c).
Articolo 76
1. Fatti salvi gli articoli 78 e 79, i prodotti non interamente ottenuti nel paese beneficiario ai sensi dell'articolo 75 sono considerati originari di tale paese purché siano soddisfatte le condizioni stabilite per le merci interessate nell'elenco dell'allegato 13 bis.
2. Se un prodotto che ha acquisito il carattere originario in un determinato paese a norma del paragrafo 1 è sottoposto a un'ulterioretrasformazione in tale paese e utilizzato come materiale nella fabbricazione di un altro prodotto, non si tiene conto dei materiali non originari eventualmente utilizzati nella sua fabbricazione.
Articolo 77
1. La conformità alle condizioni di cui all'articolo 76, paragrafo 1, deve essere determinata per ciascun prodotto.
Tuttavia, ove la norma applicabile si fondi sulla conformità ad un determinato contenuto massimo di materiali non originari, il valore dei materiali non originari può essere calcolato come valore medio secondo quanto indicato nel paragrafo 2, affinché sia tenuto conto delle fluttuazioni dei costi e dei tassi di cambio.
2. Nel caso di cui al paragrafo 1, secondo comma, il prezzo franco fabbrica medio del prodotto e il valore medio dei materiali non originari utilizzati sono calcolati, rispettivamente, in base alla somma dei prezzi franco fabbrica applicati nelle vendite del prodotto effettuate nel corso dell'anno fiscale precedente e in base alla somma del valore di tutti i materiali non originari utilizzati nella fabbricazione dei prodotti nel corso dell'anno fiscale precedente quale definito nel paese di esportazione o, qualora non siano disponibili dati relativi a un intero anno fiscale, nel corso di un periodo più breve di durata non inferiore a tre mesi.
3. Gli esportatori che hanno optato per la determinazione del valore medio applicano sistematicamente tale metodo per tutto l'anno successivo all'anno fiscale di riferimento o, se del caso, per tutto l'anno successivo al periodo di riferimento più breve. Possono cessare di applicare tale metodo se, durante un determinato anno fiscale o periodo rappresentativo più breve ma non inferiore a tre mesi, constatano la cessazione delle fluttuazioni dei costi o dei tassi di cambio che ne avevano giustificato l'applicazione.
4. I valori medi di cui al paragrafo 2 sono utilizzati, rispettivamente, in sostituzione del prezzo franco fabbrica e del valore dei materiali non originari ai fini dell'accertamento della conformità al al contenuto massimo di materiali non originari.
Articolo 78
1. Fatto salvo il paragrafo 3, si considerano insufficienti a conferire il carattere originario, a prescindere dall'adempimento dei requisiti deludi cui all'articolo 76, le seguenti lavorazioni o trasformazioni:
a)
le operazioni di conservazione effettuate affinché i prodotti restino in buone condizioni durante il trasporto e il magazzinaggio;
b)
la scomposizione e composizione di confezioni;
c)
il lavaggio, la pulitura, la rimozione di polvere, ossido, olio, pittura o altri rivestimenti;
d)
la stiratura o la pressatura di prodotti e articoli tessili;
e)
semplici operazioni di pittura e lucidatura;
f)
la mondatura, la macinatura parziale o totale, la pulitura e la brillatura di cereali e riso;
g)
le operazioni per colorare o aromatizzare lo zucchero o formare zollette di zucchero, la molitura parziale o totale dello zucchero cristallizzato;
h)
la sbucciatura, la snocciolatura, la sgusciatura di frutta, frutta a guscio e verdura;
i)
l'affilatura, la semplice molitura o il semplice taglio;
j)
il vaglio, la cernita, la selezione, la classificazione, la gradazione, l'assortimento (ivi compresa la costituzione di assortimenti di articoli);
k)
le semplici operazioni di inserimento in bottiglie, lattine, boccette, borse, casse o scatole, o di sistemazione su supporti di cartone o legno e ogni altra semplice operazione di imballaggio;
l)
l'apposizione o la stampa di marchi, etichette, logo o altri segni distintivi analoghi sui prodotti o sui loro imballaggi;
m)
la semplice miscela di prodotti anche di specie diverse; la miscela dello zucchero con qualsiasi sostanza;
n)
la semplice aggiunta di acqua o la diluizione, disidratazione o denaturazione dei prodotti;
o)
il semplice assemblaggio di parti di articoli allo scopo di formare un articolo completo o lo smontaggio di prodotti in parti;
p)
il cumulo di due o più operazioni di cui alle lettere da a) a o);
q)
la macellazione degli animali.
2. Ai fini del paragrafo 1, le operazioni sono considerate semplici quando per la loro esecuzione non sono richieste né abilità speciali, né macchine, apparecchiature o attrezzature appositamente prodotte o installate.
3. Nel determinare se la lavorazione o la trasformazione cui è stato sottoposto un determinato prodotto debba essere considerata insufficiente ai sensi del paragrafo 1 si tiene complessivamente conto di tutte le operazioni eseguite in un paese beneficiario su quel prodotto.
Articolo 79
1. In deroga all'articolo 76 e fatti salvi i paragrafi 2 e 3 del presente articolo, i materiali non originari di cui, secondo le condizioni stabilite nell'elenco dell'allegato 13 bis, non è ammesso l'utilizzo nella fabbricazione di un determinato prodotto, possono nondimeno essere utilizzati qualora il loro valore totale o peso netto accertato non superi:
a)
il 15 % del peso del prodotto per i prodotti compresi nel capitolo 2 e nei capitoli da 4 a 24 del sistema armonizzato, esclusi i prodotti della pesca trasformati di cui al capitolo 16;
b)
il 15 % del prezzo franco fabbrica del prodotto per gli altri prodotti, ad eccezione di quelli compresi nei capitoli da 50 a 63 del sistema armonizzato per i quali si applicano le tolleranze indicate nelle note 6 e 7 della parte I dell'allegato 13 bis.
2. Il paragrafo 1 non consente alcun superamento delle percentuali relative al contenuto massimo dei materiali non originari, specificate nelle norme dell'elenco contenuto nell'allegato 13 bis.
3. I paragrafi 1 e 2 non si applicano ai prodotti interamente ottenuti in un paese beneficiario ai sensi dell'articolo 75. Tuttavia, fatti salvi l'articolo 78 e l'articolo 80, paragrafo 2, la tolleranza prevista da tali paragrafi si applica alla somma dei materiali utilizzati nella fabbricazione di un determinato prodotto che, secondo la norma stabilita nell'elenco dell'allegato 13 bis relativamente al prodotto stesso, devono essere interamente ottenuti.
Articolo 80
1. L'unità da prendere in considerazione per l'applicazione della presente sezione è lo specifico prodotto adottato come unità di base ai fini della classificazione effettuata secondo il sistema armonizzato.
2. Quando una spedizione consiste in un certo numero di prodotti fra loro identici, classificati nella medesima voce del sistema armonizzato, le disposizioni della presente sezione si applicano ad ogni prodotto considerato singolarmente.
3. L'imballaggio, qualora sia considerato congiuntamente al prodotto ai fini della classificazione in base alla regola generale di interpretazione 5 del sistema armonizzato, è preso in considerazione altresì per la determinazione dell'origine.
Articolo 81
Gli accessori, i pezzi di ricambio e gli utensili consegnati con un'attrezzatura, una macchina, un apparecchio o un veicolo, che fanno parte del suo normale equipaggiamento e sono compresi nel suo prezzo franco fabbrica, si considerano un tutto unico con l'attrezzatura, la macchina, l'apparecchio o il veicolo in questione.
Articolo 82
Gli assortimenti, definiti nella regola generale di interpretazione 3 del sistema armonizzato, si considerano originari a condizione che tutti i prodotti di cui essi si compongono siano originari.
Tuttavia, un assortimento composto di prodotti originari e non originari è considerato originario nel suo insieme qualora il valore dei prodotti non originari non superi il 15 % del prezzo franco fabbrica dell'assortimento.
Articolo 83
Nella determinazione del carattere originario di un determinato prodotto non deve essere presa in considerazione l'origine dei seguenti elementi eventualmente utilizzati per la sua fabbricazione:
a)
energia e combustibili;
b)
impianti e attrezzature;
c)
macchine e utensili;
d)
merci che non entrano, né sono destinate a entrare, nella composizione finale dello stesso.
Sottosezione 3
Cumulo
Articolo 84
In virtù del cumulo bilaterale, i prodotti originari dell'Unione europea possono essere considerati materiali originari di un paese beneficiario quando sono incorporati in un prodotto fabbricato in tale paese, a condizione che la lavorazione o la trasformazione ivi eseguite trascenda le operazioni elencate all'articolo 78, paragrafo 1.
Articolo 85
1. Nella misura in cui la Norvegia, la Svizzera e la Turchia concedono preferenze tariffarie generalizzate per i prodotti originari dei paesi beneficiari e applicano una definizione della nozione di origine corrispondente a quella stabilita nella presente sezione, il cumulo con la Norvegia, la Svizzera o la Turchia consente di considerare i prodotti originari della Norvegia, della Svizzera o della Turchia come materiali originari di un determinato paese beneficiario, purchéla lavorazione o la trasformazione ivi eseguite trascenda le operazioni elencate all'articolo 78, paragrafo 1.
2. Il paragrafo 1 si applica a condizione che la Turchia, la Norvegia e la Svizzera concedano, secondo il principio della reciprocità, lo stesso trattamento ai prodotti originari dei paesi beneficiari che incorporano materiali originari dell'Unione europea.
3. Il paragrafo 1 non si applica ai prodotti contemplati nei capitoli da 1 a 24 del sistema armonizzato.
4. La Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea (serie C) la data dalla quale le condizioni di cui ai paragrafi 1 e 2 sono adempiute.
Articolo 86
1. Il cumulo regionale si applica ai seguenti quattro gruppi regionali distinti:
a)
gruppo I: Brunei, Cambogia, Indonesia, Laos, Malaysia, Filippine, Singapore, Thailandia, Vietnam;
b)
gruppo II: Bolivia, Colombia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua, Panama, Perù, Venezuela;
c)
gruppo III: Bangladesh, Bhutan, India, Maldive, Nepal, Pakistan, Sri Lanka;
d)
gruppo IV: Argentina, Brasile, Paraguay e Uruguay.
2. Il cumulo regionale fra paesi appartenenti allo stesso gruppo si applica unicamente se sono soddisfatte le seguenti condizioni:
a)
ai fini del cumulo regionale fra paesi di un gruppo regionale si applicano le norme di origine stabilite nella presente sezione.
Quando l'operazione che conferisce il carattere originario di cui all'allegato 13 bis, parte II, non è la stessa per tutti i paesi partecipanti al cumulo, l'origine dei prodotti esportati da un paese a un altro paese del gruppo regionale a fini del cumulo regionale è determinata sulla base della norma che si applicherebbe se i prodotti fossero esportati verso l'Unione europea;
b)
i paesi del gruppo regionale si sono impegnati:
i)
a osservare o a far osservare la presente sezione e
ii)
a fornire la cooperazione amministrativa necessaria per assicurare la corretta applicazione della presente sezione sia nei confronti dell'Unione europea che nelle loro relazioni reciproche.
c)
gli impegni di cui alla lettera b) sono comunicati alla Commissione dal segretariato del gruppo regionale interessato o da un altro organismo comune competente che rappresenti tutti i membri del gruppo in questione.
Se i paesi di un gruppo regionale si sono già conformati, anteriormente al 1o gennaio 2011, alle disposizioni di cui al primo comma, lettere b) e c), non è necessaria la sottoscrizione di un nuovo impegno.
3. I materiali elencati nell'allegato 13 bis sono esclusi dal cumulo regionale di cui al paragrafo 2 se:
a)
la preferenza tariffaria applicabile nell'Unione europea non è la stessa per tutti i paesi partecipanti al cumulo e
b)
i materiali in questione beneficiassero, grazie al cumulo, di un trattamento tariffario più favorevole rispetto a quello di cui avrebbero fruito se fossero stati esportati direttamente verso l'Unione europea.
4. Il cumulo regionale fra paesi dello stesso gruppo regionale si applica solo se la lavorazione o la trasformazione eseguite nel paese beneficiario in cui i materiali sono ulteriormente trasformati o incorporati trascendono le operazioni elencate all'articolo 78, paragrafo 1, e, nel caso dei prodotti tessili, le operazioni elencate nell'allegato 16.
Se la condizione di cui al primo comma non è soddisfatta, si considera come paese di origine del prodotto il paese del gruppo regionale cui è riferibile la percentuale più alta del valore in dogana dei materiali utilizzati originari di altri paesi dello stesso gruppo regionale.
Il paese di origine, se è determinato a norma del secondo comma, è indicato come tale nella del prova dell'origine rilasciata dall'esportatore del prodotto verso l'Unione europea o rilasciata, fino all'entrata in funzione del sistema degli esportatori registrati, dalle autorità del paese beneficiario di esportazione.
5. Su richiesta delle autorità di un paese beneficiario del gruppo I o del gruppo III, la Commissione può autorizzare il cumulo regionale fra i paesi di tali gruppi se accerta che ciascuna delle seguenti condizioni è soddisfatta:
a)
sussistono le condizioni di cui al paragrafo 2, lettera a), e
b)
i paesi che partecipano al cumulo regionale si sono impegnati e hanno congiuntamente comunicato alla Commissione il loro impegno:
i)
a osservare o a far osservare la presente sezione e
ii)
a fornire la cooperazione amministrativa necessaria per assicurare la corretta applicazione della presente sezione sia nei confronti dell'Unione europea che nelle loro relazioni reciproche.
La richiesta di cui al primo comma è corredata da documentazione comprovante che le condizioni stabilite dallo stesso comma sono soddisfatte. Essa è indirizzata alla Commissione, che decide in merito tenendo conto di tutti gli elementi relativi al cumulo ritenuti pertinenti, compresi i materiali oggetto del cumulo.
6. Quando i prodotti fabbricati in un paese beneficiario del gruppo I o del gruppo III utilizzando materiali originari di un paese appartenente all'altro gruppo devono essere esportati verso l'Unione europea, l'origine dei prodotti è determinata come segue:
a)
i materiali originari di un paese appartenente a un gruppo regionale sono considerati originari di un paese appartenente all'altro gruppo regionale quando sono incorporati in un prodotto ivi ottenuto, purché la lavorazione o la trasformazione eseguite in quest'ultimo paese beneficiario trascendano le operazioni elencate all'articolo 78, paragrafo 1, e, nel caso dei prodotti tessili, le operazioni elencate nell'allegato 16.
b)
se la condizione di cui alla lettera a) non è soddisfatta, si considera come paese di origine il paese partecipante al cumulo cui è riferibile la percentuale più alta de valore in dogana dei materiali utilizzati originari di altri paesi partecipanti al cumulo.
Il paese di origine, se è determinato a norma del primo comma, lettera b), deve essere indicato come tale nella prova dell'origine rilasciata dall'esportatore del prodotto verso l'Unione europea ovvero, fino all'entrata in funzione del sistema degli esportatori registrati, dalle autorità del paese beneficiario di esportazione.
7. Su richiesta delle autorità di un paese beneficiario, la Commissione può concedere il cumulo ampliato fra un paese beneficiario e un paese vincolato all'Unione europea da un accordo di libero scambio ai sensi dell'articolo XXIV dell'Accordo generale sulle tariffe doganali e sul commercio (GATT), purché ciascuna delle condizioni seguenti sia soddisfatta:
a)
i paesi partecipanti al cumulo si sono impegnati ad osservare o far osservare il disposto della presente sezione e a fornire la cooperazione amministrativa necessaria ad assicurare la corretta applicazione della presente sezione sia nei confronti dell'Unione europea che nelle loro relazioni reciproche;
b)
l'impegno di cui alla lettera a) è stato comunicato alla Commissione dal paese beneficiario interessato.
La richiesta di cui al primo comma contiene un elenco dei materiali oggetto del cumulo ed è corredata della documentazione comprovante che le condizioni stabilite nel primo comma, lettere a) e b), sono soddisfatte. Essa è indirizzata alla Commissione. In caso di modifica dei materiali interessati è necessario presentare un'altra richiesta.
Sono esclusi dal cumulo ampliato i materiali compresi nei capitoli da 1 a 24 del sistema armonizzato.
8. Nei casi di cumulo ampliato di cui al paragrafo 7, l'origine dei materiali utilizzati e la prova documentaria dell'origine da fornire sono determinate in conformità alle norme fissate nel pertinente accordo di libero scambio. L'origine dei prodotti destinati ad essere esportati verso l'Unione europea è determinata in conformità alle norme di origine stabilite nella presente sezione.
Affinché il prodotto ottenuto possa acquisire il carattere originario non è necessario che i materiali originari del paese vincolato all''Unione europea da un accordo di libero scambio, utilizzati in un determinato paese beneficiario nella fabbricazione del prodotto destinato ad essere esportato verso l'Unione europea, siano stati sottoposti a lavorazioni o trasformazioni sufficienti, a condizione che le lavorazioni o trasformazioni effettuate nel paese beneficiario interessato trascendano le operazioni elencate all'articolo 78, paragrafo 1.
9. La Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea (serie C):
a)
la data da cui ha effetto il cumulo fra i paesi del gruppo I e quelli del gruppo III di cui al paragrafo 5, i paesi che vi partecipano e, se del caso, l'elenco dei materiali cui il cumulo si applica;
b)
la data da cui ha effetto il cumulo ampliato, i paesi che vi partecipano e l'elenco dei materiali cui il cumulo si applica.
Articolo 87
Se il cumulo bilaterale o il cumulo con la Norvegia, la Svizzera o la Turchia è applicato in combinazione con il cumulo regionale, il prodotto ottenuto è considerato originario di uno dei paesi del gruppo regionale interessato, determinato in conformità all'articolo 86, paragrafo 4, primo e secondo comma.
Articolo 88
1. Le sottosezioni 1 e 2 si applicano mutatis mutandis:
a)
alle esportazioni dall'Unione europea verso un paese beneficiario ai fini del cumulo bilaterale;
b)
alle esportazioni da un determinato paese beneficiario a un altro per il cumulo regionale ai sensi dell'articolo 86, paragrafi 1 e 5, fatto salvo l'articolo 86, paragrafo 2, lettera a), secondo comma.
2. Se materiali fungibili originari e non originari sono utilizzati nella lavorazione o trasformazione di un prodotto, le autorità doganali degli Stati membri possono autorizzare, su richiesta scritta degli operatori economici, la gestione dei materiali nell'Unione europea secondo il metodo della separazione contabile ai fini della successiva esportazione verso un paese beneficiario nell'ambito del cumulo bilaterale, senza che detti materiali debbano essere tenuti in scorte separate.
3. Le autorità doganali degli Stati membri possono subordinare la concessione dell'autorizzazione di cui al paragrafo 2 a condizioni da essi ritenute appropriate.
L'autorizzazione è concessa solo se l'applicazione del metodo di cui al paragrafo 2 può garantire in qualsiasi momento che il numero di prodotti ottenuti che possono essere considerati “originari dell'Unione europea” è identico a quello risultante dall'applicazione di un metodo di separazione fisica delle scorte.
Se autorizzato, il metodo è applicato e l'applicazione è registrata conformemente ai principi contabili generali in vigore nell'Unione europea.
4. Il beneficiario del metodo di cui al paragrafo 2 rilascia la documentazione comprovante l'origine per le quantità di prodotti che possono essere considerate originarie dell'Unione europea o ne chiede, fino all'entrata in funzione del sistema degli esportatori registrati, il rilascio. Su richiesta delle autorità doganali degli Stati membri, il beneficiario fornisce una dichiarazione relativa al modo in cui i quantitativi sono stati gestiti.
5. Le autorità doganali degli Stati membri controllano il modo in cui l'autorizzazione di cui al paragrafo è utilizzata.
Esse possono ritirare l'autorizzazione nei casi seguenti:
a)
il beneficiario fa un uso comunque scorretto dell'autorizzazione
b)
il beneficiario non rispetta una delle altre condizioni stabilite nella presente sezione o nella sezione 1 bis.
Sottosezione 4
Deroghe
Articolo 89
1. La Commissione può concedere a un determinato paese beneficiario, di propria iniziativa o su richiesta del medesimo, una deroga temporanea alle disposizioni della presente sezione:
a)
se fattori interni o esterni privano temporaneamente tale paese della capacità, di cui disponeva in precedenza, di conformarsi alle norme sull'acquisizione dell'origine di cui all'articolo 72, o
b)
se necessita di un certo tempo per potersi conformare alle norme sulll'acquisizione dell'origine di cui all'articolo 72.
2. La deroga temporanea è limitata alla durata degli effetti dei fattori interni o esterni che la giustificano o al periodo di tempo necessario al paese beneficiario per conformarsi alle norme.
3. La domanda di deroga è presentata per iscritto alla Commissione. Essa indica i motivi che giustificano la deroga di cui al paragrafo 1 ed è corredata di un'idonea documentazione.
4. Se la deroga viene concessa, il paese beneficiario deve trasmettere alla Commissione le informazioni prescritte riguardanti l'uso della deroga stessa e la gestione dei quantitativi per cui essa è stata accordata.
Sottosezione 5
Procedure per l'esportazione nel paese beneficiario
Articolo 90
Il sistema si applica:
a)
alle merci esportate da un esportatore registrato ai sensi dell'articolo 92 che soddisfano i requisiti della presente sezione;
b)
a qualsiasi spedizione consistente in uno o più colli contenenti prodotti originari, esportata da qualsiasi esportatore, purché il valore totale dei prodotti originari spediti non superi 6 000 EUR.
Articolo 91
1. Le autorità competenti del paese beneficiario istituiscono e aggiornano costantemente un elenco elettronico degli esportatori registrati stabiliti nel paese. Quando un esportatore è radiato in conformità all'articolo 93, paragrafo 2, l'elenco è aggiornato immediatamente.
2. L'elenco contiene le seguenti informazioni:
a)
il nome e l'indirizzo completo del luogo di stabilimento/residenza dell'esportatore registrato, incluso il codice di identificazione del paese o del territorio (codice paese ISO alpha 2);
b)
il numero dell'esportatore registrato;
c)
i prodotti destinati ad essere esportati nell'ambito del sistema (elenco indicativo dei capitoli o delle voci del sistema armonizzato, compilato secondo la discrezione del richiedente);
d)
la data iniziale e finale della registrazione, in corso o scaduta, dell'esportatore;
e)
il motivo della radiazione (richiesta dell'esportatore registrato/radiazione da parte delle autorità competenti). L'accesso a questi dati è limitato alle autorità competenti.
3. Le autorità competenti dei paesi beneficiari informano la Commissione del sistema di numerazione nazionale utilizzato per designare gli esportatori registrati. Il numero inizia con il codice paese ISO alfa 2.
Articolo 92
Ai fini della registrazione gli esportatori presentano domanda alle autorità competenti del paese beneficiario indicate all'articolo 69, paragrafo 1, lettera a), utilizzando un formulario redatto sul modello contenuto nell'allegato 13 quater. Compilando il formulario gli esportatori acconsentono alla conservazione delle informazioni fornite nella banca dati della Commissione e alla pubblicazione dei dati non riservati su internet.
Le domande incomplete non sono prese in considerazione dalle autorità competenti.
Articolo 93
1. Gli esportatori registrati che non soddisfano più le condizioni richieste per l'esportazione di merci nell'ambito del sistema o non intendono più esportare tali merci ne informano le autorità competenti del paese beneficiario, che provvedono a cancellarli immediatamente dall'elenco degli esportatori registrati tenuto in quel paese.
2. Fatto salvo il sistema di pene e sanzioni in vigore nel paese beneficiario, le autorità competenti dello stesso radiano dall'elenco degli esportatori registrati di detto paese qualsiasi esportatore registrato che, per dolo o colpa, compili o faccia compilare un'attestazione di origine o un documento giustificativo contenente dati non rispondenti a verità allo scopo di ottenere, in modo irregolare o fraudolento, il beneficio di un trattamento tariffario preferenziale.
3. Fatte salve le eventuali ripercussioni delle irregolarità riscontrate sulle verifiche pendenti, la radiazione dall'elenco degli esportatori registrati ha effetto per il futuro, ossia si applica alle attestazioni rilasciate dopo la data della radiazione.
4. Un esportatore radiato dalle autorità competenti a norma del paragrafo 2 può essere reiscritto nell'elenco solo dopo che abbia dimostrato alle autorità competenti del paese beneficiario di aver rimediato alla situazione che ha condotto alla radiazione.
Articolo 94
1. Gli esportatori, registrati o no, devono adempiere i seguenti obblighi:
a)
tengono una contabilità adeguata della produzione e fornitura delle merci ammissibili al trattamento preferenziale;
b)
tengono a disposizione tutta la documentazione giustificativa relativa ai materiali utilizzati nella fabbricazione;
c)
conservano tutta la documentazione doganale relativa ai materiali utilizzati nella fabbricazione;
d)
conservano per almeno tre anni dalla fine dell'anno in cui l'attestazione di origine è stata compilata, o per più tempo se prescritto dalla legge nazionale, i registri:
i)
delle attestazioni di origine rilasciate e
ii)
della contabilità relativa ai materiali originari e non originari, alla produzione e alle scorte.
I registri di cui al primo comma, lettera d), che possono essere elettronici, devono consentire di rintracciare i materiali utilizzati nella fabbricazione dei prodotti esportati e di confermarne il carattere originario.
2. Gli obblighi di cui al paragrafo 1 si applicano anche ai fornitori che trasmettano agli esportatori dichiarazioni attestanti il carattere originario delle merci fornite.
Articolo 95
1. L'attestazione di origine deve essere rilasciata dall'esportatore quando i prodotti di cui trattasi sono esportati, sempre che le merci possano essere considerate originarie del paese beneficiario interessato o di un altro paese beneficiario in conformità all'articolo 86, paragrafo 4, secondo comma, o all'articolo 86, paragrafo 6, primo comma, lettera b).
2. In deroga al paragrafo 1, l'attestazione di origine può eccezionalmente essere rilasciata dopo l'esportazione (“attestazione retroattiva”) a condizione che sia presentata nello Stato membro della dichiarazione di immissione in libera pratica entro due anni dall'esportazione.
3. L'attestazione di origine è fornita dall'esportatore al suo cliente stabilito nell'Unione europea e contiene i dati specificati nell'allegato 13 quinquies. L'attestazione di origine è redatta in inglese o in francese.
Può essere redatta su qualsiasi documento commerciale che consenta di identificare l'esportatore interessato e le merci in questione.
4. Quando si applica il cumulo di cui all'articolo 84, all'articolo 86, paragrafo 1, o all'articolo 86, paragrafi 5 e 6, l'esportatore del prodotto nella cui fabbricazione sono utilizzati materiali originari di un paese con cui è autorizzato il cumulo è autorizzato si basa sull'attestazione di origine trasmessa dal fornitore. In tal caso l'attestazione di origine rilasciata dall'esportatore riporta, a seconda del caso, la dicitura “EU cumulation”, “Regional cumulation” o “Cumul UE”, “Cumul régional”.
5. Quando si applica il cumulo a norma dell'articolo 85, l'esportatore del prodotto nella cui fabbricazione sono utilizzati materiali originari di una paese con cui è autorizzato il cumulo si basa sulla prova dell'origine trasmessa dal fornitore e rilasciata in conformità alle norme di origine SPG della Norvegia, della Svizzera o della Turchia, a seconda dei casi. In tal caso l'attestazione di origine compilata dall'esportatore riporta la dicitura “Norway cumulation”, “Switzerland cumulation”, “Turkey cumulation” o “Cumul Norvège”, “Cumul Suisse”, “Cumul Turquie”.
6. Quando si applica il cumulo ampliato a norma dell'articolo 86, paragrafi 7 e 8, l'esportatore del prodotto nella cui fabbricazione sono utilizzati materiali originari di un paese cui è autorizzato il cumulo ampliato si basa sulla prova dell'origine trasmessa dal fornitore e rilasciata in conformità alle disposizioni del pertinente accordo di libero scambio concluso tra l'Unione europea e il paese interessato.
In tal caso l'attestazione di origine rilasciata dall'esportatore riporta la dicitura “Extended cumulation with country x” o“Cumul étendu avec le pays x”.
Articolo 96
1. Per ogni spedizione deve essere compilata un'attestazione di origine distinta.
2. L'attestazione di origine è valida per dodici mesi dalla data in cui è stata rilasciata dall'esportatore.
3. L'attestazione di origine può riguardare più spedizioni se le merci soddisfano le condizioni seguenti:
a)
si tratta di prodotti smontati o non montati ai sensi della regola generale di interpretazione 2, lettera a), del sistema armonizzato;
b)
sono comprese nelle sezioni XVI o XVII o nelle voci 7308 o 9406 del sistema armonizzato e
c)
sono destinate ad essere importate a scaglioni.
Sottosezione 6
Procedure per l'immissione in libera pratica nell'unione europea
Articolo 97
1. La dichiarazione doganale per l'immissione in libera pratica fa riferimento all'attestazione di origine. L'attestazione di origine è tenuta a disposizione delle autorità doganali, che possono chiederne la presentazione a fini di verifica. Dette autorità possono anche chiederne la traduzione nella lingua ufficiale o in una delle lingue ufficiali dello Stato membro interessato.
2. Se il dichiarante chiede l'applicazione del sistema senza essere in possesso di dell'attestazione di origine al momento dell'accettazione della dichiarazione doganale di immissione in libera pratica, la dichiarazione è considerata incompleta ai sensi dell'articolo 253, paragrafo 1, e trattata di conseguenza.
3. Prima di dichiarare le merci per l'immissione in libera pratica il dichiarante si accerta che le merci siano conformi alle norme enunciate nella presente sezione, in particolare verificando:
i)
nella banca dati di cui all'articolo 69, paragrafo 3, che l'esportatore sia registrato per il rilascio di attestazioni dell' origine, salvo che il valore totale dei prodotti originari spediti non superi 6 000 EUR, e
ii)
che l'attestazione di origine sia redatta in conformità all'allegato 13 quinquies.
Articolo 97 bis
1. I prodotti seguenti sono esenti dall'obbligo del rilascio e della produzione dell'attestazione di origine:
a)
i prodotti oggetto di piccole spedizioni inviate da privati a privati, a condizione che il valore totale non sia superiore a 500 EUR;
b)
i prodotti contenuti nei bagagli personali dei viaggiatori, il cui valore totale non sia superiore a 1 200 EUR.
2. I prodotti di cui al paragrafo 1 devono soddisfare le seguenti condizioni:
a)
si tratta di importazioni prive di qualsiasi carattere commerciale;
b)
sono stati dichiarati conformi alle condizioni prescritte perché possano beneficiare del sistema;
c)
non sussistono dubbi sulla veridicità della dichiarazione di cui alla lettera b).
3. Ai fini del paragrafo 2, lettera a), le importazioni sono considerate prive di qualsiasi carattere commerciale se tutte le condizioni seguenti sono soddisfatte:
a)
le importazioni presentano carattere occasionale;
b)
le importazioni riguardano esclusivamente prodotti riservati all'uso personale dei destinatari, dei viaggiatori o dei loro familiari;
c)
risulta in modo evidente dalla loro natura e quantità che non sussiste alcun fine commerciale.
Articolo 97 ter
1. La constatazione di lievi discordanze tra i dati che figurano nell'attestazione di origine e quelli menzionati nei documenti presentati alle autorità doganali per l'espletamento delle formalità d'importazione dei prodotti non comporta di per sé l'invalidità dell'attestazione di origine se viene regolarmente accertato che questa attestazione corrisponde ai prodotti in questione.
2. L'attestazione di origine contenente errori formali evidenti, come errori di battitura, non viene rigettata se gli errori stessi non sono tali da destare dubbi sulla correttezza delle indicazioni in essa riportate.
3. Le attestazioni di origine presentate alle autorità doganali del paese d'importazione dopo la scadenza del periodo di validità di cui al paragrafo 96 possono essere ammesse ai fini dell'applicazione delle preferenze tariffarie quando l'inosservanza del termine è dovuta a circostanze eccezionali. Negli altri casi di presentazione tardiva, le autorità doganali del paese d'importazione possono ammettere le attestazioni di origine se i prodotti sono stati loro presentati prima della scadenza di tale termine.
Articolo 97 quater
1. La procedura di cui all'articolo 96, paragrafo 3, si applica per un periodo determinato dalle autorità doganali degli Stati membri.
2. Le autorità doganali degli Stati membri di importazione preposte al controllo delle consecutive immissioni in libera pratica verificano che le spedizioni consecutive facciano parte dei prodotti smontati o non assemblati per i quali è stata compilata l'attestazione di origine.
Articolo 97 quinquies
1. Se i prodotti non sono ancora stati immessi in libera pratica, l''attestazione di origine può essere sostituita da una o più attestazioni di origine sostitutive, compilate dal detentore delle merci, al fine di inviare tutti i prodotti, o una parte di essi, in un altro luogo all'interno del territorio doganale della Comunità o, se del caso, in Norvegia, Svizzera o Turchia. Per poter rilasciare attestazioni di origine sostitutive, i detentori delle merci non devono essere essi stessi esportatori registrati.
2. Qualora venga sostituita, l'attestazione di origine iniziale deve recare le seguenti indicazioni:
a)
i dati corrispondenti alla o alle attestazioni di origine sostitutive;
b)
il nome e l'indirizzo dello speditore;
c)
il o i destinatari nell'Unione europea.
L'attestazione di origine iniziale reca la dicitura “Replaced” or “Remplacée”, a seconda dei casi.
3. L'attestazione di origine sostitutiva deve recare le seguenti indicazioni:
a)
tutti i dati corrispondenti ai prodotti rispediti;
b)
la data di rilascio dell'attestazione di origine iniziale;
c)
tutte le menzioni necessarie in conformità all'allegato 13 quinquies;
d)
il nome e l'indirizzo dello speditore dei prodotti nell'Unione europea;
e)
il nome e l'indirizzo del destinatario nell'Unione europea, in Norvegia, Svizzera o Turchia;
f)
la data e il luogo in cui è effettuata la sostituzione.
La persona che rilascia l'attestazione di origine sostitutiva può allegarvi copia dell'attestazione di origine iniziale.
4. I paragrafi 1, 2 e 3 si applicano, mutatis mutandis, alle attestazioni di origine rilasciate in sostituzione di attestazioni che sono a loro volta attestazioni sostitutive. I paragrafi 1, 2 e 3 si applicano, mutatis mutandis, alle attestazioni sostitutive redatte dagli speditori dei prodotti in Norvegia, Svizzera o Turchia.
5. Nel caso di prodotti che beneficiano di tariffe preferenziali in base una deroga concessa conformemente alle disposizioni dell'articolo 89, la sostituzione prevista dal presente articolo si applica solo se i prodotti sono destinati all'Unione europea. Se i prodotti in questione hanno acquisito il carattere originario mediante il cumulo regionale, l'attestazione di origine sostitutiva può essere redatta al fine di spedire i prodotti in Norvegia, Svizzera o Turchia solo ove questi paesi applichino le stesse norme dell'Unione europea in materia di cumulo regionale.
6. I paragrafi 1, 2 e 3 si applicano, mutatis mutandis, alle attestazioni che sostituiscono altre attestazioni di origine quando la spedizione è frazionata ai sensi dell'articolo 74.
Articolo 97 sexies
1. In caso di dubbi sul carattere originario dei prodotti, le autorità doganali possono chiedere al dichiarante di presentare, entro un congruo termine da esse specificato, qualsiasi elemento probatorio che consenta di verificare l'esattezza dell'indicazione dell'origine contenuta nella dichiarazione o il rispetto delle condizioni di cui all'articolo 74.
2. Le autorità doganali possono sospendere l'applicazione della misura relativa alla tariffa preferenziale per la durata del procedimento di verifica di cui all'articolo 97 nonies se:
a)
le informazioni fornite dal dichiarante non sono sufficienti a confermare il carattere originario dei prodotti o il rispetto delle condizioni stabilite all'articolo 73 o 74;
b)
il dichiarante non risponde entro il termine stabilito per la comunicazione delle informazioni di cui al paragrafo 1.
3. In attesa delle informazioni chieste al dichiarante, di cui al paragrafo 1, o dei risultati del procedimento di verifica, di cui al paragrafo 2, le autorità doganali offrono all'importatore la possibilità di svincolare i prodotti, riservandosi di applicare le misure cautelari ritenute necessarie.
Articolo 97 septies
1. Le autorità doganali dello Stato membro di importazione negano la concessione del sistema, senza essere tenute a chiedere prove supplementari o inviare una richiesta di verifica al paese beneficiario, se:
a)
le merci non sono identiche a quelle indicate nell'attestazione di origine;
b)
il dichiarante non presenta l'attestazione di origine per i prodotti in questione, quando questa è richiesta;
c)
fatto salvo l'articolo 90, lettera b), e l'articolo 97 quinquies, paragrafo 1, l'attestazione di origine in possesso del dichiarante non è stata rilasciata da un esportatore registrato nel paese beneficiario;
d)
l'attestazione di origine non è rilasciata in conformità all'allegato 13 quinquies;
e)
le condizioni di cui all'articolo 74 non sono soddisfatte.
2. Le autorità doganali dello Stato membro di importazione negano la concessione del beneficio del sistema, a seguito di una richiesta di verifica ai sensi dell'articolo 97 nonies rivolta alle autorità competenti del paese beneficiario, se le autorità doganali dello Stato membro di importazione:
a)
hanno ricevuto una risposta da cui risulti che l'esportatore non aveva la facoltà di redigere l'attestazione di origine;
b)
hanno ricevuto una risposta da cui risulti che i prodotti in questione non sono originari di un paese beneficiario o le condizioni dell'articolo 73 non sono soddisfatte;
c)
nutrivano seri dubbi sulla validità dell'attestazione di origine o sull'esattezza delle informazioni fornite dal dichiarante con riguardo all'effettiva origine dei prodotti in questione quando hanno presentato la domanda di verifica e
i)
non hanno ricevuto alcuna risposta entro il termine stabilito ai sensi dell'articolo 97 nonies oppure
ii)
la risposta ricevuta non fornisce adeguati chiarimenti in merito ai quesiti formulati nella richiesta.
Sottosezione 7
Controllo dell'origine
Articolo 97 octies
1. Al fine di garantire il rispetto delle norme riguardanti il carattere originario dei prodotti, le autorità competenti del paese beneficiario svolgono:
a)
verifiche del carattere originario dei prodotti su richiesta delle autorità doganali degli Stati membri;
b)
controlli periodici degli esportatori di iniziativa propria.
Nella misura in cui la Norvegia, la Svizzera e la Turchia hanno concluso con l'Unione europea un accordo di reciproco sostegno in materia di cooperazione amministrativa, il primo comma si applica mutatis mutandis alle richieste inviate alle autorità della Norvegia, della Svizzera e della Turchia affinché, per la verifica delle attestazioni di origine sostitutive rilasciate sul loro territorio fungano da collegamento con le autorità competenti de paese beneficiario.
Il cumulo ampliato è autorizzato ai sensi dell'articolo 86, paragrafi 7 e 8, solo se il paese vincolato all'Unione europea da un accordo di libero scambio si è impegnato a fornire al paese beneficiario il proprio sostegno in materia di cooperazione amministrativa nello stesso modo in cui fornirebbe tale sostegno alle autorità competenti degli Stati membri a norma dell'accordo medesimo.
2. I controlli di cui al paragrafo 1, lettera b), devono garantire il costante adempimento degli obblighi incombenti agli esportatori. Essi sono effettuati a intervalli determinati sulla base di adeguati criteri di analisi del rischio. A tale scopo le autorità competenti dei paesi beneficiari chiedono agli esportatori di fornire copie o un elenco delle attestazioni di origine da essi rilasciate.
3. Le autorità competenti dei paesi beneficiari hanno facoltà di chiedere elementi di prova e di eseguire ispezioni della contabilità dell'esportatore e, se del caso, di quella dei produttori che lo riforniscono, anche presso le loro sedi, o qualsiasi altro controllo ritenuto appropriato.
Articolo 97 nonies
1. Il controllo a posteriori delle attestazioni di origine è effettuato per sondaggio o ogniqualvolta le autorità doganali degli Stati membri abbiano seri motivi di dubitare della loro autenticità, del carattere originario dei prodotti in questione o dell'osservanza degli altri requisiti di cui alla presente sezione.
Le autorità doganali dello Stato membro, qualora richiedono la cooperazione delle autorità competenti di un paese beneficiario per la verifica della validità delle attestazioni di origine o del carattere originario dei prodotti, o di entrambi, indicano nella loro richiesta, all'occorrenza, i motivi per cui nutrono seri dubbi sulla validità dell'attestazione di origine o sul carattere originario dei prodotti.
A corredo della richiesta di verifica possono essere trasmessi una copia dell'attestazione di origine e informazioni o documenti supplementari indicanti che le informazioni fornite nell'attestazione sono inesatte.
Lo Stato membro richiedente fissa un termine iniziale di sei mesi, a partire dalla data della richiesta, per la comunicazione dei risultati della verifica, eccezion fatta per le richieste inviate alla Norvegia, alla Svizzera o alla Turchia al fine di verificare le attestazioni di origine sostitutive compilate sul loro territorio in base ad attestazioni di origine rilasciate in un paese beneficiario, per le quali il termine è aumentato a otto mesi.
2. Se, in caso di seri dubbi, non è pervenuta alcuna risposta allo scadere del termine di cui al paragrafo 1, o la risposta non contiene informazioni sufficienti per determinare l'effettiva origine dei prodotti, alle autorità competenti deve essere inviata una seconda comunicazione. Tale comunicazione stablisce un ulteriore termine non superiore a 6 mesi.
Sottosezione 8
Altre disposizioni
Articolo 97 decies
1. Le sottosezioni 5, 6 e 7 si applicano mutatis mutandis:
a)
alle esportazioni dall'Unione europea in un paese beneficiario ai fini del cumulo bilaterale;
b)
alle esportazioni da un paese beneficiario a un altro ai fini del cumulo regionale di cui all'articolo 86, paragrafi 1 e 5.
2. Su sua richiesta, l'esportatore dell'Unione europea è considerato dall'autorità doganale di uno Stato membro come esportatore registrato ai fini del sistema se soddisfa le seguenti condizioni:
a)
possiede un numero EORI in conformità agli articoli da 4 duodecies a 4 unvicies;
b)
possiede la qualifica di “esportatore autorizzato” nell'ambito di un regime preferenziale;
c)
include nella domanda rivolta alle autorità doganali dello Stato membro i seguenti dati richiesti nel formulario redatto sul modello contenuto nell'allegato 13 quater:
i)
le informazioni chieste nelle caselle 1 e 4;
ii)
l'impegno di cui alla casella 5.
Articolo 97 undecies
1. Le sottosezioni 1, 2 e 3 si applicano, mutatis mutandis, per determinare se i prodotti possano essere considerati originari di un paese beneficiario quando sono esportati a Ceuta o Melilla oppure originari di Ceuta e Melilla quando sono esportati in un paese beneficiario ai fini del cumulo bilaterale.
2. Le sottosezioni 5, 6 e 7 si applicano, mutatis mutandis, ai prodotti esportati da un paese beneficiario verso Ceuta o Melilla e ai prodotti esportati da Ceuta o Melilla verso un paese beneficiario ai fini del cumulo bilaterale.
3. Le autorità doganali spagnole sono responsabili dell'applicazione delle sottosezioni 1, 2, 3, 5, 6 e 7 a Ceuta e Melilla.
4. Per le finalità indicate nei paragrafi 1 e 2 Ceuta e Melilla sono considerate un unico territorio.»
(2)
Nella parte I, titolo IV, capitolo 2, è aggiunta la seguente sezione 1 bis:
«Sezione 1 bis
Procedure e metodi di cooperazione amministrativa applicabili fino all'entrata in funzione del sistema degli esportatori registrati
Sottosezione 1
Principi generali
Articolo 97 duodecies
1. I paesi beneficiari osservano o fanno osservare:
a)
le norme relative all'origine dei prodotti esportati, fissate nella sezione 1;
b)
le norme relative alla compilazione e al rilascio dei certificati di origine, modulo A, secondo il modello riportato nell'allegato 17;
c)
le disposizioni relative all'uso delle dichiarazioni su fattura redatte secondo il modello modello riportato nell'allegato 18;
d)
le disposizioni concernenti i metodi di cooperazione amministrativa di cui all'articolo 97 vicies;
e)
le disposizioni sulla concessione di deroghe di cui all'articolo 89.
2. Le autorità competenti dei paesi beneficiari cooperano con la Commissione o gli Stati membri; tale cooperazione consiste in particolare:
a)
nel fornire tutto il sostegno necessario qualora la Commissione chieda di controllare la corretta gestione del sistema nel paese interessato, anche mediante visite di verifica sul posto da parte della Commissione stessa o delle autorità doganali degli Stati membri;
b)
fatti salvi gli articoli 97 vicies e 97 unvicies, nel verificare il carattere originario dei prodotti e il rispetto delle altre condizioni stabilite nella presente sezione, anche mediante visite sul posto, ove richiesto dalla Commissione o dalle autorità doganali degli Stati membri nell'ambito di indagini sull'origine.
3. Le condizioni stabilite nel paragrafo 1 si considerano accettate dal paese beneficiario se tale paese designa un'autorità competente per il rilascio dei certificati di origine, modulo A, verifica le prove documentarie dell'origine e rilascia i certificati di origine, modulo A, per le esportazioni verso l'Unione europea, .
4. Le merci originarie di un paese o territorio ammesso o riammesso al beneficio del sistema delle preferenze generalizzate per i prodotti di cui al regolamento (CE) n. 732/2008 possono beneficiare del sistema sempre che siano esportate dal paese o territorio stesso a decorrere dalla data indicata all'articolo 97 vicies.
5. La prova dell'origine ha validità di dieci mesi dalla data di rilascio nel paese di esportazione e deve essere presentata entro tale termine alle autorità doganali del paese d'importazione.
Sottosezione 2
Procedure per l'esportazione nel paese beneficiario
Articolo 97 terdecies
1. Il certificato di origine, modulo A, redatto sul modello contenuto nell'allegato 17, è rilasciato su richiesta scritta dell'esportatore o del suo rappresentante autorizzato, corredata dei documenti giustificativi appropriati attestanti che i prodotti destinati all'esportazione soddisfano le condizioni per il rilascio del certificato di origine, modulo A.
2. Il certificato è tenuto a disposizione dell'esportatore dal momento in cui l'esportazione è effettivamente realizzata o garantita. Il certificato di origine, modulo A, può essere rilasciato, in via eccezionale, dopo l'esportazione dei prodotti cui si riferisce se:
a)
non è stato rilasciato al momento dell'esportazione a causa di errori, omissioni involontarie o circostanze particolari; oppure
b)
è stato dimostrato alle autorità pubbliche competenti che il certificato di origine, modulo A, è stato rilasciato, ma non è stato accettato all'importazione per motivi tecnici.
3. Le autorità pubbliche competenti possono rilasciare il certificato a posteriori solo dopo aver verificato che le indicazioni contenute nella domanda dell'esportatore siano conformi a quelle del fascicolo di esportazione corrispondente e che non sia stato rilasciato, al momento dell'esportazione dei prodotti, alcun certificato di origine, modulo A, conforme alle disposizioni della presente sezione. I certificati di origine, modulo A, rilasciati a posteriori devono recare nella casella n. 4 la dicitura “Issued retrospectively” o “Délivré a posteriori”.
4. In caso di furto, perdita o distruzione del certificato di origine, modulo A, l'esportatore può chiedere alle autorità pubbliche competenti che l'hanno rilasciato un duplicato, compilato sulla base dei documenti di esportazione in loro possesso. I duplicati così rilasciati devono recare nella casella n. 4 la dicitura “Duplicate” o “Duplicata”, nonché la data del rilascio e il numero di serie del certificato originale. Il duplicato è valido a decorrere dalla data dell'originale.
5. Allo scopo di verificare se il prodotto per cui è richiesto il certificato di origine, modulo A, è conforme alle norme di origine pertinenti, le autorità pubbliche competenti sono autorizzate a chiedere qualsiasi prova documentale o a effettuare qualsiasi controllo che ritengano appropriato.
6. La casella n. 2 del certificato di origine, modulo A, non deve essere compilata obbligatoriamente. La casella n. 12 reca la dicitura “Unione europea” o il nome di uno degli Stati membri. La data del rilascio del certificato di origine, modulo A, è indicata nella casella n. 11. La firma da apporre in tale casella, che è riservata alle autorità pubbliche competenti preposte al rilascio del certificato, nonché la firma del firmatario autorizzato dell'esportatore da apporre nella casella n. 12, sono manoscritte.
Articolo 97 quaterdecies
1. La dichiarazione su fattura può essere compilata da qualsiasi esportatore per le spedizioni consistenti in uno o più colli contenenti prodotti originari di valore totale non superiore a 6 000 EUR, a condizione che la cooperazione amministrativa di cui all'articolo 97 duodecies, paragrafo 2, si applichi a questa procedura.
2. L'esportatore che compila la dichiarazione su fattura deve essere in grado di presentare in qualsiasi momento, su richiesta delle autorità doganali o di altre autorità pubbliche competenti del paese di esportazione, tutti i documenti atti a comprovare il carattere originario dei prodotti in questione.
3. La dichiarazione su fattura è compilata dall'esportatore a macchina, in francese o in inglese, stampigliando o stampando sulla fattura, sulla bolletta di consegna o su altro documento commerciale il testo riportato nell'allegato 18. Se è compilata a mano, la dichiarazione deve essere scritta con inchiostro e in stampatello. Le dichiarazioni su fattura recano la firma manoscritta originale dell'esportatore.
4. L'uso della dichiarazione su fattura è subordinato alle seguenti condizioni:
a)
per ogni singola spedizione deve essere compilata una dichiarazione su fattura distinta;
b)
se le merci contenute nella spedizione hanno già subito, nel paese di esportazione, un controllo in base alla definizione della nozione di prodotti originari, l'esportatore può far riferimento a tale controllo nella dichiarazione su fattura.
5. Quando si applica il cumulo di cui agli articoli 84, 85 o 86, le autorità pubbliche competenti del paese beneficiario invitato a rilasciare il certificato di origine, modulo A, per i prodotti nella cui fabbricazione sono utilizzati materiali originari di un paese con cui è autorizzato il cumulo, si fondano sugli elementi seguenti:
-
se trattasi di cumulo bilaterale, sulla prova dell'origine trasmessa dal fornitore dell'esportatore e rilasciata a norma della sottosezione 5;
-
se trattasi di cumulo con la Norvegia, la Svizzera o la Turchia, sulla prova dell'origine trasmessa dal fornitore dell'esportatore e rilasciata secondo le norme di origine SPG della Norvegia, della Svizzera o della Turchia, a seconda dei casi;
-
se trattasi di cumulo regionale, sulla prova dell'origine trasmessa dal fornitore dell'esportatore, in particolare sul certificato di origine, modulo A, redatto in base al modello contenuto nell'allegato 17, ovvero sulla dichiarazione su fattura recante il testo contenuto nell'allegato 18;
-
se trattasi di cumulo ampliato, sulla prova dell'origine trasmessa dal fornitore dell'esportatore e rilasciata in conformità al pertinente accordo di libero scambio concluso tra l'Unione europea e il paese interessato.
Nei casi indicati al primo comma, primo, secondo, terzo e quarto trattino, la casella n. 4 del certificato di origine, modulo A, reca a seconda dei casi, la dicitura “EU cumulation”, “Norway cumulation”, “Switzerland cumulation”, “Turkey cumulation”, “Regional cumulation”, “Extended cumulation with country x” o “Cumul UE”, “Cumul Norvège”, “Cumul Suisse”, “Cumul Turquie”, “Cumul régional”, “Cumul étendu avec le pays x”.
Sottosezione 3
Procedure per l'immissione in libera pratica nell'unione europea
Articolo 97 quindecies
1. I certificati di origine, modulo A, o le dichiarazioni su fattura sono presentati alle autorità doganali degli Stati membri di importazione in conformità alle procedure relative alla dichiarazione in dogana.
2. Le prove dell'origine presentate alle autorità doganali del paese d'importazione dopo la scadenza del periodo di validità di cui all'articolo 97 duodecies, paragrafo 5, possono essere ammesse ai fini dell'applicazione delle preferenze tariffarie quando l'inosservanza del termine è dovuta a circostanze eccezionali. Negli altri casi di presentazione tardiva le autorità doganali del paese d'importazione possono ammettere le prove dell'origine se i prodotti sono stati loro presentati prima della scadenza di tale termine.
Articolo 97 sexdecies
1. Per i prodotti smontati o non assemblati ai sensi della regola generale 2, lettera a), del sistema armonizzato e rientranti nelle sezioni XVI o XVII o nelle voci 7308 o 9406 del sistema armonizzato, i quali siano importati con spedizioni scaglionate su richiesta dell'importatore e alle condizioni stabilite dalle autorità doganali dello Stato membro d'importazione, può essere presentata alle autorità doganali un'unica prova dell'origine al momento dell'importazione del primo scaglione.
2. Su richiesta dell'importatore, alle condizioni stabilite dalle autorità doganali dello Stato membro d'importazione può essere presentata alle autorità doganali un'unica prova dell'origine al momento dell'importazione della prima spedizione quando le merci:
a)
sono importate nell'ambito di operazioni regolari e continuative, di rilevante valore commerciale;
b)
formino oggetto di uno stesso contratto d'acquisto, i cui contraenti siano stabilite nel paese di esportazione o negli Stati membri;
c)
sono classificate nello stesso codice (di otto cifre) della nomenclatura combinata;
d)
provengono esclusivamente da uno stesso esportatore, sono destinate a uno stesso importatore e sono oggetto di formalità di entrata nello stesso ufficio doganale dello stesso Stato membro.
Questa procedura si applica per il periodo stabilito dalle autorità doganali competenti.
Articolo 97 septdecies
1. Se i prodotti originari sono posti sotto il controllo di un ufficio doganale di uno Stato membro, l'originale della prova dell'origine può essere sostituito con uno o più certificati di origine, modulo A, al fine di inviare tutti i prodotti, o parte di essi, in un altro luogo dellUnione europea o, se del caso, in Norvegia, in Svizzera o in Turchia.
2. I certificati sostitutivi di origine, modulo A, sono rilasciati dall'ufficio doganale sotto il cui controllo sono posti i prodotti. Il certificato sostitutivo è rilasciato su domanda scritta del riesportatore.
3. Nel certificato sostitutivo è indicato nella casella in alto a destra il nome del paese intermedio in cui è rilasciato. La casella n. 4 reca la dicitura “Certificat de remplacement” o “Replacement certificate”, nonché la data di rilascio del certificato di origine iniziale e il suo numero di serie. La casella n. 1 reca il nome del riesportatore. La casella n. 2 può recare il nome del destinatario finale. Nelle caselle da n. 3 a n. 9 sono riportate tutte le diciture relative ai prodotti riesportati e contenute nel certificato iniziale, mentre gli estremi della fattura del riesportatore sono indicati nella casella n. 10.
4. La casella n. 11 reca il visto dell'autorità doganale che ha rilasciato il certificato sostitutivo. Tale autorità è responsabile unicamente del rilascio di detto certificato. Nella casella n. 12 sono riportate le indicazioni del paese d'origine e del paese di destinazione contenute nel certificato iniziale. Tale casella è firmata dal riesportatore. Il riesportatore che firma tale casella in buona fede non è responsabile dell'esattezza delle indicazioni contenute nel certificato iniziale.
5. L'ufficio doganale presso il quale ha luogo l'operazione di cui al paragrafo 1 annota sul certificato iniziale il peso, i numeri e la natura dei colli rispediti, indicandovi i numeri di serie del o dei certificati sostitutivi corrispondenti. Il certificato iniziale è conservato dall'ufficio doganale interessato per almeno tre anni. Al certificato sostitutivo può essere acclusa la fotocopia del certificato iniziale.
6. Nel caso di prodotti che beneficiano di tariffe preferenziali in base ad una deroga concessa a norma dell'articolo 89, la procedura prevista dal presente articolo si applica solo se i prodotti sono destinati all'Unione europea. Se i prodotti hanno acquisito il carattere originario mediante cumulo regionale, il certificato sostitutivo può essere rilasciato per la spedizione dei prodotti verso la Norvegia, la Svizzera o la Turchia solo ove questi paesi applichino le stesse norme dell'Unione europea in materia di cumulo regionale.
Articolo 97 octodecies
1. I prodotti oggetto di piccole spedizioni da privati a privati o contenuti nei bagagli personali dei viaggiatori sono ammessi come prodotti originari fruenti delle preferenze tariffarie di cui all'articolo 66, senza che sia necessaria la presentazione di occorra presentare un certificato di origine, modulo A, o una dichiarazione su fattura, a condizione che
a)
tali prodotti:
i)
formino oggetto di importazioni prive di qualsiasi carattere commerciale;
ii)
siano stati dichiarati conformi alla condizioni prescritte perché possano beneficiare del sistema;
b)
non sussistano dubbi sulla veridicità della dichiarazione di cui alla lettera a), punto ii).
2. Le importazioni sono considerate prive di qualsiasi carattere commerciale se sono rispettate tutte le condizioni seguenti:
a)
le importazioni presentano carattere occasionale;
b)
le importazioni riguardano esclusivamente prodotti riservati all'uso personale dei destinatari, dei viaggiatori o dei loro familiari;
c)
risulta in modo evidente dalla natura e quantità dei prodotti che non sussiste alcun fine commerciale.
3. Il valore complessivo dei prodotti di cui al paragrafo 2 non deve superare 500 EUR se si tratta di piccole spedizioni, o 1 200 EUR se si tratta del contenuto dei bagagli personali dei viaggiatori.
Articolo 97 novodecies
1. La constatazione di lievi discordanze tra le indicazioni che figurano sul certificato d'origine, modulo A, o sulla dichiarazione su fattura e quelle contenute nei documenti presentati all'ufficio doganale per l'espletamento delle formalità d'importazione dei prodotti non comporta di per sé l'invalidità del certificato d'origine o della dichiarazione su fattura se viene regolarmente accertato che il o certificato o la dichiarazione corrispondono ai prodotti presentati.
2. I certificati d'origine, modulo A, i certificato di circolazione delle merci EUR.1 o le dichiarazione su fattura che contengano errori formali evidenti non vengono rigettati se gli errori non sono tali da destare dubbi sulla correttezza delle indicazioni in essi riportate.
Sottosezione 4
Metodi di cooperazione amministrativa
Articolo 97 vicies
1. I paesi beneficiari comunicano alla Commissione i nomi e gli indirizzi delle autorità pubbliche situate nel loro territorio che sono preposte al rilascio dei certificati d'origine, modulo A, i facsimile delle impronte dei timbri usati da dette autorità e i nomi e indirizzi delle autorità pubbliche responsabili del controllo dei certificati di origine, modulo A, e delle dichiarazioni su fattura.
La Commissione inoltra queste informazioni alle autorità doganali degli Stati membri. Qualora ciò avvenga in occasione dell'aggiornamento di comunicazioni precedenti, la Commissione comunica la data d'inizio della validità dei nuovi timbri in base alle indicazioni fornite dalle autorità pubbliche competenti dei paesi beneficiari. Tali informazioni sono riservate; tuttavia, quando i prodotti devono essere immessi in libera pratica, le autorità doganali possono permettere agli importatori o ai loro rappresentanti di prendere visione delle impronte dei timbri.
I paesi beneficiari che hanno già trasmesso le informazioni richieste ai sensi del primo comma non sono tenuti a fornirle di nuovo, tranne qualora sia intervenuta una modifica.
2. Ai fini dell'articolo 97 duodecies, paragrafo 4, la Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea (serie C) la data in cui il paese o il territorio ammesso o riammesso al beneficio per i prodotti di cui al regolamento (CE) n. 732/2008 ha adempiuto gli obblighi stabiliti nel paragrafo 1.
3. La Commissione comunica ai paesi beneficiari i facsimile delle impronte dei timbri usati dalle autorità doganali degli Stati membri per il rilascio dei certificati di circolazione delle merci EUR.1 su richiesta delle autorità competenti dei paesi beneficiari stessi.
Articolo 97 unvicies
1. Il controllo a posteriori dei certificati di origine, modulo A, e delle dichiarazioni su fattura è effettuato per sondaggio o ogniqualvolta le autorità doganali degli Stati membri abbiano ragionevole motivo di dubitare dell'autenticità dei documenti, del carattere originario dei prodotti o dell'osservanza delle norme della presente sezione.
2. Le autorità doganali degli Stati membri che presentano richiesta di controllo a posteriori rispediscono alle autorità pubbliche competenti del paese beneficiario d'esportazione il certificato d'origine, modulo A, la fattura, se è stata presentata, e la dichiarazione su fattura, ovvero una copia di questi documenti, indicando, se del caso, i motivi che giustificano l'indagine. A corredo della richiesta di controllo sono inviati tutti i documenti e le informazioni ottenute indicanti la presenza di inesattezze nelle informazioni contenute nella prova dell'origine.
Se le autorità doganali degli Stati membri decidono di sospendere la concessione delle preferenze tariffarie in attesa dei risultati del controllo, esse offrono all'importatore la possibilità di svincolare i prodotti, riservandosi di applicare le misure cautelari ritenute necessarie.
3. Quando viene presentata richiesta di controllo a posteriori, il controllo è effettuato e i risultati sono comunicati alle autorità doganali degli Stati membri entro il termine di sei mesi oppure, nel caso di richieste inviate alla Norvegia, alla Svizzera o alla Turchia al fine di verificare le prove dell'origine sostitutive rilasciate nei loro territori sulla base di certificati di origine, modulo A, o di dichiarazioni su fattura rilasciate nel paese beneficiario, entro il termine di otto mesi dalla data di trasmissione della richiesta. I risultati devono consentire di determinare se la prova dell'origine contestata riguardi i prodotti realmente esportati e se questi ultimi possano essere considerati prodotti originari del paese beneficiario.
4. Nel caso di certificati di origine, modulo A, rilasciati in applicazione del cumulo bilaterale, la risposta comprende il rinvio delle copie del certificato o dei certificati di circolazione delle merci EUR.1 oppure, eventualmente, della o delle dichiarazioni su fattura corrispondenti.
5. Se, in caso di seri dubbi, non è pervenuta alcuna risposta allo scadere del termine di sei mesi di cui al paragrafo 3, ovvero se la risposta non contiene informazioni sufficienti per determinare l'autenticità del documento o l'effettiva origine dei prodotti, alle autorità competenti deve essere inviata una seconda comunicazione. Se, a seguito della seconda comunicazione, i risultati del controllo non sono comunicati alle autorità richiedenti entro quattro mesi dalla data di invio della stessa, ovvero se tali risultati non consentono di determinare l'autenticità del documento o l'effettiva origine dei prodotti, le autorità richiedenti stesse si astengono, salvo circostanze eccezionali, dal concedere il beneficio delle misure tariffarie preferenziali.
6. Qualora dalla procedura di controllo o da qualsiasi altra informazione disponibile emergano indizi di violazioni delle norme di origine, il paese beneficiario di esportazione effettua, d'ufficio o su richiesta delle autorità doganali degli Stati membri, le indagini necessarie o dispone affinché tali inchieste siano effettuate con la dovuta sollecitudine allo scopo di individuare e prevenire siffatte violazioni. A tale scopo, la Commissione o le autorità doganali degli Stati membri possono partecipare alle indagini.
7. Ai fini del controllo a posteriori dei certificati di origine, modulo A, gli esportatori conservano tutti i documenti idonei attestanti il carattere originario dei prodotti in questione, mentre le autorità pubbliche competenti del paese beneficiario di esportazione conservano le copie dei certificati ed i relativi documenti di esportazione. Tali documenti sono conservati per almeno un triennio dalla fine dell'anno in cui è stato rilasciato il certificato di origine, modulo A.
Articolo 97 duovicies
1. Gli articoli 97 vicies e 97 unvicies si applicano anche fra i paesi dello stesso gruppo regionale ai fini della comunicazione di informazioni alla Commissione o alle autorità doganali degli Stati membri e del controllo a posteriori dei certificati di origine, modulo A, o delle dichiarazioni su fattura rilasciati in conformità alle norme sul cumulo regionale dell'origine.
2. Ai fini dell'articolo 85, dell'articolo 97 quaterdecies e dell'articolo 97 septdecies, l'accordo concluso fra l'Unione europea, la Norvegia, la Svizzera e la Turchia comprende, fra l'altro, l'impegno delle parti a fornire reciprocamente il necessario sostegno materia di cooperazione amministrativa.
Ai fini dell'articolo 86, paragrafi 7 e 8, e dell'articolo 97 duodecies, il paese vincolato all'Unione europea da un accordo di libero scambio che acconsenta a partecipare al cumulo ampliato con un paese beneficiario si impegna altresì a prestare a quest'ultimo il proprio sostegno in materia di cooperazione amministrativa nello stesso modo in cui presterebbe tale sostengno alle autorità doganali degli Stati membri secondo le disposizioni di detto accordo.
Sottosezione 5
Procedure applicabili in materia di cumulo bilaterale
Articolo 97 tervicies
1. La prova del carattere originario dei prodotti dell'Unione europea è fornita producendo:
a)
il certificato di circolazione delle merci EUR.1, redatto sul modello contenuto nell'allegato 21; o
b)
la dichiarazione su fattura, recante il testo riportato nell'allegato 18. La dichiarazione su fattura può essere rilasciata da un esportatore qualsiasi per le spedizioni contenenti prodotti originari di valore totale non superiore a 6 000 EUR ovvero da un esportatore autorizzato dell'Unione europea.
2. L'esportatore, o il suo rappresentante autorizzato, appone le diciture “GSP beneficiary countries” e “EU” o “Pays bénéficiaires du SPG” e “UE” nella casella n. 2 del certificato di circolazione delle merci EUR.1.
3. Le disposizioni della presente sezione relative al rilascio, all'uso e al controllo a posteriori dei certificati di origine, modulo A, si applicano, mutatis mutandis, ai certificati di circolazione delle merci EUR.1 e, fatta eccezione per le disposizioni relative al rilascio, alle dichiarazioni su fattura.
4. Le autorità doganali degli Stati membri possono autorizzare qualsiasi esportatore, in prosieguo denominato “esportatore autorizzato”, che effettui frequenti esportazioni di prodotti originari dell'Unione europea nell'ambito del cumulo bilaterale a compilare dichiarazioni su fattura, indipendentemente dal valore dei prodotti in questione, se tale esportatore offre alle autorità doganali ogni garanzia affinché esse possano verificare:
a)
il carattere originario dei prodotti e
b)
l'osservanza degli altri requisiti applicabili in tale Stato membro.
5. Le autorità doganali possono subordinare il conferimento della qualità di esportatore autorizzato alle condizioni che esse considerano appropriate. Esse attribuiscono all'esportatore autorizzato un numero di autorizzazione doganale che deve essere riportaro sulla dichiarazione su fattura.
6. Le autorità doganali controllano l'uso dell'autorizzazione da parte dell'esportatore autorizzato. Esse possono revocare l'autorizzazione in qualsiasi momento.
Esse revocano l'autorizzazione in ciascuno dei seguenti casi:
a)
l'esportatore autorizzato non offre più le garanzie di cui al paragrafo 4;
b)
l'esportatore autorizzato non soddisfa le condizioni di cui al paragrafo 5;
c)
l'esportare autorizzato fa comunque un uso scorretto dell'autorizzazione.
7. L' esportatore autorizzato non è tenuto a firmare le dichiarazioni su fattura purché consegni alle autorità doganali un impegno scritto con il quale egli assuma la piena responsabilità per qualsiasi dichiarazione su fattura che lo identifichi come se avesse apposto la propria firma.
Sottosezione 6
Ceuta e melilla
Articolo 97 quatervicies
Le disposizioni della presente sezione relative al rilascio, all'uso e al controllo a posteriori delle prove dell'origine si applicano, mutatis mutandis, ai prodotti esportati da un paese beneficiario a Ceuta e Melilla e ai prodotti esportati da Ceuta e Melilla in un paese beneficiario ai fini del cumulo bilaterale.
Ceuta e Melilla sono considerate come un unico territorio.
Le autorità doganali spagnole sono responsabili dell'applicazione della presente sezione a Ceuta e Melilla.»
(3)
Nella parte I, titolo IV, capitolo 2, sezione 2, il seguente articolo 97 quinvicies è inserito prima della sottosezione 1:
«Articolo 97 quinvicies
1. Ai fini della presente sezione si intende per:
a)
“fabbricazione”, qualsiasi tipo di lavorazione o trasformazione, compreso il montaggio;
b)
“materiale”, qualsiasi ingrediente, materia prima, componente o parte, ecc., impiegato nella fabbricazione del prodotto;
c)
“prodotto”, il prodotto che viene fabbricato, anche se esso è destinato ad essere successivamente impiegato in un'altra operazione di fabbricazione;
d)
“merci”, sia i materiali che i prodotti;
e)
“valore in dogana”, il valore determinato conformemente all'accordo del 1994 relativo all'applicazione dell'articolo VII dell'accordo generale sulle tariffe doganali e sul commercio (accordo OMC sul valore in dogana);
f)
“prezzo franco fabbrica” nell'elenco dell'allegato 15, il prezzo franco fabbrica pagato per il prodotto al fabbricante nel cui stabilimento è stata effettuata l'ultima lavorazione o trasformazione, purché comprenda il valore di tutti i materiali utilizzati, previa detrazione di eventuali imposte interne che siano o possano essere rimborsate al momento dell'esportazione del prodotto ottenuto.
Se il prezzo effettivamente corrisposto non rispecchia tutti i costi correlati alla fabbricazione del prodotto che sono realmente sostenuti nel paese beneficiario, per prezzo franco fabbrica si intende la somma di tutti questi costi, previa detrazione di eventuali imposte interne che siano o possano essere rimborsate al momento dell'esportazione del prodotto ottenuto;
g)
“valore dei materiali” nell'elenco dell'allegato 15, il valore in dogana al momento dell'importazione dei materiali non originari impiegati o, qualora tale valore non sia noto né verificabile, il primo prezzo verificabile pagato per detti materiali nell'Unione europea o nel paese beneficiario ai sensi dell'articolo 98, paragrafo 1. Tale definizione si applica, mutatis mutandis, anche per la determinazione del valore dei materiali originari utilizzati;
h)
“capitoli”, “voci” e “sottovoci”, i capitoli, le voci e le sottovoci (a quattro o a sei cifre) utilizzati nella nomenclatura che costituisce il sistema armonizzato;
i)
“classificato”, categorizzato mediante classificazione in una determinata voce o sottovoce del sistema armonizzato;
j)
“spedizione”, i prodotti
-
spediti contemporaneamente da un esportatore a un destinatario oppure
-
trasportati sulla scorta di un titolo di trasporto unico che accompagni il loro invio dall'esportatore al destinatario o, in mancanza di tale documento, sulla scorta di una fattura unica.
2. Ai fini del paragrafo 1, lettera f), se l'ultima lavorazione o trasformazione è stata appaltata a un fabbricante, il termine “fabbricante” di cui al paragrafo 1, lettera f), primo comma, può riferirsi all'impresa appaltante.»
(4)
All'articolo 99 è inserita la seguente lettera d) bis:
«d) bis
i prodotti che provengono da animali macellati ivi nati e allevati;».
(5)
L'articolo 101, paragrafo 1, è modificato come segue:
a)
la lettera g) è sostituita dalla seguente:
«g)
le operazioni per colorare o aromatizzare lo zucchero o formare zollette di zucchero, la molitura parziale o totale dello zucchero cristallizzato;»;
b)
la lettera m) è sostituita dalla seguente:
«m)
la semplice miscela di prodotti anche di specie diverse; la miscela dello zucchero con qualsiasi altra sostanza;»;
c)
è inserita la seguente la lettera m) bis:
«m) bis
la semplice aggiunta di acqua o la diluizione, disidratazione o denaturazione dei prodotti;».
(6)
È inserito l'allegato 13 bis di cui all'allegato I del presente regolamento.
(7)
È inserito l'allegato 13 ter di cui all'allegato II del presente regolamento.
(8)
È inserito l'allegato 13 quater di cui all'allegato III del presente regolamento.
(9)
È inserito l'allegato 13 quinquies di cui all'allegato IV del presente regolamento.
(10)
Nell'allegato 14, nelle note 1 e 3.1 i termini «degli articoli 69 e 100» sono sostituiti da «dell'articolo 100».
(11)
L'allegato 17 è modificato conformemente all'allegato V del presente regolamento.
(12)
L'allegato 18 è sostituito dal testo contenuto nell'allegato VI del presente regolamento.
Articolo 2
Almeno tre mesi prima dell'effettiva entrata in funzione nel loro territorio del sistema degli esportatori registrati, i paesi beneficiari presentano alla Commissione l'impegno previsto all'articolo 68, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 2454/93, quale modificato dal presente regolamento, e le informazioni richieste all'articolo 69 dello stesso regolamento.
Entro il 1o luglio 2016 e il 1o luglio 2019 la Commissione esaminerà lo stato di preparazione dei paesi beneficiari in vista dell'entrata in funzione del sistema degli esportatori registrati. Essa proporrà le modifiche che riterrà necessarie.
Articolo 3
1. Il presente regolamento entra in vigore il settimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
2. Esso si applica a decorrere dal 1o gennaio 2011.
3. Fatto salvo il paragrafo 4 del presente articolo, il punto 1, nella misura in cui si riferisce agli articoli da 68 a 71, agli articoli da 90 a 97 decies e all'articolo 97 undecies, paragrafo 2, e i punti 8 e 9 dell'articolo 1 si applicano a decorrere dal 1o gennaio 2017.
4. I paesi beneficiari che non sono pronti ad applicare il sistema degli esportatori registrati alla data specificata al paragrafo 3 e che presentano alla Commissione una richiesta scritta anteriormente al 1o luglio 2016 o per i quali la Commissione, conformemente all'articolo 2, secondo comma, ha proposto modifiche, possono continuare ad applicare le disposizioni di cui al titolo IV, capitolo 2, sezione 1 bis, e agli allegati 17 e 18 del regolamento (CE) n. 2454/93, modificato dal presente regolamento, fino al 1o gennaio 2020.
5. L'articolo 1, punto 2, si applica fino alla data indicata nel paragrafo 3 o, per i paesi beneficiari di cui al paragrafo 4, fino alla data indicata nel paragrafo 4.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 18 novembre 2010.