РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 450/2008 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 23 април 2008 година
за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 26, 95, 133 и 135 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Общността е основана на митнически съюз. Препоръчително е, както в интерес на икономическите оператори, така и на митническите органи в рамките на Общността, съществуващото митническо законодателство да бъде обединено в Митнически кодекс на общността (наричан по-долу „Кодексът“). Като се основава на концепцията за вътрешен пазар, Кодексът следва да включва общите правила и процедури, които осигуряват прилагането на тарифните и другите мерки на общите политики, въведени на общностно равнище във връзка с търговията със стоки между Общността и страни или територии извън митническата територия на Общността, като се отчитат изискванията на тези общи политики. Митническото законодателство следва да се приведе в по-добро съответствие с разпоредбите, свързани със събиране на вземания при внос, без да се променя обхватът на действащото данъчно законодателство.
(2)
Съгласно Съобщение на Комисията относно защитата на финансовите интереси на общността и Плана за действие 2004-2005 г. е уместно да се адаптира правната рамка за защита на финансовите интереси на Общността.
(3)
Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (3) бе основан на интеграция на митническите процедури, прилагани отделно в съответните държави-членки през 80-те години на 20 век. Този регламент е многократно и съществено изменян след въвеждането му с оглед решаване на специфични проблеми като защитата на добросъвестността или отчитане на изискванията по отношение на сигурността. Важните промени в правната обстановка, които настъпиха през последните години на Общностно и на международно равнище, такива като изтичането срока на действие на Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана и влизането в сила на Договорите за присъединяване от 2003 г. и от 2005 г., а също и измененията на Международната конвенция за опростяване и уеднаквяване на митническите процедури (наричана по-долу „ревизираната Конвенция от Киото“), присъединяването на Общността към която бе одобрено с Решение 2003/231/ЕО на Съвета (4), налагат допълнителни промени в Кодекса. Настъпи моментът за рационализиране на митническите процедури и отчитане на факта, че електронните декларации и обработка са правилото, а декларациите и обработката на хартиен носител са изключението. Поради тези причини не е достатъчно по-нататъшно изменение на Кодекса; необходима е цялостна преработка.
(4)
Подходящо е в Кодекса да се въведе правна рамка за прилагането на определени разпоредби от митническото законодателство относно търговията със стоки между части от митническата територия, за която се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (5) и части от тази територия, за която тези разпоредби не се прилагат, или относно търговията между части от територията, за които тези разпоредби не се прилагат. Като се има предвид фактът, че въпросните стоки са общностни стоки, както и финансовата същност на въпросните мерки в тази вътреобщностна търговия, е оправдано въвеждането, посредством мерки за прилагане, на подходящо опростяване на митническите формалности, които да се прилагат за тези стоки.
(5)
Улесняването на законната търговия и борбата с измамите изискват опростени, бързи и стандартни митнически процедури и процеси. В тази връзка, и съгласно Съобщение на Комисията относно опростена и безхартиена среда за митниците и търговията, е уместно да се опрости митническото законодателство, да се позволи използването на съвременни средства и технологии и да се насърчи еднаквото прилагане на митническото законодателство и на съвременни подходи за митнически контрол, което ще допринесе за осигуряване на основата за ефективни и опростени процедури за митническо оформяне. Митническите процедури следва да бъдат слети или хармонизирани и броят им да бъде сведен до тези, които са икономически обосновани, с оглед повишаване конкурентоспособността на бизнеса.
(6)
Завършването на вътрешния пазар, намаляването на бариерите пред международната търговия и инвестиции и нарасналата необходимост от гарантиране на сигурността и безопасността на външните граници на Общността трансформираха ролята на митническите органи и ги превърнаха в централна част от веригата на доставки и в катализатор на конкурентоспособността на страните и фирмите в процеса на мониторинг и управление на международната търговия. Следователно в тази връзка митническото законодателство следва да отразява новата икономическа реалност и новата роля и мисия на митническите органи.
(7)
Използването на информационни и комуникационни технологии, както предвижда бъдещо решение на Европейския парламент и на Съвета относно безхартиена среда за митниците и търговията, е ключов елемент в осигуряването на улеснения за търговията, и същевременно на ефективност на митническия контрол, като по този начин се намалят разходите за осъществяване на стопанска дейност и рискът за обществото. В тази връзка е необходимо Кодексът да установи правна рамка, в която може да бъде приложено това решение, по-специално правният принцип, че всички митнически и търговски сделки се обработват по електронен път и че във всяка една държава-членка информационните и комуникационни системи за митнически операции предлагат еднакви улеснения на икономическите оператори.
(8)
Такова използване на информационни и комуникационни технологии следва да е придружено от хармонизирано и стандартизирано прилагане на митническия контрол от държавите-членки, за да се гарантира равностойно ниво на митнически контрол в цялата територия на Общността, така че да не възникне антиконкурентно поведение в различните входни и изходни пунктове.
(9)
В интерес на улесняването на стопанската дейност и едновременно с това за осигуряване на необходимото ниво на контрол на стоките, които се въвеждат във или извеждат от митническата територия на Общността, е желателно митническите органи и другите агенции, които участват в този контрол, като полиция, гранична полиция, ветеринарни органи и органи по опазването на околната среда, да предават помежду си информацията, предоставена от икономическите оператори, при отчитане на съответните разпоредби за защита на данните, както и контролът от различните органи да бъде съгласуван, така че икономическият оператор да е необходимо да предостави информацията само веднъж, а стоките да бъдат контролирани от тези органи по едно и също време и на едно и също място.
(10)
В интерес на улесняването на някои видове стопанска дейност, всички лица следва да продължат да имат право да бъдат представлявани пред митническите органи. Въпреки това, вече не трябва да съществува възможност държава-членка да запазва със закон това право на представителство. Освен това, представител пред митническите органи, който отговаря на критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор, следва да има право да предоставя своите услуги в държава-членка, различна от тази, в която е установен.
(11)
Икономическите оператори, които отговарят на критериите за съответствие с митническите изисквания и са надеждни като „одобрени икономически оператори“ следва да могат да се възползват максимално от широката употреба на опростяването и, като се отчетат аспектите на сигурност и безопасност, от намаленото равнище на митнически контрол. Също така те могат да се възползват от статута на одобрен за „митническо опростяване“ икономически оператор или статуса на одобрен за „сигурност и безопасност“ икономически оператор. Може да им бъде предоставен единият или другия статус, или и двата заедно.
(12)
Всички решения, т.е. официалните актове, издавани от митническите органи, отнасящи се до митническото законодателство и които пораждат правно действие по отношение на едно или няколко лица, включително обвързващата информация, издавана от тези органи, следва да бъдат предмет на едни и същи правила. Всички такива решения следва да бъдат валидни в рамките на Общността и следва да могат да бъдат анулирани, изменяни, освен когато е предвидено друго, или отменяни поради несъответствие с митническото законодателство или неговото тълкуване.
(13)
В съответствие с Хартата за основните права на Европейския съюз е необходимо в допълнение към правото на обжалване на всяко решение, взето от митническите органи, да се предвиди правото на всяко лице да бъде изслушано преди вземането на решение, което би го засегнало неблагоприятно.
(14)
Рационализирането на митническите процедури в рамките на електронна среда изисква споделяне на отговорностите между митническите органи на отделните държави-членки. Необходимо е да се гарантира подходящо ниво на ефективни, възпиращи и пропорционални санкции в рамките на вътрешния пазар.
(15)
За да се осигури баланс между нуждите на митническите органи по отношение на правилното прилагане на митническото законодателство, от една страна, и правото на икономическите оператори да бъдат третирани справедливо, от друга страна, митническите органи следва да получат широки контролни правомощия, а икономическите оператори - право на обжалване.
(16)
За да се намали рискът за Общността, за нейните граждани и за нейните търговски партньори, хармонизираното прилагане на митническия контрол от държавите-членки следва да се основава на обща рамка за управление на риска и електронна система за нейното прилагане. Създаването на рамка за управление на риска, която да е обща за всички държави-членки, не следва да възпрепятства държавите-членки да контролират стоките посредством проверки на случаен принцип.
(17)
Необходимо е да се установят факторите, на чиято основа се прилагат вносните или износните мита и други мерки във връзка с търговията на стоки. Уместно е също така да бъдат установени ясни разпоредби за издаване на доказателства за произход от Общността, когато изискванията на търговията налагат това.
(18)
За да се избегнат трудности при определянето на правното основание, на което е възникнало митническо задължение, е желателно е да се обединят в една група всички случаи на възникване на вносно митническо задължение, различни от възникването вследствие на представяне на митническа декларация за допускане за свободно обращение или поставяне под режим временен внос с частично освобождаване. Същото следва да се отнася и за случаите на възникване на износно митническо задължение.
(19)
Тъй като новата роля на митническите органи предполага споделяне на отговорностите и сътрудничество между вътрешните и граничните митнически учреждения, в мнозинството от случаите митническото задължение следва да възникне на мястото, където е установен длъжникът, тъй като митническото учреждение, под чиито компетенции се намира това място, може най-добре да осигури надзор на дейностите на съответното лице.
(20)
Освен това, съгласно ревизираната Конвенция от Киото е уместно да се предвидят по-малък брой случаи, при които се изисква административно сътрудничество между държавите-членки за установяване на мястото, където е възникнало митническото задължение, и за събиране на митата.
(21)
Правилата за специалните процедури следва да позволят използване на едно обезпечение за всички категории специални процедури, като това обезпечение следва да бъде пълно и да покрива множество сделки.
(22)
За да се осигури по-добра защита на финансовите интереси на Общността и на държавите-членки, обезпечението следва да покрива недекларираните или неправилно декларирани стоки, включени в пратката или в декларацията, за която то се осигурява. По същата причина поетото от поръчителя задължение следва да покрива размера на вносните или износни мита, чието плащане става изискуемо вследствие на последващ контрол.
(23)
За да се гарантират финансовите интереси на Общността и на държавите-членки и за да се пресекат измамните действия, се препоръчват подходящи разпоредби, включващи поетапни мерки за прилагане на общо обезпечение. Когато има повишен риск от измами, следва да се допуска временна забрана за използването на общото обезпечение, при отчитане на конкретната ситуация на засегнатите икономическите оператори.
(24)
Уместно е да се има предвид добросъвестността на съответното лице в случаите, когато митническото задължение е възникнало от неспазване на митническото законодателство и да се сведе до минимум въздействието на небрежността от страна на длъжника.
(25)
Необходимо е да се приеме принципът за начина на определяне на статуса на общностни стоки, обстоятелствата, свързани със загубата на такъв статус, и да се предвиди база за определяне на случаите, в които този статус остава непроменен в случаите, когато стоките напускат временно територията на Общността.
(26)
Уместно е, в случаите когато икономическият оператор е предоставил предварително необходимата информация относно допустимостта на стоките за целите на контрола, основаващ се на риска, да се гарантира, че в тези случаи по правило се гарантира бързо даване на разрешение за вдигане на стоките. Контролът на финансовата и търговската политика следва да се осъществява на първо място от митническите учреждения, които са компетентни по отношение на помещенията на икономическия оператор.
(27)
Разпоредбите за митническите декларации за поставяне на стоките под митнически режим следва да се модернизират и рационализират, по-специално да се въведе изискването митническите декларации по правило да се изготвят в електронна форма и да се предвиди само един вид опростена декларация.
(28)
Тъй като ревизираната Конвенция от Киото насърчава подаването, регистрацията и проверката на митническата декларация преди пристигането на стоките, както и разделянето на мястото на подаване на декларацията от физическото местоположение на стоките, уместно е да се предвиди централизирано оформяне на мястото, където е установен икономическият оператор. Централизираното оформяне следва да включва възможността за използване на опростени декларации, отлагане на датата на подаване на пълна декларация и необходимите документи, периодична декларация и отсрочено плащане.
(29)
За да се подпомогне осигуряването на неутрални условия за конкуренция в рамките на Общността, е уместно да се предвидят на равнище на Общността правила за унищожаване на стоки или разпореждане с тях по друг начин от страна на митническите органи, които въпроси преди това са изисквали уреждане в националното законодателство.
(30)
Уместно е да се предвидят общи и прости правила за специалните режими (транзит, складиране, специална употреба или преработване), допълнени от малка група правила за всяка категория специален режим, с цел улесняване на оператора в избора на правилния режим, избягване на грешки и намаляване на броя на последващите събирания и възстановявания.
(31)
Следва да се улесни даването на разрешение за няколко специални режима с едно обезпечение и едно митническо учреждение, осъществяващо надзор, и следва да има прости правила относно възникването на митническото задължение в тези случаи. Основният принцип следва да бъде, че стоките, поставени под специален режим, или произведените от тях продукти се облагат към момента на възникване на митническото задължение. Въпреки това в случаите, когато това е икономически оправдано, следва да се предвиди също така облагане на стоките към момента на поставянето им под специален режим. Същите принципи следва да се прилагат за обичайните операции.
(32)
С оглед на засилените мерки по отношение на сигурността, въведени в Кодекса съгласно Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. за изменение на Регламент (ЕИО) № 2913/92 за създаване на Митнически кодекс на Общността (6), въвеждането на стоките в свободни зони следва да стане митнически режим, а стоките следва да бъдат обект на митнически контрол при въвеждането и по отношение на документите.
(33)
С оглед на това, че намерението за реескпорт вече не е необходимо, режимът активно усъвършенстване по системата с отложено плащане следва да се обедини с обработката под митнически контрол, а режимът активно усъвършенстване по системата с възстановяване следва да бъде изоставен. Този единен режим активно усъвършенстване следва да включва и унищожаването с изключение на случаите, в които то се извършва от митниците или под техен надзор.
(34)
Мерките във връзка със сигурността по отношение на общностни стоки, изведени от митническата територия на Общността, следва да се прилагат в еднаква степен за реекспорта на необщностни стоки. Едни и същи основни правила следва да се прилагат за всички видове стоки, с възможност за изключения там, където е необходимо, например за стоки, които само преминават транзитно през митническата територия на Общността.
(35)
Мерките, необходими за прилагане на настоящия регламент, следва да се приемат съгласно Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(36)
Уместно е да се предвиди приемането на мерки за прилагане на настоящия кодекс. Тези мерки следва да бъдат приети в съответствие с процедурите по управление и регулиране, предвидени в членове 4 и 5 от Решение 1999/468/ЕО.
(37)
По-специално, Комисията следва да бъде оправомощена да определя условията и критериите, необходими за ефективното прилагане на настоящия кодекс. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент или да допълнят настоящия регламент с добавяне на нови несъществени елементи, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(38)
С цел да се гарантира ефективност на процеса на вземане на решения, е подходящо да се разгледат въпросите, свързани с подготовката на позицията, която да бъде взета от Общността в комитетите, работните групи и групите от експерти, създадени по силата на международни споразумения в областта на митническото законодателство.
(39)
За да се опрости и рационализира митническото законодателство, много разпоредби, които понастоящем се съдържат в автономни актове на Общността, бяха включени в Кодекса за целите на прозрачността.
Затова следва да бъдат отменени следните регламенти, заедно с Регламент (ЕИО) № 2913/92:
Регламент (ЕИО) № 3925/91 на Съвета от 19 декември 1991 г. относно премахване на контрола и формалностите за кабинен и ръчен багаж на лица, предприемащи полети в границите на Общността, и на багажа на лица, предприемащи морски пътувания в границите на Общността (8) и Регламент (ЕО) № 1207/2001 на Съвета от 11 юни 2001 г. относно процедурите, улесняващи издаването или съставяне в Общността на доказателства за произход и издаване на някои разрешения на одобрени износители по реда на разпоредбите за преференциална търговия между Европейската общност и определени страни (9).
(40)
Тъй като целите на настоящия регламент, и по-специално уреждането на правила и процедури, приложими за стоки, въведени на или изведени от митническата територия на Общността, за да се осигури ефективно функциониране на Митническия съюз като централен стълб на вътрешния пазар, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно могат по-добре да бъдат постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки, в съответствие с принципа на субсидиарността, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство и мисия на митници и определения
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Раздел 2
Митническо представителство
Раздел 3
Одобрен икономически оператор
Раздел 4
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Раздел 5
Санкции
Раздел 6
Обжалване
Раздел 7
Контрол на стоки
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация такси и разходи
ГЛАВА 3
Превръщане на валути и срокове
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, НА ОСНОВА НА КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Раздел 2
Преференциален произход
ГЛАВА 3
Митническа стойност на стоките
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Вносно митническо задължение
Раздел 2
Износно митническо задължение
Раздел 3
Общи разпоредби за вносни и износни митнически задължения
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или сществуващо митническо задължение
ГЛАВА 3
Събиране и плащане на мита и възстановяване и опрощаване на размера на вносните и износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносни или износни мита, уведомяване за митническо задължение и вземане под отчет
Раздел 2
Плащане на размера на вносни или износни мита
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване на размера на вносни или износни мита
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължиние
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
ГЛАВА 2
Пристигане на стоки
Раздел 1
Въвеждане на стоки на митническата територия на Общността
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоки
Раздел 3
Формалности след представяне
Раздел 4
Стоки, поставени под режим транзит
ДЯЛ V
ОБЩИ ПРАВИЛА ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Раздел 5
Други опростявания
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Раздел 2
Вдигане
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращание
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Раздел 3
Мерки за прилагане
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Вътрешен и външен транзит
Раздел 2
Общностен транзит
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Временно складиране
Раздел 3
Митническо складиране
Раздел 4
Свободни зони
ГЛАВА 4
Специфична употреба
Раздел 1
Временен внос
Раздел 2
Специфична употреба
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
ДЯЛ VIII
ЗАМИНАВАНЕ НА СТОКИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Стоки, напускащи митническата територия
ГЛАВА 2
Износ и реекспорт
ГЛАВА 3
Освобождаване от износни мита
ДЯЛ IX
КОМИТЕТ ПО МИТНИЧЕСКИЯ КОДЕКС И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Комитет по митническия кодекс
ГЛАВА 2
Заключителни разпоредби
ПРИЛОЖЕНИЕ
ТАБЛИЦИ НА СЪОТВЕТСТВИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящият регламент създава Митнически кодекс на Общността, наричан по-долу „Кодексът“, който урежда общите правила и процедури, приложими за стоки, въвеждани или извеждани от митническата територия на Общността.
Без да се засягат международното право и конвенции и законодателството на Общността в други области, Кодексът се прилага еднакво в рамките на митническата територия на Общността.
2. Някои разпоредби на митническото законодателство могат да се прилагат извън митническата територия на Общността в рамките на законодателство, уреждащо специфични области или на международни конвенции.
3. Определени разпоредби на митническото законодателство, включително опростяванията, които то предвижда, се прилагат за търговията със стоки между части от митническата територия на Общността, за които се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО и части на тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат, или за търговията между части от тази територия, в които тези разпоредби не се прилагат.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи разпоредбите, предвидени в първата алинея и опростените формалности за тяхното прилагане, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4. Тези мерки също така отчитат специалните обстоятелства, отнасящи се до търговията със стоки, в която участва само една държава-членка.
Член 2
Мисия на митническите органи
Митническите органи отговарят основно за надзора на външната търговия на Общността, с което допринасят за лоялна и отворена търговия, за изпълнението на външните аспекти на вътрешния пазар и на общата търговска политика и други общи политики на Общността по отношение на търговията, както и за общата сигурност на веригата на доставките. Митническите органи въвеждат мерки, особено такива, насочени към:
а)
защита на финансовите интереси на Общността и нейните държави-членки;
б)
защита на Общността от нелоялна и незаконна търговия при подпомагане на законната стопанска дейност;
в)
гарантиране на сигурността и безопасността на Общността и нейните жители и на опазването на околната среда, където е уместно в тясно сътрудничество с други органи;
г)
поддържане на подходящ баланс между митническия контрол и улесняването на законната търговия.
Член 3
Митническа територия
1. Митническата територия на Общността включва следните територии, в това число техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство:
-
територията на Кралство Белгия,
-
територията на Република България,
-
територията на Чешката република,
-
територията на Кралство Дания с изключение на Фарьорските острови и Гренландия,
-
територията на Федерална република Германия с изключение на остров Хелголанд и територията на Бьосинген (Договор от 23 ноември 1964 г. между Федерална република Германия и Швейцарската конфедерация),
-
територията на Република Естония,
-
територията на Ирландия,
-
територията на Република Гърция,
-
територията на Кралство Испания с изключение на Сеута и Мелила,
-
територията на Френската република с изключение на Нова Каледония, Майот, Сен Пиер и Микелон, острови Уолис и Футуна, Френска Полинезия и френските южни и антарктически територии,
-
територията на Италианската република с изключение на общините Ливиньо и Кампионе д’Италия и националните води на езерото Лугано, които се намират между брега и политическата граница на зоната между Понте Треса и Порто Черезио,
-
територията на Република Кипър съгласно разпоредбите на Договора за присъединяване от 2003 г.,
-
територията на Република Латвия,
-
територията на Република Литва,
-
територията на Великото херцогство Люксембург,
-
територията на Република Унгария,
-
територията на Малта,
-
територията на Кралство Нидерландия в Европа,
-
територията на Република Австрия,
-
територията на Република Полша,
-
територията на Португалската република,
-
територията на Румъния,
-
територията на Република Словения,
-
територията на Словашката република,
-
територията на Република Финландия,
-
територията на Кралство Швеция,
-
територията на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия и Англо-нормандските острови и остров Ман.
2. Следните територии, включително техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство, които се намират извън територията на държавите-членки, се считат за част от митническата територия на Общността, като се имат предвид сключените и приложими за тях конвенции и договори:
а)
ФРАНЦИЯ
Територията на Княжество Монако съгласно Митническата конвенция, подписана в Париж на 18 май 1963 г. (Journal officiel de la République française (Официален вестник на Френската република) от 27 септември 1963 г., стр. 8679);
б)
КИПЪР
Територията на суверенните базови зони на Обединеното кралство Акротири и Декелия, определени съгласно Договора относно създаването на Република Кипър, подписан в Никозия на 16 август 1960 г. (Серия договори на Обединеното кралство, № 4 (1961) Cmnd. 1252).
Член 4
Определения
За целите на настоящия кодекс се прилагат следните определения.
1.
„митнически органи“ са митническите администрации на държавите-членки, които отговарят за прилагането на митническото законодателство, както и всички други органи, оправомощени съгласно националното законодателство да прилагат определени митнически разпоредби;
2.
„митническо законодателство“ е законодателството, съставено от:
а)
Кодексът и разпоредбите, приети на Общностно равнище, а където е уместно - на национално ниво за неговото прилагане;
б)
Общата митническа тарифа;
в)
законодателството относно системата на Общността за митнически освобождавания;
г)
международните споразумения, които съдържат митнически разпоредби, доколкото са приложими в Общността;
3.
„митнически контрол“ означава специфични действия, извършвани от митническите органи, за да осигурят правилното прилагане на митническото и друго законодателство, уреждащо въвеждането, напускането, транзита, трансфера, складирането и специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Общността и други територии, както и наличието и движението на необщностни стоки и стоки, поставени в режим за специфична употреба;
4.
„лице“ означава физическо лице, юридическо лице и всяко сдружение на лица, което не е юридическо лице, но с призната правоспособност да извършва правни действия съгласно общностното или националното право;
5.
„икономически оператор“ е лице, което в рамките на своята стопанска дейност участва в дейности, обхванати от митническото законодателство;
6.
„митнически представител“ означава всяко лице, посочено от друго лице да изпълнява действията и формалностите, изисквани съгласно митническото законодателство във взаимоотношенията му с митническите органи;
7.
„риск“ е вероятността да настъпи събитие с оглед въвеждането, напускането, транзита, трансфера или специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Общността и държави или територии извън тази територия, и наличието на стоки, които нямат общностен статус, което би имало един от следните резултати:
а)
би попречило на правилното прилагане на общностни или национални мерки;
б)
би изложило на опасност финансовите интереси на Общността и на нейните държави-членки;
в)
би застрашило сигурността и безопасността на Общността и нейните жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите;
8.
„митнически формалности“ са всички операции, които трябва да бъдат извършени от съответните лица и от митническите органи с цел спазване на митническото законодателство;
9.
„обобщено деклариране“ (обобщена декларация за въвеждане и обобщена декларация за напускане) е действието, с което едно лице информира митническите органи по установените форми и начини, преди или в момента на събитието, че стоките ще бъдат въведени във или изведени от митническата територия на Общността;
10.
„митническо деклариране“ е действието, с което едно лице изразява по установените форми и начини желанието си за поставяне под определен митнически режим на дадена стока, като посочва при необходимост специфичните разпоредби, които следва да бъдат приложени;
11.
„декларатор“ е лицето, което подава обобщена декларация или уведомление за реекспорт или извършва митническо деклариране от свое име, или лицето, за сметка на което се извършва това деклариране;
12.
„митнически режим“ е всеки един от следните режими, под които могат да бъдат поставени стоките съгласно настоящия кодекс:
а)
допускане за свободно обращение;
б)
специални режими;
в)
износ;
13.
„митническо задължение“ е задължението на лице да заплати размера на вносните или износни мита, приложими за определени стоки съгласно действащото митническо законодателство;
14.
„длъжник“ е всяко лице, което е отговорно за заплащане на митническото задължение;
15.
„вносни мита“ са митата, дължими при внасянето на стоки;
16.
„износни мита“ са митата, дължими при изнасянето на стоки;
17.
„митнически статус“ е статусът на стоките като общностни или необщностни стоки;
18.
„общностни стоки“ са стоки, които попадат в една от следните категории:
а)
стоки, които са изцяло получени на митническата територия на Общността и които не съдържат в себе си стоки, внесени от страни или територии извън митническата територия на Общността. Стоките, които са изцяло получени на митническата територия на Общността, нямат митнически статус на общностни стоки, ако са получени от стоки, поставени под режим на външен транзит, складиране, временен внос или активно усъвършенстване в случаите, определени съгласно член 101, параграф 2, буква в);
б)
стоките, въведени на митническата територия на Общността от държави или територии извън тази територия и допуснати за свободно обращение;
в)
стоките, получени или произведени в границите на митническата територия на Общността само от стоките по буква б) или от стоките по букви а) и б);
19.
„необщностни стоки“ са стоките, различни от посочените в точка 18, или стоки, които са загубили своя статус на общностни стоки;
20.
„управление на риска“ е системното идентифициране на риска и прилагането на всички необходими мерки за ограничаване излагането на риск. Това включва дейности като събиране на данни и информация, анализ и оценка на риска, предписване и предприемане на действия и редовен мониторинг и преглед на този процес и резултатите от него въз основа на международни, общностни и национални източници и стратегии;
21.
„вдигане на стоки“ е действието, чрез което митническите органи предоставят стоките за целите, предвидени от митническия режим, под който стоките са поставени;
22.
„митнически надзор“ е цялостната дейност на митническите органи за осигуряване спазването на митническото законодателство, а където е уместно - спазването и на други разпоредби, приложими за стоките, предмет на тази дейност;
23.
„възстановяване“ е връщането на платени вносни или износни мита;
24.
„опрощаване“ е освобождаването от задължението за заплащане на неплатени вносни или износни мита;
25.
„обработени продукти“ са стоки, поставени под режим усъвършенстване, които са били подложени на операции по усъвършенстване;
26.
„лице, установено на митническата територия на Общността“ е:
а)
в случаите на физически лица, всяко лице, чието обичайно местопребиваване се намира на митническата територия на Общността;
б)
в случаите на юридически лица или сдружение на лица, всяко лице, чието седалище, централно управление или трайно установяване се намира на митническата територия на Общността;
27.
„представяне на стоки пред митническите органи“ е уведомлението на митническите органи за пристигането на стоки в митническото учреждение или във всяко друго място, определено или одобрено от митническите органи и разположението на тези стоки за митнически контрол;
28.
„държател на стоки“ е лицето, което е собственик на стоките, или лицето, което има подобно право на разпореждане с тях или което има физически контрол върху тях;
29.
„титуляр на режима“ е лицето, което извършва митническото деклариране или за сметка на което е извършено митническото деклариране, или лицето, на което са прехвърлени правата и задълженията на това лице по отношение на определен митнически режим;
30.
„мерки на търговската политика“ са нетарифните мерки, установени като част от общата търговска политика под формата на разпоредби на Общността, уреждащи международната търговия със стоки;
31.
„операции по усъвършенстване“ означава всяко едно от следното:
а)
изработката на стоки, включително тяхното монтиране или комплектоване или сглобяване с други стоки;
б)
обработката на стоки;
в)
унищожаването на стоки;
г)
поправката на стоки, включително възстановяването им и поставянето им в изправност;
д)
използването на стоки, които не се съдържат в обработените продукти, но позволяват или улесняват производството им, дори ако се изразходват изцяло или частично в процеса (спомагателни производствени средства);
32.
„рандеман“ е количеството или процентът обработени продукти, получени от усъвършенстването на определено количество стоки, поставени под режим усъвършенстване;
33.
„съобщение“ е известие в установен формат, съдържащо данни, предадени от едно лице, учреждение или орган на друг(о) посредством информационна технология и компютърни мрежи.
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Член 5
Обмен и съхранение на данни
1. Изискваният съгласно митническото законодателство обмен на данни, придружаващи документи, решения и уведомления между митническите органи и между икономическите оператори и митническите органи, както и съхраняването на тези данни съгласно митническото законодателство, се осъществява чрез техники за електронна обработка на данни.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки дефинират случаите и условията, при които вместо електронния обмен на данни може да се използва обмен на хартиен носител или обмен чрез други средства, при отчитане по-специално на:
а)
възможността за временен отказ на компютърните системи на митническите органи;
б)
възможността за временен отказ на компютърните системи на икономическия оператор;
в)
международните конвенции и споразумения, предвиждащи използването на документи на хартиен носител;
г)
пътниците, които нямат пряк достъп до компютърни системи и не могат да предоставят електронна информация;
д)
практическите изисквания за извършване на декларирането устно или посредством друго действие.
2. Ако не е изрично предвидено друго в митническото законодателство, Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки, които установяват:
а)
съобщенията, които митническите учреждения следва да обменят помежду си съгласно изискванията за прилагане на митническото законодателство;
б)
общ пакет данни и формат на съобщенията, които следва да се обменят съгласно митническото законодателство.
Данните, посочени в буква б) от първа алинея, съдържат необходимите подробни данни за анализ на риска и правилното прилагане на митническия контрол, като се използват, където е уместно, международни стандарти и търговски практики.
Член 6
Защита на данните
1. Цялата информация, придобита от митническите органи в процеса на изпълнение на техните задължения, която е поверителна по своя характер или се предоставя на поверителна основа, е обект на задължението за пазене на професионална тайна. С изключение на предвиденото в член 26, параграф 2, тази информация не се разкрива от митническите органи без изричното разрешение на лицето или органа, който я е предоставил.
Тази информация може да се разкрива без разрешение в случаите, когато митническите органи са задължени или упълномощени да направят това съгласно действащите разпоредби, особено в областта на защита на данните или във връзка със съдебни производства.
2. Съобщаването на поверителни данни на митническите органи и на други компетентни органи от държавите или териториите извън митническата територия на Общността се разрешава само в рамките на международно споразумение, гарантиращо достатъчна степен на защита на данните.
3. Информацията се разкрива или съобщава при пълно спазване на действащите разпоредби за защита на данните.
Член 7
Обмен на допълнителна информация между митническите органи и икономическите оператори
1. Митническите органи и икономическите оператори могат да обменят всякаква информация, която не се изисква изрично по митническото законодателство, по-специално с цел взаимно сътрудничество за определяне и противодействие на риска. Този обмен може да става съгласно писмено споразумение и може да включва достъп на митническите органи до компютърните системи на икономическите оператори.
2. Освен ако двете страни не са се договорили друго, всяка информация, предоставена от едната на другата страна в процеса на сътрудничеството по параграф 1, е поверителна.
Член 8
Предоставяне на информация от митническите органи
1. Всяко лице може да поиска от митническите органи информация относно прилагането на митническото законодателство. Предоставянето на такава информация може да бъде отказано, когато искането не е свързано с дейност по действително предстояща международна търговия със стоки.
2. Митническите органи поддържат редовен диалог с икономическите оператори и другите органи, участващи в международната търговия със стоки. Те насърчават прозрачността, като предоставят по възможност безплатно и по Интернет митническото законодателство, общите административни разпоредби и формулярите за заявления.
Член 9
Предоставяне на информация на митническите органи
1. Всяко лице, което участва пряко или косвено в извършването на митнически формалности или на митнически контрол, предоставя на митническите органи, по тяхно искане и в определените срокове, пълната изискуема документация и информация в подходяща форма и оказва цялото необходимо съдействие за извършването на тези формалности или контрол.
2. Лице, което подава обобщена декларация или митническа декларация, или уведомява, или подава искане за разрешение или за всяко друго решение, е отговорно за:
а)
точността и пълнотата на информацията, предоставена в декларацията, уведомлението или в искането;
б)
автентичността на всички подадени или представени документи;
в)
където е приложимо, изпълнението на всички задължения, свързани с поставянето на въпросните стоки под съответния митнически режим или с извършването на разрешените операции.
Първата алинея се прилага и за предоставянето във всякаква друга форма на всякаква информация, която се изисква от или се представя на митническите органи.
Когато представянето на декларация или уведомление, подаването на искане или предоставянето на информация се извършва от митническия представител на съответното лице, този митнически представител също е обвързан със задълженията, предвидени в първата алинея.
Член 10
Електронни системи
1. Държавите-членки сътрудничат на Комисията с оглед разработването, поддръжката и използването на електронни системи за обмен на информация между митническите учреждения и за общата регистрация и водене на отчетността, особено във връзка със:
а)
икономическите оператори, участващи пряко или косвено в изпълнението на митническите формалности;
б)
исканията и разрешенията, свързани с даден митнически режим или със статуса на одобрен икономически оператор;
в)
искания и специални решения, издадени съгласно член 20;
г)
общо управление на риска по член 25.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи следното:
а)
стандартната форма и съдържание на данните, подлежащи на регистрация;
б)
поддържането на тези данни от митническите органи на държавите-членки;
в)
правилата за достъп до тези данни на:
i)
икономическите оператори,
ii)
други компетентни органи,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Митническо представителство
Член 11
Митнически представител
1. Всяко лице може да определи свой митнически представител.
Това представителство може да бъде пряко, когато митническият представител действа от името и за сметка на друго лице, или косвено, когато митническият представител действа от свое име, но за сметка на друго лице.
Митническият представител трябва да е лице, установено на митническата територия на Общността.
2. Държавите-членки могат да определят в съответствие с правото на Общността условията, при които митническият представител може да предоставя услуги в държавата-членка, в която той е установен. Независимо от това, без да се засяга прилагането на по-малко строги критерии от въпросната държава-членка, митнически представител, който отговаря на критериите, определени в член 14, букви от а) до г), има право да предоставя тези услуги в държава-членка, различна от тази, в която е установен.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално:
а)
условията, при които изискването по параграф 1, трета алинея, може да бъде отменено;
б)
условията, при които правото по параграф 2 може да бъде предоставено и удостоверено;
в)
всички по-нататъшни мерки за прилагането на настоящия член,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 12
Овластяване
1. Във взаимоотношенията си с митническите органи митническият представител заявява, че той действа за сметка на лицето, което представлява и посочва дали представителството е пряко или косвено.
Лице, което не декларира, че действа като митнически представител, или което декларира, че действа като такъв, без да е овластен за това, се счита, че действа от свое име и за своя сметка.
2. Митническите органи могат да изискат от всяко лице, което заявява, че действа като митнически представител, да представи доказателства за своето овластяване от представляваното лице.
В съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4, се приемат мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи дерогации от първа алинея.
Раздел 3
Одобрен икономически оператор
Член 13
Искане и разрешение
1. Икономически оператор, който е установен на митническата територия на Общността и който отговаря на условията, предвидени в член 14 и член 15, може да поиска статус на одобрен икономически оператор.
Митническите органи, ако е необходимо след консултации с други компетентни органи, предоставят този статус, който подлежи на наблюдение.
2. Статусът на одобрен икономически оператор се предоставя чрез два вида разрешения: одобрен за „митнически опростявания“ икономически оператор и одобрен за „сигурност и безопасност“ икономически оператор.
Първият вид разрешение позволява на икономическите оператори да се възползват от някои опростявания съобразно митническото законодателство. Титулярят на втория вид разрешение има право на улеснения, свързани със сигурността и безопасността.
Едно и също лице може да бъде титуляр и на двата вида разрешения едновременно.
3. Статусът на одобрен икономически оператор, при спазване на изискванията по член 14 и член 15, се признава от митническите органи във всички държави-членки, без да се възпрепятства митническият контрол.
4. Въз основа признаването на статуса на одобрен икономически оператор и при условие че са изпълнени изискванията, отнасящи се до конкретен вид опростяване, предвидено в митническото законодателство, митническите органи разрешават на оператора да се възползва от това опростяване.
5. Предоставянето на статус на одобрен икономически оператор може да бъде спряно или отменено съгласно условията, предвидени по член 15, параграф 1, буква ж).
6. Одобреният икономически оператор уведомява митническите органи за всички обстоятелства, възникнали след предоставянето на този статус, които могат да повлияят неговото продължаване или съдържание.
Член 14
Предоставяне на статус
Критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор са следните:
а)
доказателства за спазване на данъчните и митнически изисквания;
б)
наличие на ефективна система за управление на търговската и, където е уместно, на транспортната отчетност, позволяваща подходящ митнически контрол;
в)
доказана платежоспособност;
г)
практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност, в случаите когато одобрен икономически оператор желае да се възползва от предвидените в митническото законодателство опростявания съгласно член 13, параграф 2;
д)
съответни стандарти за сигурност и безопасност, в случаите когато одобрен икономически оператор желае да се възползва от улесненията по отношение на митническия контрол, свързани със сигурността и безопасността съгласно член 13, параграф 2.
Член 15
Мерки за прилагане
1. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент посредством допълването му, установяващи правила по отношение на:
а)
предоставяне на статус на одобрен икономически оператор;
б)
случаите, в които се извършва преглед на статуса на одобрен икономически оператор;
в)
даване на разрешения за използването на опростявания от одобрените икономически оператори;
г)
определяне на компетентния митнически орган за даване на такъв статус и разрешения;
д)
вида и обхвата на улесненията, които могат да бъдат предоставени на одобрен икономически оператор във връзка с митническия контрол, отнасящ се до сигурността и безопасността;
е)
консултация със и предоставяне на информация на други митнически органи;
ж)
условията, при които предоставянето на статуса на одобрен икономически оператор може да бъде спряно или отменено;
з)
условията, при които изискването за установяване на митническата територия на Общността може да не бъде приложено при определени категории одобрени икономически оператори, при отчитане по-специално на международни споразумения,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Тези мерки вземат предвид следното:
а)
правилата, приети съгласно член 25, параграф 3;
б)
професионалното участие в дейностите, обхванати от митническото законодателство;
в)
практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност;
г)
качеството на икономическия оператор като титуляр на международно признат сертификат, издаден на основата на съответни международни договорености.
Раздел 4
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Член 16
Общи разпоредби
1. Когато едно лице поиска от митническите органи да вземат решение, свързано с прилагането на митническото законодателство, то трябва да представи цялата информация, изисквана от тези органи, за да могат те да вземат това решение.
Решение може също да бъде поискано от, и взето по отношение на няколко лица, съгласно условията, предвидени в митническото законодателство.
2. Освен ако митническото законодателство не предвижда друго, решението, посочено в параграф 1, се взима и заявителят се уведомява своевременно, но не по-късно от четири месеца, считано от датата, на която митническите органи са получили цялата информация, изисквана от тях, за да могат да вземат това решение.
Когато обаче митническите органи не могат да се произнесат в определения срок, те уведомяват заявителя за това преди изтичането на срока, като посочват причините и необходимия им допълнителен срок за вземане на исканото решение.
3. Освен ако в решението или в митническото законодателство не е предвидено друго, решението поражда последици от датата, на която заявителят го е получил или се счита, че го е получил. С изключение на случаите, предвидени в член 24, параграф 2, приетите решения са изпълними от митническите органи, считано от тази дата.
4. Преди да вземат решение, което би засегнало неблагоприятно лицето или лицата, до които е адресирано, митническите органи съобщават на съответното лице или лица мотивите, на които ще се основава решението и им предоставят възможност да изразят своето становище в определен срок, считано от датата на съобщаването.
След изтичане на този срок съответното лице се уведомява в подходяща форма за решението, което трябва да бъде мотивирано. Решението трябва да посочва възможността за обжалване, предвидена по член 23.
5. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите и условията, при които първа алинея от параграф 4 не се прилага;
б)
срокът, посочен в първа алинея на параграф 4,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
6. Без да се засягат разпоредбите, установени в други области и определящи случаите и условията, при които решенията са недействителни или губят законна сила, митническите органи, издали решението, могат по всяко време да го обезсилят, изменят или отменят, когато то не съответства на митническото законодателство.
7. Освен в случаите, в които митническите органи действат като правораздавателни органи, разпоредбите на параграфи 3, 4 и 6 от настоящия член и на членове 17, 18 и 19 се прилагат и за решения, взети от митническите органи, без съответното лице да е отправило предварително искане за това, и по-специално за уведомяването за митническо задължение, както е предвидено в член 67, параграф 3.
Член 17
Валидност на решенията за цялата Общност
Освен когато е поискано или посочено друго, решенията, взети от митническите органи на основание или във връзка с прилагането на митническото законодателство, са валидни на цялата митническа територия на Общността.
Член 18
Обезсилване на благоприятни решения
1. Митническите органи обезсилват решение, което е благоприятно за адресата, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
решението е издадено въз основа на невярна или непълна информация;
б)
заявителят е знаел или е трябвало да знае, че информацията е невярна или непълна;
в)
решението би било различно, ако информацията е била правилна и пълна.
2. Адресатът на това решение се уведомява за неговото обезсилване.
3. Обезсилването поражда действие от датата, на която първоначалното решение е породило действие, освен ако в решението не е посочено друго, в съответствие с митническото законодателство.
4. Комисията може да приеме мерки за прилагане на настоящия член, по-специално по отношение на решения с няколко адресата, в съответствие с процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3.
Член 19
Отмяна и изменение на благоприятни решения
1. Благоприятно решение се отменя или изменя когато, в случаите различни от посочените в член 18, едно или повече от условията, установени за издаването му, не са били изпълнени или вече не се изпълняват.
2. Освен когато е посочено друго в митническото законодателство, благоприятно решение с няколко адресата може да бъде отменено само по отношение на лицето, което не изпълни задължение, наложено по силата на това решение.
3. Адресатът на решението се уведомява за неговата отмяна или изменение.
4. По отношение на отмяната или изменението на решението се прилага член 16, параграф 3.
В изключителни случаи обаче и когато законните интереси на адресата на решението налагат това, митническите органи могат да отложат датата, от която отмяната или изменението на решението поражда действие.
5. Комисията може да приеме мерки за прилагане на настоящия член, по-специално по отношение на решения с няколко адресата, съгласно процедурата по управление посочена в член 184, параграф 3.
Член 20
Решения, отнасящи се до обвързваща информация
1. При официално искане митническите органи издават решения, отнасящи се до обвързваща тарифна информация, наричани по-долу „решения ОТИ“, или решения, отнасящи се до обвързваща информация за произход, наричани по-долу „решения ОИП“.
Такова искане се отхвърля, ако е налице някое от следните обстоятелства:
а)
в случай, че искането се отправя или е отправено, към същото или към друго митническо учреждение, от титуляря на решение или за негова сметка по отношение на същите стоки, а за решения ОИП - при същите обстоятелства, определящи придобиването на произход;
б)
в случай, че искането не е свързано с намерение за използване на решение ОТИ или ОИП, или друго намерение за ползване на митнически режим.
2. Решенията ОТИ или ОИП са обвързващи само по отношение на тарифното класиране или определянето на произхода на стоките.
Решенията са обвързващи за митническите органи спрямо титуляря на решението само по отношение на стоките, за които митническите формалности са извършени след датата, на която решението поражда действие.
Решенията са обвързващи за титуляря на решението спрямо митническите органи, като пораждащи последици от датата, на която титулярят получи или се счита, че е получил уведомление за решението.
3. Решенията ОТИ или ОИП са валидни за срок от три години, считано от датата, на която решението поражда действие.
4. За прилагането на решение ОТИ или ОИП в контекста на конкретен митнически режим титулярят трябва да може да докаже, че:
а)
за решение ОТИ, декларираните стоки съответстват във всяко едно отношение на тези, описани в решението;
б)
за решение ОИП, въпросните стоки и обстоятелствата, определящи придобиването на произход, съответстват във всяко едно отношение на стоките и обстоятелствата, описани в решението.
5. Чрез дерогация от член 16, параграф 6 и член 18 решенията ОТИ или ОИП се обезсилват, ако са издадени въз основа на невярна или непълна информация на заявителите.
6. Решенията ОТИ или ОИП се отменят съгласно член 16, параграф 6 и член 19.
Те не подлежат на изменение.
7. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за прилагането на параграфи 1 до 5 от настоящия член.
8. Без да се засягат разпоредбите на член 19, мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
условията, при които, и моментът, от който решение ОТИ или ОИП престава да бъде валидно;
б)
условията, при които, и срокът, в който решение по буква а) може да продължи да бъде използвано по отношение на обвързващи договори, основаващи се на решението и сключени преди изтичането на срока на неговата валидност;
в)
условията, при които Комисията може да издава решения, съдържащи искане държавите-членки да отменят или изменят решение, отнасящо се до обвързваща информация и предоставящо различна обвързваща информация в сравнение с други решения относно същия предмет,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
9. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които се приемат други решения, свързани с обвързваща информация, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 5
Санкции
Член 21
Прилагане на санкции
1. Всяка държава-членка предвижда санкции за неспазване на митническото законодателство на Общността. Тези санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Когато се прилагат административни санкции, те могат да бъдат, inter alia, в една от следните две форми, или и в двете:
а)
налагане на парична глоба от митническите органи, включително, където е уместно, прилагане на споразумение вместо налагане на наказание;
б)
отмяната, спирането или изменението на разрешение, чийто титуляр е съответното лице.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията не по-късно от шест месеца от датата на прилагане на настоящия член, както е определено в съответствие с член 188, параграф 2, действащите национални разпоредби, според предвиденото в параграф 1, и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Раздел 6
Обжалване
Член 22
Решения, взети от правораздавателен орган
Членове 23 и 24 не се прилагат за жалби, подадени с оглед обезсилването, отмяната или изменението на решение, отнасящо се до прилагането на митническото законодателство, взето от правораздавателен орган или от митническите органи, когато действат като правораздавателни органи.
Член 23
Право на обжалване
1. Всяко лице има право да обжалва решения на митническите органи, отнасящи се до прилагането на митническото законодателство, които го засягат пряко и лично.
Всяко лице, подало искане до митническите органи за издаване на решение и което лице не е получило решение по искането си в рамките на срока, посочен в член 16, параграф 2, също има право на обжалване.
2. Правото на обжалване може да се упражни най-малко на две нива:
а)
първоначално - пред митническите органи или правораздавателен или друг орган, определени за тази цел от държавите-членки;
б)
впоследствие - пред по-висша независима инстанция, която може да бъде правораздавателен орган или еквивалентен специализиран орган съгласно действащите разпоредби в държавите-членки.
3. Жалбата трябва да се подаде в държавата-членка, където е взето или поискано решението.
4. Държавите-членки осигуряват процедура на обжалване, която позволява бързо потвърждение или поправка на решенията, взети от митническите органи.
Член 24
Спиране на изпълнението
1. Подаването на жалбата не спира изпълнението на обжалваното решение.
2. Въпреки това, митническите органи спират изцяло или частично изпълнението на такова решение, когато имат основателно съмнение относно съответствието на обжалваното решение с разпоредбите на митническото законодателство, или когато съществува опасност да бъде нанесена непоправима вреда на заинтересованото лице.
3. В случаите, посочени в параграф 2, когато обжалваното решение има за последица плащане на вносни или износни мита, спирането на изпълнението се извършва само при предоставяне на обезпечение, освен ако въз основа на документирана оценка бъде установено, че учредяването на такова обезпечение би довело до сериозни икономически или социални затруднения за длъжника.
Комисията може да приеме мерки за прилагане на първата алинея от настоящия параграф съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 7
Контрол на стоки
Член 25
Видове митнически контрол
1. Митническите органи могат да извършват всички видове митнически контрол, които те считат за необходими.
Видовете митнически контрол се състоят по-специално от проверка на стоките, вземане на проби, проверка на данните в декларацията и съществуването и автентичността на документи, проверка на отчетността на икономическите оператори и други записи, проверка на превозни средства, проверка на багаж и други стоки, пренасяни от или върху лица, както и извършване на служебни проучвания и други подобни действия
2. Митническият контрол, различен от проверките на случаен принцип, се основава главно на анализа на риска чрез техники за електронна обработка на данни с цел идентифициране и оценка на риска, както и разработване на необходимите мерки за предотвратяване на риска, на база на критерии, разработени на национално, общностно и, доколкото съществува, на международно равнище.
Държавите-членки в сътрудничество с Комисията разработват, поддържат и използват обща рамка за управление на риска, която се основава на обмен на информация за риска и за анализ на риска между митническите администрации и установява, inter alia, общи критерии за оценка на риска, контролни мерки и приоритетни области за контрол.
Контролът, основан на такава информация и критерии, се извършва независимо от другия контрол, извършван съгласно параграфи 1 и 2 или съгласно другите действащи разпоредби.
3. Без да се засягат разпоредбите на параграф 2 от настоящия член, Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагане, установяващи следното:
а)
обща рамка за управление на риска;
б)
общи критерии и приоритетни области за контрол;
в)
информация за риска и за анализа на риска, която да се обменя между митническите администрации.
Член 26
Сътрудничество между органите
1. Когато контролиращи органи, различни от митническите органи, следва да извършват контрол, различен от митническия контрол, по отношение на едни и същи стоки, митническите органи в тясно сътрудничество с тези други органи полагат усилия за извършването на този контрол винаги, когато е възможно, по същото време и на същото място, където се извършва митническият контрол (едно спиране), като митническите органи имат координираща роля в постигането на тази цел.
2. В контекста на предвидения по настоящия раздел контрол, когато това е необходимо за минимизиране на риска и борба с измамите, митническите органи и другите компетентни органи могат да обменят помежду си и с Комисията получените данни във връзка с въвеждането, напускането, транзита, преместването, складирането и специфична употребата на стоки, включително пощенски трафик, придвижвани между митническата територия на Общността и други територии, наличието и движението в рамките на митническата територия на Общността на необщностни стоки и стоки за специфична употреба, както и резултатите от всеки извършен контрол. Митническите органи и Комисията могат също да обменят помежду си такива данни с цел осигуряване на еднаквото прилагане на митническото законодателство на Общността.
Член 27
Последващ контрол
Митническите органи могат, след вдигане на стоките и с оглед установяване истинността на данните, съдържащи се в обобщената декларация или митническата декларация, да извършват контрол на документите и данните за операциите с въпросните стоки или за предходни или последващи търговски операции с тези стоки. Тези органи могат да извършват и проверка на стоките и/или да вземат проби, ако това все още е възможно за тях.
Този контрол може да се извърши в помещенията на държателя на стоките или на негов представител, както и при всяко друго лице, което във връзка със стопанската си дейност участва пряко или косвено в операциите, или при всяко друго лице, което притежава тези документи и данни за търговски цели.
Член 28
Вътреобщностни полети и морски пътувания
1. Митнически контрол или формалности по отношение на придружавания и кабинния багаж на лица, които предприемат вътреобщностен полет или вътреобщностно морско пътуване, се извършва само ако митническото законодателство предвижда такъв контрол или формалности.
2. Параграф 1 се прилага, без да се засяга някое от следните:
а)
проверки за сигурност и безопасност;
б)
проверки, свързани със забрани или ограничения.
3. Съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, Комисията приема мерки за прилагане на настоящия член, които определят случаите и условията, при които може да се прилага митнически контрол и формалности към:
а)
кабинния и придружаван багаж на:
i)
лица, летящи с въздухоплавателно средство, което пристига от летище извън Общността и което след кацане на летище в Общността продължава полета си към друго летище в Общността;
ii)
лица, летящи с въздухоплавателно средство, което извършва кацане на летище в Общността преди да продължи впоследствие към летище извън Общността;
iii)
лица, ползващи морски услуги, предоставяни на същия плавателен съд и включващи последователни етапи от отплаване от, акостиране на или завършване в пристанище извън Общността;
iv)
лица на борда на развлекателни плавателни съдове или на туристически и търговски въздухоплавателни средства;
б)
кабинен и придружаван багаж:
i)
пристигащ в летище на Общността на борда на въздухоплавателно средство, идващо от летище извън Общността и трансферирано на това летище в Общността на друго въздухоплавателно средство, продължаващо по вътрешен полет в Общността,
ii)
натоварен в летище на Общността на въздухоплавателно средство по вътрешен полет в Общността за трансфериране на друго летище в Общността на въздухоплавателно средство, чието направление е летище извън Общността.
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация; такси и разходи
Член 29
Съхраняване на документи и друга информация
1. За целите на митническия контрол заинтересованите лица съхраняват документите и информацията, посочена в член 9, параграф 1, за срок не по-кратък от три календарни години, на всякакъв носител, достъпен и приемлив за митническите органи.
За стоки, допуснати за свободно обращение при обстоятелства, различни от тези по трета алинея, или за стоки, декларирани за износ, този срок започва да тече от края на годината, в която са приети митническите декларации за допускане за свободно обращение или за износ.
За стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, този срок започва да тече от края на годината, в която тези стоки престават да подлежат на митнически надзор.
За стоки, поставени под друг митнически режим, този срок започва да тече от края на годината, в която митническият режим е завършен.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 68, параграф 4, когато при митническия контрол във връзка с митническо задължение се установи, че съответното вземане под отчет следва да се поправи и заинтересованото лице е уведомено за това, документите и информацията се съхраняват за срок от три години след изтичане на срока, посочен в параграф 1 от настоящия член.
Когато е подадена жалба или е започнато съдебно производство, документите и информацията трябва да се съхраняват за срока, предвиден в параграф 1 от настоящия член или до приключване на процедурата по обжалване или на съдебното производство, в зависимост от това, кое е последното.
Член 30
Такси и разходи
1. Митническите органи не налагат такси за извършването на митнически контрол или за друга форма на прилагане на митническото законодателство в рамките на официалното работно време на компетентните митнически учреждения.
Въпреки това митническите органи могат да налагат такси или покриване на разходите за предоставяне на специфични услуги, по-специално:
а)
присъствие на митнически служители извън официалното работно време или на място извън митническите учреждения, при поискване;
б)
анализи или експертни доклади относно стоки и пощенски такси за връщане на стоките на заявителя, по-специално по отношение на решения, взети съгласно член 20, или предоставянето на информация в съответствие с член 8, параграф 1;
в)
проверка на стоките или вземане на проби от тях с цел проверка, или унищожаване на стоките, когато са направени разходи, различни от тези за ангажиране на митнически служители;
г)
когато поради характера на стоките или потенциалния риск се налагат извънредни мерки по контрола.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи мерки за прилагането на втора алинея от параграф 1, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 3
Превръщане на валута и срокове
Член 31
Превръщане на валута
1. Компетентните органи публикуват и/или предоставят в Интернет приложимия обменен курс, ако се налага превръщане на валута по една от следните причини:
а)
когато елементите, използвани за определяне на митническата стойност на стоките, са изразени във валута, различна от тази на държавата-членка, където се определя митническата стойност;
б)
когато за определяне на тарифното класиране на стоките и размера на вносните и износните мита, включително стойностните прагове в Митническата тарифа на Общността, се прилага стойността на еврото в национални валути.
2. Стойността на еврото в национални валути, която се прилага в рамките на митническото законодателство, когато превръщането на валута е необходимо поради причини, различни от посочените в параграф 1, се определя най-малко веднъж годишно.
3. Комисията приема мерки за прилагане на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 32
Срокове
1. Когато в митническото законодателство е определен период, дата или срок, нито периодът може да бъде удължаван или съкращаван, нито датата или срокът - изменяни, освен ако това не е изрично предвидено в съответните разпоредби.
2. Освен когато изрично не е предвидено друго в митническото законодателство на Общността, се прилагат правилата за периоди, дати и срокове, установени в Регламент (ЕИО, Евратом) № 1182/71 на Съвета от 3 юни 1971 г. за определяне на правилата, приложими за периоди, дати и срокове (10).
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, НА ОСНОВАТА НА КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
Член 33
Обща митническа тарифа
1. Дължимите вносни и износни мита се основават на Общата митническа тарифа.
Другите мерки, установени от общностни разпоредби за специфични области, свързани с търговията със стоки, се прилагат, ако е уместно, съгласно тарифното класиране на стоките.
2. Общата митническа тарифа включва:
а)
Комбинираната номенклатура на стоки, установена в Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 г. относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (11);
б)
всяка друга номенклатура, която се основава частично или изцяло на Комбинираната номенклатура, или която добавя подразделения към нея и която е установена от общностни разпоредби, уреждащи специфични области с оглед на прилагането на тарифни мерки, свързани с търговията със стоки;
в)
конвенционалните или нормални автономни мита, които се прилагат за стоки, включени в Комбинираната номенклатура;
г)
преференциалните тарифни мерки, предвидени в споразумения, които Общността е сключила с определени страни или територии извън митническата територия на Общността или с групи такива страни или територии;
д)
преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Общността по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии;
е)
автономни мерки, които предвиждат намаляване или премахване на мита за определени стоки;
ж)
благоприятното тарифно третиране, установено за определени стоки поради естеството им или специфичната им употреба, в рамките на мерките по букви в) до е) или з);
з)
други тарифни мерки, предвидени в законодателството на Общността в областта на селското стопанство, търговията или друга област.
3. Когато съответните стоки отговарят на условията, включени в мерките по букви г) до ж) от параграф 2, мерките, посочени в тези разпоредби, се прилагат по искане на декларатора вместо предвидените в буква в) от посочения параграф. Искането може да бъде подадено и със задна дата, при условие че се изпълняват сроковете и условията, установени в съответната мярка или в кодекса.
4. Когато прилагането на мерките по букви г) до ж) от параграф 2 или освобождаването от мерките, посочени в буква з) от него, е ограничено до определен обем от вноса или износа, прилагането или освобождаването се прекратява в случая на тарифни квоти веднага щом се достигне определеният обем на вноса или износа.
При тарифни плафони прилагането се прекратява с правен акт на Общността.
5. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 1 и 4 от настоящия член съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3.
Член 34
Тарифно класиране на стоки
1. За целите на прилагането на Общата митническа тарифа, „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура, съгласно която трябва да бъдат класирани тези стоки.
2. За прилагането на нетарифни мерки „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура или от всяка друга номенклатура, която е установена от общностни разпоредби и която се основава изцяло или частично на Комбинираната номенклатура или добавя подразделения към нея, съгласно която трябва да бъдат класирани тези стоки.
3. Подпозицията или по-нататъшното подразделение, определени съгласно параграфи 1 и 2, се използват за прилагане на мерките, отнасящи се за тази подпозиции.
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Член 35
Обхват
Членове 36, 37 и 38 установяват правилата за определяне на непреференциалния произход на стоките за целите на прилагането на:
а)
Общата митническа тарифа с изключение на мерките по член 33, параграф 2, букви г) и д);
б)
мерки, различни от тарифните мерки, установени от общностни разпоредби, уреждащи специфични области във връзка с търговията със стоки;
в)
други общностни мерки, отнасящи се до произхода на стоките.
Член 36
Придобиване на произход
1. Стоките, изцяло получени в една-единствена държава или територия, се счита, че произхождат от тази държава или територия.
2. Стоките, чието производство включва участието на повече от една държава или територия, се счита, че произхождат от държавата или територията, в която са претърпели последната си съществена трансформация.
Член 37
Доказателство за произход
1. Когато в митническата декларация съгласно митническото законодателство е посочен произход, митническите органи могат да изискат от декларатора да докаже произхода на стоките.
2. Когато се представя доказателство за произход съгласно митническото законодателство или други общностни разпоредби, уреждащи специфични области, митническите органи имат право в случаи на основателно съмнение да поискат всякакво допълнително доказателство, за да се уверят, че посоченият произход отговаря на правилата, установени в съответните общностни разпоредби.
3. Когато изискванията на търговията налагат това, в рамките на Общността може да бъде издаден документ, доказващ произхода на стоките.
Член 38
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагането на членове 36 и 37 съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Преференциален произход
Член 39
Преференциален произход на стоките
1. За да се ползват от мерките по член 33, параграф 2, буква г) или д) или от нетарифни преференциални мерки, стоките трябва да отговарят на условията на правилата за преференциален произход по параграфи от 2 до 5 от настоящия член.
2. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в споразуменията, които Общността е сключила с определени държави или територии извън митническата територия на Общността или с групи такива държави или територии, правилата за преференциален произход се уреждат в тези споразумения.
3. За стоки, които се ползват от преференциални мерки, приети едностранно от Общността по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Общността или по отношение на групи такива държави или територии, различни от посочените в параграф 5, Комисията приема, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки, установяващи правилата за преференциален произход.
4. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, приложими за търговията между митническата територия на Общността и Сеута и Мелила, посочени в протокол 2 към Договора за присъединяване от 1985 г., правилата за преференциален произход се приемат съгласно член 9 от същия протокол.
5. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в преференциалните споразумения в полза на отвъдморските държави и територии, асоциирани с Общността, правилата за преференциален произход се приемат съгласно член 187 от Договора.
6. Комисията приема мерките, необходими за прилагането на правилата, посочени в параграфи 2 до 5 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 3
Митническа стойност на стоките
Член 40
Обхват
Митническата стойност на стоките за целите на прилагане на Общата митническа тарифа и нетарифните мерки, установени от общностни разпоредби, уреждащи специфични области, отнасящи се до търговията със стоки, се определя в съответствие с членове 41 до 43.
Член 41
Метод за определяне на митническата стойност въз основа на договорната стойност
1. Базата за митническата стойност на стоки е договорната стойност, тоест платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Общността, коригирана, при необходимост, в съответствие с мерките, приети съгласно член 43.
2. Действително платената или подлежаща на плащане цена е общата сума, която купувачът е платил или трябва да плати на продавача, или купувачът да плати на трета страна в полза на продавача, за внасяните стоки и включва всички суми, които са платени или трябва да бъдат платени като условие за продажбата на внасяните стоки.
3. Договорната стойност се прилага, ако са изпълнени следните условия:
а)
не съществуват ограничения относно правото на разпореждане или ползване на стоките от купувача, различни от някое от следните:
i)
ограниченията, наложени или изисквани по силата на закон или от публичните власти в Общността;
ii)
ограничения, засягащи географската област, в която стоките могат да бъдат препродавани;
iii)
ограничения, които не влияят значително върху митническата стойност на стоките;
б)
продажбата или цената не са подчинени на условия или съображения, чиято стойност по отношение на подлежащите на остойностяване стоки не може да бъде определена;
в)
никоя част от прихода от всяка последваща препродажба, последващо отстъпване на правото за разпореждане или на ползване на стоките от купувача не се връща пряко или косвено на продавача, освен в случаите, когато е възможна подходяща корекция в съответствие с мерките, приети съгласно член 43;
г)
купувачът и продавачът не са свързани или връзката не е повлияла върху цената.
Член 42
Вторични методи за определяне на митническата стойност
1. Когато митническата стойност на стоките не може да се определи съгласно член 41, тя се определя, като се прилагат последователно букви от а) до г) от параграф 2 на настоящия член, докато се стигне до първата от тези букви, по която може да се определи митническата стойност на стоките.
Редът на прилагане на букви в) и г) е обратен, ако деклараторът поиска това.
2. Митническата стойност, определена в резултат на прилагането на параграф 1, е:
а)
договорната стойност на идентични стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
б)
договорната стойност на сходни стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
в)
стойността, основаваща се на единичната цена, по която се продава на митническата територия на Общността най-голямото сборно количество от внасяните стоки или от внесени идентични или сходни стоки на лица, които не са свързани с продавачите;
г)
изчислената стойност.
3. Когато митническата стойност не може да се определи по параграф 1, тя се определя въз основа на наличните данни на митническата територия на Общността чрез разумни способи, съответстващи на принципите и общите разпоредби на:
а)
споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение по митата и търговията;
б)
член VII от Общото споразумение по митата и търговията;
в)
настоящата глава.
Член 43
Мерки за прилагане
Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки, установяващи:
а)
елементите, които за целите на определяне на митническата стойност трябва да бъдат добавени или могат да бъдат изключени от действително платената или подлежаща на плащане цена, при определяне на митническата стойност;
б)
елементите, които ще бъдат използвани за определяне на изчислената стойност;
в)
методът на определяне на митническата стойност в конкретни случаи, и по отношение на стоките, за които е възникнало митническо задължение след прилагане на специален режим;
г)
всички допълнителни условия, разпоредби и правила, необходими за прилагането на членове 41 и 42.
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Вносно митническо задължение
Член 44
Допускане за свободно обращение и временен внос
1. Вносно митническо задължение възниква при поставяне на необщностни стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, под един от следните митнически режими:
а)
допускане за свободно обращение, включително съгласно разпоредбите за специфична употреба;
б)
временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство длъжник е и лицето, за чиято сметка е извършено митническото деклариране.
Когато митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, изисквана за декларацията, което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 45
Специални разпоредби по отношение на стоки без произход
1. Когато по отношение на стоки без произход, използвани в производството на продукти, за които се издава или съставя доказателство за произход в рамките на преференциално споразумение между Общността и определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии, се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита, вносното митническо задължение възниква по отношение на тези стоки без произход при приемане на уведомлението за реекспорт на съответните продукти.
2. При възникване на митническо задължение съгласно параграф 1, размерът на вносните мита, съответстващ на задължението, се определя при същите условия, както в случай на митническо задължение, което би възникнало при приемане на същата дата на митническа декларация за допускане за свободно обращение на стоките без произход, използвани за производството на съответните продукти, с цел завършване на режим активно усъвършенстване.
3. Параграфи 2 и 3 от член 44 се прилагат mutatis mutandis. Въпреки това по отношение на необщностни стоки, посочени в член 179, длъжникът е лицето, което подава уведомлението за реекспорт. При косвено представителство лицето, за чиято сметка се подава уведомлението, също е длъжник.
Член 46
Митническо задължение, възникващо в резултат на неизпълнение
1. Вносно митническо задължение за стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, възниква при неизпълнение на което и да е от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на необщностни стоки на митническата територия на Общността или за тяхното отклоняване от митнически надзор или за движението, усъвършенстването, складирането, временния внос или разпореждането с тези стоки на тази територия;
б)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за специфичната употребата на стоки на митническата територия на Общността;
в)
условие, свързано с поставянето на необщностни стоки под митнически режим или за освобождаване от мита или за намаляване на ставките на вносните мита поради специфична употребата на стоките.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който задължението, чието неизпълнение поражда митническото задължение, не се изпълнява или престава да се изпълнява;
б)
в момента на приемане на митническа декларация за поставяне на стоки под съответния митнически режим, когато впоследствие се установи, че едно от условията за поставянето на стоките под този режим или за освобождаването от мита или за предоставянето на намалени вносни мита поради специфичната употреба на стоките, не е било изпълнено.
3. В случаите по букви а) и б) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, което е трябвало да изпълни съответните задължения;
б)
лицето, което е знаело или е трябвало да знае, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни задължението, или е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението;
в)
лицето, което е придобило или държи въпросните стоки и което е знаело или е трябвало да знае в момента на придобиването или получаването на стоките, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено.
4. В случаите по буква в) от параграф 1 длъжникът е лицето, от което се изисква да изпълни условията, уреждащи поставянето на стоките под митнически режим или декларирането им за този режим, или освобождаването от мита или предоставянето на намалени вносни мита поради специфичната употреба на стоките.
Когато е съставена митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, или на митническите органи е предоставена изискваната съгласно митническото законодателство информация, свързана с условията за поставянето на стоките под митнически режим, и това води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, необходима за декларацията, и което е знаело или е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 47
Приспадане на размер на платени вносни мита
1. Когато съгласно член 46, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, размерът на вносни мита, платен при допускането на стоките за свободно обращение, се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Първата алинея се прилага mutatis mutandis, когато митническото задължение възниква по отношение на остатъци и отпадъци, получени от унищожаването на такива стоки.
2. Когато съгласно член 46, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, платеният при частичното освобождаване размер на вносните мита се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Раздел 2
Износно митническо задължение
Член 48
Износ и пасивно усъвършенстване
1. Износно митническо задължение възниква при поставянето на стоките, подлежащи на облагане с износни мита, под режим износ или режим пасивно усъвършенстване.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за сметка на което се извършва митническото деклариране, също е длъжник.
Когато митническа декларация е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите износни мита, лицето, което е предоставило информацията, изисквана за декларацията, и е знаело или е следвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 49
Възникване на митническо задължение при неизпълнение
1. За стоки, подлежащи на облагане с износни мита, износното митническо задължение възниква при неизпълнение на едно от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за напускането на стоките;
б)
условията, при които е разрешено напускането на стоките извън митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който стоките действително напуснат митническата територия на Общността без митническа декларация;
б)
в момента, в който стоките достигнат местоназначение, различно от това, за което е разрешено тяхното напускане на митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита;
в)
при невъзможност на митническите органи да определят момента по буква б), в момента, в който изтича срокът, определен за представяне на доказателство, че условията за предоставяне на това освобождаване са изпълнени.
3. В случаите по буква а) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, от което се е изисквало да изпълни съответното задължение;
б)
лицето, което е знаело или е трябвало да знае, че съответното задължение не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни това задължение;
в)
лицето, което е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението, и което е знаело или е трябвало да знае, че е трябвало да бъде подадена митническа декларация, а не е била подадена такава.
4. В случаите по буква б) от параграф 1 длъжник е лицето, от което се изисква да изпълни условията, при които е било разрешено напускането на стоките от митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита.
Раздел 3
Общи разпоредби за вносни и износни митнически задължения
Член 50
Забрани и ограничения
1. Вносното или износното митническо задължение възниква и когато се отнася за стоки, които са обект на каквато и да е забрана или ограничение при внасяне или изнасяне.
2. Въпреки това, митническо задължение не възниква:
а)
при неправомерно въвеждане на митническата територия на Общността на подправени парични знаци;
б)
при въвеждането на митническата територия на Общността на наркотични и психотропни вещества, различни от тези, които, с оглед използването им за медицински или научни цели, са предмет на строг надзор от компетентните органи.
3. За целите на санкциите, приложими към митническите нарушения, митническото задължение се счита за възникнало, когато правото на държава-членка предвижда, че санкциите се определят въз основа на мита или на наличието на митническо задължение.
Член 51
Повече от един длъжник
Когато за размера на вносни или износни мита, за едно митническо задължение има повече от един длъжник, те са солидарно отговорни за заплащането на целия размер на това задължение.
Член 52
Общи правила за изчисляване на размера на вносни и износни мита
1. Размерът на вносните или износните мита се определя въз основа на правилата за изчисляване на митата, приложими към съответните стоки към момента на възникване на митническото задължение по отношение на тези стоки.
2. Когато не е възможно да се определи точно моментът на възникване на митническото задължение, се взема предвид моментът, в който митническите органи установят, че стоките са в ситуация, при която възниква митническо задължение.
Въпреки това, когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение е възникнало в момент, преди този, в който са установили това, митническото задължение се счита за възникнало в най-ранния момент, за който това може да бъде установено.
Член 53
Специални правила за изчисляване на размера на вносните мита
1. Когато по отношение на стоки, поставени под митнически режим на митническата територия на Общността, са направени разходи за складиране или за обичайните операции по тези стоки, такива разходи или увеличаването на стойността не се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита, в случай че деклараторът представи задоволително доказателство за тези разходи.
Въпреки това, митническата стойност, количеството, естеството и произходът на използваните в операциите необщностни стоки се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита.
2. Когато тарифното класиране на стоки, поставени под митнически режим, се променя в резултат на обичайните операции на митническата територия на Общността, по искане на декларатора се прилага първоначалното тарифно класиране на стоките, поставени под този режим.
3. Когато възниква митническо задължение по отношение на обработени продукти, получени под режим активно усъвършенстване, по искане на декларатора размерът на вносните мита, съответстващ на това задължение, се определя въз основа на тарифното класиране, митническата стойност, количеството, естеството и произхода на стоките, поставени под режим активно усъвършенстване, към момента на приемането на митническата декларация за тези стоки.
4. Когато митническото законодателство предвижда благоприятно тарифно третиране на дадена стока или пълно или частично освобождаване от вносни или износни мита съгласно член 33, параграф 2, букви от г) до ж), членове от 130 до 133, или членове от 171 до 174, или съгласно Регламент (ЕИО) № 918/83 на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяване на режима на Общността за митнически освобождавания (12), това благоприятно третиране или освобождаването се прилагат също така и в случаите на възникване на митническо задължение съгласно членове 46 или 49 от настоящия регламент, при условие че пропускът, довел до възникването на митническо задължение, не съставлява опит за измама.
Член 54
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
правилата за изчисляване на размера на вносните или износни мита, приложими за стоките;
б)
други специални правила за специфични режими;
в)
дерогации от членове 52 и 53, по-специално за да се предотврати заобикаляне на тарифните мерки, посочени в член 33, параграф 2, буква з),
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 55
Място на възникване на митническото задължение
1. Митническото задължение възниква на мястото, където се подава митническата декларация или уведомлението за реекспорт, посочено в членове 44, 45 и 48, или където се подава допълнителната декларация по член 110, параграф 3.
Във всички останали случаи митническото задължение възниква на мястото, където са настъпили събитията, довели до неговото възникване.
Когато не е възможно да се определи това място, митническото задължение възниква на мястото, където митническите органи установят, че стоките се намират в ситуация, при която е възникнало митническо задължение.
2. Когато стоките са поставени под митнически режим, който не е приключен, и мястото не може да се определи в срока съгласно втора или трета алинея на параграф 1, митническото задължение възниква на мястото, където стоките са поставени под съответния режим или са въведени на митническата територия на Общността под този режим.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, определящи срока по първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение би могло да е възникнало на няколко места, за място на възникване на митническото задължение се приема мястото, където то е възникнало за първи път.
4. Ако митническите органи установят, че съгласно член 46 или член 49 е възникнало митническо задължение в друга държава-членка и размерът на вносните и износните мита, съответстващ на това задължение, е по-малък от 10 000 EUR, се приема, че митническото задължение е възникнало в държавата-членка, в която е установено неговото възникване.
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или съществуващо митническо задължение
Член 56
Общи разпоредби
1. Ако не е предвидено друго, настоящата глава се прилага за обезпечения на възникнали митнически задължения, както и на такива, които биха могли да възникнат.
2. Митническите органи могат да изискат учредяване на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносни или износни мита, съответстващ на митническо задължение. Доколкото съответните разпоредби го предвиждат, изискваното обезпечение може да покрива и вземания, предвидени в други действащи разпоредби.
3. Когато митническите органи изискват учредяване на обезпечение, това обезпечение трябва да бъде предоставено от длъжника или от лицето, което може да стане длъжник. Митническите органи могат да разрешат също обезпечението да бъде учредено от друго лице вместо от лицето, от което то се изисква.
4. Без да се засяга член 64, митническите органи изискват учредяване само на едно обезпечение по отношение на конкретни стоки или конкретна декларация.
Обезпечението, учредено за конкретна декларация, независимо дали декларацията е вярна, се прилага за размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания, по отношение на всички стоки, обхванати от тази декларация или вдигнати въз основа на нея.
Ако обезпечението не е било освободено, то може също така да се използва, в рамките на обезпечения размер, за събиране на вносни или износни мита и други вземания, станали дължими в резултат на последващ контрол на тези стоки.
5. По искане на лицето по параграф 3 от настоящия член, митническите органи могат да разрешат съгласно член 62, параграфи 1 и 2, учредяването на общо обезпечение за покриване размера на вносните и износни мита, съответстващ на митническото задължение по отношение на две или повече операции, декларации или митнически режими.
6. Държавите, регионални и местни органи на управление и други органи, уредени от публичното право, са освободени от учредяване на обезпечение за дейностите им като публични органи.
7. Митническите органи могат да не изискват учредяването на обезпечение, когато размерът на вносните или износни мита, които трябва да бъдат обезпечени, не надхвърля статистическия праг за декларации, установен съгласно член 12 от Регламент (ЕО) № 1172/95 на Съвета от 22 май 1995 г. относно статистиките за търговията със стоки между Общността и нейните държави-членки и трети страни (13).
8. Обезпечението, прието или одобрено от митническите органи, е валидно на цялата митническа територия на Общността за целта, за която е учредено.
9. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
-
условия за прилагането на настоящия член,
-
случаи, различни от посочените в параграф 6 от настоящия член, в които не се изисква обезпечение,
-
изключения от параграф 8 от настоящия член,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 57
Задължително обезпечаване
1. Когато се предвижда задължително учредяване на обезпечение, в съответствие с правилата, установени в параграф 3, митническите органи определят размера на това обезпечение, който е равен на точния размер на вносните и износни мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, в случай че този размер може със сигурност да бъде определен в момента, в който обезпечението се изисква.
Когато не е възможно да се определи точният размер, обезпечението се определя в размер, равен на най-високия определен от митническите органи размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, които са възникнали или биха могли да възникнат.
2. Без да се засяга член 62, при учредено общо обезпечение на размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания, чийто размер се променя във времето, размерът на това обезпечение трябва да бъде определен така, че във всеки момент да покрива пълния размер на вносните и износни мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания.
3. Комисията приема мерки за прилагането на параграф 1 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 58
Незадължително обезпечаване
Когато не се предвижда задължително учредяване на обезпечение, такова обезпечение се изисква от митническите органи в случай, че преценят, че в предвидения срок плащането на размера на вносни и износни мита, съответстващ на възникналото митническо задължение или на други вземания, не е сигурно. Размерът на обезпечението се определя от митническите органи, така че той да не превишава размера, определен съгласно член 57.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, в които обезпечението е незадължително, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 59
Учредяване на обезпечение
1. Обезпечението може да бъде учредено чрез:
а)
депозит в пари или друго платежно средство, приети от митническите органи като равностойно на депозита в пари, в евро или във валутата на държавата-членка, в която се изисква обезпечението;
б)
поемане на ангажимент от поръчител;
в)
друг вид обезпечение, което дава същата сигурност, че размерът на вносни или износни мита, съответстващ на митническото задължение и на други вземания, ще бъде платен.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи формите на обезпечението, предвидени в буква в) от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Обезпечението под формата на депозит в пари или плащане, считано за равностойно на депозита в пари, се учредява в съответствие с действащите разпоредби в държавата-членка, където се изисква това обезпечение.
Член 60
Избор на обезпечение
Лицето, което е длъжно да учреди обезпечение, е свободно да избира вида му от посочените в член 59, параграф 1.
Въпреки това, митническите органи имат право да откажат да приемат избрания вид обезпечение, когато то е несъвместимо с правилното функциониране на съответния митнически режим.
Митническите органи имат право да изискват избраният вид на обезпечението да не може да бъде променян през определен период от време.
Член 61
Поръчител
1. Поръчителят, посочен в член 59, параграф 1, буква б), трябва да бъде трето лице, установено на митническата територия на Общността. Той трябва да бъде одобрен от митническите органи, които изискват обезпечението, освен когато този поръчител е кредитна институция, финансова институция или застрахователно дружество, акредитиран в Общността съгласно действащите общностни разпоредби.
2. Поръчителят се ангажира в писмена форма да заплати обезпечения размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение и на другите вземания.
3. Митническите органи имат право да откажат да одобрят предложения поръчител или предложения вид обезпечение, когато преценят, че поръчителят или обезпечението не обезпечава по сигурен начин в рамките на предписания период плащането на размера на вносни или износни мита, съответстващи на митническото задължение и на другите вземания.
Член 62
Общо обезпечение
1. Разрешението съгласно член 56, параграф 5 се дава само на лица, които отговарят на следните условия:
а)
да са установени на митническата територия на Общността;
б)
при дейността са се съобразявали с изискванията на данъчния и митническия режим;
в)
да са ползвали редовно съответните митнически режими или е известно на митническите органи, че те са в състояние да изпълнят задълженията си във връзка с тези режими.
2. Когато се учредява общо обезпечение за митнически задължения и други вземания, които биха могли да възникнат, даден икономически оператор може да получи разрешение за ползване на намален размер на общо обезпечение или за освобождаване от обезпечение, при условие че отговаря на следните критерии:
а)
добра система на управление на търговската и, където е уместно, на транспортната отчетност, позволяваща подходящ митнически контрол;
б)
доказана платежоспособност.
3. Комисията приема мерки, уреждащи процедурата за издаване на разрешения по параграфи 1 и 2 от настоящия член, съгласно процедурата по член 184, параграф 4.
Член 63
Допълнителни разпоредби във връзка с използването на обезпечения
1. В случаите, в които митническо задължение би могло да възникне в рамките на специални режими, се прилагат параграфи 2 и 3.
2. Освобождаването от обезпечение, разрешено съгласно член 62, параграф 2, не се прилага за стоки, по отношение на които съществува повишен риск от измама.
3. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за:
а)
прилагането на параграф 2 от настоящия член;
б)
временна забрана на ползването на намален размер на общо обезпечение, посочено в член 62, параграф 2;
в)
като извънредна мярка при специални обстоятелства, временна забрана на ползването на общо обезпечение по отношение на стоките, за които е установено, че са обект на измама в голям размер, докато са били под общо обезпечение.
Член 64
Допълнително или заместващо обезпечение
Когато митническите органи установят, че представеното обезпечение не осигурява или вече не е надеждно или достатъчно да осигури заплащането на размера на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания в предвидените срокове, те изискват от някое от лицата, посочени в член 56, параграф 3, по избор на същото това лице, или допълнително обезпечение, или заместването на първоначалното обезпечение с ново.
Член 65
Освобождаване на обезпечението
1. Митническите органи освобождават обезпечението незабавно след като митническото задължение или задължението за плащане на други вземания бъде погасено или не може да възникне отново.
2. Когато митническото задължение или задължението за плащане на други вземания е частично погасено или може да възникне само за част от сумата, която е била обезпечена, учреденото обезпечение се освобождава частично по искане на заинтересованото лице, освен когато тази сума не оправдава това.
3. Комисията може да приеме, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагане на настоящия член.
ГЛАВА 3
Събиране и плащане на вземания и възстановяване и опрощаване на размера на вносните и износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносни или износни мита, уведомяване за митническо задължение и вземане под отчет
Член 66
Определяне на размера на вносни или износни мита
1. Размерът на дължимите вносни или износни мита се определя от митническите органи, отговорни за мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение, съгласно член 55, веднага щом тези органи разполагат с необходимата информация.
2. Без да се засяга член 27, митническите органи имат право да приемат размера на дължимите вносни или износни мита, определен от декларатора.
Член 67
Уведомяване за митническото задължение
1. Длъжникът се уведомява за митническото задължение в предвидената форма на мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение в съответствие с член 55.
Уведомяването, посочено в първата алинея, не се извършва:
а)
когато до окончателното определяне на размера на вносните или износни мита е въведена временна мярка на търговската политика под формата на мито;
б)
когато размерът на дължимите вносни или износни мита превишава размера, определен въз основа на решението, издадено съгласно член 20;
в)
когато първоначалното решение да не се извършва уведомяване за митническото задължение или да се извърши със съобщаване на размера на вносните или износни мита, по-малък от дължимия размер на вносни или износни мита, е взето въз основа на общи разпоредби, които впоследствие са обявени за недействителни със съдебно решение;
г)
когато митническото законодателство освобождава митническите органи от изискването да уведомят за митническото задължение.
Комисията приема, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на буква г) от втората алинея на настоящия параграф.
2. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита е равен на размера, вписан в митническата декларация, вдигането на стоките от митническите органи е равностойно на уведомяване на длъжника за митническото задължение.
3. Когато не се прилага параграф 2 от настоящия член, длъжникът се уведомява за митническото задължение в срок от четиринадесет дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на дължимите вносни или износни мита.
Член 68
Краен срок за митническо задължение
1. След изтичане на тригодишен срок от датата, на която е възникнало митническото задължение, длъжникът не се уведомява за митническото задължение.
2. Когато митническото задължение възниква в резултат на действие, което в момента на извършването е било основание за започване на наказателно преследване, тригодишният срок, определен в параграф 1, се удължава на десет години.
3. При подаване на жалба по смисъла на член 23 сроковете, определени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, се спират от момента на подаване на жалбата и по време на процедурата по обжалването.
4. Когато задължението за заплащане на митническо задължение става отново изискуемо съгласно член 79, параграф 5, сроковете, определени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, се спират от датата на подаване на искането за възстановяване или опрощаване на мита съгласно член 84 до издаването на решение по възстановяването или опрощаването.
Член 69
Вземане под отчет
1. Митническите органи, посочени в член 66, в съответствие с националното законодателство, вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита, определен в съответствие със същия член.
Първата алинея не се прилага в случаите, определени в член 67, параграф 1, втора алинея.
Митническите органи могат да не вземат под отчет размерите на вносни или износни мита, които съгласно член 68 съответстват на митническото задължение, за което длъжникът вече не може да бъде уведомен.
2. Държавите-членки определят практическите правила за вземане под отчет на размерите на вносните или износни мита. Правилата могат да се различават според това дали митническите органи, предвид условията, при които е възникнало митническото задължение, имат сигурността, че посочените размери ще бъдат платени.
Член 70
Момент на вземане под отчет
1. Когато възникне митническо задължение при приемане на митническа декларация за стоки за митнически режим, различен от временния внос с частично освобождаване от вносни мита, или чрез друго действие със същите правни последици както при приемането на декларацията, митническите органи вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита в срок от четиринадесет дни след като е разрешено вдигането на стоките.
Въпреки това, при условие че плащането на митническото задължение е било обезпечено, общият размер на вносните или износни мита за стоките, чието вдигане е разрешено на едно и също лице в срок, определен от митническите органи, но не по-дълъг от 31 дни, може да бъде взет под отчет само с едно вписване в счетоводните документи в края на срока. Това вземане под отчет трябва да се извърши в рамките на четиринадесет дни след изтичане на определения срок.
2. Когато стоките могат да бъдат вдигнати при определени условия, които уреждат или определянето на размера на дължимите вносни или износни мита или тяхното събиране, вземането под отчет се извършва до четиринадесет дни след деня, в който е определен размерът на дължимите вносни или износни мита или е уточнено задължението за плащане на тези мита.
Въпреки това, когато митническото задължение се отнася до временна мярка на търговската политика под формата на мито, вземането под отчет на размера на дължимите вносни или износни мита се извършва не по-късно от два месеца след датата на публикуване на регламента, установяващ окончателната мярка на търговската политика, в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Когато митническо задължение възникне при условия, които не се обхващат от параграф 1, размерът на дължимите вносни или износни мита се взема под отчет до четиринадесет дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на въпросните вносни или износни мита и да вземат решение.
4. Параграф 3 се прилага mutatis mutandis по отношение на размера на вносните или износни мита, които следва да бъдат събрани или които остава да бъдат събрани, когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е бил взет под отчет съгласно параграфи 1, 2 и 3, или е бил определен и взет под отчет размер, по-нисък от дължимия.
5. Сроковете за вземане под отчет, посочени в параграфи 1, 2 и 3, не се прилагат при непредвидими обстоятелства или в случаи на непреодолима сила.
Член 71
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правила за вземане под отчет, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Плащане размера на вносни или износни мита
Член 72
Общи срокове за плащане и спиране на срока за плащане
1. Длъжникът заплаща размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, за което е уведомен съгласно член 67, в определения от митническите органи срок.
Без да се засяга член 24, параграф 2, този срок не може да надвишава десет дни от уведомяването на длъжника за размера на митническото задължение. В случай на обобщено вземане под отчет съгласно условията, посочени в член 70, параграф 1, втора алинея, срокът се определя по такъв начин, че да не позволи на длъжника да получи по-дълъг срок за плащане от този, който би получил, ако се е ползвал от отсрочване на плащането съгласно член 74.
Митническите органи могат да разрешат удължаване на срока по молба на длъжника също така и когато размерът на дължимите вносни или износни мита е бил определен в процеса на последващ контрол по член 27. Без да се засяга член 77, параграф 1, това удължаване не може да надвишава необходимото на длъжника време за предприемане на подходящите мерки, за да изпълни задълженията си.
2. Когато длъжникът ползва някое от улесненията за плащане, посочени в членове 74 до 77, плащането се извършва в срока или сроковете, посочени в рамките на тези улеснения.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията за спиране на срока за плащане на размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение в следните случаи:
а)
при подаване на искане за опрощаване на мита, направено съгласно член 84;
б)
когато стоките следва да бъдат конфискувани, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 46 и има няколко длъжника,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Мерките следва да установяват по-специално срока на спиране, като се отчита разумно необходимото време за приключване на всички формалности или за плащане на размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение.
Член 73
Плащане
1. Плащането се извършва в брой или по друг подобен начин с погасяващ ефект, включително чрез прихващане съгласно националното законодателство.
2. Плащането може да се извърши от трето лице вместо длъжника.
3. Длъжникът може да плати целия размер на вносни или износни мита или част от него, без да чака изтичането на срока, който му е определен за плащане.
Член 74
Отсрочване на плащането
Без да се засяга член 79, по искане на заинтересованото лице и при учредяване на обезпечение, митническите органи разрешават отсрочване на плащането на дължимите мита по един от следните начини:
а)
отделно за всеки размер на вносни или износни мита, взет под отчет при условията на член 70, параграф 1, първа алинея или член 70, параграф 4;
б)
общо за сумата от размерите на всички вносни или износни мита, взети под отчет при условията, определени в първата алинея от член 70, параграф 1, по време на определения от митническите органи период, който не може да бъде по-дълъг от 31 дни;
в)
общо за сумата от размерите на всички вносни или износни мита, взети под отчет с едно вписване съгласно втората алинея от член 70, параграф 1.
Член 75
Срокове за отсрочване на плащането
1. Срокът за отсрочване на плащането по член 74 е 30 дни.
2. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква а), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който е извършено уведомяването на длъжника за митническото задължение.
3. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква б), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича периодът за обобщаване. Той се намалява с броя на дните, съответстващ на половината от броя на дните, включени в периода за обобщаване.
4. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква в), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича определеният период за вдигането на въпросните стоки. Той се намалява с броя на дните, съответстващ на половината от броя на дните, включени в съответния период.
5. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са с нечетен брой дни, броят на дните, с които се намалява 30-дневния срок, е равен на половината от по-малкото четно число.
6. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са календарни седмици, държавите-членки могат да предвидят плащането на размера на вносни или износни мита, по отношение на които плащането е било отсрочено, да се извърши най-късно в петък на четвъртата седмица, следваща въпросната календарна седмица.
Когато тези срокове са календарни месеци, държавите-членки могат да предвидят плащането на размера на вносните или износни мита, по отношение на който плащането е било отсрочено, да се извърши не по-късно от шестнадесетия ден от месеца, следващ въпросния календарен месец.
Член 76
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правилата за отсрочване на плащането в случаите, когато митническата декларация е опростена съгласно член 109, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 77
Други улеснения за плащане
1. Митническите органи могат да разрешат на длъжника улеснения за плащане, различни от отсрочване на плащането, при условие учредяване на обезпечение.
Когато улесненията се разрешават по първата алинея, върху размера на вносните или износни мита се начислява лихва. Лихвеният процент е лихвеният процент, прилаган от Европейската централна банка към последната основна операция по рефинансиране, извършена преди първия календарен ден на въпросното полугодие („референтен лихвен процент“), плюс един процентен пункт.
За държава-членка, която не участва в третия стадий на икономическия и валутен съюз, горепосоченият референтен лихвен процент е еквивалентният лихвен процент, определен от нейната национална централна банка. В този случай за следващите шест месеца се прилага действащият референтен лихвен процент на първия календарен ден от въпросното полугодие.
2. Митническите органи могат да не изискват обезпечение или да не начисляват лихва, когато въз основа на оценка на положението на длъжника на база документи е установено, че това би довело до сериозни икономически или социални затруднения.
3. Комисията може да приеме съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на параграфи 1 и 2.
Член 78
Принудително събиране и лихва за забава
1. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е платен в определения срок, митническите органи осигуряват плащането на този размер, като използват всички възможности, които са им предоставени от правото на държавата-членка.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи мерки за гарантиране на плащането от поръчители в рамките на специален режим, се приемат в съответствие с процедура по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Върху размера на неизплатените вносни или износни мита се начислява лихва за забава, считано от датата на изтичане на определения срок до датата на плащане.
Лихвеният процент за забава е лихвеният процент, прилаган от Европейската централна банка към последната основна операция по рефинансиране, извършена преди първия календарен ден на въпросното полугодие („референтен лихвен процент“), плюс два процентни пункта.
За държава-членка, която не участва в третия етап на икономическия и паричен съюз, горепосоченият референтен лихвен процент е еквивалентният лихвен процент, определен от нейната национална централна банка. В този случай за следващите шест месеца се прилага действащият референтен лихвен процент на първия календарен ден от въпросното полугодие.
3. Когато е извършено уведомяване за митническо задължение съгласно член 67, параграф 3, лихвата за забава се начислява върху размера на вносните или износни мита, считано от датата на възникване на митническото задължение до датата на извършване на уведомяването.
Процентът на лихвата за забава се определя съгласно параграф 2.
4. Митническите органи могат да не събират лихва за забава, когато въз основа на оценка на положението на длъжника на база документи е установено, че нейното събиране би му създало сериозни икономически или социални затруднения.
5. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, по отношение на срокове и размери, в които митническите органи имат право да отменят събирането на лихва за забава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване на размера на вносни или износни мита
Член 79
Възстановяване и опрощаване
1. Съгласно условията, предвидени в настоящия раздел, размерите на вносни или износни мита, при условие че размерът, подлежащ на възстановяване или опрощаване превишава определена сума, се възстановява или опрощава на следните основания:
а)
надвзети суми на вносни или износни мита;
б)
дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора;
в)
грешка на компетентните органи;
г)
в интерес на справедливостта.
Освен това, когато размерът на вносни или износни мита е заплатен и съответната митническа декларация се анулира съгласно член 114, този размер се възстановява.
2. При спазване на правилата относно компетентността за вземане на решение, когато служебно митническите органи установят в сроковете, посочени в член 84, параграф 1, че размерът на вносните или износни мита подлежи на възстановяване или опрощаване съгласно членове 80, 82 или 83, те пристъпват по своя собствена инициатива към възстановяване или опрощаване.
3. Не се разрешава възстановяване или опрощаване, когато ситуацията, довела до уведомяване за митническо задължение, е в резултат на въвеждане в заблуждение от страна на длъжника.
4. Възстановяването не е основание за изплащане на лихви от съответните митнически органи.
Въпреки това, лихва се изплаща, когато решение за разрешаване на възстановяване не е изпълнено в срок от три месеца от датата, на която това решение е било взето, освен ако неизпълнението в определения срок е било извън контрола на митническите органи.
В този случай лихвата се плаща от датата на изтичане на тримесечния период до датата на възстановяване. Лихвеният процент се определя съгласно член 77.
5. Когато компетентният орган неоснователно е разрешил възстановяването или опрощаването, първоначалното митническо задължение става отново изискуемо, доколкото не е изтекъл срокът по член 68.
В този случай лихвите, изплатени по силата на параграф 4, втора алинея, трябва да бъдат възстановени от лицето.
Член 80
Възстановяване и опрощаване на надвзети вносни или износни мита
Възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита се извършва, доколкото размерът, съответстващ на първоначално съобщеното митническото задължение, превишава дължимия размер или длъжникът е бил уведомен за митническото задължение противно на разпоредбите на член 67, параграф 1, буква в) или г).
Член 81
Дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора
1. Възстановяване или опрощаване на размера на вносните мита се извършва, ако уведомяването за митническо задължение се отнася за стоки, отказани от вносителя, тъй като към момента на вдигането са били дефектни или не са съответствали на условията на договора, по който са внесени.
За дефектни стоки се считат и повредените стоки преди вдигането им.
2. Възстановяване или опрощаване на вносни мита се разрешава, при условие че стоките не са били използвани с изключение на такава първоначална употреба, която вероятно е била необходима за установяване на дефектите им или несъответствието им с договора, и при условие че стоките са били изнесени извън митническата територия на Общността.
3. Вместо да бъдат изнасяни, по искане на заинтересованото лице, митническите органи разрешават поставянето на стоките под режим активно усъвършенстване, включително унищожаване, или под режим външен транзит, митническо складиране или свободна зона.
Член 82
Възстановяване или опрощаване поради грешка на компетентните органи
1. В случаи, различни от посочените в член 79, параграф 1, втора алинея и членове 80, 81 и 83, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита се извършва когато, в резултат на допусната от страна на компетентните органи грешка, първоначално съобщената сума за митническото задължение е била по-малка от дължимата сума, ако са изпълнени следните условия:
а)
длъжникът, според обстоятелствата, не би могъл да открие тази грешка;
б)
длъжникът е действал добросъвестно.
2. Когато преференциалното третиране на стоките се предоставя на базата на система за административно сътрудничество, включваща органите на държава или територия извън митническата територия на Общността, ако издаденият от тези органи сертификат се окаже с невярно съдържание, това представлява грешка, която не би могла да бъде открита по смисъла на буква а) от параграф 1.
Издаването на сертификат с невярно съдържание обаче не представлява грешка, когато сертификатът е бил издаден на базата на невярно представяне на фактите от страна на износителя, с изключение на случаите когато е очевидно, че органите, издали сертификата, са знаели или е трябвало да знаят, че стоките не отговарят на необходимите условия за ползване на преференциално третиране.
Счита се, че длъжникът е действал добросъвестно, когато е в състояние да докаже, че през периода на въпросните търговски операции е положил дължимата грижа, за да се увери, че са спазени всички условия за преференциалното третиране.
Длъжникът не може да се позове на добросъвестност, ако Комисията е публикувала в Официален вестник на Европейския съюз становище, сигнализиращо за основателни съмнения по отношение на правилното прилагане на преференциалния режим от държавата или територията бенефициер.
Член 83
Възстановяване и опрощаване в интерес на справедливостта
В случаи, различни от посочените в член 79, параграф 1, втора алинея и членове 80, 81 и 82, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита в интерес на справедливостта се извършва, когато митническото задължение е възникнало при особени обстоятелства, които не се дължат на въвеждане в заблуждение или явна небрежност от страна на длъжника.
Член 84
Процедура за възстановяване и опрощаване
1. Искания за възстановяване или опрощаване съгласно член 79 се подават в компетентното митническо учреждение в следните срокове:
а)
в случай на надвзети мита, на грешка от страна на компетентните органи или в интерес на справедливостта - преди изтичането на три години, считано от датата на уведомяването за митническото задължение;
б)
в случай на дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора - преди изтичането на една година от датата на уведомяването за митническото задължение;
в)
в случай на анулиране на митническа декларация - в срока, определен в правилата, приложими за анулиране.
Сроковете, определени в първа алинея, букви а) и б), се удължават, когато заявителят представи доказателство, че поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила е бил възпрепятстван да представи искането си в определения срок.
2. При обжалване по член 23 на уведомлението за митническо задължение съответният срок, определен в параграф 1, първа алинея на настоящия член, се спира, считано от датата на подаване на жалбата, за срока на производството по обжалване.
Член 85
Мерки за прилагане
Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на настоящия раздел. Тези мерки установяват в частност случаите, в които Комисията решава съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3, дали възстановяването или опрощаването на размера на вносните или износните мита е основателно.
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължение
Член 86
Погасяване
1. Без да се засягат член 68 и действащите разпоредби за несъбиране на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническо задължение при обявена със съдебно решение несъстоятелност на длъжника, вносното или износно митническото задължение се погасява по някой от следните начини:
а)
чрез плащане на размера на вносните или износните мита;
б)
чрез опрощаване на размера на вносните или износните мита - при условията на параграф 4;
в)
когато за стоки, декларирани за митнически режим, пораждащ задължението за плащане на мита, митническата декларация е анулирана;
г)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са отнети;
д)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са задържани и по същото време или впоследствие са отнети;
е)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни и износни мита, са унищожени под митнически надзор или изоставени в полза на държавата;
ж)
когато липсата на стоките или неизпълнението на задълженията, произтичащи от митническото законодателство, е резултат от пълното унищожаване или безвъзвратна загуба на стоките по причина, свързана с естеството на стоките, или поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, или е вследствие на нареждане на митническите органи; за целите на тази точка стоките се считат за безвъзвратно загубени, когато употребата им е станала невъзможна за когото и да е;
з)
когато митническото задължение е възникнало съгласно членове 46 или 49 и са изпълнени следните условия:
i)
нарушението, породило възникването на митническото задължение, не е имало значително въздействие върху правилното прилагане на съответния митнически режим и не е представлявало опит за измама;
ii)
всички необходими формалности за уреждане на положението на стоките са извършени впоследствие;
и)
когато стоките, допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносните мита поради специфичната им употребата, са били изнесени с разрешението на митническите органи;
й)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 45 и формалностите, извършени с цел получаване на преференциално тарифно третиране съгласно този член, са отменени;
к)
когато съгласно условията на параграф 5 от настоящия член, митническото задължение е възникнало по член 46 и са представени задоволителни за митническите органи доказателства, че стоките не са били използвани или изразходвани, а са били изнесени от митническата територия на Общността.
2. В случай на отнемане съгласно параграф 1, буква г), за целите на санкциите, приложими към митнически нарушения, митническото задължение не се счита за погасено, когато съгласно правото на държава-членка се предвижда, че митата или съществуването на митническо задължение представляват основа за определяне на санкции.
3. Когато съгласно параграф 1, буква ж) се погасява митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните митата поради специфичната им употреба, остатъците и отпадъците, получени при унищожаването на стоките, се считат за необщностни стоки.
4. Когато за едно митническо задължение има повече от един длъжник за плащане на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническото задължение и е разрешено опрощаване, митническото задължение се погасява само по отношение на лицето или лицата, на които е разрешено опрощаването.
5. В случаите, посочени в параграф 1, буква к), митническото задължение не се погасява по отношение на лице или лица, направили опит за измама.
6. Когато митническото задължение е възникнало съгласно член 46, то се погасява по отношение на лице, чието поведение не е представлявало опит за измама и което е допринесло в борбата с измамите.
7. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
Член 87
Задължение за подаване на обобщена декларация за въвеждане
1. Стоките, въведени на митническата територия на Общността, се обхващат от обобщена декларация за въвеждане, с изключение на временно внесени транспортни средства и транспортни средства с превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без спиране в тази територия.
2. Ако митническото законодателство не предвижда друго, обобщената декларация за въвеждане се подава в компетентното митническо учреждение преди въвеждането на стоките в митническата територия на Общността.
Вместо подаването на обобщена декларация за въвеждане, митническите органи могат да приемат подаването на уведомление и осигурен достъп до данните на обобщената декларация за въвеждане в компютърната система на икономическия оператор.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите, различни от посочените в параграф 1 от настоящия член, при които изискването за обобщена декларация за въвеждане може да не бъде спазено или да бъде адаптирано, както и условията, при които това може да бъде направено;
б)
крайният срок за подаване или предоставяне на обобщена декларация за въвеждане преди стоките да бъдат въведени на митническата територия на Общността;
в)
правилата за изключенията от и промените на крайния срок, посочен в буква б);
г)
правилата за определяне на компетентното митническо учреждение, пред което се подава или представя обобщената декларация за въвеждане и където следва да се извърши анализ на риска и контрол при въвеждане, основаващ се на риска,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
При приемането на тези мерки се отчитат:
а)
особени обстоятелства;
б)
прилагането на тези мерки за определени видове превоз на стоки, видове транспорт или икономически оператори;
в)
международните споразумения, съдържащи специални разпоредби по отношение на сигурността.
Член 88
Подаване и отговорно лице
1. Обобщената декларация за въвеждане се подава с използването на техника за електронна обработка на данни. Може да се използва търговска, пристанищна или транспортна информация, при условие че тя съдържа необходимите данни за обобщена декларация за въвеждане.
Митническите органи при извънредни обстоятелства могат да приемат обобщени декларации за въвеждане на хартиен носител, при условие че те прилагат същото равнище на управление на риска, както прилаганото при обобщени декларации за въвеждане, изготвени чрез техника за електронна обработка на данни, и при условие че могат да бъдат изпълнени изискванията за обмен на такива данни с другите митнически учреждения.
2. Обобщената декларация за въвеждане се подава от лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Общността или което поема отговорността за превозването на стоките на тази територия.
3. Въпреки задължението на лицето, посочено в параграф 2, обобщената декларация за въвеждане може да бъде подадена от едно от следните лица:
а)
вносителя или получателя, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа лицето, посочено в параграф 2;
б)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред компетентните митнически органи.
4. Когато обобщената декларация за въвеждане се подава от лице, различно от оператора на транспортното средство, с което стоките са въведени на митническата територия на Общността, операторът подава в съответното митническо учреждение уведомление за пристигане под формата на манифест, експедиционна бележка или товарен списък с изискваната информация за идентифициране на всички транспортирани стоки, които следва да бъдат обхванати от обобщена декларация за въвеждане.
Комисията приема мерки, регламентиращи информацията, която трябва да се съдържа в уведомлението за пристигане, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Параграф 1 се прилага, mutatis mutandis, за уведомлението за пристигане, посочена в първа алинея от настоящия параграф.
Член 89
Промяна на обобщена декларация за въвеждане
1. По искане на лицето, което подава обобщена декларация за въвеждане, се разрешава то да промени данни в тази обобщена декларация за въвеждане, след като тя е била подадена.
Въпреки това, такива промени не се допускат след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало обобщена декларация за въвеждане, че те възнамеряват да прегледат стоките;
б)
са установили, че въпросните данни са неверни;
в)
митническите органи са разрешили преместването на стоките от мястото, където те са били представени.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от параграф 1, буква в) от настоящия член, за определяне по-специално на:
а)
критериите за установяване на основанията за промени след преместване;
б)
елементите данни, които могат да бъдат променени;
в)
срокът след преместване, в който може да бъде разрешена промяна,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 90
Митническа декларация, заменяща обобщена декларация за въвеждане
Компетентното митническо учреждение може да освободи от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане по отношение на стоки, за които преди изтичането на крайния срок, цитиран в член 87, параграф 3, първа алинея, буква б), е подадена митническа декларация. В този случай митническата декларация съдържа най-малко данните, които са необходими за обобщена декларация за въвеждане. До момента, в който митническата декларация е приета в съответствие с член 112, тя има статус на обобщена декларация за въвеждане.
ГЛАВА 2
Пристигане на стоките
Раздел 1
Въвеждане на стоките в митническата територия на Общността
Член 91
Митнически надзор
1. От момента на въвеждането им в митническата територия на Общността стоките са под митнически надзор и могат да подлежат на митнически контрол. Където е приложимо, те се подчиняват на такива забрани и ограничения, които са оправдани на основание, inter alia, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето на хората и на животните, защитата на растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрол на въвеждането в Общността на прекурсори за производство на наркотици, на стоки, нарушаващи права на интелектуална собственост и пари в брой, които влизат в Общността, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и на мерки на търговската политика.
Стоките остават под митнически надзор, докато е необходимо, за да се определи митническият им статус и не се преместват от мястото, където са били представени, без разрешението на митническите органи.
Без да се засяга член 166, общностните стоки не подлежат на митнически надзор след като бъде установен митническият им статус.
Необщностните стоки остават под митнически надзор до промяна на техния митнически статус или до реекспортирането им или унищожаването им.
2. Държателят на стоките под митнически надзор може по всяко време, с разрешение на митническите органи, да провери стоките или да взема проби, особено за да определи тарифното класиране, митническата стойност или митническия статус на стоките.
Член 92
Превозване до определеното място
1. Лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Общността, ги превозва незабавно, по определен от митническите органи маршрут, и съгласно техните разпореждания, ако има такива, до определеното от митническите органи митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от тези органи, или до свободна зона.
В свободна зона стоките се въвеждат директно по море или по въздух, или ако се въвеждат по земя, без да преминават през друга част от митническата територия на Общността, когато свободната зона граничи със сухоземна граница между държава-членка и трета държава.
Стоките се представят на митническите органи в съответствие с член 95.
2. Лице, което поема задължение за превоза на стоки след въвеждането им на митническата територия на Общността, е отговорно за изпълнение на задължението, установено в параграф 1.
3. Стоки, които въпреки че се намират извън митническата територия на Общността, могат да бъдат обект на митнически контрол от митническите органи на държава-членка в резултат на сключено споразумение със съответната страна или територия извън митническата територия на Общността, се третират по същия начин както стоките, въведени на митническата територия на Общността.
4. Параграф 1 не изключва прилагането на специални разпоредби по отношение на писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на електронен носител или стоки, пренасяни от пътници, превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или друг превоз с незначително икономическо значение, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
5. Параграф 1 не се прилага за транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без да спират в тази територия.
Член 93
Вьтреобщностни въздушни и морски превози
1. Членове от 87 до 90, член 92, параграф 1, и членове от 94 до 97 не се прилагат за стоки, които временно напускат митническата територия на Общността, докато се придвижват по море или по въздух между две точки в тази територия, при условие че превозът се извършва по директен маршрут и от въздушни или редовни корабни линии без да спират извън митническата територия на Общността.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи специални разпоредби за въздушни и редовни корабни линии, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 94
Превоз при специални обстоятелства
1. Когато, поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, задължението, установено в член 92, параграф 1, не може да бъде изпълнено, лицето, обвързано с това задължение, или друго действащо за негова сметка лице, уведомява незабавно митническите органи. Когато стоките не са унищожени напълно в резултат на непредвидимите обстоятелства или непреодолимата сила, митническите органи се уведомяват и за точното им местонахождение.
2. Когато кораб или въздухоплавателно средство по смисъла на член 92, параграф 5 е принуден поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила да акостира или да се приземи временно на митническата територия на Общността, лицето, което е въвело плавателното или въздухоплавателното средство, или всяко друго лице, действащо за негова сметка, ако няма възможност да изпълни задължението по член 92, параграф 1, информира незабавно за това митническите органи.
3. Митническите органи определят мерките за осъществяване на митническия надзор на стоките, посочени в параграф 1, или на плавателното или на въздухоплавателното средство, както и на стоките, които се намират на това средство, при обстоятелствата, посочени в параграф 2, и където е уместно - мерките за осигуряване на превоза им до митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от митническите органи.
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоките
Член 95
Представяне на стоки пред митническите органи
1. Стоките, които се въвеждат в митническата територия на Общността, се представят незабавно при пристигането им в определеното митническо учреждение или на друго място, определено или одобрено от митническите органи, или в свободната зона, от:
а)
лицето, което е въвело стоките на митническата територия на Общността;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което е въвело стоките на тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките след тяхното въвеждане на митническата територия на Общността.
2. Независимо от задълженията на лицето, посочено в параграф 1, стоките могат да се представят вместо това от:
а)
всяко лице, което незабавно поставя стоките под митнически режим;
б)
титулярят на разрешението за управление на складовите съоръжения или всяко лице, което извършва дейност в свободна зона.
3. Лицето, което представя стоките, се позовава на обобщената декларация за въвеждане или митническата декларация, подадена по отношение на стоките.
4. Параграф 1 не изключва прилагането на специални разпоредби по отношение на писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на електронен носител, стоки, пренасяни от пътници, превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или всеки друг превоз с незначително икономическо значение, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
Член 96
Разтоварване и проверка на стоките
1. Стоките могат да се разтоварват или претоварват от превозните средства, на които се намират, само с разрешението на митническите органи на места, определени или одобрени от тези органи.
Въпреки това, разрешение не се изисква при непосредствена опасност, налагаща незабавно цялостно или частично разтоварване на стоките. В този случай митническите органи се информират незабавно.
2. Митническите органи могат да изискват по всяко време разтоварване и разопаковане на стоките, за да извършват проверка на стоките, да вземат проби или за проверка на превозните средства, на които се намират стоките.
3. Стоките, представени на митническите органи, не могат да бъдат премествани от мястото, където са били представени, без разрешението от митническите органи.
Раздел 3
Формалности след представяне
Член 97
Задължение за поставяне на необщностни стоки под митнически режим
1. Без да се засягат членове 125 до 127, необщностни стоки, представени пред митническите органи, се поставят под митнически режим.
2. Ако не е предвидено друго, деклараторът може да избира митническия режим, под който иска да постави стоките, съгласно условията за този режим, независимо от тяхното естество или количество, или тяхната страна на произход, държава на изпращане или на получаване.
Член 98
Стоки, които се считат за поставени под временно складиране
1. С изключение на случаите, когато стоките са поставени незабавно под митнически режим, за който е приета митническата декларация, или са поставени в свободна зона, необщностните стоки, представени пред митническите органи, се считат за поставени под временно складиране съгласно член 151.
2. Без да се засяга задължението по член 87, параграф 2 и изключенията или освобождаването от задължение, предвидени с мерките, приети съгласно член 87, параграф 3, когато се установи, че необщностни стоки, представени пред митническите органи, не са обхванати от обобщена декларация за въвеждане, държателят на стоките незабавно подава такава декларация.
Раздел 4
Стоки, поставени под режим транзит
Член 99
Допускане на стоки, пристигащи под транзит
Член 92, с изключение на параграф 1, първа алинея от него, и членове от 95 до 98 не се прилагат при въвеждане на стоки на митническата територия на Общността, когато стоките вече са поставени под режим транзит.
Член 100
Разпоредби, приложими за необщностни стоки след завършване на режим транзит
Членове 96, 97 и 98 се прилагат за необщностни стоки, които се превозват под режим транзит, след като тези стоки се представят пред получаващото митническо учреждение на митническата територия на Общността в съответствие с правилата за транзит.
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
Член 101
Презумпция за митнически статус на общностни стоки
1. Без да се засяга член 161, всички стоки на митническата територия на Общността се презюмират, че имат митнически статус на общностни стоки, освен когато е установено, че те не са общностни стоки.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите, в които презумпцията, посочена в параграф 1 от настоящия член, не се прилага;
б)
средствата, чрез които може да се установи митническия статус на общностни стоки;
в)
случаите, при които стоките, изцяло получени на митническата територия на Общността, нямат митнически статус на общностни стоки, ако са получени от стоки, поставени под режим външен транзит, режим складиране, режим временен внос или режим активно усъвършенстване,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 102
Загуба на митническия статус на общностни стоки
Общностните стоки придобиват статус на необщностни стоки в следните случаи:
а)
когато са изведени извън митническата територия на Общността, доколкото не се прилагат разпоредбите за вътрешен транзит или мерките, установени съгласно член 103;
б)
когато са били поставени под режим външен транзит, складиране или активно усъвършенстване, доколкото това е разрешено от митническото законодателство;
в)
когато са били поставени под режим специфична употреба и впоследствие са изоставени в полза на държавата, или са унищожени и са останали отпадъци;
г)
когато декларацията за допускане на стоките за свободно обращение е анулирана след вдигане на стоките съгласно мерките, приети в съответствие с втората алинея на член 114, параграф 2.
Член 103
Общностни стоки, които временно напускат митническата територия
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които общностни стоки могат да се превозват, без да са поставени под митнически режим, между две точки на митническата територия на Общността и временно извън тази територия без промяна на техния митнически статус, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 104
Митническо деклариране на стоки и митнически надзор на общностни стоки
1. Всички стоки, предназначени да бъдат поставени под митнически режим, с изключение на режим свободна зона, подлежат на митническо деклариране за конкретния режим.
2. Общностни стоки, декларирани за износ, вътрешен общностен транзит или пасивно усъвършенстване, са под митнически надзор от момента на приемането на декларацията, посочена в параграф 1, до напускането им от митническата територия на Общността или изоставянето им в полза на държавата, или унищожаването им, или до анулирането на митническата декларация.
Член 105
Компетентни митнически учреждения
1. Освен когато в законодателството на Общността е предвидено друго, държавите-членки определят местоположението и компетенциите на различните митнически учреждения на тяхната територия.
Държавите-членки определят подходящо официално работно време на тези учреждения, като отчитат естеството на обмена и на стоките и митническите режими, под които стоките трябва да бъдат поставени, така че да не се възпрепятстват и нарушават потоците на международния обмен.
2. Комисията, в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за определяне на ролята и отговорностите на компетентните митнически учреждения, като определя ролята на компетентните митнически учреждения, и по-специално на:
а)
митническите учреждения за въвеждане, внос, износ или напускане;
б)
митническите учреждения, извършващи формалностите за поставяне на стоки под митнически режим;
в)
митническите учреждения, издаващи разрешения и извършващи надзор върху митническите режими.
Член 106
Централизирано оформяне
1. Митническите органи могат да разрешат на дадено лице да подаде във или предостави на митническото учреждение, което е компетентно за мястото, където е установено лицето, митническа декларация за стоки, които са представени на митническите органи в друго митническо учреждение. В този случай митническото задължение се счита за възникнало в митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация.
2. Митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация, извършва формалностите по проверка на декларацията, по събиране на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение и по разрешаване вдигането на стоките.
3. Митническото учреждение, където са представени стоките, без да нарушава осъществявания контрол по отношение на сигурността и безопасността, извършва всяка проверка, която обосновано е поискана от митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация, и разрешава вдигането на стоките, като взема предвид информацията, получена от това учреждение.
4. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално правила за:
а)
даването на разрешението, посочено в параграф 1;
б)
случаите, в които следва да се извършва преразглеждане на разрешението;
в)
условията, при които е дадено разрешението;
г)
определянето на компетентния за даване на разрешение митнически орган;
д)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, при необходимост;
е)
условията, при които разрешението може да бъде спряно или отменено;
ж)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, по-специално по отношение на прилагането на митническия контрол;
з)
формата и сроковете за приключване на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат:
-
по отношение на буква в), когато участват повече от една държава-членка, спазването от заявителя на критериите, определени в член 14 относно предоставяне на статус на одобрен икономически оператор,
-
по отношение на буква г), мястото, където се намира или е достъпна основната отчетност на заявителя, за митнически цели, за улесняване на одита, и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
Член 107
Видове митническо деклариране
1. Митническите декларации се подават чрез техники за електронна обработка на данни. Митническите органи могат да разрешат митническата декларация да е под формата на вписване в отчетността на декларатора, при условие че митническите органи имат достъп до тези данни в електронната система на декларатора и че са изпълнени изискванията за необходимия обмен на такива данни между митническите учреждения.
2. Когато митническото законодателство предвижда това, митническите органи могат да приемат митническа декларация на хартиен носител или митническа декларация, направена устно или чрез друго действие, с което стоките могат да бъдат поставени под митнически режим.
3. Комисията приема мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Член 108
Съдържание на декларацията и придружаващи документи
1. Митническите декларации следва да съдържат всички данни, необходими за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, за който стоките са декларирани. Митническите декларации, изготвени чрез техники за електронна обработка на данни, се подписват с електронен подпис или друго средство за удостоверяване на автентичността. Декларациите на хартиен носител се подписват собственоръчно.
Комисията приема мерки, определящи спецификациите, на които трябва да отговарят декларациите, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
2. Придружаващите документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, уреждащи митническия режим, за който стоките са декларирани, се предоставят на митническите органи при подаването на декларацията.
3. Когато митническата декларация се подава чрез техника за електронна обработка на данни, митническите органи могат да позволят придружаващите документи също да бъдат подадени чрез използването на тази техника. Митническите органи могат да приемат, вместо подаването на тези документи, осигурен достъп до съответните данни в компютърната система на икономическия оператор.
Въпреки това, по искане на декларатора митническите органи могат да позволят тези документи да бъдат предоставени след вдигане на стоките.
4. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 2 и 3 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Член 109
Опростена декларация
1. Митническите органи разрешават на всяко лице, при положение че са изпълнени условията, предвидени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, да постави стоките под митнически режим въз основа на опростена декларация, която може да не съдържа някои от изискваните данни и придружаващите документи, посочени в член 108.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които се предоставя разрешението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Комисията може да приеме мерки, по отношение на спецификациите, на които трябва да отговарят опростените декларации, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 110
Допълнителна декларация
1. В случай на опростена декларация, съгласно член 109, параграф 1, деклараторът представя допълнителна декларация, която съдържа допълнителните данни за попълването на митническата декларация за съответния митнически режим.
Допълнителната декларация може да има общ, периодичен или рекапитулативен характер.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Допълнителната декларация и опростената декларация, посочени в член 109, параграф 1, се считат за единен и неделим инструмент, който поражда действие от датата на приемане съгласно член 112 на опростената декларация.
Когато опростената декларация е под формата на вписване в отчетността на декларатора и е осигурен достъп на митническите органи до тези данни, декларацията поражда действие от датата, на която стоките са вписани в отчетността.
3. Мястото, където се подава допълнителната декларация в съответствие с разрешението, за целите на член 55, се счита за място, където е била подадена митническата декларация.
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Член 111
Лице, което подава декларация
1. Без да се засяга член 110, параграф 1, митническа декларация може да бъде изготвена от всяко лице, което може да представи или да осигури наличието на всички документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките са декларирани. Това лице трябва също да може да представи или да осигури представянето пред компетентното митническо учреждение на съответните стоки.
Въпреки това, когато приемането на митническата декларация води до определени задължения за дадено лице, декларирането трябва да бъде извършено от това лице или от негов представител.
2. Деклараторът трябва да е установен на митническата територия на Общността. Независимо от това, не се изисква да са установени на територията на Общността следните декларатори:
-
лица, които подават декларация за транзит или временен внос,
-
лица, които декларират стоки в редки случаи, при положение че митническите органи считат това за оправдано.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които изискванията, предвидени в параграф 2, могат да бъдат отменени, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 112
Приемане на декларация
1. Декларациите, които отговарят на условията, предвидени в настоящата глава, се приемат незабавно от митническите органи, при положение че стоките, за които се отнасят, са представени пред митническите органи или са на разположение по задоволителен за тези органи начин за извършване на митнически контрол.
Когато декларацията е под формата на вписване в отчетността на декларатора и е осигурен достъп на митническите органи до тези данни, декларацията се счита за приета в момента на вписването на стоките в отчетността. Без да се засягат законовите задължение на декларатора или осъществяването на контрол по отношение на сигурността и безопасността, митническите органи могат да не изискват стоките да бъдат представени или предоставени на разположение за митнически контрол.
2. Без да се засяга член 110, параграф 2 или втора алинея от параграф 1 от настоящия член, когато митническата декларация се подава в митническо учреждение, различно от учреждението, пред което са представени стоките, декларацията се приема, когато учреждението, пред което са представени стоките, потвърди, че те са на разположение за митнически контрол.
3. Освен когато е предвидено друго, за дата на прилагане на разпоредбите за митническия режим, за който стоките са декларирани, и за всички други вносни или износни формалности се счита датата на приемането на митническата декларация от митническите органи.
4. Комисията приема мерки, определящи подробни правила за прилагането на настоящия член, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 113
Поправка на декларация
1. По искане на декларатора митническите органи могат да разрешат извършването на една или повече поправки на данните в митническата декларация, след като тя вече е била приета. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
2. Не се допускат поправки, когато искането е направено, след като митническите органи са:
а)
информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките;
б)
установили, че въпросните данни са неверни;
в)
разрешили вдигането на стоките.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от буква в) от параграф 2 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 114
Анулиране на декларация
1. По искане на декларатора митническите органи анулират приетата декларация в следните случаи:
а)
когато са убедени, че стоките незабавно ще бъдат поставени под друг митнически режим;
б)
когато са убедени, че поради особени обстоятелства поставянето на стоките под митническия режим, за който са декларирани, вече не е оправдано.
Въпреки това, когато митническите органи са информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките, искането за анулиране на декларацията може да бъде прието само след извършване на проверката.
2. Декларацията не се анулира след вдигането на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 5
Други опростявания
Член 115
Улесняване съставянето на митнически декларации за стоки, попадащи под обхвата на различни тарифни подпозиции
Когато една пратка съдържа стоки, които попадат под различни тарифни подпозиции, и обработката на всяка от тези стоки в съответствие с техните тарифни подпозиции за целите на съставянето на митническата декларация би довела до непропорционална тежест на работата и разходите спрямо дължимите вносни мита, митническите органи могат, по искане на декларатора, да приемат, че вносните мита се начисляват върху цялата пратка на база на тарифните подпозиции за стоките, които са с най-високата ставка на вносни или износни мита.
Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 116
Опростяване на митническите формалности и контрол
1. Митническите органи могат да разрешат опростявания на митническите формалности и контрол, различни от предвидените в раздел 3 от настоящата глава.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално правила относно:
а)
даване на разрешенията, посочени в параграф 1;
б)
случаите, в които следва да се извършва преразглеждане на разрешенията и условията, при които тяхното използване следва да се наблюдава от митническите органи;
в)
условията, при които се дават разрешенията;
г)
условията, при които на икономическия оператор може да се разреши да извършва определени митнически формалности, които по принцип следва да се извършват от митническите органи, включително самостоятелно определяне на вносните и износните мита и осъществяване на проверки под митнически надзор;
д)
определянето на компетентния митнически орган за даване на разрешение;
е)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, когато е уместно;
ж)
условията, при които разрешенията могат да бъдат спрени или отменени;
з)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, особено по отношение прилагането на митническия контрол;
и)
формата и сроковете за изпълнение на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат:
-
митническите формалности, които следва да се изпълнят, и митническите проверки, които трябва да се извършат за целите на сигурността и безопасността по отношение на стоките, въведени на или напускащи територията на Общността,
-
правилата, приети съгласно член 25, параграф 3,
-
по отношение на буква г), когато участва повече от една държава-членка, заявителят изпълнява критериите за предоставянето на статус на одобрен икономически оператор съгласно член 14,
-
по отношение на буква д), мястото, където се намират или е достъпна основната отчетност на заявителя за митнически цели с цел улесняване на одита и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Член 117
Проверка на митническата декларация
За целите на проверката на точността на данните, съдържащи се в митническа декларация, която митническите органи са приели, те могат:
а)
да извършат проверка на декларацията и на всички придружаващи документи;
б)
да изискат от декларатора да представи други документи;
в)
да извършат проверка на стоките;
г)
да вземат проби за анализ или за подробно изследване на стоките.
Член 118
Проверка на стоките и вземане на проби от тях
1. Транспортирането на стоките до местата, където трябва да се извършат проверки и където да се вземат проби, включително и всички операции, необходими за извършването на проверки или вземането на проби, се извършва от декларатора или на негова отговорност. Направените разходи са за сметка на декларатора.
2. Деклараторът или негов представител имат право да присъстват при проверката на стоките и вземането на пробите. Митническите органи, когато имат достатъчно основания, могат да изискват деклараторът или негов представител да присъстват при проверката на стоките или при вземането на пробите или да осигурят необходимото съдействие за улесняването на проверката или вземането на проби.
3. Когато пробите са взети в съответствие с действащите разпоредби, митническите органи не дължат обезщетения, свързани с тях, но поемат разходите за техния анализ или изследване.
Член 119
Проверка и вземане на проби за част от стоки
1. Когато обект на проверката или вземането на проби са само част от стоките, обхванати от митническа декларация, резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на пробите са валидни за цялото количество стоки, обхванати от тази декларация.
Въпреки това, деклараторът може да поиска допълнителна проверка или вземане на проби от стоките, когато счита, че резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на взетите проби не са валидни за останалата част от декларираните стоки. Искането се удовлетворява, при условие че стоките не са вдигнати или, ако са вдигнати, деклараторът докаже, че не са били променяни по никакъв начин.
2. За прилагането на параграф 1, когато с една митническа декларация са декларирани повече от една стоки, данните за всяка стока се считат за отделна декларация.
3. Комисията приема съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3, мерки, установяващи процедурата, която се прилага в случай на разлика в резултатите от проверките по параграф 1 от настоящия член.
Член 120
Резултати от проверката
1. Резултатите от проверката на митническата декларация се използват за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките се поставят.
2. Когато митническата декларация не е проверена, параграф 1 се прилага въз основа на данните, съдържащи се в декларацията.
3. Резултатите от проверката, направена от митническите органи, имат еднаква доказателствена сила на цялата митническа територия на Общността.
Член 121
Мерки за идентификация
1. Митническите органи или, където е уместно, икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, вземат необходимите мерки за идентифициране на стоките, когато това се изисква, за да се осигури спазването на разпоредбите на митническия режим, за който съответните стоки са декларирани.
Тези мерки за идентифициране имат еднакво правно действие на цялата митническа територия на Общността.
2. Средства за идентифициране, поставени върху стоките или върху превозните средства, могат да бъдат премахвани или унищожавани само от митническите органи или от икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, освен ако в случай на непредвидими обстоятелства или непреодолима сила премахването или унищожаването им е наложително с цел опазване на стоките или превозните средства.
Член 122
Мерки за прилагане
Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия раздел съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Вдигане
Член 123
Вдигане на стоки
1. Без да се засяга член 117, когато са изпълнени условията за поставяне на стоките под даден режим и ако те не са обект на ограничения или забрани, митническите органи разрешават вдигането им, след като данните в митническата декларация са проверени или са приети без проверка.
Първата алинея се прилага и когато проверката по член 117 не може да бъде завършена в разумни срокове и повече не се изисква стоките да бъдат представени за целите на проверката.
2. Вдигането на стоките се разрешава едновременно за всички стоки, обхванати от една и съща декларация.
За целите на първа алинея, когато с една митническа декларация са декларирани няколко стоки, данните, отнасящи се за всяка стока, се считат за отделна митническа декларация.
3. Когато стоките са представени в митническо учреждение, различно от това, в което е приета митническата декларация, съответните митнически органи обменят необходимата информация за разрешаване на вдигането на стоките, без да се засяга извършването на необходимия контрол.
Член 124
Вдигане, което зависи от плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение или учредяването на обезпечение
1. Когато поставянето на стоките под митнически режим поражда митническо задължение, вдигането на стоките се разрешава само ако размерът на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, е платен или е обезпечен.
Въпреки това, без да се засяга трета алинея, първа алинея не се прилага за временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
Когато съгласно разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, за който стоките са декларирани, митническите органи изискват учредяване на обезпечение, за тези стоки се разрешава поставяне под митническия режим само след учредяване на обезпечението.
2. Комисията може да приеме мерки, установяващи изключенията от първа и трета алинея на параграф 1 от настоящия член, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
Член 125
Унищожаване на стоки
Когато имат достатъчно основания за това, митническите органи могат да изискат унищожаването на представените пред тях стоки и да информират за това държателя на стоките. Разходите по унищожаването са за сметка на държателя на стоките.
Член 126
Мерки, които следва да бъдат предприети от митническите органи
1. Митническите органи предприемат всички необходими мерки за разпореждане със стоките, включително отнемане и продажба или унищожаване, в следните случаи:
а)
когато едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на необщностни стоки на митническата територия на Общността, не е изпълнено или стоките са били отклонени от митнически надзор;
б)
когато не може да се даде разрешение за вдигане на стоките по коя да е от следните причини:
i)
проверката на стоките не е могла да започне или завърши в определения от митническите органи срок по причини, които се дължат на декларатора;
ii)
не са предоставени документите, необходими за поставянето на стоките под искания митнически режим или за разрешаване на вдигането им под този режим;
iii)
в зависимост от обстоятелствата, не са заплатени или обезпечени в определения срок дължимите вносни или износни мита;
iv)
стоките са обект на забрани или ограничения;
в)
когато стоките не са преместени в разумни срокове след вдигането им;
г)
когато след вдигането им се установи, че не са били изпълнени условията за такова вдигане;
д)
когато стоките са изоставени в полза на държавата съгласно член 127.
2. Необщностни стоки, които са изоставени в полза на държавата, са задържани или са отнети, се считат за поставени под режим временно складиране.
Член 127
Изоставяне
1. Необщностни стоки и стоки под режим специфична употреба могат, въз основа на предварително разрешение от митническите органи, да бъдат изоставени в полза на държавата от титуляря на режима или, в зависимост от случая, от държателя на стоките.
2. Изоставянето не води до разходи за държавата. Разходите по унищожаването или разпореждането по друг начин със стоките са за сметка на титуляря на режима или, в зависимост от случая, на държателя на стоките.
Член 128
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращение
Член 129
Обхват и ефект
1. Необщностните стоки, предназначени за пазара на Общността или за лична употреба или за потребление в границите на Общността, се допускат за свободно обращение.
2. Допускането за свободно обращение включва следното:
а)
събирането на дължимите вносни мита;
б)
събирането при необходимост на други вземания, предвидени в съответните действащи разпоредби за събирането им;
в)
прилагането на мерките на търговската политика и забраните и ограниченията, доколкото такива мерки не е трябвало да бъдат приложени на по-ранен етап;
г)
изпълнение на другите формалности, предвидени при внасянето на стоките.
3. Допускането за свободно обращение придава на необщностните стоки митнически статус на общностни стоки.
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Член 130
Обхват и ефект
1. Необщностни стоки, които, след като са били първоначално изнесени като общностни стоки извън митническата територия на Общността, бъдат върнати в нея и декларирани за допускане за свободно обращение в рамките на срок от три години, се освобождават от вносни мита по искане на заинтересованото лице.
2. При особени обстоятелства срокът от три години, посочен в параграф 1, може да бъде удължен.
3. Когато връщаните стоки преди износа им от митническата територия на Общността са били допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносното мито поради специфичната им употреба, освобождаването по параграф 1 се разрешава само ако тези стоки се допускат за свободно обращение за същата специфична употреба.
Когато специфичната употреба, за която въпросните стоки се допускат за свободно обращение, вече не е същата, размерът на дължимите вносни мита се намалява с размера, заплатен при първоначалното им допускане за свободно обращение. Когато последният е по-голям от дължимия за допускането на върнатите стоки за свободно обращение, не се разрешава възстановяване.
4. Когато общностни стоки са загубили статуса си на общностни стоки съгласно член 102, буква б) и впоследствие са допуснати за свободно обращение, параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis.
5. Освобождаване от вносни мита се разрешава само за стоки, които се реимпортират в същото състояние, в което те са изнесени.
Член 131
Случаи, в които не се разрешава освобождаване от вносни мита
Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 130, не се разрешава в следните случаи:
а)
за стоки, изнесени извън митническата територия на Общността в рамките на режим пасивно усъвършенстване, с изключение на случаите, когато:
i)
стоките се намират в състоянието, в което са изнесени;
ii)
правилата, приети съгласно член 134, позволяват това;
б)
за стоки, които са се възползвали от мерките на общата селскостопанска политика, включващи износ на тези стоки от митническата територия на Общността, освен когато правилата, приети съгласно член 134, позволяват това.
Член 132
Стоки, които са били поставени първоначално под режим активно усъвършенстване
1. Член 130 се прилага mutatis mutandis за обработени продукти, които първоначално са били реекспортирани от митническата територия на Общността след режим активно усъвършенстване.
2. По искане на декларатора и при условие че той представи необходимата информация, размерът на вносните мита за стоките по параграф 1 от настоящия член се определя съгласно член 53, параграф 3. Датата на приемане на уведомлението за реекспорт се счита за дата на допускане за свободно обращение.
3. Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 130, се разрешава за обработени продукти, които са били изнесени съгласно член 142, параграф 2, буква б), само при условие че се изключи възможността за поставяне на стоки под режим активно усъвършенстване.
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Член 133
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Без да се засяга член 36, параграф 1, при допускането им за свободно обращение се освобождават от вносни мита:
а)
продуктите на морския риболов и другите продукти, извлечени от териториалното море на държава или територия извън митническата територия на Общността от кораби, които са регистрирани или са под отчет единствено в държава-членка и плават под неин флаг;
б)
продукти, получени от продуктите, посочени в буква а), на борда на кораби фабрики, отговарящи на условията, предвидени в тази буква.
Раздел 3
Мерки за прилагане
Член 134
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 135
Обхват
Стоките могат да бъдат поставени под всеки един от следните специални режими:
а)
транзит, който включва външен и вътрешен транзит;
б)
складиране, който включва временно складиране, митническо складиране и свободни зони;
в)
употреба за специфични цели, който включва временен внос и специфична употреба;
г)
усъвършенстване, който включва активно и пасивно усъвършенстване.
Член 136
Разрешение
1. Разрешение от митническите органи се изисква за:
-
използването на режими активно или пасивно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба,
-
управлението на складови съоръжения за временно складиране или митническо складиране на стоки, с изключение на случаите, когато оператор на складовите съоръжения е самият митнически орган.
Условията, при които се допуска използването на един или повече от режимите, посочени по-горе, или управлението на складови съоръжения, се определят в разрешението.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално:
а)
даването на разрешението, предвидено в параграф 1;
б)
случаите, в които се извършва преразглеждане на разрешението;
в)
условията, при които се дава разрешението;
г)
идентификация на компетентния митнически орган за даване на разрешението;
д)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, когато е уместно;
е)
условията, при които разрешението може да бъде спряно или отменено;
ж)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, особено по отношение на прилагането на митническия контрол;
з)
формата и сроковете за изпълнение на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат следното:
а)
по отношение на буква в) от първата алинея, когато участва повече от една държава-членка, спазването от страна на заявителя на критериите, определени в член 14 относно предоставяне на статус на одобрен икономически оператор;
б)
по отношение на буква г) от първата алинея, мястото, където се намира и е достъпна основната отчетност на заявителя за митнически цели с цел улесняване на одита, и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
3. Освен когато митническото законодателство предвижда друго, разрешението, посочено в параграф 1, се дава само на следните лица:
а)
лица, установени на митническата територия на Общността;
б)
лица, които осигуряват необходимото за правилното протичане на операциите, и в случаите, в които може да възникне митническо задължение или други вземания във връзка със стоките, поставени под специален режим, учредяват обезпечение съгласно член 56;
в)
в случай на временен внос или режим активно усъвършенстване лицето, което използва или нарежда използването на стоките, или което извършва или нарежда извършването на операции по усъвършенстването на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, предвиждащи дерогации от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. Освен когато е предвидено друго и в допълнение към параграф 3, разрешението, посочено в параграф 1, се издава само когато са изпълнени следните условия:
а)
митническите органи са в състояние да извършват митнически надзор без да се налага въвеждане на административни изисквания, несъответстващи на икономическата нужда от ползване на режима;
б)
когато разрешението за съответния режим на усъвършенстване няма да засегне неблагоприятно съществените интереси на производителите в Общността (икономически условия).
Счита се, че съществените интереси на производителите в Общността не са засегнати неблагоприятно по смисъла на буква б) от първа алинея, освен когато съществуват доказателства за противното или когато митническото законодателство предвижда, че икономическите условия се считат за изпълнени.
При наличие на доказателства, че има вероятност да бъдат засегнати неблагоприятно съществените интереси на производителите в Общността, се извършва проверка на икономическите условия съгласно член 185.
Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки относно:
а)
извършването на проверка на икономическите условия;
б)
определянето на случаите, в които има вероятност да се засегнат основните интереси на производителите в Общността, като се отчитат мерките, предвидени в търговската и селскостопанската политика;
в)
определянето на случаите, в които икономическите условия се считат за изпълнени.
5. Титулярят на разрешението уведомява митническите органи за всяка промяна, настъпила след издаването му, която може да повлияе върху продължаване на действието му или съдържанието му.
Член 137
Отчетност
1. С изключение на режим транзит или където митническото законодателство предвижда друго, титулярят на разрешението, титулярят на режима и всички лица, извършващи дейности по складиране, изработка или усъвършенстване на стоки или покупко-продажба на стоки в свободни зони, трябва да водят отчетност във форма, одобрена от митническите органи.
Тази отчетност трябва да позволява на митническите органи да осъществяват надзор на съответния режим, особено по отношение на идентифицирането на стоките, поставени под този режим, техния митнически статус и тяхното придвижване.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 138
Приключване на режим
1. В случаите, различни от режим транзит и без да се засяга член 166, специален режим се приключва, когато стоките, поставени под този режим, или обработените продукти се поставят под следващ митнически режим, напуснали са митническата територия на Общността или са унищожени, без да са останали отпадъци, или са изоставени в полза на държавата съгласно член 127.
2. Режим транзит се приключва от митническите органи, когато те са в състояние да установят, на основание сравнение на данните, с които разполага отправното митническо учреждение, с тези, с които разполага получаващото митническо учреждение, че режимът е завършил редовно.
3. Митническите органи вземат всички необходими мерки с цел да уредят ситуацията със стоките, по отношение на които режимът не е приключен съгласно предвидените условия.
Член 139
Прехвърляне на права и задължения
Правата и задълженията на титуляря на режима по отношение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, могат, при определени от митническите органи условия, да бъдат прехвърляни изцяло или частично на други лица, които изпълняват условията, предвидени за съответния режим.
Член 140
Придвижване на стоки
1. Стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона, могат да бъдат придвижени между различни места на митническата територия на Общността, доколкото това е предвидено в разрешението или съгласно разпоредбите на митническото законодателство.
2. Комисията приема мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 141
Обичайни операции
Стоките, поставени под режим митническо складиране или усъвършенстване, или в свободна зона, могат да бъдат подложени на обичайни операции, предназначени да осигурят тяхното запазване, подобряване на търговския им вид или качество или подготвянето им за разпространение или препродажба.
Член 142
Еквивалентни стоки
1. Еквивалентни стоки са общностни стоки, които се складират, използват или усъвършенстват вместо стоките, поставени под специален режим.
При режим пасивно усъвършенстване еквивалентни стоки са необщностни стоки, които се усъвършенстват вместо общностни стоки, поставени под режим пасивно усъвършенстване.
Еквивалентните стоки трябва да имат същия осемцифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като стоките, които заместват.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, предвиждащи дерогация от трета алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Митническите органи разрешават, при условие че се гарантира правилното изпълнение на режима, особено по отношение на митническия надзор:
а)
използването на еквивалентни стоки под специален режим, различен от режим транзит, временен внос и временно складиране;
б)
при режим активно усъвършенстване, изнасянето на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди внасянето на стоките, които те заместват;
в)
при режим пасивно усъвършенстване, внасянето на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди изнасянето на стоките, които те заместват.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, в които митническите органи имат право да разрешат използването на еквивалентни стоки, поставени под режим временен внос, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Използването на еквивалентни стоки не се позволява в следните случаи:
а)
когато се извършват само обичайни операции под режим активно усъвършенстване, съгласно определеното в член 141;
б)
когато се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита по отношение на стоки без произход, използвани в производството на обработени продукти, поставени под режим активно усъвършенстване, за които е издадено или съставено доказателство за произход съгласно преференциално споразумение между Общността и определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии; или
в)
когато това би довело до неоснователно облагодетелстване от вносни мита.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи други случаи, в които не могат да се използват еквивалентни стоки, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. В случаите, посочени в параграф 2, буква б) от настоящия член, и когато обработените продукти биха подлежали на облагане с износни мита, ако не са били изнесени в контекста на режим активно усъвършенстване, титулярят на разрешението учредява обезпечение с цел гарантиране плащането на митата, в случай че необщностните стоки не бъдат внесени в срока, посочен в член 169, параграф 3.
Член 143
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагането на режимите, предвидени в настоящия дял, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Външен и вътрешен транзит
Член 144
Външен транзит
1. Под режим външен транзит необщностни стоки могат да бъдат превозвани от едно до друго място на митническата територия на Общността, без те да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, определени в други релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки на или от митническата територия на Общността.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които общностни стоки следва да се поставят под режим външен транзит, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Превозването на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим външен общностен транзит;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР, при условие че превозването:
i)
е започнало или трябва да завърши извън митническата територия на Общността, или
ii)
се извършва между две точки на митническата територия на Общността, като се преминава през територията на държава или територия извън митническата територия на Общността;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитен превоз;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
4. Външният транзит се прилага, без да се засягат разпоредбите на член 140.
Член 145
Вътрешен транзит
1. Под режим вътрешен транзит и при условията, предвидени в параграфи 2 и 3, общностни стоки могат да бъдат превозвани от една до друга точка на митническата територия на Общността, като се преминава през територия извън митническата територия на Общността, без това да променя митническия статус на стоките.
2. Превозът на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим вътрешен общностен транзит, при условие че такава възможност е предвидена от международно споразумение;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитен превоз;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
3. В случаите, посочени в параграф 2, букви от б) до е), стоките запазват статуса си на общностни стоки само когато този статус е установен при определени условия и чрез средства, предвидени в разпоредбите на митническото законодателство.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията и средствата, чрез които може да се определи този митнически статус, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Общностен транзит
Член 146
Задължения на титуляря на режим общностен транзит и на превозвача и получателя на стоките, превозвани под режим общностен транзит
1. Титулярят на режим общностен транзит е отговорен за:
а)
представянето на стоките в непроменено състояние и на изискваната информация на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за идентифициране на стоките;
б)
спазването на митническите разпоредби за режима;
в)
учредяването на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническо задължение или на други вземания, предвидени в други действащи разпоредби, които биха могли да възникнат за стоките, освен ако разпоредбите на митническото законодателство не предвиждат друго.
2. Задълженията на титуляря на режима са изпълнени и режимът транзит завършва, когато стоките, поставени под режима, и изискваната информация са на разположение в получаващото митническо учреждение в съответствие с митническото законодателство.
3. Превозвач или получател на стоки, който приема стоки и знае, че те се превозват под режим общностен транзит, също така е отговорен за представянето на стоките в непроменено състояние на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за тяхното идентифициране.
Член 147
Стоки, преминаващи през територия на страна извън митническата територия на Общността под режим външен общностен транзит
1. Режимът външен общностен транзит се прилага за стоки, преминаващи през територия извън митническата територия на Общността, при условие че:
а)
такава възможност е предвидена в международно споразумение;
б)
превозът през тази територия се извършва с един превозен документ, съставен на митническата територия на Общността.
2. В случаите, посочени в параграф 1, буква б), действието на режим външен общностен транзит се спира, докато стоките се намират извън митническата територия на Общността.
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 148
Обхват
1. Под режим складиране на митническата територия на Общността могат да бъдат складирани необщностни стоки, без да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, определени в другите релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки на или от митническата територия на Общността.
2. Общностни стоки могат да бъдат поставени под режим митническо складиране или режим свободна зона в съответствие с митническото законодателство или други общностни разпоредби в специфични области, или с цел възползване от решение, даващо право на възстановяване или опрощаване на вносни мита.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които общностни стоки могат да се поставят под режим митническо складиране или режим свободна зона, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 149
Отговорности на титуляря на разрешението или на режима
1. Титулярят на разрешението и титулярят на режима отговарят за:
а)
осигуряването стоките под режим временно складиране или митническо складиране да не се отклоняват от митнически надзор;
б)
изпълнението на задълженията, произтичащи от складирането на стоки, под режим временно складиране или митническо складиране;
в)
спазването на конкретните условия, уточнени в разрешението за управление на митнически склад или на съоръжения за временно складиране.
2. Чрез дерогация от параграф 1, когато разрешението е за обществен митнически склад, в него може да се предвиди, че отговорността по параграф 1, буква а) или б), се поема само от титуляря на режима.
3. Титулярят на режима е отговорен за изпълнението на задълженията, произтичащи от поставянето на стоките под режим временно складиране или митническо складиране.
Член 150
Продължителност на режим складиране
1. Времето, през което стоките могат да останат под режим складиране, е неограничено.
2. Въпреки това, митническите органи могат да определят срок, преди изтичането на който трябва да бъде приключен режим складиране в следните случаи:
а)
когато складовите съоръжения се управляват от митническите органи и могат да се използват от всяко лице за временно складиране на стоки по член 151;
б)
при изключителни обстоятелства, особено когато видът и естеството на стоките могат, при дългосрочно складиране, да представляват заплаха за здравето на хората, животните или растенията или за околната среда.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, определящи случаите, посочени в параграф 2, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Временно складиране
Член 151
Поставяне на стоки под режим временно складиране
1. Когато не са декларирани за друг митнически режим, следните необщности стоки се считат за декларирани за режим временно складиране от държателя на стоките в момента на представянето им пред митническите органи:
а)
стоки, въведени на митническата територия на Общността, различни от стоки, въведени директно в свободна зона;
б)
стоки, въведени от свободна зона в друга част от митническата територия на Общността;
в)
стоки, за които е завършен режим външен транзит.
Митническата декларация се счита за подадена и приета от митническите органи в момента на представяне на стоките пред митническите органи.
2. Обобщената декларация за въвеждане или заместващият я транзитен документ представлява митническа декларация за режим временно складиране.
3. Митническите органи могат да изискат от държателя на стоките да учреди обезпечение с цел осигуряване на плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническо задължение или на други вземания, които могат да възникнат съгласно предвиденото в други действащи разпоредби
4. В случай че по някаква причина стоките не могат да бъдат поставени или не могат да останат под режим временно складиране, митническите органи предприемат незабавно всички необходими мерки за уреждане на положението на стоките. Членове от 125 до 127 се прилагат mutatis mutandis.
5. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 152
Временно складирани стоки
1. Стоки под режим временно складиране се складират само на разрешените за временно складиране места.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 91, параграф 2, стоките под режим временно складиране могат да бъдат обект само на такива операции, предназначени да осигурят запазването им в непроменено състояние, без да се променят първоначалният им вид или техническите им характеристики.
Раздел 3
Митническо складиране
Член 153
Складиране в митнически складове
1. Под режим митническо складиране необщностните стоки могат да бъдат складирани в помещения или на други места, одобрени за този режим от митническите органи и под митнически надзор, наричани по-долу „митнически складове“.
2. Митническите складове могат да се ползват за складиране на стоки от всички лица (обществен митнически склад) или за складиране на стоки от титуляря на разрешение за митническо складиране (частен митнически склад).
3. Стоките, поставени под режим митническо складиране, могат да бъдат временно извадени от митническия склад. С изключение на случаите на непреодолима сила, изваждането на стоките трябва да бъде разрешено предварително от митническите органи.
Член 154
Общностни стоки, специфична употреба и дейности по усъвършенстване
1. Когато съществува обоснована икономическа необходимост и няма да се засегне неблагоприятно митническият надзор, митническите органи могат да разрешат в митнически склад:
а)
складиране на общностни стоки;
б)
усъвършенстване на стоки, поставени под режим активно усъвършенстване или специфична употреба, при спазване на условията на тези режими.
2. В случаите, посочени в параграф 1, стоките не се считат за поставени под режим митническо складиране.
Раздел 4
Свободни зони
Член 155
Определяне на свободни зони
1. Държавите-членки могат да определят части от митническата територия на Общността като свободни зони.
Държавите-членки определят точно територията и входните и изходните пунктове на всяка свободна зона.
2. Свободните зони са оградени.
Границите и входните и изходните пунктове на свободните зони подлежат на митнически надзор.
3. Лицата, стоките и транспортните средства, които влизат във или напускат свободната зона, могат да бъдат обект на митнически контрол.
Член 156
Сгради и дейности в свободните зони
1. За строителство на сгради в свободна зона се изисква предварително одобрение от митническите органи.
2. Съобразно митническото законодателство в свободните зони се разрешават всякакви дейности с промишлен или търговски характер, или извършването на услуги. За извършването на тези дейности митническите органи се уведомяват предварително.
3. Митническите органи могат да наложат забрани или ограничения на дейностите, посочени в параграф 2, предвид естеството на стоките, предмет на тези дейности, или от изискванията на митническия надзор или изискванията за сигурност и безопасност.
4. Митническите органи могат да забранят упражняването на дейност в свободните зони на лица, които не осигуряват необходимите гаранции за изпълнение на разпоредбите, предвидени в митническото законодателство.
Член 157
Представяне на стоки и поставянето им под режим
1. Стоки, въведени в свободна зона, се представят пред митническите органи и подлежат на предвидените митнически формалности в случаите, когато:
а)
са въведени директно в свободната зона от място извън митническата територия на Общността;
б)
са били поставени под митнически режим, който е завършен или приключен с поставянето им под режим свободна зона;
в)
са поставени под режим свободна зона с цел възползване от решение за възстановяване или опрощаване на вносни мита;
г)
тези формалности са предвидени в законодателство, различно от митническото законодателство.
2. Не е необходимо да се представят пред митническите органи стоки, въведени в свободна зона при обстоятелства, различни от посочените в параграф 1.
3. Без да се засяга член 158, стоките, въведени в свободна зона, се считат за поставени под режим свободна зона:
а)
в момента на въвеждането им в свободната зона, освен ако вече не са били поставени под друг митнически режим;
б)
в момента на завършване на режим транзит, освен ако не се поставят незабавно под следващ митнически режим.
Член 158
Общностни стоки в свободни зони
1. Общностните стоки могат да се въвеждат, складират, придвижват, използват, усъвършенстват или изразходват в свободна зона. В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. По искане на заинтересованото лице митническите органи удостоверяват митническия статус като общностни стоки на следните стоки:
а)
общностни стоки, въведени в свободна зона;
б)
общностни стоки, претърпели операции по усъвършенстване в свободна зона;
в)
стоки, допуснати за свободно обращение в свободна зона.
Член 159
Необщностни стоки в свободни зони
1. Необщностни стоки в свободна зона могат да бъдат допуснати за свободно обращение или поставени под режим активно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба при условията, предвидени за тези режими.
В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. Без да се засягат разпоредбите, приложими за доставки или за продоволствено складиране, и доколкото съответният режим го позволява, параграф 1 от настоящия член не изключва използването или изразходването на стоки, които при допускане за свободно обращение или временен внос не биха подлежали на вносни мита или на мерки, предвидени по общата селскостопанска или търговска политики.
В случай на такова използване или изразходване не се изисква митническа декларация за допускане за свободно обращение или за временен внос.
Въпреки това, такава декларация се изисква, когато тези стоки са обект на тарифни квоти или плафони.
Член 160
Извеждане на стоки от свободна зона
Без да се засяга законодателството в области, различни от митническата, стоките в свободна зона могат да бъдат изнесени или реекспортирани извън митническата територия на Общността или въведени в друга част на митническата територия на Общността.
Членове 91 до 98 се прилагат mutatis mutandis за стоки, въведени в други части на митническата територия на Общността.
Член 161
Митнически статус
При извеждане на стоки от свободна зона и въвеждането им в останалата част от митническата територия на Общността или поставянето им под митнически режим, те се считат за необщностни стоки, освен когато митническият им статус на общностни стоки е установен чрез удостоверението, посочено в член 158, параграф 2, или чрез друг документ за статус, предвиден в митническото законодателство на Общността.
Въпреки това, за целите на прилагането на износни мита и на лицензите за износ, или на мерки по контрол на износа, предвидени в общата селскостопанска или търговска политика, тези стоки се считат за общностни стоки, освен ако се установи, че те нямат митнически статус на общностни стоки.
ГЛАВА 4
Употреба за специфични цели
Раздел 1
Временен внос
Член 162
Обхват
1. Под режим временен внос на митническата територия на Общността могат да бъдат използвани с пълно или частично освобождаване от вносни мита необщностни стоки, предназначени да бъдат реекспортирани, и без да подлежат на:
а)
други вземания, както е предвидено в други релевантни действащи разпоредби;
б)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането във или напускането на стоки от митническата територия на Общността.
2. Режимът временен внос може да се използва единствено когато са изпълнени следните условия:
а)
стоките не са предназначени да претърпят каквато и да е промяна, освен нормална амортизация при тяхното използване;
б)
възможно е да се гарантира, че стоките, поставени под този режим, могат да бъдат идентифицирани, освен когато предвид естеството на стоките или тяхното използване, отсъствието на мерки за идентифициране няма да доведе до злоупотреби с режима или, в случая по член 142, когато може да се провери изпълнението на условията, установени по отношение на еквивалентни стоки;
в)
титулярят на режима е установен извън митническата територия на Общността, освен където е предвидено друго в разпоредбите на митническото законодателство;
г)
изискванията за пълно или частично освобождаване от мита са изпълнени съгласно митническото законодателство на Общността.
Член 163
Срок, в който стоките могат да останат под режим временен внос
1. Митническите органи определят срока, в който стоките, поставени под режим временен внос, трябва да се реекспортират или да бъдат поставени под следващ митнически режим. Този срок трябва да бъде достатъчен за постигане на целта на разрешеното ползване.
2. Максималният срок, през който стоките могат да останат под режим временен внос за същата цел и под отговорността на същия титуляр на разрешението, е 24 месеца, дори и когато режимът е приключен чрез поставяне на стоките под друг специален режим и впоследствие са поставени отново под режим временен внос.
3. Когато, при изключителни обстоятелства, разрешеното използване не може да се осъществи в сроковете, предвидени в параграфи 1 и 2, митническите органи могат, при надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението, да удължават тези срокове в разумни граници.
Член 164
Случаи, обхванати от режим временен внос
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които може да се използва режимът временен внос и може да се предостави пълно или частично освобождаване от вносни мита, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки се приемат с оглед на международните споразумения, както и на естеството и използването на стоките.
Член 165
Размер на вносните мита при временен внос с частично освобождаване от вносни мита
1. Размерът на вносните мита за стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, се определя на 3 % от размера на вносните мита, които биха били дължими за тези стоки, ако на датата на поставяне под режим временен внос те бяха допуснати за свободно обращение.
Този размер се дължи за всеки месец или част от месец, през който стоките са под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Размерът на вносните мита не превишава размера на митата, които биха били дължими, ако стоките бяха допуснати за свободно обращение на датата, на която са били поставени под режим временен внос.
Раздел 2
Специфична употреба
Член 166
Режим специфична употреба
1. Под режим специфична употреба могат да се допускат за свободно обращение стоки, освободени от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба. Стоките остават под митнически надзор.
2. Митническият надзор за режим специфична употреба завършва:
а)
когато стоките са използвани за цели, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалени ставки на митата;
б)
когато стоките са изнесени, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато стоките са използвани за цели, различни от предвидените за освобождаване от мита или намалени ставки на митата и са платени приложимите вносни мита.
3. Когато се изисква рандеман, член 167 се прилага mutatis mutandis за режим специфична употреба.
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 167
Рандеман
С изключение на случаите, в които рандеманът е определен в законодателство на Общността, уреждащо специфични области, митническите органи определят или рандеман, или осреднен рандеман за операцията по усъвършенстване, или, когато е приложимо, посочват метода за определянето му.
Рандеманът или осредненият рандеман се определя на базата на действителните обстоятелства, при които се извършва или трябва да се извърши операцията. При необходимост този рандеман може да бъде съответно променен по реда на членове 18 и 19.
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Член 168
Обхват
1. Без да се засяга член 142, под режим активно усъвършенстване на митническата територия на Общността могат да бъдат използвани необщностни стоки в една или повече операции по усъвършенстване, без тези стоки да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки във или от митническата територия на Общността.
2. Режим активно усъвършенстване може да се използва в случаи, различни от поправка или разрушаване само когато, без да се засяга използването на спомагателни производствени средства, стоките, поставени под този режим, могат да се идентифицират в обработените продукти.
В случаите по член 142 режимът може да се използва, когато е възможно да се провери изпълнението на условията, определени за еквивалентни стоки.
3. В допълнение към параграфи 1 и 2 режимът активно усъвършенстване може да се използва и за стоки, които:
а)
трябва да претърпят операции, осигуряващи съответствието им с техническите изисквания за допускането им за свободно обращение;
б)
трябва да претърпят обичайни операции в съответствие с член 141.
Член 169
Срок за приключване
1. Митническите органи определят срока, в който режимът активно усъвършенстване се приключва съгласно член 138.
Този срок започва да тече от датата, на която необщностните стоки са поставени под режима, като се отчита времето, необходимо за извършване на операциите по усъвършенстване и за приключване на режима.
2. Митническите органи могат да продължат в разумни граници срока, определен съгласно параграф 1, при представяне на надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението.
В разрешението може да се определи, че срок, който започва да тече през определен календарен месец, тримесечие или шестмесечие, изтича съответно на последния ден на следващите календарен месец, тримесечие или шестмесечие.
3. При предварителен износ в съответствие с член 142, параграф 2, буква б), митническите органи определят срока, в който необщностните стоки трябва да бъдат декларирани за режима. Този срок започва да тече от датата на приемане на декларацията за износ на обработените продукти, получени от съответните еквивалентни стоки.
Член 170
Временен реекспорт за последващо усъвършенстване
При разрешение от митническите органи, някои или всички стоки, поставени под режим активно усъвършенстване, или обработените продукти, могат да бъдат временно реекспортирани с цел последващо усъвършенстване извън митническата територия на Общността, в съответствие с условията, определени за режим пасивно усъвършенстване.
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
Член 171
Обхват
1. Под режим пасивно усъвършенстване общностни стоки могат да се изнасят временно от митническата територия на Общността, за да се подложат на операции по усъвършенстване. Получените от тези стоки обработени продукти могат да бъдат допуснати за свободно обращение с пълно или частично освобождаване от вносни мита по искане на титуляря на разрешението или на друго лице, установено на митническата територия на Общността, ако това лице е получило съгласието на титуляря на разрешението и са изпълнени условията на разрешението.
2. Пасивно усъвършенстване не се разрешава за следните общностни стоки:
а)
износът на които води до възстановяване или опрощаване на вносни мита;
б)
които преди износа са били допуснати за свободно обращение с освобождаване от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба, докато не се изпълнят целите на специфичната употреба, освен когато тези стоки трябва да бъдат поправени;
в)
чийто износ води до предоставяне на възстановявания при износ;
г)
за които, в рамките на общата селскостопанска политика при изнасяне, се предоставя финансово предимство, различно от възстановяванията по буква в).
3. В случаите извън предвидените в членове 172 и 173 и при ad valorem мита, размерът на вносните мита се изчислява на база на разходите за операциите по усъвършенстване, извършени извън митническата територия на Общността.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правилата за такова изчисление и правилата при наличие на специфични мита, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. Митническите органи определят срока, в който временно изнесените стоки трябва да бъдат реимпортирани на митническата територия на Общността под формата на обработени продукти и допуснати за свободно обращение, за да могат да се възползват от пълно или частично освобождаване от вносни мита. Митническите органи могат да продължат в разумни граници определения срок при представяне на надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението.
Член 172
Безплатно поправени стоки
1. Пълно освобождаване от вносни мита се предоставя, когато се докаже пред митническите органи, че поправката на стоките е извършена безплатно поради наличието на договорно или законово гаранционно задължение или производствен или материален дефект.
2. Параграф 1 не се прилага, когато производственият или материалният дефект на стоката е взет предвид при първото ѝ допускане за свободно обращение.
Член 173
Система за стандартен обмен
1. Системата на стандартния обмен позволява заместването на обработен продукт с внесен продукт, наричан по-долу „заместващ продукт“, при условията на параграфи от 2 до 5.
2. Митническите органи разрешават прилагането на система за стандартен обмен, когато операцията по усъвършенстването се състои в поправка на дефектни общностни стоки, които не попадат в обхвата на мерките по общата селскостопанска политика или на специфичните разпоредби, приложими за определени стоки, получени при преработката на селскостопански продукти.
3. Заместващите продукти трябва да имат същия осемцифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като дефектните стоки, ако тези стоки са били поправени.
4. Когато дефектните стоки са употребявани преди износа, заместващите продукти също трябва да са били употребявани.
Въпреки това, митническите органи имат право да отменят изискването, посочено в първа алинея, ако заместващият продукт е доставен безплатно или поради договорно или законово гаранционно задължение, или поради производствен или материален дефект.
5. Разпоредбите, приложими за обработените продукти, се прилагат и за заместващите продукти.
Член 174
Предварително внасяне на заместващи продукти
1. Митническите органи разрешават, при определени от тях условия и по искане на заинтересованото лице, заместващите продукти да бъдат внесени преди дефектните стоки да бъдат изнесени.
При предварително внасяне на заместващ продукт се учредява обезпечение за размера на вносното мито, който би следвало да се плати, ако дефектните стоки не се изнесат съгласно параграф 2.
2. Дефектните стоки трябва да бъдат изнесени в срок от два месеца от датата на приемане от митническите органи на декларацията за допускане за свободно обращение на заместващите продукти.
3. Когато поради изключителни обстоятелства дефектните стоки не могат да бъдат изнесени в срока по параграф 2, митническите органи могат да продължават този срок в разумни граници при надлежно обосновано искане от заинтересованото лице.
ДЯЛ VIII
ЗАМИНАВАНЕ НА СТОКИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Стоки, напускащи митническата територия
Член 175
Задължение за подаване на предварителна декларация за заминаване
1. Стоките, предназначени да напускат митническата територия на Общността, се обхващат от предварителна декларация за заминаване, която се подава или предоставя на компетентното митническо учреждение, преди стоките да се изведат от митническата територия на Общността.
Въпреки това, първата алинея не се прилага за стоки, превозвани на транспортни средства, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без спиране на тази територия.
2. Предварителната декларация за заминаване е в една от следните форми:
а)
съответната митническа декларация, когато стоки, напускащи митническата територия на Общността, са поставени под митнически режим, за целите на който се изисква митническа декларация;
б)
уведомление за реекспорт съгласно член 179;
в)
обобщена декларация за напускане, посочена в член 180, когато не се изисква нито митническа декларация, нито уведомление за реекспорт.
3. Предварителната декларация за заминаване съдържа най-малко данните, необходими за обобщената декларация за напускане.
Член 176
Мерки, установяващи определени подробности
1. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, по отношение на:
а)
случаите и условията, при които стоките, напускащи митническата територия на Общността, не подлежат на предварителна декларация за заминаване;
б)
условията, при които може да не се изисква предварителна декларация за заминаване или тя да бъде променена;
в)
крайния срок, в който следва да се подава или предоставя предварителна декларация за заминаване, преди стоките да се изведат от митническата територия на Общността;
г)
изключенията и вариантите по отношение на срока, посочен в буква в);
д)
определянето на компетентното митническо учреждение, в което се подава или предоставя предварителна декларация за заминаване и където се извършва анализ на риска и контрол, основаващ се на риска, при износ и напускане,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. При приемането на тези мерки се отчитат:
а)
особени обстоятелства;
б)
прилагането на тези мерки към определени видове стокообмен, транспорт или икономически оператори;
в)
международни споразумения, предвиждащи специални разпоредби за сигурност.
Член 177
Митнически надзор и формалности при напускане
1. Стоките, напускащи митническата територия на Общността, са под митнически надзор и могат да бъдат предмет на митнически контрол. Където е уместно, митническите органи могат в съответствие с приетите мерки по параграф 5 да определят маршрута, който следва да се използва и срока, в който стоките трябва да напуснат митническата територия на Общността.
2. Стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се представят на митническите органи в митническото учреждение, компетентно за мястото, където стоките напускат митническата територия на Общността, и се подчиняват на прилагането на формалностите за напускане, които, в зависимост от случая, включват:
а)
възстановяване или опрощаване на вносни мита или плащане на възстановявания при износ;
б)
събиране на износни мита;
в)
формалностите, изисквани за други вземания, съгласно действащи разпоредби;
г)
прилагането на забрани и ограничения, на основание, inter alia, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето и живота на хората, животните и растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрола по отношение на прекурсори, използвани при производство на наркотици, стоки, които са в нарушение на определени права върху интелектуална собственост и на пари в брой, които напускат Общността, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и мерки на търговската политика.
3. Стоки, напускащи митническата територия на Общността, се представят на митническите органи от едно от следните лица:
а)
лицето, което изнася стоките от митническата територия на Общността;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което изнася стоките от тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките преди износа им от митническата територия на Общността.
4. Напускането се разрешава, при условие че въпросните стоки напускат митническата територия на Общността в същото състояние, в което са били при приемането на предварителната декларация за заминаване.
5. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 2
Износ и реекспорт
Член 178
Общностни стоки
1. Общностните стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се поставят под режим износ.
2. Параграф 1 не се прилага за следните стоки:
а)
стоки, поставени под режим специфична употреба или пасивно усъвършенстване;
б)
стоки, поставени под режим вътрешен транзит или които временно напускат митническата територия на Общността в съответствие с член 103.
3. Комисията приема мерки, установяващи износните формалности, приложими за стоки, поставени под режим износ, режим специфична употреба или режим пасивно усъвършенстване, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 179
Необщностни стоки
1. Необщностни стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, подлежат на уведомление за реекспорт, което се подава в компетентното митническо учреждение и на износните формалности.
2. Членове от 104 до 124 се прилагат mutatis mutandis за уведомлението за реекспорт.
3. Параграф 1 не се прилага за:
а)
стоки, поставени под режим външен транзит, които само преминават през митническата територия на Общността;
б)
стоки, които се претоварват в свободна зона или се реекспортират директно оттам;
в)
стоки под режим временно складиране, които се реекспортират директно от одобрено съоръжение за временно складиране.
Член 180
Обобщена декларация за напускане
1. Когато не се изисква митническа декларация или уведомление за реекспорт за стоките, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се подава обобщена декларация за напускане пред компетентното митническо учреждение в съответствие с член 175.
2. Обобщената декларация за напускане се изготвя чрез техника за електронна обработка на данни. Може да се използва търговска, пристанищна или транспортна информация, при условие че тя съдържа необходимите за обобщената декларация за напускане данни.
3. Митническите органи могат да приемат обобщени декларации за напускане на хартиен носител при извънредни обстоятелства, при условие че те прилагат същото равнище на управление на риска, както това, прилагано при обобщени декларации за напускане, изготвени чрез използване на техника за електронна обработка на данни, и при условие че могат да бъдат изпълнени изискванията за обмен на такива данни с другите митнически учреждения.
Вместо подаването на обобщена декларация за напускане митническите органи могат да приемат подаване на уведомление и осигурен достъп до данните на обобщена декларация в компютърната система на икономическия оператор.
4. Обобщената декларация за напускане се подава от едно от следните лица:
а)
лицето, което извежда стоките или което поема отговорността за превоза на стоките извън митническата територия на Общността;
б)
износителят или изпращачът на стоките, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа лицето, посочено в буква а);
в)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред компетентните митнически органи.
Член 181
Промяна на обобщената декларация за напускане
На декларатора се разрешава по негово искане да промени една или повече данни в обобщената декларация за напускане след нейното подаване.
Въпреки това, не са възможни промени, след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало обобщената декларация, че възнамеряват да проверят стоките;
б)
са установили, че съответните данни са неверни;
в)
вече са разрешили преместването на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от буква в) от втора алинея от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 3
Освобождаване от износни мита
Член 182
Временен износ
1. Без да се засяга член 171, общностите стоки могат да бъдат временно изнесени от митническата територия на Общността и да се възползват от освобождаване от износни мита, при условие че бъдат реимпортирани.
2. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ДЯЛ IX
КОМИТЕТ ПО МИТНИЧЕСКИЯ КОДЕКС И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Комитет по Митническия кодекс
Член 183
Допълнителни мерки за прилагане
1. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема правила за оперативна съвместимост на електронните митнически системи на държавите-членки, както и за съответните общностни компоненти за подобряване на сътрудничеството на основа на електронен обмен на данни между митническите органи, между митническите органи и Комисията и между митническите органи и икономическите оператори.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
условията, при които Комисията може да взема решения, изискващи от държави-членки да отменят или изменят решение, различно от предвидените в член 20, параграф 8, буква в), взето в рамките на митническото законодателство, което се отклонява от подобни решения на други компетентни органи и с това застрашава еднаквото прилагане на митническото законодателство;
б)
други необходими мерки за прилагане, включително за поети от Общността ангажименти и задължения във връзка с международни споразумения, изискващи адаптиране на разпоредбите на Кодекса;
в)
други случаи и условия, при които е възможно опростяване на прилагането на настоящия кодекс,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 184
Комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по Митническия кодекс, наричан по-долу „комитета“.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, установен в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи от 1 до 4, и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Член 185
Други въпроси
Комитетът може да разглежда всички въпроси, свързани с митническото законодателство, повдигнати от неговия председател, или по инициатива на Комисията или по искане на представител на държава-членка, които се отнасят по-конкретно до:
а)
всички проблеми, възникващи във връзка с прилагането на митническото законодателство,
б)
всяка позиция, която да бъде взета от Общността в комитети, работни групи и групи от експерти, създадени по силата на международни споразумения, във връзка с митническото законодателство.
ГЛАВА 2
Заключителни разпоредби
Член 186
Отмяна
Регламенти (ЕИО) № 3925/91, (ЕИО) № 2913/92 и (ЕО) № 1207/2001 се отменят.
Позоваването на отменените регламенти се счита за позоваване на настоящия регламент и се чете съгласно таблиците за съответствие, представени в приложението.
Член 187
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 188
Прилагане
1. Втора алинея от член 1, параграф 3; втора алинея от член 5, параграф 1; първа алинея от член 5, параграф 2; член 10, параграф 2; член 11, параграф 3; втора алинея от член 12, параграф 2; член 15; член 16, параграф 5; член 18, параграф 4; член 19, параграф 5; член 20, параграф 7; член 20, параграф 8; член 20, параграф 9; втора алинея от член 24, параграф 3; член 25, параграф 3; член 28, параграф 3; член 30, параграф 2; член 31, параграф 3; член 33, параграф 5; член 38; член 39, параграф 3; член 39, параграф 6; член 43; член 54; втора алинея от член 55, параграф 2; член 56, параграф 9; член 57, параграф 3; втора алинея от член 58; втора алинея от член 59, параграф 1; член 62, параграф 3; член 63, параграф 3; член 65, параграф 3; трета алинея от член 67, параграф 1; член 71; първа алинея от член 72, параграф 3; член 76; член 77, параграф 3; втора алинея от член 78, параграф 1; член 78, параграф 5; член 85; член 86, параграф 7; първа алинея от член 87, параграф 3; втора алинея от член 88, параграф 4; член 89, параграф 2; член 93, параграф 2; член 101, параграф 2; член 103; член 105, параграф 2; първа алинея от член 106, параграф 4; член 107, параграф 3; втора алинея от член 108, параграф 1; член 108, параграф 4; член 109, параграф 2; член 109, параграф 3; трета алинея от член 110, параграф 1; член 111, параграф 3; член 112, параграф 4; член 113, параграф 3; втора алинея от член 114, параграф 2; втора алинея от член 115; първа алинея от член 116, параграф 2; член 119, параграф 3; член 122; член 124, параграф 2; член 128; член 134; първа алинея от член 136, параграф 2; втора алинея от член 136, параграф 3; четвърта алинея от член 136, параграф 4; член 137, параграф 2; член 140, параграф 2; четвърта алинея от член 142, параграф 1; втора алинея от член 142, параграф 2; втора алинея от член 142, параграф 3; член 143; член 144, параграф 2; втора алинея от член 145, параграф 3; втора алинея от член 148, параграф 2; член 150, параграф 3; член 151, параграф 5; първа алинея от член 164; втора алинея от член 171, параграф 3; член 176, параграф 1; член 177, параграф 5; член 178, параграф 3; трета алинея от член 181; член 182, параграф 2; член 183, параграф 1, и член 183, параграф 2, се прилагат от 24 юни 2008 г.
2. Всички останали разпоредби се прилагат след влизане в сила на разпоредбите за прилагане, които са приети на основание на членовете, посочени в параграф 1. Разпоредбите за прилагане влизат в сила най-рано на 24 юни 2009 г.
Независимо от влизането в сила на разпоредбите за прилагане, разпоредбите на настоящия регламент, посочени в настоящия параграф, започват да се прилагат не по-късно от 24 юни 2013 г.
3. Член 30, параграф 1 се прилага от 1 януари 2011 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 23 април 2008 година.
REGULATION (EC) No 450/2008 OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 23 April 2008
laying down the Community Customs Code (Modernised Customs Code)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular Articles 26, 95, 133 and 135 thereof,
Having regard to the proposal from the Commission,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (1),
Acting in accordance with the procedure laid down in Article 251 of the Treaty (2),
Whereas:
(1)
The Community is based upon a customs union. It is advisable, in the interests both of economic operators and of the customs authorities in the Community, to assemble current customs legislation in a Community Customs Code (hereinafter referred to as the Code). Based on the concept of an internal market, the Code should contain the general rules and procedures which ensure the implementation of the tariff and other common policy measures introduced at Community level in connection with trade in goods between the Community and countries or territories outside the customs territory of the Community, taking into account the requirements of those common policies. Customs legislation should be better aligned on the provisions relating to the collection of import charges without change to the scope of the tax provisions in force.
(2)
In accordance with the Communication from the Commission concerning the protection of the Community's financial interests and the Action Plan for 2004-2005, it is appropriate to adapt the legal framework for the protection of the financial interests of the Community.
(3)
Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (3) was based upon integration of the customs procedures applied separately in the respective Member States during the 1980s. That Regulation has been repeatedly and substantially amended since its introduction, in order to address specific problems such as the protection of good faith or the taking into account of security requirements. Further amendments to the Code are necessary as a consequence of the important legal changes which have occurred in recent years, at both Community and international level, such as the expiry of the Treaty establishing the European Coal and Steel Community and the entry into force of the 2003 and 2005 Acts of Accession, as well as the Amendment to the International Convention on the simplification and harmonisation of customs procedures (hereinafter referred to as the revised Kyoto Convention), the accession of the Community to which was approved by Council Decision 2003/231/EC (4). The time has now come to streamline customs procedures and to take into account the fact that electronic declarations and processing are the rule and paper-based declarations and processing the exception. For all of these reasons, further amendment of the present Code is not sufficient and a complete overhaul is necessary.
(4)
It is appropriate to introduce in the Code a legal framework for the application of certain provisions of the customs legislation to trade in goods between parts of the customs territory to which the provisions of Council Directive 2006/112/EC of 28 November 2006 on the common system of value added tax (5) apply and parts of that territory where those provisions do not apply, or to trade between parts where those provisions do not apply. Considering the fact that the goods concerned are Community goods and the fiscal nature of the measures at stake in this intra-Community trade, it is justifiable to introduce, through implementing measures, appropriate simplifications to the customs formalities to be applied to those goods.
(5)
The facilitation of legitimate trade and the fight against fraud require simple, rapid and standard customs procedures and processes. It is therefore appropriate, in line with the Communication from the Commission on a simple and paperless environment for customs and trade, to simplify customs legislation, to allow the use of modern tools and technology and to promote further the uniform application of customs legislation and modernised approaches to customs control, thus helping to ensure the basis for efficient and simple clearance procedures. Customs procedures should be merged or aligned and the number of procedures reduced to those that are economically justified, with a view to increasing the competitiveness of business.
(6)
The completion of the internal market, the reduction of barriers to international trade and investment and the reinforced need to ensure security and safety at the external borders of the Community have transformed the role of customs authorities giving them a leading role within the supply chain and, in their monitoring and management of international trade, making them a catalyst to the competitiveness of countries and companies. Customs legislation should therefore reflect the new economic reality and the new role and mission of customs authorities.
(7)
The use of information and communication technologies, as laid down in the future Decision of the European Parliament and of the Council on a paperless environment for customs and trade, is a key element in ensuring trade facilitation and, at the same time, the effectiveness of customs controls, thus reducing costs for business and risk for society. It is therefore necessary to establish in the Code the legal framework within which that Decision can be implemented, in particular the legal principle that all customs and trade transactions are to be handled electronically and that information and communication systems for customs operations are to offer, in each Member State, the same facilities to economic operators.
(8)
Such use of information and communication technologies should be accompanied by harmonised and standardised application of customs controls by the Member States, to ensure an equivalent level of customs control throughout the Community so as not to give rise to anti-competitive behaviour at the various Community entry and exit points.
(9)
In the interests of facilitating business, while at the same time providing for the proper levels of control of goods brought into or out of the customs territory of the Community, it is desirable that the information provided by economic operators be shared, taking account of the relevant data-protection provisions, between customs authorities and with other agencies involved in that control, such as police, border guards, veterinary and environmental authorities, and that controls by the various authorities be harmonised, so that the economic operator need give the information only once and that goods are controlled by those authorities at the same time and at the same place.
(10)
In the interests of facilitating certain types of business, all persons should continue to have the right to appoint a representative in their dealings with the customs authorities. However, it should no longer be possible for that right of representation to be reserved under a law laid down by one of the Member States. Furthermore, a customs representative who complies with the criteria for the granting of the status of authorised economic operator, should be entitled to provide his services in a Member State other than the one where he is established.
(11)
Compliant and trustworthy economic operators should, as ‘authorised economic operators’, be able to take maximum advantage of widespread use of simplification and, taking account of security and safety aspects, benefit from reduced levels of customs control. They may thus enjoy the status of ‘customs simplification’ authorised economic operator or the status of ‘security and safety’ authorised economic operator. They may be granted one or other status, or both together.
(12)
All decisions, that is to say, official acts by the customs authorities pertaining to customs legislation and having legal effect on one or more persons, including binding information issued by those authorities, should be covered by the same rules. Any such decisions should be valid throughout the Community and should be capable of being annulled, amended except where otherwise stipulated, or revoked where they do not conform to the customs legislation or its interpretation.
(13)
In accordance with the Charter of Fundamental Rights of the European Union, it is necessary, in addition to the right of appeal against any decision taken by the customs authorities, to provide for the right of every person to be heard before any decision is taken which would adversely affect him.
(14)
The streamlining of customs procedures within an electronic environment requires the sharing of responsibilities between the customs authorities of different Member States. It is necessary to ensure an appropriate level of effective, dissuasive and proportionate sanctions throughout the internal market.
(15)
In order to secure a balance between, on the one hand, the need for customs authorities to ensure the correct application of customs legislation and, on the other, the right of economic operators to be treated fairly, the customs authorities should be granted extensive powers of control and economic operators a right of appeal.
(16)
In order to minimise the risk to the Community, its citizens and its trading partners, the harmonised application of customs controls by the Member States should be based upon a common risk management framework and an electronic system for its implementation. The establishment of a risk management framework common to all Member States should not prevent them from controlling goods by random checks.
(17)
It is necessary to establish the factors on the basis of which import or export duties and other measures in respect of trade in goods are applied. It is also appropriate to lay down clear provisions for issuing proofs of origin in the Community, where the exigencies of trade so require.
(18)
It is desirable to group together all cases of incurrence of a customs debt on importation, other than following the submission of a customs declaration for release for free circulation or temporary admission with partial relief, in order to avoid difficulties in determining the legal basis on which the customs debt was incurred. The same should apply in cases of incurrence of a customs debt on exportation.
(19)
Since the new role of customs authorities implies the sharing of responsibilities and cooperation between inland and border customs offices, the customs debt should, in most cases, be incurred at the place where the debtor is established, as the customs office competent for that place can best supervise the activities of the person concerned.
(20)
Furthermore, in line with the revised Kyoto Convention, it is appropriate to provide for a reduced number of cases where administrative cooperation between Member States is required in order to establish the place where the customs debt was incurred and to recover the duties.
(21)
The rules for special procedures should allow for the use of a single guarantee for all categories of special procedures and for that guarantee to be comprehensive, covering a number of transactions.
(22)
In order to ensure better protection of the financial interests of the Community and of the Member States, a guarantee should cover non-declared or incorrectly declared goods included in a consignment or in a declaration for which it is provided. For the same reason, the undertaking of the guarantor should also cover amounts of import or export duty which fall to be paid following post-release controls.
(23)
In order to safeguard the financial interests of the Community and of the Member States and to curb fraudulent practices, arrangements involving graduated measures for the application of a comprehensive guarantee are advisable. Where there is an increased risk of fraud it should be possible to prohibit temporarily the application of the comprehensive guarantee, taking account of the particular situation of the economic operators concerned.
(24)
It is appropriate to take account of the good faith of the person concerned in cases where a customs debt is incurred through non-compliance with customs legislation and to minimise the impact of negligence on the part of the debtor.
(25)
It is necessary to lay down the principle of how to determine the status of Community goods and the circumstances pertaining to the loss of such status, and to provide a basis for determining when that status remains unaltered in cases where goods temporarily leave the customs territory of the Community.
(26)
It is appropriate, where an economic operator has provided, in advance, the information necessary for risk-based controls on the admissibility of the goods, to ensure that quick release of goods is then the rule. Fiscal and trade policy controls should primarily be performed by the customs office competent in respect of the premises of the economic operator.
(27)
The rules for customs declarations and for the placing of goods under a customs procedure should be modernised and streamlined, in particular by requiring that customs declarations be, as a rule, made electronically and providing for only one type of simplified declaration.
(28)
Since the revised Kyoto Convention favours the lodging, registering and checking of the customs declaration prior to the arrival of the goods and, furthermore, the dissociation of the place where the declaration is lodged from the place where the goods are physically located, it is appropriate to provide for centralised clearance at the place where the economic operator is established. Centralised clearance should include the facility for the use of simplified declarations, deferment of the date of the submission of a complete declaration and required documents, periodic declaration and deferred payment.
(29)
In order to help to ensure neutral conditions for competition throughout the Community, it is appropriate to lay down at Community level the rules governing the destruction or disposal otherwise of goods by the customs authorities, these being matters which have previously required national legislation.
(30)
It is appropriate to lay down common and simple rules for the special procedures (transit, storage, specific use and processing), supplemented by a small set of rules for each category of special procedure, in order to make it simple for the operator to choose the right procedure, to avoid errors and to reduce the number of post-release recoveries and repayments.
(31)
The granting of authorisations for several special procedures with a single guarantee and a single supervising customs office should be facilitated and there should be simple rules on the incurrence of a customs debt in these cases. The basic principle should be that goods placed under a special procedure, or the products made from them, are to be assessed at the time when the customs debt is incurred. However, it should also be possible, where economically justified, to assess the goods at the time when they were placed under a special procedure. The same principles should apply to usual forms of handling.
(32)
In view of the increased security-related measures introduced into the Code under Regulation (EC) No 648/2005 of the European Parliament and of the Council of 13 April 2005 amending Council Regulation (EEC) No 2913/92 establishing the Community Customs Code (6), the placing of goods into free zones should become a customs procedure and the goods should be subject to customs controls at entry and with regard to records.
(33)
Given that the intention of re-exportation is no longer necessary, the inward processing suspension procedure should be merged with processing under customs control and the inward processing drawback procedure abandoned. This single inward-processing procedure should also cover destruction, except where destruction is carried out by, or under the supervision of, customs.
(34)
Security-related measures relating to Community goods brought out of the customs territory of the Community should apply equally to the re-export of non-Community goods. The same basic rules should apply to all types of goods, with the possibility of exceptions where necessary, such as for goods only transiting through the customs territory of the Community.
(35)
The measures necessary for the implementation of this Regulation should be adopted in accordance with Council Decision 1999/468/EC of 28 June 1999 laying down the procedure for the exercise of implementing powers conferred on the Commission (7).
(36)
It is appropriate to provide for the adoption of measures implementing this Code. These measures should be adopted in accordance with the management and regulatory procedures provided for in Articles 4 and 5 of Decision 1999/468/EC.
(37)
In particular, the Commission should be empowered to define the conditions and criteria necessary for the effective application of this Code. Since those measures are of general scope and are designed to amend non-essential elements of this Regulation or to supplement this Regulation by the addition of new non-essential elements, they must be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny provided for in Article 5a of Decision 1999/468/EC.
(38)
It is appropriate, in order to ensure an effective decision-making process, to examine questions relating to the preparation of a position to be taken by the Community in committees, working groups and panels established by or under international agreements dealing with customs legislation.
(39)
In order to simplify and rationalise customs legislation, a number of provisions presently contained in autonomous Community acts have, for the sake of transparency, been incorporated into the Code.
The following Regulations, together with Regulation (EEC) No 2913/92, should therefore be repealed:
Council Regulation (EEC) No 3925/91 of 19 December 1991 concerning the elimination of controls and formalities applicable to the cabin and hold baggage of persons taking an intra-Community flight and the baggage of persons making an intra-Community sea crossing (8) and Council Regulation (EC) No 1207/2001 of 11 June 2001 on procedures to facilitate the issue or the making out in the Community of proofs of origin and the issue of certain approved exporter authorisations under the provisions governing preferential trade between the European Community and certain countries (9).
(40)
Since the objectives of this Regulation, namely, to lay down rules and procedures applicable to goods brought into or out of the customs territory of the Community in order to enable the Customs Union to function effectively as a central pillar of the internal market, cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore be better achieved at Community level, the Community may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Regulation does not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives,
HAVE ADOPTED THIS REGULATION:
TABLE OF CONTENTS
TITLE I
GENERAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Scope of customs legislation, mission of customs and definitions
CHAPTER 2
Rights and obligations of persons with regard to customs legislation
Section 1
Provision of information
Section 2
Customs representation
Section 3
Authorised economic operator
Section 4
Decisions relating to the application of customs legislation
Section 5
Penalties
Section 6
Appeals
Section 7
Control of goods
Section 8
Keeping of documents and other information; charges and costs
CHAPTER 3
Currency conversion and time limits
TITLE II
FACTORS ON THE BASIS OF WHICH IMPORT OR EXPORT DUTIES AND OTHER MEASURES IN RESPECT OF TRADE IN GOODS ARE APPLIED
CHAPTER 1
Common customs tariff and tariff classification of goods
CHAPTER 2
Origin of goods
Section 1
Non-preferential origin
Section 2
Preferential origin
CHAPTER 3
Value of goods for customs purposes
TITLE III
CUSTOMS DEBT AND GUARANTEES
CHAPTER 1
Incurrence of a customs debt
Section 1
Customs debt on importation
Section 2
Customs debt on exportation
Section 3
Provisions common to customs debts incurred on importation and exportation
CHAPTER 2
Guarantee for a potential or existing customs debt
CHAPTER 3
Recovery and payment of duty and repayment and remission of the amount of import and export duty
Section 1
Determination of the amount of import or export duty, notification of the customs debt and entry in the accounts
Section 2
Payment of the amount of import or export duty
Section 3
Repayment and remission of the amount of import or export duty
CHAPTER 4
Extinguishment of customs debt
TITLE IV
GOODS BROUGHT INTO THE CUSTOMS TERRITORY OF THE COMMUNITY
CHAPTER 1
Entry summary declaration
CHAPTER 2
Arrival of goods
Section 1
Entry of goods into the customs territory of the Community
Section 2
Presentation, unloading and examination of goods
Section 3
Formalities after presentation
Section 4
Goods moved under a transit procedure
TITLE V
GENERAL RULES ON CUSTOMS STATUS, PLACING GOODS UNDER A CUSTOMS PROCEDURE, VERIFICATION, RELEASE AND DISPOSAL OF GOODS
CHAPTER 1
Customs status of goods
CHAPTER 2
Placing goods under a customs procedure
Section 1
General provisions
Section 2
Standard customs declarations
Section 3
Simplified customs declarations
Section 4
Provisions applying to all customs declarations
Section 5
Other simplifications
CHAPTER 3
Verification and release of goods
Section 1
Verification
Section 2
Release
CHAPTER 4
Disposal of goods
TITLE VI
RELEASE FOR FREE CIRCULATION AND RELIEF FROM IMPORT DUTIES
CHAPTER 1
Release for free circulation
CHAPTER 2
Relief from import duties
Section 1
Returned goods
Section 2
Sea-fishing and products taken from the sea
Section 3
Implementing measures
TITLE VII
SPECIAL PROCEDURES
CHAPTER 1
General provisions
CHAPTER 2
Transit
Section 1
External and internal transit
Section 2
Community transit
CHAPTER 3
Storage
Section 1
Common provisions
Section 2
Temporary storage
Section 3
Customs warehousing
Section 4
Free zones
CHAPTER 4
Specific use
Section 1
Temporary admission
Section 2
End-use
CHAPTER 5
Processing
Section 1
General provisions
Section 2
Inward processing
Section 3
Outward processing
TITLE VIII
DEPARTURE OF GOODS FROM THE CUSTOMS TERRITORY OF THE COMMUNITY
CHAPTER 1
Goods leaving the customs territory
CHAPTER 2
Export and re-export
CHAPTER 3
Relief from export duties
TITLE IX
CUSTOMS CODE COMMITTEE AND FINAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Customs code committee
CHAPTER 2
Final provisions
ANNEX
CORRELATION TABLES
TITLE I
GENERAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Scope of customs legislation, mission of customs and definitions
Article 1
Subject matter and scope
1. This Regulation establishes the Community Customs Code, hereinafter referred to as ‘the Code’, laying down the general rules and procedures applicable to goods brought into or out of the customs territory of the Community.
Without prejudice to international law and conventions and Community legislation in other fields, the Code shall apply uniformly throughout the customs territory of the Community.
2. Certain provisions of the customs legislation may apply outside the customs territory of the Community within the framework of legislation governing specific fields or of international conventions.
3. Certain provisions of the customs legislation, including the simplifications for which it provides, shall apply to the trade in goods between parts of the customs territory of the Community to which the provisions of Directive 2006/112/EC apply and parts of that territory where those provisions do not apply, or to trade between parts of that territory where those provisions do not apply.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the provisions referred to in the first subparagraph and simplified formalities for their implementation, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4). Those measures shall also take account of particular circumstances pertaining to the trade in goods involving only one Member State.
Article 2
Mission of customs authorities
Customs authorities shall be primarily responsible for the supervision of the Community’s international trade, thereby contributing to fair and open trade, to the implementation of the external aspects of the internal market, of the common trade policy and of the other common Community policies having a bearing on trade, and to overall supply chain security. Customs authorities shall put in place measures aimed, in particular, at the following:
(a)
protecting the financial interests of the Community and its Member States;
(b)
protecting the Community from unfair and illegal trade while supporting legitimate business activity;
(c)
ensuring the security and safety of the Community and its residents, and the protection of the environment, where appropriate in close cooperation with other authorities;
(d)
maintaining a proper balance between customs controls and facilitation of legitimate trade.
Article 3
Customs territory
1. The customs territory of the Community shall comprise the following territories, including their territorial waters, internal waters and airspace:
-
the territory of the Kingdom of Belgium,
-
the territory of the Republic of Bulgaria,
-
the territory of the Czech Republic,
-
the territory of the Kingdom of Denmark, except the Faeroe Islands and Greenland,
-
the territory of the Federal Republic of Germany, except the Island of Heligoland and the territory of Buesingen (Treaty of 23 November 1964 between the Federal Republic of Germany and the Swiss Confederation),
-
the territory of the Republic of Estonia,
-
the territory of Ireland,
-
the territory of the Hellenic Republic,
-
the territory of the Kingdom of Spain, except Ceuta and Melilla,
-
the territory of the French Republic, except New Caledonia, Mayotte, Saint-Pierre and Miquelon, Wallis and Futuna Islands, French Polynesia and the French Southern and Antarctic Territories,
-
the territory of the Italian Republic, except the municipalities of Livigno and Campione d’Italia and the national waters of Lake Lugano which are between the bank and the political frontier of the area between Ponte Tresa and Porto Ceresio,
-
the territory of the Republic of Cyprus, in accordance with the provisions of the 2003 Act of Accession,
-
the territory of the Republic of Latvia,
-
the territory of the Republic of Lithuania,
-
the territory of the Grand Duchy of Luxembourg,
-
the territory of the Republic of Hungary,
-
the territory of Malta,
-
the territory of the Kingdom of the Netherlands in Europe,
-
the territory of the Republic of Austria,
-
the territory of the Republic of Poland,
-
the territory of the Portuguese Republic,
-
the territory of Romania,
-
the territory of the Republic of Slovenia,
-
the territory of the Slovak Republic,
-
the territory of the Republic of Finland,
-
the territory of the Kingdom of Sweden,
-
the territory of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and of the Channel Islands and the Isle of Man.
2. The following territories, including their territorial waters, internal waters and airspace, situated outside the territory of the Member States shall, taking into account the conventions and treaties applicable to them, be considered to be part of the customs territory of the Community:
(a)
FRANCE
The territory of Monaco as defined in the Customs Convention signed in Paris on 18 May 1963 (Journal officiel de la République française (Official Journal of the French Republic) of 27 September 1963, p. 8679);
(b)
CYPRUS
The territory of the United Kingdom Sovereign Base Areas of Akrotiri and Dhekelia as defined in the Treaty concerning the Establishment of the Republic of Cyprus, signed in Nicosia on 16 August 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Article 4
Definitions
For the purposes of the Code, the following definitions shall apply:
1.
‘customs authorities’ means the customs administrations of the Member States responsible for applying the customs legislation and any other authorities empowered under national law to apply certain customs legislation;
2.
‘customs legislation’ means the body of legislation made up of the following:
(a)
the Code and the provisions adopted at Community level and, where appropriate, at national level, to implement it;
(b)
the Common Customs Tariff;
(c)
the legislation setting up a Community system of reliefs from customs duties;
(d)
international agreements containing customs provisions, insofar as they are applicable in the Community;
3.
‘customs controls’ means specific acts performed by the customs authorities in order to ensure the correct application of customs legislation and other legislation governing the entry, exit, transit, transfer, storage and end-use of goods moved between the customs territory of the Community and other territories, and the presence and movement within the customs territory of non-Community goods and goods placed under the end-use procedure;
4.
‘person’ means a natural person, a legal person, and any association of persons which is not a legal person but which is recognised under Community or national law as having the capacity to perform legal acts;
5.
‘economic operator’ means a person who, in the course of his business, is involved in activities covered by customs legislation;
6.
‘customs representative’ means any person appointed by another person to carry out the acts and formalities required under the customs legislation in his dealings with customs authorities;
7.
‘risk’ means the likelihood of an event that may occur, with regard to the entry, exit, transit, transfer or end-use of goods moved between the customs territory of the Community and countries or territories outside that territory and to the presence of goods which do not have Community status, which would have any of the following results:
(a)
it would prevent the correct application of Community or national measures;
(b)
it would compromise the financial interests of the Community and its Member States;
(c)
it would pose a threat to the security and safety of the Community and its residents, to human, animal or plant health, to the environment or to consumers;
8.
‘customs formalities’ means all the operations which must be carried out by the persons concerned and by the customs authorities in order to comply with the customs legislation;
9.
‘summary declaration’ (entry summary declaration and exit summary declaration) means the act whereby, before or at the time of the event, a person informs the customs authorities, in the prescribed form and manner, that goods are to be brought into or out of the customs territory of the Community;
10.
‘customs declaration’ means the act whereby a person indicates in the prescribed form and manner a wish to place goods under a given customs procedure, with an indication, where appropriate, of any specific arrangements to be applied;
11.
‘declarant’ means the person lodging a summary declaration or a re-export notification or making a customs declaration in his own name or the person in whose name such a declaration is made;
12.
‘customs procedure’ means any of the following procedures under which goods may be placed in accordance with this Code:
(a)
release for free circulation;
(b)
special procedures;
(c)
export;
13.
‘customs debt’ means the obligation on a person to pay the amount of import or export duty which applies to specific goods under the customs legislation in force;
14.
‘debtor’ means any person liable for a customs debt;
15.
‘import duties’ means customs duties payable on the importation of goods;
16.
‘export duties’ means customs duties payable on the exportation of goods;
17.
‘customs status’ means the status of goods as Community or non-Community goods;
18.
‘Community goods’ means goods which fall into any of the following categories:
(a)
goods wholly obtained in the customs territory of the Community and not incorporating goods imported from countries or territories outside the customs territory of the Community. Goods wholly obtained in the customs territory of the Community shall not have the customs status of Community goods if they are obtained from goods placed under the external transit procedure, a storage procedure, the temporary admission procedure or the inward-processing procedure in cases determined in accordance with Article 101(2)(c);
(b)
goods brought into the customs territory of the Community from countries or territories outside that territory and released for free circulation;
(c)
goods obtained or produced in the customs territory of the Community, either solely from goods referred to in point (b) or from goods referred to in points (a) and (b);
19.
‘non-Community goods’ means goods other than those referred to in point (18) or which have lost their customs status as Community goods;
20.
‘risk management’ means the systematic identification of risk and the implementation of all measures necessary for limiting exposure to risk. This includes activities such as collecting data and information, analysing and assessing risk, prescribing and taking action and regular monitoring and review of that process and its outcomes, based on international, Community and national sources and strategies;
21.
‘release of goods’ means the act whereby the customs authorities make goods available for the purposes specified for the customs procedure under which they are placed;
22.
‘customs supervision’ means action taken in general by the customs authorities with a view to ensuring that customs legislation and, where appropriate, other provisions applicable to goods subject to such action are observed;
23.
‘repayment’ means the refunding of any import or export duty that has been paid;
24.
‘remission’ means the waiving of the obligation to pay import or export duties which have not been paid;
25.
‘processed products’ means goods placed under a processing procedure which have undergone processing operations;
26.
‘person established in the customs territory of the Community’ means:
(a)
in the case of a natural person, any person who has his habitual residence in the customs territory of the Community;
(b)
in the case of a legal person or an association of persons, any person who has his registered office, central headquarters or a permanent business establishment in the customs territory of the Community;
27.
‘presentation of goods to customs’ means the notification to the customs authorities of the arrival of goods at the customs office or at any other place designated or approved by the customs authorities and the availability of those goods for customs controls;
28.
‘holder of the goods’ means the person who is the owner of the goods or who has a similar right of disposal over them or who has physical control of them;
29.
‘holder of the procedure’ means the person who makes the customs declaration, or on whose behalf the customs declaration is made, or the person to whom the rights and obligations of that person in respect of a customs procedure have been transferred;
30.
‘commercial policy measures’ means non-tariff measures established, as part of the common commercial policy, in the form of Community provisions governing international trade in goods;
31.
‘processing operations’ means any of the following:
(a)
the working of goods, including erecting or assembling them or fitting them to other goods;
(b)
the processing of goods;
(c)
the destruction of goods;
(d)
the repair of goods, including restoring them and putting them in order;
(e)
the use of goods which are not to be found in the processed products, but which allow or facilitate the production of those products, even if they are entirely or partially used up in the process (production accessories);
32.
‘rate of yield’ means the quantity or percentage of processed products obtained from the processing of a given quantity of goods placed under a processing procedure;
33.
‘message’ means a communication in a prescribed format containing data transmitted from one person, office or authority to another using information technology and computer networks.
CHAPTER 2
Rights and obligations of persons with regard to customs legislation
Section 1
Provision of information
Article 5
Exchange and storage of data
1. All exchanges of data, accompanying documents, decisions and notifications between customs authorities and between economic operators and customs authorities required under the customs legislation, and the storage of such data as required under the customs legislation, shall be made using electronic data-processing techniques.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to the first subparagraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall define the cases in which and the conditions under which paper or other transactions may be used in place of electronic exchanges of data, taking the following, in particular, into account:
(a)
the possibility of temporary failure of the customs authorities’ computerised systems;
(b)
the possibility of temporary failure of the economic operator’s computerised systems;
(c)
international conventions and agreements which provide for the use of paper documents;
(d)
travellers without direct access to the computerised systems and with no means of providing electronic information;
(e)
practical requirements for declarations to be made orally or by any other act.
2. Except where these are otherwise specifically provided for in the customs legislation, the Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down the following:
(a)
the messages to be exchanged between customs offices, as required for the application of the customs legislation;
(b)
a common data set and format of the messages to be exchanged under the customs legislation.
The data referred to in point (b) of the first subparagraph shall contain the particulars necessary for risk analysis and the proper application of customs controls, using, where appropriate, international standards and commercial practices.
Article 6
Data protection
1. All information acquired by the customs authorities in the course of performing their duties which is by its nature confidential or which is provided on a confidential basis shall be covered by the obligation of professional secrecy. Except as provided for under Article 26(2), such information shall not be disclosed by the competent authorities without the express permission of the person or authority that provided it.
Such information may, however, be disclosed without permission where the customs authorities are obliged or authorised to do so pursuant to the provisions in force, particularly in respect of data protection, or in connection with legal proceedings.
2. Communication of confidential data to the customs authorities and other competent authorities of countries or territories outside the customs territory of the Community shall be permitted only in the framework of an international agreement ensuring an adequate level of data protection.
3. The disclosure or communication of information shall take place in full compliance with data-protection provisions in force.
Article 7
Exchange of additional information between customs authorities and economic operators
1. Customs authorities and economic operators may exchange any information not specifically required under the customs legislation, in particular for the purpose of mutual cooperation in the identification and counteraction of risk. That exchange may take place under a written agreement and may include access to the computer systems of economic operators by the customs authorities.
2. Any information provided by one party to the other in the course of the cooperation referred to in paragraph 1 shall be confidential unless both parties agree otherwise.
Article 8
Provision of information by the customs authorities
1. Any person may request information concerning the application of customs legislation from the customs authorities. Such a request may be refused where it does not relate to an activity pertaining to international trade in goods that is actually envisaged.
2. Customs authorities shall maintain a regular dialogue with economic operators and other authorities involved in international trade in goods. They shall promote transparency by making the customs legislation, general administrative rulings and application forms freely available, wherever practical without charge, and through the Internet.
Article 9
Provision of information to the customs authorities
1. Any person directly or indirectly involved in the accomplishment of customs formalities or in customs controls shall, at the request of the customs authorities and within any time limit specified, provide those authorities with all the requisite documents and information, in an appropriate form, and all the assistance necessary for the completion of those formalities or controls.
2. The lodging of a summary declaration or customs declaration, or notification, or the submission of an application for an authorisation or any other decision, shall render the person concerned responsible for the following:
(a)
the accuracy and completeness of the information given in the declaration, notification or application;
(b)
the authenticity of any documents lodged or made available;
(c)
where applicable, compliance with all of the obligations relating to the placing of the goods in question under the customs procedure concerned, or to the conduct of the authorised operations.
The first subparagraph shall apply also to the provision of any information in any other form required by or given to the customs authorities.
Where the declaration or notification is lodged, the application is submitted or information is provided by a customs representative of the person concerned, the customs representative shall also be bound by the obligations set out in the first subparagraph.
Article 10
Electronic systems
1. Member States shall cooperate with the Commission with a view to developing, maintaining and employing electronic systems for the exchange of information between customs offices and for the common registration and maintenance of records relating, in particular, to the following:
(a)
economic operators directly or indirectly involved in the accomplishment of customs formalities;
(b)
applications and authorisations concerning a customs procedure or the status of authorised economic operator;
(c)
applications and special decisions granted in accordance with Article 20;
(d)
common risk management, as referred to in Article 25.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the standard form and content of the data to be registered;
(b)
maintenance of those data, by the customs authorities of Members States;
(c)
the rules for access to those data by:
(i)
economic operators,
(ii)
other competent authorities,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 2
Customs representation
Article 11
Customs representative
1. Any person may appoint a customs representative.
Such representation may be either direct, in which case the customs representative shall act in the name of and on behalf of another person, or indirect, in which case the customs representative shall act in his own name but on behalf of another person.
A customs representative shall be established within the customs territory of the Community.
2. Member States may define, in accordance with Community law, the conditions under which a customs representative may provide services in the Member State where he is established. However, without prejudice to the application of less stringent criteria by the Member State concerned, a customs representative who complies with the criteria laid down in Article 14(a) to (d) shall be entitled to provide such services in a Member State other than the one where he is established.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down in particular, the following:
(a)
the conditions under which the requirement referred to in the third subparagraph of paragraph 1 may be waived;
(b)
the conditions under which the entitlement referred to in paragraph 2 may be conferred and proved;
(c)
any further measures for the implementation of this Article,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 12
Empowerment
1. When dealing with the customs authorities, a customs representative shall state that he is acting on behalf of the person represented and specify whether the representation is direct or indirect.
A person who fails to state that he is acting as a customs representative or who states that he is acting as a customs representative without being empowered to do so shall be deemed to be acting in his own name and on his own behalf.
2. The customs authorities may require any person stating that he is acting as a customs representative to produce evidence of his empowerment by the person represented.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down derogations from the first subparagraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 3
Authorised economic operator
Article 13
Application and authorisation
1. An economic operator who is established in the customs territory of the Community and who meets the conditions set out in Articles 14 and 15 may request the status of authorised economic operator.
The customs authorities shall, if necessary following consultation with other competent authorities, grant that status, which shall be subject to monitoring.
2. The status of authorised economic operator shall consist in two types of authorisations: that of a ‘customs simplification’ authorised economic operator and that of a ‘security and safety’ authorised economic operator.
The first type of authorisation shall enable economic operators to benefit from certain simplifications in accordance with the customs legislation. Under the second type of authorisation the holder thereof shall be entitled to facilitations relating to security and safety.
Both types of authorisations may be held at the same time.
3. The status of authorised economic operator shall, subject to Articles 14 and 15, be recognised by the customs authorities in all Member States, without prejudice to customs controls.
4. Customs authorities shall, on the basis of the recognition of the status of authorised economic operator and provided that the requirements related to a specific type of simplification provided for in the customs legislation are fulfilled, authorise the operator to benefit from that simplification.
5. The status of authorised economic operator may be suspended or revoked in accordance with the conditions laid down pursuant to Article 15(1)(g).
6. The authorised economic operator shall notify the customs authorities of all factors arising after that status was granted which may influence its continuation or content.
Article 14
Granting of status
The criteria for the granting of the status of authorised economic operator shall be the following:
(a)
a record of compliance with customs and tax requirements;
(b)
a satisfactory system of managing commercial and, where appropriate, transport records, which allows appropriate customs controls;
(c)
proven solvency;
(d)
pursuant to Article 13(2), in cases where an authorised economic operator wishes to take advantage of the simplifications provided for in accordance with the customs legislation, practical standards of competence or professional qualifications directly related to the activity carried out;
(e)
pursuant to Article 13(2), in cases where an authorised economic operator wishes to take advantage of facilitations with regard to customs controls relating to security and safety, appropriate security and safety standards.
Article 15
Implementing measures
1. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down rules in respect of the following:
(a)
the granting of the status of authorised economic operator;
(b)
the cases in which review of the status of authorised economic operator is to be carried out;
(c)
the granting of authorisations for the use of simplifications by authorised economic operators;
(d)
identification of the customs authority competent for the granting of such status and authorisations;
(e)
the type and extent of facilitations that may be granted to authorised economic operators in respect of customs controls relating to security and safety;
(f)
consultation with and provision of information to other customs authorities;
(g)
the conditions under which the status of authorised economic operator may be suspended or revoked;
(h)
the conditions under which the requirement of being established in the customs territory of the Community may be waived for specific categories of authorised economic operators, taking into account, in particular, international agreements,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. Those measures shall take account of the following:
(a)
the rules adopted pursuant to Article 25(3);
(b)
professional involvement in activities covered by customs legislation;
(c)
practical standards of competence or professional qualifications directly related to the activity carried out;
(d)
the economic operator as the holder of any internationally recognised certificate issued on the basis of relevant international conventions.
Section 4
Decisions relating to the application of customs legislation
Article 16
General provisions
1. Where a person requests that the customs authorities take a decision relating to the application of customs legislation, that person shall supply all the information required by those authorities in order for them to be able to take that decision.
A decision may also be requested by, and taken with regard to, several persons, in accordance with the conditions laid down in the customs legislation.
2. Except where otherwise provided for in the customs legislation, a decision as referred to in paragraph 1 shall be taken, and the applicant notified, without delay, and at the latest within four months of the date on which all the information required by the customs authorities in order for them to be able to take that decision is received by those authorities.
However, where the customs authorities are unable to comply with those time limits, they shall inform the applicant of that fact before the expiry of those time limits, stating the reasons and indicating the further period of time which they consider necessary in order to give a decision on the request.
3. Except where otherwise specified in the decision or in the customs legislation, the decision shall take effect from the date on which the applicant receives the decision, or is deemed to have received it. Except in the cases provided for in Article 24(2), decisions adopted shall be enforceable by the customs authorities from that date.
4. Before taking a decision which would adversely affect the person or persons to whom it is addressed, the customs authorities shall communicate the grounds on which they intend to base their decision to the person or persons concerned, who shall be given the opportunity to express their point of view within a period prescribed from the date on which the communication was made.
Following the expiry of that period, the person concerned shall be notified, in the appropriate form, of the decision, which shall set out the grounds on which it is based. The decision shall refer to the right of appeal provided for in Article 23.
5. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the cases in which and conditions under which the first subparagraph of paragraph 4 shall not apply;
(b)
the period referred to in the first subparagraph of paragraph 4,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
6. Without prejudice to provisions laid down in other fields which specify the cases in which, and the conditions under which, decisions are invalid or become null and void, the customs authorities who issued a decision may at any time annul, amend or revoke it where it does not conform with the customs legislation.
7. Except when a customs authority acts as a judicial authority, the provisions of paragraphs 3, 4 and 6 of this Article and of Articles 17, 18 and 19 shall also apply to decisions taken by the customs authorities without prior request from the person concerned and, in particular, to the notification of a customs debt as provided for in Article 67(3).
Article 17
Community-wide validity of decisions
Except where otherwise requested or specified, decisions taken by the customs authorities which are based upon or related to the application of customs legislation shall be valid throughout the customs territory of the Community.
Article 18
Annulment of favourable decisions
1. The customs authorities shall annul a decision favourable to the person to whom it is addressed if all the following conditions are satisfied:
(a)
the decision was issued on the basis of incorrect or incomplete information;
(b)
the applicant knew or ought reasonably to have known that the information was incorrect or incomplete;
(c)
if the information had been correct and complete, the decision would have been different.
2. The person to whom the decision was addressed shall be notified of its annulment.
3. Annulment shall take effect from the date on which the initial decision took effect, unless otherwise specified in the decision in accordance with the customs legislation.
4. The Commission may, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), adopt measures for the implementation of this Article, in particular in respect of decisions addressed to several persons.
Article 19
Revocation and amendment of favourable decisions
1. A favourable decision shall be revoked or amended where, in cases other than those referred to in Article 18, one or more of the conditions laid down for its issue were not or are no longer fulfilled.
2. Except where otherwise specified in the customs legislation, a favourable decision addressed to several persons may be revoked only in respect of a person who fails to fulfil an obligation imposed under that decision.
3. The person to whom the decision was addressed shall be notified of its revocation or amendment.
4. Article 16(3) shall apply to the revocation or amendment of the decision.
However, in exceptional cases where the legitimate interests of the person to whom the decision was addressed so require, the customs authorities may defer the date on which revocation or amendment takes effect.
5. The Commission may, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), adopt measures for the implementation of this Article, in particular in respect of decisions addressed to several persons.
Article 20
Decisions relating to binding information
1. The customs authorities shall, on formal request, issue decisions relating to binding tariff information, hereinafter referred to as ‘BTI decisions’, or decisions relating to binding origin information, hereinafter referred to as ‘BOI decisions’.
Such a request shall be refused in any of the following circumstances:
(a)
where the application is made, or has already been made, at the same or another customs office, by or on behalf of the holder of a decision in respect of the same goods and, for BOI decisions, under the same circumstances determining the acquisition of origin;
(b)
where the application does not relate to any intended use of the BTI or BOI decision or any intended use of a customs procedure.
2. BTI or BOI decisions shall be binding only in respect of the tariff classification or determination of the origin of goods.
Those decisions shall be binding on the customs authorities, as against the holder of the decision, only in respect of goods for which customs formalities are completed after the date on which the decision takes effect.
The decisions shall be binding on the holder of the decision, as against the customs authorities, only with effect from the date on which he receives, or is deemed to have received, notification of the decision.
3. BTI or BOI decisions shall be valid for a period of three years from the date on which the decision takes effect.
4. For the application of a BTI or BOI decision in the context of a particular customs procedure, the holder of the decision must be able to prove that:
(a)
in the case of a BTI decision, the goods declared correspond in every respect to those described in the decision;
(b)
in the case of a BOI decision, the goods in question and the circumstances determining the acquisition of origin correspond in every respect to the goods and the circumstances described in the decision.
5. By way of derogation from Article 16(6) and Article 18, BTI or BOI decisions shall be annulled where they are based on inaccurate or incomplete information from the applicants.
6. BTI or BOI decisions shall be revoked in accordance with Article 16(6) and Article 19.
They may not be amended.
7. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraphs 1 to 5 of this Article.
8. Without prejudice to Article 19, the measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down
(a)
the conditions under which, and the moment when, the BTI or BOI decision ceases to be valid;
(b)
the conditions under which, and the period of time for which, a decision as referred to in point (a) may still be used in respect of binding contracts based upon the decision and concluded before the expiry of its validity;
(c)
the conditions under which the Commission may issue decisions requesting Member States to revoke or amend a decision relating to binding information and giving different binding information compared with other decisions on the same subject,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
9. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the conditions under which other decisions relating to binding information are to be issued shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 5
Penalties
Article 21
Application of penalties
1. Each Member State shall provide for penalties for failure to comply with Community customs legislation. Such penalties shall be effective, proportionate and dissuasive.
2. Where administrative penalties are applied, they may take, inter alia, one of the following forms, or both:
(a)
a pecuniary charge by the customs authorities, including, where appropriate, a settlement applied in place of and in lieu of a criminal penalty;
(b)
the revocation, suspension or amendment of any authorisation held by the person concerned.
3. Member States shall notify the Commission, within six months from the date of application of this Article, as determined in accordance with Article 188(2), of the national provisions in force as envisaged in paragraph 1 and shall notify it without delay of any subsequent amendment affecting them.
Section 6
Appeals
Article 22
Decisions taken by a judicial authority
Articles 23 and 24 shall not apply to appeals lodged with a view to the annulment, revocation or amendment of a decision relating to the application of customs legislation taken by a judicial authority, or by customs authorities acting as judicial authorities.
Article 23
Right of appeal
1. Any person shall have the right to appeal against any decision taken by the customs authorities relating to the application of customs legislation which concerns him directly and individually.
Any person who has applied to the customs authorities for a decision and has not obtained a decision on that request within the time limits referred to in Article 16(2) shall also be entitled to exercise the right of appeal.
2. The right of appeal may be exercised in at least two steps:
(a)
initially, before the customs authorities or a judicial authority or other body designated for that purpose by the Member States;
(b)
subsequently, before a higher independent body, which may be a judicial authority or an equivalent specialised body, according to the provisions in force in the Member States.
3. The appeal must be lodged in the Member State where the decision has been taken or applied for.
4. Member States shall ensure that the appeals procedure enables the prompt confirmation or correction of decisions taken by the customs authorities.
Article 24
Suspension of implementation
1. The submission of an appeal shall not cause implementation of the disputed decision to be suspended.
2. The customs authorities shall, however, suspend implementation of such a decision in whole or in part where they have good reason to believe that the disputed decision is inconsistent with customs legislation or that irreparable damage is to be feared for the person concerned.
3. In the cases referred to in paragraph 2, where the disputed decision has the effect of causing import duties or export duties to be payable, suspension of that decision shall be conditional upon the provision of a guarantee, unless it is established, on the basis of a documented assessment, that such a guarantee would be likely to cause the debtor serious economic or social difficulties.
The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of the first subparagraph of this paragraph.
Section 7
Control of goods
Article 25
Customs controls
1. The customs authorities may carry out all the customs controls they deem necessary.
Customs controls may in particular consist of examining goods, taking samples, verifying declaration data and the existence and authenticity of documents, examining the accounts of economic operators and other records, inspecting means of transport, inspecting luggage and other goods carried by or on persons and carrying out official enquiries and other similar acts.
2. Customs controls, other than random checks, shall primarily be based on risk analysis using electronic data-processing techniques, with the purpose of identifying and evaluating the risks and developing the necessary counter-measures, on the basis of criteria developed at national, Community and, where available, international level.
Member States, in cooperation with the Commission, shall develop, maintain and employ a common risk management framework, based upon the exchange of risk information and analysis between customs administrations and establishing, inter alia, common risk evaluation criteria, control measures and priority control areas.
Controls based upon such information and criteria shall be carried out without prejudice to other controls carried out in accordance with paragraphs 1 and 2 or with other provisions in force.
3. The Commission, without prejudice to paragraph 2 of this Article, shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt implementing measures laying down the following:
(a)
common risk management framework;
(b)
common criteria and priority control areas;
(c)
the risk information and analysis to be exchanged between customs administrations.
Article 26
Cooperation between authorities
1. Where, in respect of the same goods, controls other than customs controls are to be performed by competent authorities other than the customs authorities, customs authorities shall, in close cooperation with those other authorities, endeavour to have those controls performed, wherever possible, at the same time and place as customs controls (one-stop-shop), with customs authorities having the coordinating role in achieving this.
2. In the framework of the controls referred to in this Section, customs and other competent authorities may, where necessary for the purposes of minimising risk and combating fraud, exchange with each other and with the Commission data received in the context of the entry, exit, transit, transfer, storage and end-use of goods, including postal traffic, moved between the customs territory of the Community and other territories, the presence and movement within the customs territory of non-Community goods and goods placed under the end-use procedure, and the results of any control. Customs authorities and the Commission may also exchange such data with each other for the purpose of ensuring a uniform application of Community customs legislation.
Article 27
Post-release control
The customs authorities may, after releasing the goods and in order to ascertain the accuracy of the particulars contained in the summary or customs declaration, inspect any documents and data relating to the operations in respect of the goods in question or to prior or subsequent commercial operations involving those goods. Those authorities may also examine such goods and/or take samples where it is still possible for them to do so.
Such inspections may be carried out at the premises of the holder of the goods or his representative, of any other person directly or indirectly involved in those operations in a business capacity or of any other person in possession of those documents and data for business purposes.
Article 28
Intra-Community flights and sea crossings
1. Customs controls or formalities shall be carried out in respect of the cabin and hold baggage of persons either taking an intra-Community flight, or making an intra-Community sea crossing, only where the customs legislation provides for such controls or formalities.
2. Paragraph 1 shall apply without prejudice to either of the following:
(a)
security and safety checks;
(b)
checks linked to prohibitions or restrictions.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article, laying down the cases in which and the conditions under which customs controls and formalities may be applied to the following:
(a)
the cabin and hold baggage of the following:
(i)
persons taking a flight in an aircraft which comes from a non-Community airport and which, after a stopover at a Community airport, continues to another Community airport;
(ii)
persons taking a flight in an aircraft which stops over at a Community airport before continuing to a non-Community airport;
(iii)
persons using a maritime service provided by the same vessel and comprising successive legs departing from, calling at or terminating in a non-Community port;
(iv)
persons on board pleasure craft and tourist or business aircraft;
(b)
cabin and hold baggage:
(i)
arriving at a Community airport on board an aircraft coming from a non-Community airport and transferred at that Community airport to another aircraft proceeding on an intra-Community flight;
(ii)
loaded at a Community airport onto an aircraft proceeding on an intra-Community flight for transfer at another Community airport to an aircraft whose destination is a non-Community airport.
Section 8
Keeping of documents and other information; charges and costs
Article 29
Keeping of documents and other information
1. The person concerned shall, for the purposes of customs controls, keep the documents and information referred to in Article 9(1) for at least three calendar years, by any means accessible by and acceptable to the customs authorities.
In the case of goods released for free circulation in circumstances other than those referred to in the third subparagraph, or goods declared for export, that period shall run from the end of the year in which the customs declarations for release for free circulation or export are accepted.
In the case of goods released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty on account of their end-use, that period shall run from the end of the year in which they cease to be subject to customs supervision.
In the case of goods placed under another customs procedure, that period shall run from the end of the year in which the customs procedure concerned has ended.
2. Without prejudice to Article 68(4), where a customs control in respect of a customs debt shows that the relevant entry in the accounts has to be corrected and the person concerned has been notified of this, the documents and information shall be kept for three years beyond the time limit provided for in paragraph 1 of this Article.
Where an appeal has been lodged or where court proceedings have begun, the documents and information must be kept for the period provided for in paragraph 1 of this Article or until the appeals procedure or court proceedings are terminated, whichever is the later.
Article 30
Charges and costs
1. Customs authorities shall not impose charges for the performance of customs controls or any other application of the customs legislation during the official opening hours of their competent customs offices.
However, the customs authorities may impose charges or recover costs where specific services are rendered, in particular the following:
(a)
attendance, where requested, by customs staff outside official office hours or at premises other than customs premises;
(b)
analyses or expert reports on goods and postal fees for the return of goods to an applicant, particularly in respect of decisions taken pursuant to Article 20 or the provision of information in accordance with Article 8(1);
(c)
the examination or sampling of goods for verification purposes, or the destruction of goods, where costs other than the cost of using customs staff are involved;
(d)
exceptional control measures, where these are necessary due to the nature of the goods or to potential risk.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down measures for the implementation of the second subparagraph of paragraph 1, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
CHAPTER 3
Currency conversion and time limits
Article 31
Currency conversion
1. The competent authorities shall publish, and/or make available on the Internet, the rate of exchange applicable where the conversion of currency is necessary for one of the following reasons:
(a)
because factors used to determine the customs value of goods are expressed in a currency other than that of the Member State where the customs value is determined;
(b)
because the value of the euro is required in national currencies for the purposes of determining the tariff classification of goods and the amount of import and export duty, including value thresholds in the Community Customs Tariff.
2. Where the conversion of currency is necessary for reasons other than those referred to in paragraph 1, the value of the euro in national currencies to be applied within the framework of the customs legislation shall be fixed at least once a year.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Article 32
Time limits
1. Where a period, date or time limit is laid down in the customs legislation, such period shall not be extended or reduced and such date or time limit shall not be deferred or brought forward unless specific provision is made in the provisions concerned.
2. The rules applicable to periods, dates and time limits set out in Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71 of the Council of 3 June 1971 determining the rules applicable to periods, dates and time limits (10) shall apply, except where otherwise specifically provided for in Community customs legislation.
TITLE II
FACTORS ON THE BASIS OF WHICH IMPORT OR EXPORT DUTIES AND OTHER MEASURES IN RESPECT OF TRADE IN GOODS ARE APPLIED
CHAPTER 1
Common Customs Tariff and tariff classification of goods
Article 33
Common Customs Tariff
1. Import and export duties due shall be based on the Common Customs Tariff.
Other measures prescribed by Community provisions governing specific fields relating to trade in goods shall, where appropriate, be applied in accordance with the tariff classification of those goods.
2. The Common Customs Tariff shall comprise the following:
(a)
the Combined Nomenclature of goods as laid down in Council Regulation (EEC) No 2658/87 of 23 July 1987 on the tariff and statistical nomenclature and on the Common Customs Tariff (11);
(b)
any other nomenclature which is wholly or partly based on the Combined Nomenclature or which provides for further subdivisions to it, and which is established by Community provisions governing specific fields with a view to the application of tariff measures relating to trade in goods;
(c)
the conventional or normal autonomous customs duties applicable to goods covered by the Combined Nomenclature;
(d)
the preferential tariff measures contained in agreements which the Community has concluded with certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories;
(e)
preferential tariff measures adopted unilaterally by the Community in respect of certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories;
(f)
autonomous measures providing for a reduction in or exemption from customs duties on certain goods;
(g)
favourable tariff treatment specified for certain goods, by reason of their nature or end-use, in the framework of measures referred to under points (c) to (f) or (h);
(h)
other tariff measures provided for by agricultural or commercial or other Community legislation.
3. Where the goods concerned fulfil the conditions included in the measures laid down in points (d) to (g) of paragraph 2, the measures referred to in those provisions shall apply, at the request of the declarant, instead of those provided for in point (c) of that paragraph. Such application may be made retrospectively, provided that the time limits and conditions laid down in the relevant measure or in the Code are complied with.
4. Where application of the measures referred to in points (d) to (g) of paragraph 2, or the exemption from measures referred to in point (h) thereof, is restricted to a certain volume of imports or exports, such application or exemption shall, in the case of tariff quotas, cease as soon as the specified volume of imports or exports is reached.
In the case of tariff ceilings such application shall cease by virtue of a legal act of the Community.
5. The Commission shall, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), adopt measures for the implementation of paragraphs 1 and 4 of this Article.
Article 34
Tariff classification of goods
1. For the application of the Common Customs Tariff, ‘tariff classification’ of goods shall consist in the determination of one of the subheadings or further subdivisions of the Combined Nomenclature under which those goods are to be classified.
2. For the application of non-tariff measures, ‘tariff classification’ of goods shall consist in the determination of one of the subheadings or further subdivisions of the Combined Nomenclature, or of any other nomenclature which is established by Community provisions and which is wholly or partly based on the Combined Nomenclature or which provides for further subdivisions to it, under which those goods are to be classified.
3. The subheading or further subdivision determined in accordance with paragraphs 1 and 2 shall be used for the purpose of applying the measures linked to that subheading.
CHAPTER 2
Origin of goods
Section 1
Non-preferential origin
Article 35
Scope
Articles 36, 37 and 38 lay down rules for the determination of the non-preferential origin of goods for the purposes of applying the following:
(a)
the Common Customs Tariff with the exception of the measures referred to in Article 33(2)(d) and (e);
(b)
measures, other than tariff measures, established by Community provisions governing specific fields relating to trade in goods;
(c)
other Community measures relating to the origin of goods.
Article 36
Acquisition of origin
1. Goods wholly obtained in a single country or territory shall be regarded as having their origin in that country or territory.
2. Goods the production of which involved more than one country or territory shall be deemed to originate in the country or territory where they underwent their last substantial transformation.
Article 37
Proof of origin
1. Where an origin has been indicated in the customs declaration pursuant to customs legislation, the customs authorities may require the declarant to prove the origin of the goods.
2. Where proof of origin of goods is provided pursuant to customs legislation or other Community legislation governing specific fields, the customs authorities may, in the event of reasonable doubt, require any additional evidence needed in order to ensure that the indication of origin does comply with the rules laid down by the relevant Community legislation.
3. A document proving origin may be issued in the Community where the exigencies of trade so require.
Article 38
Implementing measures
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of Articles 36 and 37.
Section 2
Preferential origin
Article 39
Preferential origin of goods
1. In order to benefit from the measures referred to in points (d) or (e) of Article 33(2) or from non-tariff preferential measures, goods shall comply with the rules on preferential origin referred to in paragraphs 2 to 5 of this Article.
2. In the case of goods benefiting from preferential measures contained in agreements which the Community has concluded with certain countries or territories outside the customs territory of the Community or with groups of such countries or territories, the rules on preferential origin shall be laid down in those agreements.
3. In the case of goods benefiting from preferential measures adopted unilaterally by the Community in respect of certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories, other than those referred to in paragraph 5, the Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down the rules on preferential origin.
4. In the case of goods benefiting from preferential measures applicable in trade between the customs territory of the Community and Ceuta and Melilla, as contained in Protocol 2 to the 1985 Act of Accession, the rules on preferential origin shall be adopted in accordance with Article 9 of that Protocol.
5. In the case of goods benefiting from preferential measures contained in preferential arrangements in favour of the overseas countries and territories associated with the Community, the rules on preferential origin shall be adopted in accordance with Article 187 of the Treaty.
6. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures necessary for the implementation of the rules referred to in paragraphs 2 to 5 of this Article.
CHAPTER 3
Value of goods for customs purposes
Article 40
Scope
The customs value of goods, for the purposes of applying the Common Customs Tariff and non-tariff measures laid down by Community provisions governing specific fields relating to trade in goods, shall be determined in accordance with Articles 41 to 43.
Article 41
Method of customs valuation based on the transaction value
1. The primary basis for the customs value of goods shall be the transaction value, that is the price actually paid or payable for the goods when sold for export to the customs territory of the Community, adjusted, where necessary, in accordance with measures adopted pursuant to Article 43.
2. The price actually paid or payable is the total payment made or to be made by the buyer to the seller or by the buyer to a third party for the benefit of the seller for the imported goods and includes all payments made or to be made as a condition of sale of the imported goods.
3. The transaction value shall apply provided that the following conditions are satisfied:
(a)
there are no restrictions as to the disposal or use of the goods by the buyer, other than any of the following:
(i)
restrictions imposed or required by a law or by the public authorities in the Community;
(ii)
limitations of the geographical area in which the goods may be resold;
(iii)
restrictions which do not substantially affect the customs value of the goods;
(b)
the sale or price is not subject to some condition or consideration for which a value cannot be determined with respect to the goods being valued;
(c)
no part of the proceeds of any subsequent resale, disposal or use of the goods by the buyer will accrue directly or indirectly to the seller, unless an appropriate adjustment can be made in accordance with measures adopted pursuant to Article 43;
(d)
the buyer and seller are not related or the relationship did not influence the price.
Article 42
Secondary methods of customs valuation
1. Where the customs value of goods cannot be determined under Article 41, it shall be determined by proceeding sequentially from point (a) to paragraph 2(d) of this Article, until the first point under which the customs value of goods can be determined.
The order of application of points (c) and (d) shall be reversed if the declarant so requests.
2. The customs value, pursuant to paragraph 1, shall be:
(a)
the transaction value of identical goods sold for export to the customs territory of the Community and exported at or about the same time as the goods being valued;
(b)
the transaction value of similar goods sold for export to the customs territory of the Community and exported at or about the same time as the goods being valued;
(c)
the value based on the unit price at which the imported goods, or identical or similar imported goods, are sold within the customs territory of the Community in the greatest aggregate quantity to persons not related to the sellers;
(d)
the computed value.
3. Where the customs value cannot be determined under paragraph 1, it shall be determined, on the basis of data available in the customs territory on the Community, using reasonable means consistent with the principles and general provisions of the following:
(a)
the agreement on implementation of Article VII of the General Agreement on Tariffs and Trade;
(b)
Article VII of General Agreement on Tariffs and Trade;
(c)
this chapter.
Article 43
Implementing measures
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt the measures laying down the following:
(a)
the elements which, for the purposes of determining the customs value, must be added to the price actually paid or payable, or which may be excluded;
(b)
elements which are to be used to determine the computed value;
(c)
the method of determination of the customs value in specific cases, and with regard to goods for which a customs debt is incurred after the use of a special procedure;
(d)
any further conditions, provisions and rules necessary for the application of Articles 41 and 42.
TITLE III
CUSTOMS DEBT AND GUARANTEES
CHAPTER 1
Incurrence of a customs debt
Section 1
Customs debt on importation
Article 44
Release for free circulation and temporary admission
1. A customs debt on importation shall be incurred through the placing of non-Community goods liable to import duties under either of the following customs procedures:
(a)
release for free circulation, including under the end-use provisions;
(b)
temporary admission with partial relief from import duties.
2. A customs debt shall be incurred at the time of acceptance of the customs declaration.
3. The declarant shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the customs declaration is made shall also be a debtor.
Where a customs declaration in respect of one of the procedures referred to in paragraph 1 is drawn up on the basis of information which leads to all or part of the import duties not being collected, the person who provided the information required to draw up the declaration and who knew, or who ought reasonably to have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 45
Special provisions relating to non-originating goods
1. Where a prohibition of drawback of, or exemption from, import duties applies to non-originating goods used in the manufacture of products for which a proof of origin is issued or made out in the framework of a preferential arrangement between the Community and certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories, a customs debt on importation shall be incurred in respect of those non-originating goods, through the acceptance of the re-export notification relating to the products in question.
2. Where a customs debt is incurred pursuant to paragraph 1, the amount of import duty corresponding to that debt shall be determined under the same conditions as in the case of a customs debt resulting from the acceptance, on the same date, of the customs declaration for release for free circulation of the non-originating goods used in the manufacture of the products in question for the purpose of ending the inward-processing procedure.
3. Article 44(2) and (3) shall apply mutatis mutandis. However, in the case of non-Community goods as referred to in Article 179, the person who lodges the re-export notification shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the notification is lodged shall also be a debtor.
Article 46
Customs debt incurred through non-compliance
1. For goods liable to import duties, a customs debt on importation shall be incurred through non-compliance with any of the following:
(a)
one of the obligations laid down in customs legislation concerning the introduction of non-Community goods into the customs territory of the Community, their removal from customs supervision, or the movement, processing, storage, temporary admission or disposal of such goods within that territory;
(b)
one of the obligations laid down in customs legislation concerning the end-use of goods within the customs territory of the Community;
(c)
a condition governing the placing of non-Community goods under a customs procedure or the granting, by virtue of the end-use of the goods, of duty exemption or a reduced rate of import duty.
2. The time at which the customs debt is incurred shall be either of the following:
(a)
the moment when the obligation the non-fulfilment of which gives rise to the customs debt is not met or ceases to be met;
(b)
the moment when a customs declaration is accepted for the placing of goods under a customs procedure where it is established subsequently that a condition governing the placing of the goods under that procedure or the granting of a duty exemption or a reduced rate of import duty by virtue of the end-use of the goods was not in fact fulfilled.
3. In cases referred to under points (a) and (b) of paragraph 1, the debtor shall be any of the following:
(a)
any person who was required to fulfil the obligations concerned;
(b)
any person who was aware or should reasonably have been aware that an obligation under the customs legislation was not fulfilled and who acted on behalf of the person who was obliged to fulfil the obligation, or who participated in the act which led to the non-fulfilment of the obligation;
(c)
any person who acquired or held the goods in question and who was aware or should reasonably have been aware at the time of acquiring or receiving the goods that an obligation under the customs legislation was not fulfilled.
4. In cases referred to under point (c) of paragraph 1, the debtor shall be the person who is required to comply with the conditions governing the placing of the goods under a customs procedure or declaring the goods concerned under that procedure or the granting of a duty exemption or reduced rate of import duty by virtue of the end-use of the goods.
Where a customs declaration in respect of one of the procedures referred to in paragraph 1 is drawn up, or any information required under the customs legislation relating to the conditions governing the placing of the goods under a customs procedure is given to the customs authorities, which leads to all or part of the import duties not being collected, the person who provided the information required to draw up the declaration and who knew, or who ought reasonably to have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 47
Deduction of an amount of import duty already paid
1. Where a customs debt is incurred, pursuant to Article 46(1), in respect of goods released for free circulation at a reduced rate of import duty on account of their end-use, the amount of import duty paid when the goods were released for free circulation shall be deducted from the amount of the import duty corresponding to the customs debt.
The first subparagraph shall apply mutatis mutandis where a customs debt is incurred in respect of scrap and waste resulting from the destruction of such goods.
2. Where a customs debt is incurred, pursuant to Article 46(1), in respect of goods placed under temporary admission with partial relief from import duties, the amount of import duty paid under partial relief shall be deducted from the amount of the import duty corresponding to the customs debt.
Section 2
Customs debt on exportation
Article 48
Export and outward processing
1. A customs debt on exportation shall be incurred through the placing of goods liable to export duties under the export procedure or the outward-processing procedure.
2. The customs debt shall be incurred at the time of acceptance of the customs declaration.
3. The declarant shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the customs declaration is made shall also be a debtor.
Where a customs declaration is drawn up on the basis of information which leads to all or part of the export duties not being collected, the person who provided the information required for the declaration and who knew, or who should reasonably have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 49
Customs debt incurred through non-compliance
1. For goods liable to export duties, a customs debt on exportation shall be incurred through non-compliance with either of the following:
(a)
one of the obligations laid down in customs legislation for the exit of the goods;
(b)
the conditions under which the goods were allowed to leave the customs territory of the Community with total or partial relief from export duties.
2. The time at which the customs debt is incurred shall be one of the following:
(a)
the moment at which the goods actually leave the customs territory of the Community without a customs declaration;
(b)
the moment at which the goods reach a destination other than that for which they were allowed to leave the customs territory of the Community with total or partial relief from export duties;
(c)
should the customs authorities be unable to determine the moment referred in point (b), the expiry of the time limit set for the production of evidence that the conditions entitling the goods to such relief have been fulfilled.
3. In cases referred to under point (a) of paragraph 1, the debtor shall be any of the following:
(a)
any person who was required to fulfil the obligation concerned;
(b)
any person who was aware or should reasonably have been aware that the obligation concerned was not fulfilled and who acted on behalf of the person who was obliged to fulfil the obligation;
(c)
any person who participated in the act which led to the non-fulfilment of the obligation and who was aware or should reasonably have been aware that a customs declaration had not been lodged but should have been.
4. In cases referred to under point (b) of paragraph 1, the debtor shall be any person who is required to comply with the conditions under which the goods were allowed to leave the customs territory of the Community with total or partial relief from export duties.
Section 3
Provisions common to customs debts incurred on importation and exportation
Article 50
Prohibitions and restrictions
1. The customs debt on importation or exportation shall be incurred even if it relates to goods which are subject to measures of prohibition or restriction on importation or exportation of any kind.
2. However, no customs debt shall be incurred on either of the following:
(a)
the unlawful introduction into the customs territory of the Community of counterfeit currency;
(b)
the introduction into the customs territory of the Community of narcotic drugs and psychotropic substances other than where strictly supervised by the competent authorities with a view to their use for medical and scientific purposes.
3. For the purposes of penalties as applicable to customs offences, the customs debt shall nevertheless be deemed to have been incurred where, under the law of a Member State, customs duties or the existence of a customs debt provide the basis for determining penalties.
Article 51
Several debtors
Where several persons are liable for payment of the amount of import or export duty corresponding to one customs debt, they shall be jointly and severally liable for the full amount of the debt.
Article 52
General rules for calculation of the amount of import or export duty
1. The amount of the import or export duty shall be determined on the basis of those rules for calculation of duty which were applicable to the goods concerned at the time at which the customs debt in respect of them was incurred.
2. Where it is not possible to determine precisely the time at which the customs debt is incurred, that time shall be deemed to be the time at which the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt has been incurred.
However, where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt had been incurred prior to the time at which they reached that conclusion, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the earliest time that such a situation can be established.
Article 53
Special rules for calculation of the amount of import duty
1. Where costs for storage or usual forms of handling have been incurred within the customs territory of the Community in respect of goods placed under a customs procedure, such costs or the increase in value shall not be taken into account for the calculation of the amount of import duty where satisfactory proof of those costs is provided by the declarant.
However, the customs value, quantity, nature and origin of non-Community goods used in the operations shall be taken into account for the calculation of the amount of import duty.
2. Where the tariff classification of goods placed under a customs procedure changes as a result of usual forms of handling within the customs territory of the Community, the original tariff classification for the goods placed under the procedure shall be applied at the request of the declarant.
3. Where a customs debt is incurred for processed products resulting from the inward-processing procedure, the amount of import duty corresponding to such debt shall, at the request of the declarant, be determined on the basis of the tariff classification, customs value, quantity, nature and origin of the goods placed under the inward-processing procedure at the time of acceptance of the customs declaration relating to those goods.
4. Where customs legislation provides for a favourable tariff treatment of goods, or for relief or total or partial exemption from import or export duties, pursuant to Article 33(2)(d) to (g), Articles 130 to 133 or Articles 171 to 174, or pursuant to Council Regulation (EEC) No 918/83 of 28 March 1983 setting up a Community system of reliefs from customs duty (12), such favourable tariff treatment, relief or exemption shall also apply in cases where a customs debt is incurred pursuant to Articles 46 or 49 of this Regulation, on condition that the failure which led to the incurrence of a customs debt did not constitute an attempt at deception.
Article 54
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the rules for the calculation of the amount of import or export duty applicable to goods;
(b)
further special rules for specific procedures;
(c)
derogations from Articles 52 and 53, in particular to avoid the circumvention of the tariff measures referred to in Article 33(2)(h),
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 55
Place where the customs debt is incurred
1. A customs debt shall be incurred at the place where the customs declaration or the re-export notification referred to in Articles 44, 45 and 48 is lodged or where the supplementary declaration referred to in Article 110(3) is to be lodged.
In all other cases, the place where a customs debt is incurred shall be the place where the events from which it arises occur.
If it is not possible to determine that place, the customs debt shall be incurred at the place where the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt is incurred.
2. If the goods have been entered for a customs procedure which has not been discharged, and the place cannot be determined, pursuant to the second or third subparagraphs of paragraph 1, within a specified period of time, the customs debt shall be incurred at the place where the goods were either placed under the procedure concerned or were introduced into the customs territory of the Community under that procedure.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the period of time referred to in the first subparagraph of this paragraph shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
3. Where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt may have been incurred in several places, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the place where it was first incurred.
4. If a customs authority establishes that a customs debt has been incurred under Article 46 or Article 49 in another Member State and the amount of import or export duty corresponding to that debt is lower than EUR 10 000, the customs debt shall be deemed to have been incurred in the Member State where the finding was made.
CHAPTER 2
Guarantee for a potential or existing customs debt
Article 56
General provisions
1. This Chapter shall apply to guarantees both for customs debts which have been incurred and for those which may be incurred, unless otherwise specified.
2. Customs authorities may require a guarantee to be provided in order to ensure payment of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt. Where the relevant provisions so provide, the guarantee required may also cover other charges as provided for under other relevant provisions in force.
3. Where the customs authorities require a guarantee to be provided, it shall be required from the debtor or the person who may become the debtor. They may also permit the guarantee to be provided by a person other than the person from whom it is required.
4. Without prejudice to Article 64, the customs authorities shall require only one guarantee to be provided in respect of specific goods or a specific declaration.
The guarantee provided for a specific declaration shall apply to the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges in respect of all goods covered by or released against that declaration, whether or not that declaration is correct.
If the guarantee has not been released, it may also be used, within the limits of the secured amount, for the recovery of amounts of import or export duty and other charges payable following post-release control of those goods.
5. At the request of the person referred to in paragraph 3 of this Article, the customs authorities may, in accordance with Article 62(1) and (2), authorise the provision of a comprehensive guarantee to cover the amount of import or export duty corresponding to the customs debt in respect of two or more operations, declarations or customs procedures.
6. No guarantee shall be required from States, regional and local government authorities or other bodies governed by public law, in respect of the activities in which they engage as public authorities.
7. The customs authorities may waive the requirement for provision of a guarantee where the amount of import or export duty to be secured does not exceed the statistical threshold for declarations laid down in accordance with Article 12 of Council Regulation (EC) No 1172/95 of 22 May 1995 on the statistics relating to the trading of goods by the Community and its Member States with non-member countries (13).
8. A guarantee accepted or authorised by the customs authorities shall be valid throughout the customs territory of the Community, for the purposes for which it is given.
9. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
-
conditions for the implementation of this Article,
-
cases, other than those laid down in paragraph 6 of this Article, in which no guarantee is to be required,
-
exceptions to paragraph 8 of this Article,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 57
Compulsory guarantee
1. Where it is compulsory for a guarantee to be provided, and subject to the rules adopted pursuant to paragraph 3, the customs authorities shall fix the amount of such guarantee at a level equal to the precise amount of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges where that amount can be established with certainty at the time when the guarantee is required.
Where it is not possible to establish the precise amount, the guarantee shall be fixed at the maximum amount, as estimated by the customs authorities, of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges which have been or may be incurred.
2. Without prejudice to Article 62, where a comprehensive guarantee is provided for the amount of import or export duty corresponding to customs debts and other charges which vary in amount over time, the amount of such guarantee shall be set at a level enabling the amount of import or export duty corresponding to customs debts and other charges to be covered at all times.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraph 1 of this Article.
Article 58
Optional guarantee
Where the provision of a guarantee is optional, such guarantee shall in any case be required by the customs authorities if they consider that the amount of import or export duty corresponding to a customs debt and other charges are not certain to be paid within the prescribed period. Its amount shall be fixed by those authorities so as not to exceed the level referred to in Article 57.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down when a guarantee is optional shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 59
Provision of a guarantee
1. A guarantee may be provided in one of the following forms:
(a)
by a cash deposit or by any other means of payment recognised by the customs authorities as being equivalent to a cash deposit, made in euro or in the currency of the Member State in which the guarantee is required;
(b)
by an undertaking given by a guarantor;
(c)
by another form of guarantee which provides equivalent assurance that the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges will be paid.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the forms of guarantee referred in point (c) of the first subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. A guarantee in the form of a cash deposit or payment deemed equivalent to a cash deposit shall be given in accordance with the provisions in force in the Member State in which the guarantee is required.
Article 60
Choice of guarantee
The person required to provide a guarantee may choose between the forms of guarantee laid down in Article 59(1).
However, the customs authorities may refuse to accept the form of guarantee chosen where it is incompatible with the proper functioning of the customs procedure concerned.
The customs authorities may require that the form of guarantee chosen be maintained for a specific period.
Article 61
Guarantor
1. The guarantor referred to in Article 59(1)(b) must be a third person established in the customs territory of the Community. The guarantor must be approved by the customs authorities requiring the guarantee, unless the guarantor is a credit institution, financial institution or insurance company accredited in the Community in accordance with Community provisions in force.
2. The guarantor shall undertake in writing to pay the secured amount of import or export duty corresponding to a customs debt and other charges.
3. The customs authorities may refuse to approve the guarantor or the type of guarantee proposed where either does not appear certain to ensure payment within the prescribed period of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges.
Article 62
Comprehensive guarantee
1. The authorisation referred to in Article 56(5) shall be granted only to persons who satisfy the following conditions:
(a)
they are established in the customs territory of the Community;
(b)
they have a record of compliance with customs and tax requirements;
(c)
they are regular users of the customs procedures involved or are known to the customs authorities to have the capacity to fulfil their obligation in relation to those procedures.
2. Where a comprehensive guarantee is to be provided for customs debts and other charges which may be incurred, an economic operator may be authorised to use a comprehensive guarantee with a reduced amount or to have a guarantee waiver provided that he fulfils the following criteria:
(a)
a satisfactory system of managing commercial and, where appropriate, transport records, which allows appropriate customs controls;
(b)
proven solvency.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures governing the procedure for granting authorisations under paragraphs 1 and 2 of this Article.
Article 63
Additional provisions relating to the use of guarantees
1. In cases where a customs debt may be incurred in the framework of special procedures, paragraphs 2 and 3 shall apply.
2. The guarantee waiver authorised in accordance with Article 62(2) shall not apply to goods which are considered to present increased risks of fraud.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures:
(a)
implementing paragraph 2 of this Article;
(b)
temporarily prohibiting the use of a comprehensive guarantee with a reduced amount referred to in Article 62(2);
(c)
as an exceptional measure in special circumstances, temporarily prohibiting the use of a comprehensive guarantee in respect of goods which have been identified as being subject to large-scale fraud while under a comprehensive guarantee.
Article 64
Additional or replacement guarantee
Where the customs authorities establish that the guarantee provided does not ensure, or is no longer certain or sufficient to ensure, payment within the prescribed period of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges, they shall require any of the persons referred to in Article 56(3) either to provide an additional guarantee or to replace the original guarantee with a new guarantee, according to his choice.
Article 65
Release of the guarantee
1. The customs authorities shall release the guarantee immediately when the customs debt or liability for other charges is extinguished or can no longer arise.
2. Where the customs debt or liability for other charges has been extinguished in part, or may arise only in respect of part, of the amount which has been secured, a corresponding part of the guarantee shall be released accordingly at the request of the person concerned, unless the amount involved does not justify such action.
3. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
CHAPTER 3
Recovery and payment of duty and repayment and remission of the amount of import and export duty
Section 1
Determination of the amount of import or export duty, notification of the customs debt and entry in the accounts
Article 66
Determination of the amount of import or export duty
1. The amount of import or export duty payable shall be determined by the customs authorities responsible for the place where the customs debt is incurred, or is deemed to have been incurred in accordance with Article 55, as soon as they have the necessary information.
2. Without prejudice to Article 27, the customs authorities may accept the amount of import or export duty payable determined by the declarant.
Article 67
Notification of the customs debt
1. The customs debt shall be notified to the debtor in the form prescribed at the place where the customs debt is incurred, or is deemed to have been incurred in accordance with Article 55.
The notification referred to in the first subparagraph shall not be made in the following situations:
(a)
where, pending a final determination of the amount of import or export duty, a provisional commercial policy measure taking the form of a duty has been imposed;
(b)
where the amount of import or export duty payable exceeds that determined on the basis of a decision made in accordance with Article 20;
(c)
where the original decision not to notify the customs debt or to notify it with an amount of import or export duty at a figure less than the amount of import or export payable was taken on the basis of general provisions invalidated at a later date by a court decision;
(d)
in cases where the customs authorities are exempted under the customs legislation from notification of the customs debt.
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of point (d) of the second subparagraph of this paragraph.
2. Where the amount of import or export duty payable is equal to the amount entered in the customs declaration, release of the goods by the customs authorities shall be equivalent to notifying the debtor of the customs debt.
3. Where paragraph 2 of this Article does not apply, the customs debt shall be notified to the debtor within 14 days of the date on which the customs authorities are in a position to determine the amount of import or export duty payable.
Article 68
Limitation of the customs debt
1. No customs debt shall be notified to the debtor after the expiry of a period of three years from the date on which the customs debt was incurred.
2. Where the customs debt is incurred as the result of an act which, at the time it was committed, was liable to give rise to criminal court proceedings, the three year period laid down in paragraph 1 shall be extended to a period of 10 years.
3. Where an appeal is lodged under Article 23, the periods laid down in paragraphs 1 and 2 of this Article shall be suspended, for the duration of the appeal proceedings, from the date on which the appeal is lodged.
4. Where liability for a customs debt is reinstated pursuant to Article 79(5), the periods laid down in paragraphs 1 and 2 of this Article shall be considered as suspended from the date on which the repayment or remission application was submitted in accordance with Article 84, until a decision on the repayment or remission is taken.
Article 69
Entry in the accounts
1. The customs authorities referred to in Article 66 shall enter in their accounts, in accordance with the national legislation, the amount of import or export duty payable as determined in accordance with that Article.
The first subparagraph shall not apply in cases referred to in the second subparagraph of Article 67(1).
The customs authorities need not enter in the accounts amounts of import or export duty which, pursuant to Article 68, correspond to a customs debt which could no longer be notified to the debtor.
2. The Member States shall determine the practical procedures for the entry in the accounts of the amounts of import or export duty. Those procedures may differ according to whether, in view of the circumstances in which the customs debt was incurred, the customs authorities are satisfied that those amounts will be paid.
Article 70
Time of entry in the accounts
1. Where a customs debt is incurred as a result of the acceptance of the customs declaration of goods for a customs procedure, other than temporary admission with partial relief from import duties, or of any other act having the same legal effect as such acceptance, the customs authorities shall enter the amount of import or export duty payable in the accounts within 14 days of the release of the goods.
However, provided that payment has been guaranteed, the total amount of import or export duty relating to all the goods released to one and the same person during a period fixed by the customs authorities, which may not exceed 31 days, may be covered by a single entry in the accounts at the end of that period. Such entry in the accounts shall take place within 14 days of the expiry of the period concerned.
2. Where goods may be released subject to certain conditions which govern either the determination of the amount of import or export duty payable or its collection, entry in the accounts shall take place within 14 days of the day on which the amount of import or export duty payable is determined or the obligation to pay that duty is fixed.
However, where the customs debt relates to a provisional commercial policy measure taking the form of a duty, the amount of import or export duty payable shall be entered in the accounts within two months of the date of publication in the Official Journal of the European Union of the Regulation establishing the definitive commercial policy measure.
3. Where a customs debt is incurred in circumstances not covered by paragraph 1, the amount of import or export duty payable shall be entered in the accounts within 14 days of the date on which the customs authorities are in a position to determine the amount of import or export duty in question and take a decision.
4. Paragraph 3 shall apply mutatis mutandis with regard to the amount of import or export duty to be recovered or which remains to be recovered where the amount of import or export duty payable has not been entered in the accounts in accordance with paragraphs 1, 2 and 3, or has been determined and entered in the accounts at a level lower than the amount payable.
5. The time limits for entry in the accounts laid down in paragraphs 1, 2 and 3 shall not apply in unforeseeable circumstances or in cases of force majeure.
Article 71
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down rules for entry in the accounts, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 2
Payment of the amount of import or export duty
Article 72
General time limits for payment and suspension of the time limit for payment
1. Amounts of import or export duty, corresponding to a customs debt notified in accordance with Article 67, shall be paid by the debtor within the period prescribed by the customs authorities.
Without prejudice to Article 24(2), that period shall not exceed 10 days following notification to the debtor of the customs debt. In the case of aggregation of entries in the accounts under the conditions laid down in the second subparagraph of Article 70(1), it shall be so fixed as not to enable the debtor to obtain a longer period for payment than if he had been granted deferred payment in accordance with Article 74.
Extension of that period may be granted by the customs authorities at the request of the debtor where the amount of import or export duty payable has been determined in the course of post-release control as referred to in Article 27. Without prejudice to Article 77(1), such extensions shall not exceed the time necessary for the debtor to take the appropriate steps to discharge his obligation.
2. If the debtor is entitled to any of the payment facilities laid down in Articles 74 to 77, payment shall be made within the period or periods specified in relation to those facilities.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the conditions for the suspension of the time limit for payment of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt in the following situations:
(a)
where an application for remission of duty is made in accordance with Article 84;
(b)
where goods are to be confiscated, destroyed or abandoned to the State;
(c)
where the customs debt was incurred pursuant to Article 46 and there is more than one debtor,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall lay down, in particular, the period of the suspension, taking into account the time which is reasonable for the conclusion of any formalities or for the recovery of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt.
Article 73
Payment
1. Payment shall be made in cash or by any other means with similar discharging effect, including by adjustment of a credit balance, in accordance with national legislation.
2. Payment may be made by a third person instead of the debtor.
3. The debtor may in any case pay all or part of the amount of import or export duty without awaiting expiry of the period he has been granted for payment.
Article 74
Deferment of payment
Without prejudice to Article 79, the customs authorities shall, at the request of the person concerned and upon provision of a guarantee, permit deferment of payment of the duty payable in any of the following ways:
(a)
separately in respect of each amount of import or export duty entered in the accounts in accordance with the first subparagraph of Article 70(1), or Article 70(4);
(b)
globally in respect of all amounts of import or export duty entered in the accounts in accordance with the first subparagraph of Article 70(1) during a period fixed by the customs authorities and not exceeding 31 days;
(c)
globally in respect of all amounts of import or export duty forming a single entry in accordance with the second subparagraph of Article 70(1).
Article 75
Time limits for deferred payment
1. The period for which payment is deferred under Article 74 shall be 30 days.
2. Where payment is deferred in accordance with Article 74(a), the period shall begin on the day following that on which the customs debt is notified to the debtor.
3. Where payment is deferred in accordance with Article 74(b), the period shall begin on the day following that on which the aggregation period ends. It shall be reduced by the number of days corresponding to half the number of days covered by the aggregation period.
4. Where payment is deferred in accordance with Article 74(c), the period shall begin on the day following the end of the period fixed for release of the goods in question. It shall be reduced by the number of days corresponding to half the number of days covered by the period concerned.
5. Where the number of days in the periods referred to in paragraphs 3 and 4 is an odd number, the number of days to be deducted from the 30-day period pursuant to those paragraphs shall be equal to half the next lowest even number.
6. Where the periods referred to in paragraphs 3 and 4 are calendar weeks, Member States may provide that the amount of import or export duty in respect of which payment has been deferred is to be paid on the Friday of the fourth week following the calendar week in question at the latest.
If those periods are calendar months, Member States may provide that the amount of import or export duty in respect of which payment has been deferred is to be paid by the 16th day of the month following the calendar month in question.
Article 76
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the rules for deferment of payment in cases where the customs declaration is simplified in accordance with Article 109, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 77
Other payment facilities
1. The customs authorities may grant the debtor payment facilities other than deferred payment on condition that a guarantee is provided.
Where facilities are granted pursuant to the first subparagraph, credit interest shall be charged on the amount of import or export duty. The rate of credit interest shall be the interest rate applied by the European Central Bank to its most recent main refinancing operation carried out before the first calendar day of the half-year in question (the reference rate), plus one percentage point.
For a Member State which is not participating in the third stage of economic and monetary union, the reference rate referred to above shall be the equivalent rate set by its national central bank. In that case, the reference rate in force on the first calendar day of the half-year in question shall apply for the following six months.
2. The customs authorities may refrain from requiring a guarantee or from charging credit interest where it is established, on the basis of a documented assessment of the situation of the debtor, that this would create serious economic or social difficulties.
3. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraphs 1 and 2.
Article 78
Enforcement of payment and arrears
1. Where the amount of import or export duty payable has not been paid within the prescribed period, the customs authorities shall secure payment of that amount by all means available to them under the law of the Member State concerned.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down measures in respect of securing payment from guarantors within the framework of a special procedure, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. Interest on arrears shall be charged on the amount of import or export duty from the date of expiry of the prescribed period until the date of payment.
The rate of interest on arrears shall be the interest rate applied by the European Central Bank to its most recent main refinancing operation carried out before the first calendar day of the half-year in question (the reference rate), plus two percentage points.
For a Member State which is not participating in the third stage of economic and monetary union, the reference rate referred to above shall be the equivalent rate set by its national central bank. In that case, the reference rate in force on the first calendar day of the half-year in question shall apply for the following six months.
3. Where a customs debt has been notified pursuant to Article 67(3), interest on arrears shall be charged over and above the amount of import or export duty, from the date on which the customs debt was incurred until the date of its notification.
The rate of interest on arrears shall be set in accordance with paragraph 2.
4. The customs authorities may refrain from charging interest on arrears where it is established, on the basis of a documented assessment of the situation of the debtor, that to charge it would create serious economic or social difficulties.
5. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases, in terms of time and amounts, in which the customs authorities may waive the collection of interest on arrears, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 3
Repayment and remission of the amount of import or export duty
Article 79
Repayment and remission
1. Subject to the conditions laid down in this Section, amounts of import or export duty shall, provided that the amount to be repaid or remitted exceeds a certain amount, be repaid or remitted on the following grounds:
(a)
overcharged amounts of import or export duty;
(b)
defective goods or goods not complying with the terms of the contract;
(c)
error by the competent authorities;
(d)
equity.
In addition, where an amount of import or export duty has been paid and the corresponding customs declaration is invalidated in accordance with Article 114, that amount shall be repaid.
2. Subject to the rules of competence for a decision, where the customs authorities themselves discover within the periods referred to in Article 84(1) that an amount of import or export duty is repayable or remissible pursuant to Articles 80, 82 or 83, they shall repay or remit on their own initiative.
3. No repayment or remission shall be granted when the situation which led to the notification of the customs debt results from deception by the debtor.
4. Repayment shall not give rise to the payment of interest by the customs authorities concerned.
However, interest shall be paid where a decision granting repayment is not implemented within three months of the date on which that decision was taken, unless the failure to meet the deadline was outside the control of the customs authorities.
In such cases, the interest shall be paid from the date of expiry of the three-month period until the date of repayment. The rate of interest shall be established in accordance with Article 77.
5. Where the competent authority has granted repayment or remission in error, the original customs debt shall be reinstated insofar as it is not time-barred under Article 68.
In such cases, any interest paid under the second subparagraph of paragraph 4 must be reimbursed.
Article 80
Repayment and remission of overcharged amounts of import or export duty
An amount of import or export duty shall be repaid or remitted insofar as the amount corresponding to the customs debt initially notified exceeds the amount payable, or the customs debt was notified to the debtor contrary to points (c) or (d) of Article 67(1).
Article 81
Defective goods or goods not complying with the terms of the contract
1. An amount of import duty shall be repaid or remitted if the notification of the customs debt relates to goods which have been rejected by the importer because, at the time of release, they were defective or did not comply with the terms of the contract on the basis of which they were imported.
Defective goods shall be deemed to include goods damaged before their release.
2. Repayment or remission of import duties shall be granted provided the goods have not been used, except for such initial use as may have been necessary to establish that they were defective or did not comply with the terms of the contract and provided they are exported from the customs territory of the Community.
3. Instead of being exported, at the request of the person concerned, the customs authorities shall permit the goods to be placed under the inward-processing procedure, including for destruction, or the external transit, the customs warehousing or the free-zone procedure.
Article 82
Repayment or remission on account of error by the competent authorities
1. In situations other than those referred to in the second subparagraph of Article 79(1) and in Articles 80, 81 and 83, an amount of import or export duty shall be repaid or remitted where, as a result of an error on the part of the competent authorities, the amount corresponding to the customs debt initially notified was lower than the amount payable, provided the following conditions are met:
(a)
the debtor could not reasonably have detected that error;
(b)
the debtor was acting in good faith.
2. Where the preferential treatment of the goods is granted on the basis of a system of administrative cooperation involving the authorities of a country or territory outside the customs territory of the Community, the issue of a certificate by those authorities, should it prove to be incorrect, shall constitute an error which could not reasonably have been detected within the meaning of paragraph 1(a).
The issue of an incorrect certificate shall not, however, constitute an error where the certificate is based on an incorrect account of the facts provided by the exporter, except where it is evident that the issuing authorities were aware or should have been aware that the goods did not satisfy the conditions laid down for entitlement to the preferential treatment.
The debtor shall be considered to be in good faith if he can demonstrate that, during the period of the trading operations concerned, he has taken due care to ensure that all the conditions for the preferential treatment have been fulfilled.
The debtor may not rely on a plea of good faith if the Commission has published a notice in the Official Journal of the European Union stating that there are grounds for doubt concerning the proper application of the preferential arrangements by the beneficiary country or territory.
Article 83
Repayment and remission in equity
In situations other than those referred to in the second subparagraph of Article 79(1) and in Articles 80, 81 and 82, an amount of import or export duty shall be repaid or remitted in the interest of equity where a customs debt is incurred under special circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the debtor.
Article 84
Procedure for repayment and remission
1. Applications for repayment or remission in accordance with Article 79 shall be submitted to the appropriate customs office within the following periods:
(a)
in the case of overcharged duties, error by the competent authorities or equity, within three years of the date of notification of the customs debt;
(b)
in the case of defective goods or goods not complying with the terms of the contract, within one year of the date of notification of the customs debt;
(c)
in the case of invalidation of a customs declaration, within the period specified in the rules applicable to invalidation.
The period specified in points (a) and (b) of the first subparagraph shall be extended where the applicant provides evidence that he was prevented from submitting his application within the prescribed period as a result of unforeseeable circumstances or force majeure.
2. Where an appeal has been lodged under Article 23 against the notification of the customs debt, the relevant period specified in the first subparagraph of paragraph 1 of this Article shall be suspended, from the date on which the appeal is lodged, for the duration of the appeal proceedings.
Article 85
Implementing measures
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Section. Those measures shall lay down, in particular, the cases in which the Commission shall, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), decide whether remission or repayment of an amount of import or export duty is justified.
CHAPTER 4
Extinguishment of customs debt
Article 86
Extinguishment
1. Without prejudice to Article 68 and the provisions in force relating to non-recovery of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt in the event of the judicially established insolvency of the debtor, a customs debt on importation or exportation shall be extinguished in any of the following ways:
(a)
by payment of the amount of import or export duty;
(b)
subject to paragraph 4, by remission of the amount of import or export duty;
(c)
where, in respect of goods declared for a customs procedure entailing the obligation to pay duties, the customs declaration is invalidated;
(d)
where goods liable to import or export duties are confiscated;
(e)
where goods liable to import or export duties are seized and simultaneously or subsequently confiscated;
(f)
where goods liable to import and export duties are destroyed under customs supervision or abandoned to the State;
(g)
where the disappearance of the goods or the non-fulfilment of obligations arising from the customs legislation results from the total destruction or irretrievable loss of those goods as a result of the actual nature of the goods or unforeseeable circumstances or force majeure, or as a consequence of instruction by the customs authorities; for the purpose of this point, goods shall be considered as irretrievably lost when they have been rendered unusable by any person;
(h)
where the customs debt was incurred pursuant to Article 46 or 49 and where the following conditions are fulfilled:
(i)
the failure which led to the incurrence of a customs debt had no significant effect on the correct operation of the customs procedure concerned and did not constitute an attempt at deception;
(ii)
all of the formalities necessary to regularise the situation of the goods are subsequently carried out;
(i)
where goods released for free circulation duty-free, or at a reduced rate of import duty by virtue of their end-use, have been exported with the permission of the customs authorities;
(j)
where it was incurred pursuant to Article 45 and where the formalities carried out in order to enable the preferential tariff treatment referred to in that Article to be granted are cancelled;
(k)
where, subject to paragraph 5 of this Article, the customs debt was incurred pursuant to Article 46 and evidence is provided to the satisfaction of the customs authorities that the goods have not been used or consumed and have been exported from the customs territory of the Community.
2. In the event of confiscation, as referred to in paragraph 1(d), the customs debt shall, nevertheless, for the purposes of penalties applicable to customs offences, be deemed not to have been extinguished where, under the law of a Member State, customs duties or the existence of a customs debt provide the basis for determining penalties.
3. Where, in accordance with paragraph 1(g), a customs debt is extinguished in respect of goods released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty on account of their end-use, any scrap or waste resulting from their destruction shall be deemed to be non-Community goods.
4. Where several persons are liable for payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and remission is granted, the customs debt shall be extinguished only in respect of the person or persons to whom the remission is granted.
5. In the case referred to in paragraph 1(k), the customs debt shall not be extinguished in respect of any person or persons who attempted deception.
6. Where the customs debt was incurred pursuant to Article 46, it shall be extinguished with regard to the person whose behaviour did not involve any attempt at deception and who contributed to the fight against fraud.
7. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
TITLE IV
GOODS BROUGHT INTO THE CUSTOMS TERRITORY OF THE COMMUNITY
CHAPTER 1
Entry summary declaration
Article 87
Obligation to lodge an entry summary declaration
1. Goods brought into the customs territory of the Community shall be covered by an entry summary declaration, with the exception of means of transport temporarily imported and means of transport and the goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Community without a stop within that territory.
2. Except where otherwise specified in the customs legislation, an entry summary declaration shall be lodged at the competent customs office before the goods are brought into the customs territory of the Community.
Customs authorities may accept, instead of the lodging of the entry summary declaration, the lodging of a notification and access to the entry summary declaration data in the economic operator’s computer system.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the cases, other than those referred to in paragraph 1 of this Article, in which the requirement for an entry summary declaration may be waived or adapted and the conditions under which it may be so waived or adapted;
(b)
the deadline by which the entry summary declaration is to be lodged or made available before the goods are brought into the customs territory of the Community;
(c)
the rules for exceptions from and variations to the deadline referred to in point (b);
(d)
the rules for determining the competent customs office at which the entry summary declaration is to be lodged or made available and where risk analysis and risk-based entry controls are to be carried out,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
In adopting those measures, account shall be taken of the following:
(a)
special circumstances;
(b)
the application of those measures to certain types of goods traffic, modes of transport or economic operators;
(c)
international agreements which provide for special security arrangements.
Article 88
Lodgement and responsible person
1. The entry summary declaration shall be lodged using an electronic data-processing technique. Commercial, port or transport information may be used provided it contains the necessary particulars for an entry summary declaration.
Customs authorities may, in exceptional circumstances, accept paper-based entry summary declarations, provided that they apply the same level of risk management as that applied to entry summary declarations made using an electronic data-processing technique and that the requirements for the exchange of such data with other customs offices can be met.
2. The entry summary declaration shall be lodged by the person who brings the goods into the customs territory of the Community or who assumes responsibility for the carriage of the goods into that territory.
3. Notwithstanding the obligations of the person referred to in paragraph 2, the entry summary declaration may be lodged instead by one of the following persons:
(a)
the importer or consignee or other person in whose name or on whose behalf the person referred to in paragraph 2 acts;
(b)
any person who is able to present the goods in question or to have them presented to the competent customs authority.
4. Where the entry summary declaration is lodged by a person other than the operator of the means of transport by which the goods are brought on to Community customs territory, that operator shall lodge with the appropriate customs office a notification of arrival in the form of a manifest, a dispatch note or a load sheet containing the information required in order to enable all the goods transported which are to be covered by an entry summary declaration to be identified.
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures stipulating the information which must appear on the notification of arrival.
Paragraph 1 shall apply, mutatis mutandis, to the notification of arrival mentioned in the first subparagraph of this paragraph.
Article 89
Amendment of entry summary declaration
1. The person who lodges the entry summary declaration shall, at his request, be permitted to amend one or more particulars of that declaration after it has been lodged.
However, no such amendment shall be possible after any of the following events:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the entry summary declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars in question are incorrect;
(c)
the customs authorities have allowed the removal of the goods from the place where they were presented.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to paragraph 1(c) of this Article, defining, in particular, the following:
(a)
criteria for establishing grounds for amendments after removal;
(b)
the data elements which may be amended;
(c)
the time limit after removal within which amendment may be permitted,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 90
Customs declaration replacing entry summary declaration
The competent customs office may waive the lodging of an entry summary declaration in respect of goods for which, prior to the expiry of the deadline referred to in point (b) of the first subparagraph of Article 87(3), a customs declaration is lodged. In that case, the customs declaration shall contain at least the particulars necessary for the entry summary declaration. Until such time as the customs declaration is accepted in accordance with Article 112, it shall have the status of an entry summary declaration.
CHAPTER 2
Arrival of goods
Section 1
Entry of goods into the customs territory of the Community
Article 91
Customs supervision
1. Goods brought into the customs territory of the Community shall, from the time of their entry, be subject to customs supervision and may be subject to customs controls. Where applicable, they shall be subject to such prohibitions and restrictions as are justified on grounds of, inter alia, public morality, public policy or public security, the protection of the health and life of humans, animals or plants, the protection of the environment, the protection of national treasures possessing artistic, historic or archaeological value and the protection of industrial or commercial property, including controls on drug precursors, goods infringing certain intellectual property rights and cash entering the Community, as well as to the implementation of fishery conservation and management measures and of commercial policy measures.
They shall remain under such supervision for as long as is necessary to determine their customs status and shall not be removed therefrom without the permission of the customs authorities.
Without prejudice to Article 166, Community goods shall not be subject to customs supervision once their customs status is established.
Non-Community goods shall remain under customs supervision until their customs status is changed, or they are re-exported or destroyed.
2. The holder of goods under customs supervision may, with the permission of the customs authorities, at any time examine the goods or take samples, in particular in order to determine their tariff classification, customs value or customs status.
Article 92
Conveyance to the appropriate place
1. The person who brings goods into the customs territory of the Community shall convey them without delay, by the route specified by the customs authorities and in accordance with their instructions, if any, to the customs office designated by the customs authorities, or to any other place designated or approved by those authorities, or into a free zone.
Goods brought into a free zone shall be brought into that free zone directly, either by sea or air or, if by land, without passing through another part of the customs territory of the Community, where the free zone adjoins the land frontier between a Member State and a third country.
The goods shall be presented to the customs authorities in accordance with Article 95.
2. Any person who assumes responsibility for the carriage of goods after they have been brought into the customs territory of the Community shall become responsible for compliance with the obligation laid down in paragraph 1.
3. Goods which, although still outside the customs territory of the Community, may be subject to customs controls by the customs authority of a Member State as a result of an agreement concluded with the relevant country or territory outside the customs territory of the Community, shall be treated in the same way as goods brought into the customs territory of the Community.
4. Paragraph 1 shall not preclude application of any special provisions with respect to letters, postcards and printed matter and their electronic equivalents held on other media or to goods carried by travellers, goods transported within frontier zones or in pipelines and wires as well as any other traffic of negligible economic importance, provided that customs supervision and customs control possibilities are not thereby jeopardised.
5. Paragraph 1 shall not apply to means of transport and goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Community without a stop within that territory.
Article 93
Intra-Community air and sea services
1. Articles 87 to 90, 92(1) and 94 to 97 shall not apply to goods which have temporarily left the customs territory of the Community while moving between two points in that territory by sea or air, provided that carriage has been effected by a direct route and by an air or regular shipping service without a stop outside the customs territory of the Community.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down special provisions for air and regular shipping services, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 94
Conveyance under special circumstances
1. Where, by reason of unforeseeable circumstances or force majeure, the obligation laid down in Article 92(1) cannot be complied with, the person bound by that obligation or any other person acting on that person’s behalf shall inform the customs authorities of the situation without delay. Where the unforeseeable circumstances or force majeure do not result in total loss of the goods, the customs authorities shall also be informed of their precise location.
2. Where, by reason of unforeseeable circumstances or force majeure, a vessel or aircraft covered by Article 92(5) is forced to put into port or to land temporarily in the customs territory of the Community and the obligation laid down in Article 92(1) cannot be complied with, the person who brought the vessel or aircraft into the customs territory of the Community, or any other person acting on that person’s behalf, shall inform the customs authorities of the situation without delay.
3. The customs authorities shall determine the measures to be taken in order to permit customs supervision of the goods referred to in paragraph 1, or of the vessel or aircraft and any goods thereon in the circumstances specified in paragraph 2, and to ensure, where appropriate, that they are subsequently conveyed to a customs office or other place designated or approved by the authorities.
Section 2
Presentation, unloading and examination of goods
Article 95
Presentation of goods to customs
1. Goods brought into the customs territory of the Community shall be presented to customs immediately upon their arrival at the designated customs office or any other place designated or approved by the customs authorities or in the free zone by one of the following persons:
(a)
the person who brought the goods into the customs territory of the Community;
(b)
the person in whose name or on whose behalf the person who brought the goods into that territory acts;
(c)
the person who assumed responsibility for carriage of the goods after they were brought into the customs territory of the Community.
2. Notwithstanding the obligations of the person described in paragraph 1, presentation of the goods may be effected instead by one of the following persons:
(a)
any person who immediately places the goods under a customs procedure;
(b)
the holder of an authorisation for the operation of storage facilities or any person who carries out an activity in a free zone.
3. The person presenting the goods shall make a reference to the entry summary declaration or customs declaration which has been lodged in respect of the goods.
4. Paragraph 1 shall not preclude application of any special provisions with respect to letters, postcards and printed matter and their electronic equivalents held on other media or to goods carried by travellers, goods transported within frontier zones or in pipelines and wires as well as any other traffic of negligible economic importance, provided that customs supervision and customs control possibilities are not thereby jeopardised.
Article 96
Unloading and examination of goods
1. Goods shall be unloaded or trans-shipped from the means of transport carrying them solely with the permission of the customs authorities in places designated or approved by those authorities.
However, such permission shall not be required in the event of an imminent danger necessitating the immediate unloading of all or part of the goods. In that case, the customs authorities shall immediately be informed accordingly.
2. The customs authorities may at any time require goods to be unloaded and unpacked for the purpose of examining them, taking samples or examining the means of transport carrying them.
3. Goods presented to customs shall not be removed from the place where they have been presented without the permission of the customs authorities.
Section 3
Formalities after presentation
Article 97
Obligation to place non-Community goods under a customs procedure
1. Without prejudice to Articles 125 to 127, non-Community goods presented to customs shall be placed under a customs procedure.
2. Except as otherwise provided, the declarant shall be free to choose the customs procedure under which he wishes to place the goods, under the conditions for that procedure, irrespective of their nature or quantity, or their country of origin, consignment or destination.
Article 98
Goods deemed to be placed in temporary storage
1. Except where goods are immediately placed under a customs procedure for which a customs declaration has been accepted, or have been placed in a free zone, non-Community goods presented to customs shall be deemed to have been placed under temporary storage, in accordance with Article 151.
2. Without prejudice to the obligation laid down in Article 87(2) and the exceptions or waiver provided for by the measures adopted under Article 87(3), where it is found that non-Community goods presented to customs are not covered by an entry summary declaration, the holder of the goods shall lodge such a declaration immediately.
Section 4
Goods moved under a transit procedure
Article 99
Waiver for goods arriving under transit
Article 92, with the exception of the first subparagraph of paragraph 1 thereof, and Articles 95 to 98 shall not apply when goods already under a transit procedure are brought into the customs territory of the Community.
Article 100
Provisions applicable to non-Community goods after a transit procedure has ended
Articles 96, 97 and 98 shall apply to non-Community goods moving under a transit procedure, once such goods have been presented to the customs office of destination in the customs territory of the Community, in accordance with the rules governing transit.
TITLE V
GENERAL RULES ON CUSTOMS STATUS, PLACING GOODS UNDER A CUSTOMS PROCEDURE, VERIFICATION, RELEASE AND DISPOSAL OF GOODS
CHAPTER 1
Customs status of goods
Article 101
Presumption of customs status of Community goods
1. Without prejudice to Article 161, all goods in the customs territory of the Community shall be presumed to have the customs status of Community goods, unless it is established that they are not Community goods.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down:
(a)
the cases in which the presumption referred to in paragraph 1 of this Article does not apply;
(b)
the means by which the customs status of Community goods may be established;
(c)
the cases in which goods wholly obtained in the customs territory of the Community do not have the customs status of Community goods if they are obtained from goods placed under the external transit procedure, a storage procedure, the temporary admission procedure or the inward-processing procedure,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 102
Loss of customs status of Community goods
Community goods shall become non-Community goods in the following cases:
(a)
where they are moved out of the customs territory of the Community, insofar as the rules on internal transit or the measures laid down in accordance with Article 103 do not apply;
(b)
where they have been placed under the external transit procedure, a storage procedure or the inward-processing procedure, insofar as the customs legislation so allows;
(c)
where they have been placed under the end-use procedure and are either subsequently abandoned to the State, or are destroyed and waste remains;
(d)
where the declaration for release of goods for free circulation is invalidated after release in accordance with measures adopted pursuant to the second subparagraph of Article 114(2).
Article 103
Community goods leaving the customs territory temporarily
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the conditions under which Community goods may move, without being subject to a customs procedure, from one point to another within the customs territory of the Community and temporarily out of that territory without alteration of their customs status, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
CHAPTER 2
Placing goods under a customs procedure
Section 1
General provisions
Article 104
Customs declaration of goods and customs supervision of Community goods
1. All goods intended to be placed under a customs procedure, except for the free-zone procedure, shall be covered by a customs declaration appropriate for the particular procedure.
2. Community goods declared for export, internal Community transit or outward processing shall be subject to customs supervision from the time of acceptance of the declaration referred to in paragraph 1 until such time as they leave the customs territory of the Community or are abandoned to the State or destroyed or the customs declaration is invalidated.
Article 105
Competent customs offices
1. Except where Community legislation provides otherwise, Member States shall determine the location and competence of the various customs offices situated in their territory.
Member States shall ensure that official opening hours are fixed for those offices that are reasonable and appropriate, taking into account the nature of the traffic and of the goods and the customs procedures under which they are to be placed, so that the flow of international traffic is neither hindered nor distorted.
2. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures defining the various roles and responsibilities of competent customs offices, and notably of the following:
(a)
the customs offices of entry, import, export or exit;
(b)
the customs offices carrying out the formalities for the placing of goods under a customs procedure;
(c)
the customs offices granting authorisations and supervising customs procedures.
Article 106
Centralised clearance
1. Customs authorities may authorise a person to lodge, or make available, at the customs office responsible for the place where he is established a customs declaration for goods which are presented to customs at another customs office. In such cases, the customs debt shall be deemed to be incurred at the customs office at which the customs declaration is lodged or made available.
2. The customs office at which the customs declaration is lodged or made available shall carry out the formalities for the verification of the declaration, the recovery of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt and for granting release of the goods.
3. The customs office at which the goods are presented shall, without prejudice to its own controls for security and safety purposes, carry out any examination justifiably requested by the customs office at which the customs declaration is lodged or made available and shall allow release of the goods, taking into account information received from that office.
4. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down in particular, rules in respect of the following:
(a)
the granting of the authorisation referred to in paragraph 1;
(b)
the cases in which review of the authorisation is to be carried out;
(c)
the conditions under which the authorisation is granted;
(d)
identification of the customs authority competent for the granting of the authorisation;
(e)
consultation with and provision of information to other customs authorities, where appropriate;
(f)
the conditions under which the authorisation may be suspended or revoked;
(g)
the specific role and responsibilities of the competent customs offices involved, particularly in respect of the controls to be applied;
(h)
the form of, and any time limit for, the completion of formalities,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall take account of the following:
-
with regard to point (c), where more than one Member State is involved, compliance by the applicant with the criteria laid down in Article 14 for the granting of the status of authorised economic operator,
-
with regard to point (d), the place where the applicant’s main accounts for customs purposes are held or accessible, facilitating audit-based controls, and where at least part of the activities to be covered by the authorisation are to be carried out.
Article 107
Types of customs declaration
1. The customs declaration shall be lodged using an electronic data-processing technique. The customs authorities may allow the customs declaration to take the form of an entry in the declarant’s records, provided that the customs authorities have access to those data in the declarant’s electronic system and that the requirements for any necessary exchange of such data between customs offices are met.
2. Where this is provided for in the customs legislation, the customs authorities may accept a paper-based customs declaration, or a customs declaration made orally or by any other act whereby goods can be placed under a customs procedure.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Section 2
Standard customs declarations
Article 108
Content of a declaration and supporting documents
1. Customs declarations shall contain all the particulars necessary for application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared. Customs declarations made using an electronic data-processing technique shall contain an electronic signature or other means of authentication. Paper-based declarations shall be signed.
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down the specifications to which customs declarations must correspond.
2. The supporting documents required for application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared shall be made available to the customs authorities at the time when the declaration is lodged.
3. When a customs declaration is lodged using an electronic data-processing technique, the customs authorities may also allow supporting documents to be lodged using that technique. Customs authorities may accept, instead of the lodging of those documents, access to the relevant data in the economic operator’s computer system.
However, upon request by the declarant, the customs authorities may allow those documents to be made available after release of the goods.
4. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraphs 2 and 3 of this Article.
Section 3
Simplified customs declarations
Article 109
Simplified declaration
1. The customs authorities shall, provided that the conditions of paragraphs 2 and 3 of this Article are fulfilled, authorise any person to have goods placed under a customs procedure on the basis of a simplified declaration which may omit certain of the particulars and supporting documents referred to in Article 108.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, relating to the conditions under which the authorisation referred to in paragraph 1 of this Article is to be given, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
3. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures concerning the specifications to which the simplified declarations must correspond.
Article 110
Supplementary declaration
1. In the case of a simplified declaration pursuant to Article 109(1), the declarant shall furnish a supplementary declaration containing the further particulars necessary to complete the customs declaration for the customs procedure concerned.
The supplementary declaration may be of a general, periodic or recapitulative nature.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to the first subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. The supplementary declaration and the simplified declaration referred to in Article 109(1) shall be deemed to constitute a single, indivisible instrument taking effect on the date on which the simplified declaration is accepted in accordance with Article 112.
Where the simplified declaration takes the form of an entry in the declarant’s records and access to those data by the customs authorities, the declaration shall take effect from the date on which the goods are entered in the records.
3. The place where the supplementary declaration is to be lodged in accordance with the authorisation shall be deemed, for the purposes of Article 55, to be the place where the customs declaration has been lodged.
Section 4
Provisions applying to all customs declarations
Article 111
Person lodging a declaration
1. Without prejudice to Article 110(1), a customs declaration may be made by any person who is able to present or make available all of the documents which are required for the application of the provisions governing the customs procedure in respect of which the goods are declared. That person shall also be able to present the goods in question or to have them presented to the competent customs office.
However, where acceptance of a customs declaration imposes particular obligations on a specific person, the declaration must be made by that person or by his representative.
2. The declarant shall be established in the customs territory of the Community. However, the following declarants shall not be required to be established within the Community:
-
persons who lodge a declaration for transit or temporary admission,
-
persons who declare goods occasionally, provided that the customs authorities deem this to be justified.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases in which, and the conditions under which, the requirements referred to in paragraph 2 may be waived, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 112
Acceptance of a declaration
1. Declarations which comply with the conditions laid down in this Chapter shall be accepted by the customs authorities immediately, provided that the goods to which they refer have been presented to customs or, to the satisfaction of the customs authorities, are made available for customs controls.
Where the declaration takes the form of an entry in the declarant’s records and access to those data by the customs authorities, the declaration shall be deemed to have been accepted at the moment at which the goods are entered in the records. The customs authorities may, without prejudice to the legal obligations of the declarant or to the application of security and safety controls, waive the obligation for the goods to be presented or to be made available for customs control.
2. Without prejudice to Article 110(2) or the second subparagraph of paragraph 1 of this Article, where a customs declaration is lodged at a customs office other than the office at which the goods are presented, the declaration shall be accepted when the office at which the goods are presented confirms the availability of the goods for customs controls.
3. The date of acceptance of the customs declaration by the customs authorities shall, except where otherwise provided, be the date to be used for the application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared and for all other import or export formalities.
4. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down detailed rules for the implementation of this Article.
Article 113
Amendment of a declaration
1. The declarant shall, at his request, be permitted to amend one or more of the particulars of the declaration after the declaration has been accepted by customs. The amendment shall not render the declaration applicable to goods other than those which it originally covered.
2. No such amendment shall be permitted where it is requested after any of the following events:
(a)
the customs authorities have informed the declarant that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars in question are incorrect;
(c)
the customs authorities have released the goods.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to paragraph 2(c) of this Article, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 114
Invalidation of a declaration
1. The customs authorities shall, at the request of the declarant, invalidate a declaration already accepted in the following cases:
(a)
where they are satisfied that the goods are immediately to be placed under another customs procedure;
(b)
where they are satisfied that, as a result of special circumstances, the placing of the goods under the customs procedure for which they were declared is no longer justified.
However, where the customs authorities have informed the declarant of their intention to examine the goods, a request for invalidation of the declaration shall not be accepted before the examination has taken place.
2. The declaration shall not be invalidated after the goods have been released.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to the first subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 5
Other simplifications
Article 115
Facilitation of the drawing-up of customs declarations for goods falling under different tariff subheadings
Where a consignment is made up of goods falling within different tariff subheadings, and dealing with each of those goods in accordance with its tariff subheadings for the purpose of drawing-up the customs declaration would entail a burden of work and expense disproportionate to the import duties chargeable, the customs authorities may, at the request of the declarant, agree that import duties be charged on the whole consignment on the basis of the tariff subheadings of the goods which are subject to the highest rate of import or export duty.
The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Article 116
Simplification of customs formalities and controls
1. Customs authorities may authorise simplifications, other than as referred to under Section 3 of this Chapter, of the customs formalities and controls.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down in particular rules in respect of the following:
(a)
the granting of the authorisations referred to in paragraph 1;
(b)
the cases in which review of the authorisations is to be carried out and the conditions under which their use is to be monitored by the customs authorities;
(c)
the conditions under which the authorisations are granted;
(d)
the conditions under which an economic operator may be authorised to carry out certain customs formalities which should in principle be carried out by the customs authorities, including the self-assessment of import and export duties, and to perform certain controls under customs supervision;
(e)
identification of the customs authority competent for the granting of the authorisations;
(f)
consultation with and provision of information to other customs authorities, where appropriate;
(g)
the conditions under which the authorisations may be suspended or revoked;
(h)
the specific role and responsibilities of the competent customs offices involved, particularly in respect of the controls to be applied;
(i)
the form of, and any time limit for, the completion of formalities,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall take account of the following:
-
the customs formalities to be completed and customs controls to be performed for security and safety purposes on goods brought into or leaving the customs territory of the Community,
-
the rules adopted pursuant to Article 25(3),
-
with regard to point (d), where more than one Member State is involved, the applicant shall hold the status of authorised economic operator in accordance with Article 14,
-
with regard to point (e), the place where the applicant’s main accounts for customs purposes are held or accessible, facilitating audit-based controls, and where at least part of the activities to be covered by the authorisation are to be carried out.
CHAPTER 3
Verification and release of goods
Section 1
Verification
Article 117
Verification of a customs declaration
The customs authorities may, for the purpose of verifying the accuracy of the particulars contained in a customs declaration which they have accepted:
(a)
examine the declaration and all of the supporting documents;
(b)
require the declarant to present other documents;
(c)
examine the goods;
(d)
take samples for analysis or for detailed examination of the goods.
Article 118
Examination and sampling of goods
1. Transport of the goods to the places where they are to be examined and where samples are to be taken, and all the handling necessitated by such examination or taking of samples, shall be carried out by or under the responsibility of the declarant. The costs incurred shall be borne by the declarant.
2. The declarant shall have the right to be present or represented when the goods are examined and when samples are taken. Where the customs authorities have reasonable grounds for so doing, they may require the declarant to be present or represented when the goods are examined or samples are taken or to provide them with the assistance necessary to facilitate such examination or taking of samples.
3. Provided that samples are taken in accordance with the provisions in force, the customs authorities shall not be liable for payment of any compensation in respect thereof but shall bear the costs of their analysis or examination.
Article 119
Partial examination and sampling of goods
1. Where only part of the goods covered by a customs declaration is examined, or samples are taken, the results of the partial examination, or of the analysis or examination of the samples, shall be taken to apply to all the goods covered by the same declaration.
However, the declarant may request a further examination or sampling of the goods if he considers that the results of the partial examination, or of the analysis or examination of the samples taken, are not valid as regards the remainder of the goods declared. The request shall be granted, provided that the goods have not been released or that, if they have been released, the declarant proves that they have not been altered in any way.
2. For the purposes of paragraph 1, where a customs declaration covers two or more items, the particulars relating to each item shall be deemed to constitute a separate declaration.
3. The Commission shall, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), adopt measures laying down the procedure to be followed in the event of divergent results of examinations pursuant to paragraph 1 of this Article.
Article 120
Results of the verification
1. The results of verifying the customs declaration shall be used for the application of the provisions governing the customs procedure under which the goods are placed.
2. Where the customs declaration is not verified, paragraph 1 shall apply on the basis of the particulars contained in the declaration.
3. The results of the verification made by the customs authorities shall have the same conclusive force throughout the customs territory of the Community.
Article 121
Identification measures
1. The customs authorities or, where appropriate, economic operators authorised to do so by the customs authorities, shall take the measures necessary to identify the goods where identification is required in order to ensure compliance with the provisions governing the customs procedure for which those goods have been declared.
Those identification measures shall have the same legal effect throughout the customs territory of the Community.
2. Means of identification affixed to the goods or means of transport shall be removed or destroyed only by the customs authorities or, where they are authorised to do so by the customs authorities, by economic operators, unless, as a result of unforeseeable circumstances or force majeure, their removal or destruction is essential to ensure the protection of the goods or the means of transport.
Article 122
Implementing measures
The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Section.
Section 2
Release
Article 123
Release of the goods
1. Without prejudice to Article 117, where the conditions for placing the goods under the procedure concerned are fulfilled and provided that any restriction has been applied and the goods are not subject to any prohibition, the customs authorities shall release the goods as soon as the particulars in the customs declaration have been verified or are accepted without verification.
The first subparagraph shall also apply where verification as referred to in Article 117 cannot be completed within a reasonable period of time and the goods are no longer required to be present for verification purposes.
2. All the goods covered by the same declaration shall be released at the same time.
For the purposes of the first subparagraph, where a customs declaration covers two or more items, the particulars relating to each item shall be deemed to constitute a separate customs declaration.
3. Where the goods are presented at a customs office other than the office at which the customs declaration has been accepted, the customs authorities involved shall exchange the information necessary for the release of the goods, without prejudice to appropriate controls.
Article 124
Release dependent upon payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt or provision of a guarantee
1. Where the placing of goods under a customs procedure gives rise to a customs debt, the release of the goods shall be conditional upon the payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt or the provision of a guarantee to cover that debt.
However, without prejudice to the third subparagraph, the first subparagraph shall not apply to temporary admission with partial relief from import duties.
Where, pursuant to the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared, the customs authorities require the provision of a guarantee, those goods shall not be released for the customs procedure in question until such guarantee is provided.
2. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down exceptions to the first and third subparagraphs of paragraph 1 of this Article.
CHAPTER 4
Disposal of goods
Article 125
Destruction of goods
Where the customs authorities have reasonable grounds for so doing, they may require goods which have been presented to customs to be destroyed and shall inform the holder of the goods accordingly. The costs of destruction shall be borne by the holder of the goods.
Article 126
Measures to be taken by the customs authorities
1. The customs authorities shall take any necessary measures, including confiscation and sale, or destruction, to dispose of goods in the following cases:
(a)
where one of the obligations laid down in customs legislation concerning the introduction of non-Community goods into the customs territory of the Community has not been fulfilled, or the goods have been withheld from customs supervision;
(b)
where the goods cannot be released for any of the following reasons:
(i)
it has not been possible, for reasons attributable to the declarant, to undertake or continue examination of the goods within the period prescribed by the customs authorities;
(ii)
the documents which must be produced before the goods can be placed under, or released for, the customs procedure requested have not been made available;
(iii)
payments or a guarantee which should have been made or provided in respect of import or export duties, as the case may be, have not been made or provided within the period prescribed;
(iv)
they are subject to prohibitions or restrictions;
(c)
where the goods have not been removed within a reasonable period after their release;
(d)
where, after their release, the goods are found not to have fulfilled the conditions for that release;
(e)
where goods are abandoned to the State in accordance with Article 127.
2. Non-Community goods which have been abandoned to the State, seized or confiscated shall be deemed to be placed under the temporary storage procedure.
Article 127
Abandonment
1. Non-Community goods and goods placed under the end-use procedure may with prior permission of the customs authorities be abandoned to the State by the holder of the procedure or, where applicable, the holder of the goods.
2. Abandonment shall not entail any expense for the State. The holder of the procedure or, where applicable, the holder of goods, shall bear the costs of any destruction or other disposal of goods.
Article 128
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, relating to the implementation of this Chapter, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
TITLE VI
RELEASE FOR FREE CIRCULATION AND RELIEF FROM IMPORT DUTIES
CHAPTER 1
Release for free circulation
Article 129
Scope and effect
1. Non-Community goods intended to be put on the Community market or intended for private use or consumption within the Community shall be placed under release for free circulation.
2. Release for free circulation shall entail the following:
(a)
the collection of any import duties due;
(b)
the collection, as appropriate, of other charges, as provided for under relevant provisions in force relating to the collection of those charges;
(c)
the application of commercial policy measures and prohibitions and restrictions insofar as they do not have to be applied at an earlier stage;
(d)
completion of the other formalities laid down in respect of the importation of the goods.
3. Release for free circulation shall confer on non-Community goods the customs status of Community goods.
CHAPTER 2
Relief from import duties
Section 1
Returned goods
Article 130
Scope and effect
1. Non-Community goods which, having originally been exported as Community goods from the customs territory of the Community, are returned to that territory within a period of three years and declared for release for free circulation shall, at the request of the person concerned, be granted relief from import duties.
2. The three-year period referred to in paragraph 1 may be exceeded in order to take account of special circumstances.
3. Where, prior to their export from the customs territory of the Community, the returned goods had been released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty because of a particular end-use, relief from duty under paragraph 1 shall be granted only if they are to be released for free circulation for the same end-use.
Where the end-use for which the goods in question are to be released for free circulation is no longer the same, the amount of import duty shall be reduced by any amount collected on the goods when they were first released for free circulation. Should the latter amount exceed that levied on the release for free circulation of the returned goods, no repayment shall be granted.
4. Where Community goods have lost their customs status as Community goods pursuant to Article 102(b) and are subsequently released for free circulation, paragraphs 1, 2 and 3 of this Article shall apply mutatis mutandis.
5. The relief from import duties shall be granted only if goods are reimported in the state in which they were exported.
Article 131
Cases in which no relief from import duties is granted
Relief from import duties provided for in Article 130 shall not be granted in the following cases:
(a)
goods exported from the customs territory of the Community under the outward-processing procedure, unless one of the following applies:
(i)
those goods remain in the state in which they were exported;
(ii)
the rules adopted in accordance with Article 134 allow for this;
(b)
goods which have benefited from measures laid down under the common agricultural policy involving their export out of the customs territory of the Community, except where the rules adopted in accordance with Article 134 allow for this.
Article 132
Goods previously placed under the inward-processing procedure
1. Article 130 shall apply mutatis mutandis to processed products which were originally re-exported from the customs territory of the Community subsequent to an inward-processing procedure.
2. At the request of the declarant and provided he submits the necessary information, the amount of import duty on the goods covered by paragraph 1 of this Article shall be determined in accordance with Article 53(3). The date of acceptance of the re-export notification shall be regarded as the date of release for free circulation.
3. The relief from import duties provided for in Article 130 shall not be granted for processed products which were exported in accordance with Article 142(2)(b), unless it is ensured that no goods will be placed under the inward-processing procedure.
Section 2
Sea-fishing and products taken from the sea
Article 133
Products of sea-fishing and other products taken from the sea
Without prejudice to Article 36(1), the following shall be exempt from import duties when they are released for free circulation:
(a)
products of sea-fishing and other products taken from the territorial sea of a country or territory outside the customs territory of the Community by vessels solely registered or recorded in a Member State and flying the flag of that state;
(b)
products obtained from products referred to in point (a) on board factory-ships fulfilling the conditions laid down in that point.
Section 3
Implementing measures
Article 134
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, relating to the implementation of this Chapter, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
TITLE VII
SPECIAL PROCEDURES
CHAPTER 1
General provisions
Article 135
Scope
Goods may be placed under any of the following categories of special procedures:
(a)
transit, which shall comprise external and internal transit;
(b)
storage, which shall comprise temporary storage, customs warehousing and free zones;
(c)
specific use, which shall comprise temporary admission and end-use;
(d)
processing, which shall comprise inward and outward processing.
Article 136
Authorisation
1. An authorisation from the customs authorities shall be required for the following:
-
the use of the inward or outward-processing procedure, the temporary admission procedure or the end-use procedure,
-
the operation of storage facilities for the temporary storage or customs warehousing of goods, except where the storage facility operator is the customs authority itself.
The conditions under which the use of one or more of the procedures referred to above or the operation of storage facilities is permitted shall be set out in the authorisation.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down in particular rules in respect of the following:
(a)
the granting of the authorisation referred to in paragraph 1;
(b)
the cases in which review of the authorisation is to be carried out;
(c)
the conditions under which the authorisation is granted;
(d)
identification of the customs authority competent for the granting of the authorisation;
(e)
consultation with and provision of information to other customs authorities, where appropriate;
(f)
the conditions under which the authorisation may be suspended or revoked;
(g)
the specific role and responsibilities of the competent customs offices involved, particularly in respect of the controls to be applied;
(h)
the form of, and any time limit for, the completion of formalities,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall take account of the following:
(a)
with regard to point (c) of the first subparagraph, where more than one Member State is involved, compliance by the applicant with the criteria laid down in Article 14 for the granting of the status of authorised economic operator,
(b)
with regard to point (d) of the first subparagraph, the place where the applicant’s main accounts for customs purposes are held or accessible, facilitating audit-based controls, and where at least part of the activities to be covered by the authorisation are to be carried out.
3. Except where otherwise provided for in the customs legislation, the authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only to the following persons:
(a)
persons who are established in the customs territory of the Community;
(b)
persons who provide the necessary assurance of the proper conduct of the operations and, in cases where a customs debt or other charges may be incurred for goods placed under a special procedure, provide a guarantee in accordance with Article 56;
(c)
in the case of the temporary admission or inward-processing procedure, the person who uses the goods or arranges for their use or who carries out processing operations on the goods or arranges for them to be carried out, respectively.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, providing for derogations from the first subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
4. Except where otherwise provided for and in addition to paragraph 3, the authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only where the following conditions are fulfilled:
(a)
where the customs authorities are able to exercise customs supervision without having to introduce administrative arrangements disproportionate to the economic needs involved;
(b)
where the essential interests of Community producers would not be adversely affected by an authorisation for a processing procedure (economic conditions).
The essential interests of Community producers shall be deemed not to be adversely affected, as referred to in point (b) of the first subparagraph, except where evidence to the contrary exists or where the customs legislation provides that the economic conditions are deemed to be fulfilled.
Where evidence exists that the essential interests of Community producers are likely to be adversely affected, an examination of the economic conditions shall take place in accordance with Article 185.
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures governing the following:
(a)
examination of the economic conditions;
(b)
the determination of cases in which the essential interests of Community producers are likely to be adversely affected, taking into account commercial and agricultural policy measures;
(c)
the determination of cases in which the economic conditions are deemed to be fulfilled.
5. The holder of the authorisation shall notify the customs authorities of all factors arising after the authorisation was granted which may influence its continuation or content.
Article 137
Records
1. Except for the transit procedure, or where otherwise provided for under the customs legislation, the holder of the authorisation, the holder of the procedure, and all persons carrying on an activity involving the storage, working or processing of goods, or the sale or purchase of goods in free zones, shall keep records in a form approved by the customs authorities.
The records must enable the customs authorities to supervise the procedure concerned, in particular with regard to identification of the goods placed under that procedure, their customs status and their movements.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, relating to the implementation of this Article, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 138
Discharge of a procedure
1. In cases other than the transit procedure and without prejudice to Article 166, a special procedure shall be discharged when the goods placed under the procedure, or the processed products, are placed under a subsequent customs procedure, have left the customs territory of the Community, or have been destroyed with no waste remaining, or are abandoned to the State in accordance with Article 127.
2. The transit procedure shall be discharged by the customs authorities when they are in a position to establish, on the basis of a comparison of the data available to the customs office of departure and those available to the customs office of destination, that the procedure has ended correctly.
3. The customs authorities shall take all the measures necessary to regularise the situation of the goods in respect of which a procedure has not been discharged under the conditions prescribed.
Article 139
Transfer of rights and obligations
The rights and obligations of the holder of a procedure with regard to goods which have been placed under a special procedure other than transit may, under the conditions laid down by the customs authorities, be fully or partially transferred to other persons who fulfil the conditions laid down for the procedure concerned.
Article 140
Movement of goods
1. Goods placed under a special procedure other than transit or in a free zone may be moved between different places in the customs territory of the Community, insofar as this is provided for in the authorisation or under the customs legislation.
2. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Article 141
Usual forms of handling
Goods placed under customs warehousing or a processing procedure or in a free zone may undergo usual forms of handling intended to preserve them, improve their appearance or marketable quality or prepare them for distribution or resale.
Article 142
Equivalent goods
1. Equivalent goods shall consist in Community goods which are stored, used or processed instead of the goods placed under a special procedure.
Under the outward-processing procedure, equivalent goods shall consist in non-Community goods which are processed instead of Community goods placed under the outward-processing procedure.
Equivalent goods shall have the same eight-digit Combined Nomenclature code, the same commercial quality and the same technical characteristics as the goods which they are replacing.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, providing for derogations from the third subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. The customs authorities shall authorise the following, provided that the proper conduct of the procedure, in particular as regards customs supervision, is ensured:
(a)
the use of equivalent goods under a special procedure other than the transit, temporary admission and temporary storage procedure;
(b)
in the case of the inward-processing procedure, the exportation of processed products obtained from equivalent goods before the importation of the goods they are replacing;
(c)
in the case of the outward-processing procedure, the importation of processed products obtained from equivalent goods before the exportation of the goods they are replacing.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases in which the customs authorities may authorise the use of equivalent goods under temporary admission, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
3. The use of equivalent goods shall not be permitted in any of the following cases:
(a)
where only usual forms of handling as defined in Article 141 are carried out under inward processing;
(b)
where a prohibition of drawback of, or exemption from, import duties applies to non-originating goods used in the manufacture of processed products under inward processing, for which a proof of origin is issued or made out in the framework of a preferential arrangement between the Community and certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories; or
(c)
where it would lead to an unjustified import duty advantage.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, specifying additional cases where equivalent goods may not be used, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
4. In the case referred to in paragraph 2(b) of this Article, and where the processed products would be liable to export duties if they were not being exported in the context of the inward-processing procedure, the holder of the authorisation shall provide a guarantee to ensure payment of the duties should the non-Community goods not be imported within the period referred to in Article 169(3).
Article 143
Implementing measures
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the operation of the procedures under this Title.
CHAPTER 2
Transit
Section 1
External and internal transit
Article 144
External transit
1. Under the external transit procedure, non-Community goods may be moved from one point to another within the customs territory of the Community without being subject to any of the following:
(a)
import duties;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Community.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down cases in which and the conditions under which Community goods are to be placed under external transit, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
3. Movement as referred to in paragraph 1 shall take place in one of the following ways:
(a)
under the external Community transit procedure;
(b)
in accordance with the TIR Convention, provided that such movement:
(i)
began or is to end outside the customs territory of the Community; or
(ii)
is effected between two points in the customs territory of the Community through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Community;
(c)
in accordance with the ATA Convention/Istanbul Convention, where a transit movement takes place;
(d)
under cover of the Rhine Manifest (Article 9 of the Revised Convention for the Navigation of the Rhine);
(e)
under cover of form 302 provided for in the Agreement between the Parties to the North Atlantic Treaty regarding the Status of their Forces, signed in London on 19 June 1951;
(f)
under the postal system in accordance with the acts of the Universal Postal Union, when the goods are carried by or for holders of rights and obligations under such acts.
4. External transit shall apply without prejudice to Article 140.
Article 145
Internal transit
1. Under the internal transit procedure, and under the conditions laid down in paragraphs 2 and 3, Community goods may be moved from one point to another within the customs territory of the Community, and pass through another territory outside that territory, without any change in their customs status.
2. The movement referred to in paragraph 1 shall take place in one of the following ways:
(a)
under the internal Community transit procedure provided that such a possibility is provided for in an international agreement;
(b)
in accordance with the TIR Convention;
(c)
in accordance with the ATA Convention/Istanbul Convention, where a transit movement takes place;
(d)
under cover of a Rhine Manifest (Article 9 of the Revised Convention for the Navigation of the Rhine);
(e)
under cover of form 302 as provided for in the Agreement between the Parties to the North Atlantic Treaty regarding the Status of their Forces, signed in London on 19 June 1951;
(f)
under the postal system in accordance with the acts of the Universal Postal Union, when the goods are carried by or for holders of rights and obligations under such acts.
3. In the cases referred to in points (b) to (f) of paragraph 2, goods shall keep their customs status as Community goods only if that status is established under certain conditions and by means laid down in the customs legislation.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the conditions under which and the means by which that customs status may be established, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 2
Community transit
Article 146
Obligations of the holder of the Community transit procedure and of the carrier and recipient of goods moving under the Community transit procedure
1. The holder of the Community transit procedure shall be responsible for the following:
(a)
presentation of the goods intact and the required information at the customs office of destination within the prescribed time limit and in compliance with the measures taken by the customs authorities to ensure their identification;
(b)
observance of the customs provisions relating to the procedure;
(c)
unless otherwise provided for in the customs legislation, provision of a guarantee in order to ensure payment of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt or other charges, as provided for under other relevant provisions in force, which may be incurred in respect of the goods.
2. The obligation of the holder of the procedure shall be met and the transit procedure shall end when the goods placed under the procedure and the required information are available at the customs office of destination in accordance with the customs legislation.
3. A carrier or recipient of goods who accepts goods knowing that they are moving under the Community transit procedure shall also be responsible for presentation of the goods intact at the customs office of destination within the prescribed time limit and in compliance with the measures taken by the customs authorities to ensure their identification.
Article 147
Goods passing through the territory of a country outside the customs territory of the Community under the external Community transit procedure
1. The external Community transit procedure shall apply to goods passing through a territory outside the customs territory of the Community if one of the following conditions is satisfied:
(a)
provision is made to that effect under an international agreement;
(b)
carriage through that territory is effected under cover of a single transport document drawn up in the customs territory of the Community.
2. In the case referred to in paragraph 1(b), the operation of the external Community transit procedure shall be suspended while the goods are outside the customs territory of the Community.
CHAPTER 3
Storage
Section 1
Common provisions
Article 148
Scope
1. Under a storage procedure, non-Community goods may be stored in the customs territory of the Community without being subject to any of the following:
(a)
import duties;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Community.
2. Community goods may be placed under the customs warehousing or free-zone procedure in accordance with the customs legislation or Community legislation governing specific fields, or in order to benefit from a decision granting repayment or remission of import duties.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down cases in which, and the conditions under which, Community goods may be placed under the customs warehousing or free-zone procedures, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 149
Responsibilities of the holder of the authorisation or procedure
1. The holder of the authorisation and the holder of the procedure shall be responsible for the following:
(a)
ensuring that goods under the temporary storage or customs warehousing procedures are not removed from customs supervision;
(b)
fulfilling the obligations arising from the storage of goods covered by the temporary storage or customs warehousing procedures;
(c)
complying with the particular conditions specified in the authorisation for the operation of a customs warehouse or temporary storage facilities.
2. By way of derogation from paragraph 1, where the authorisation concerns a public customs warehouse, it may provide that the responsibilities referred to in points (a) or (b) of paragraph 1 devolve exclusively upon the holder of the procedure.
3. The holder of the procedure shall be responsible for fulfilling the obligations arising from the placing of the goods under the temporary storage or customs warehousing procedures.
Article 150
Duration of a storage procedure
1. There shall be no limit to the length of time goods may remain under a storage procedure.
2. However, the customs authorities may set a time limit by which a storage procedure must be discharged in one of the following cases:
(a)
where a storage facility is operated by the customs authorities and available for use by any person for the temporary storage of goods under Article 151;
(b)
in exceptional circumstances, in particular where the type and nature of the goods may, in the case of long-term storage, pose a threat to human, animal or plant health or to the environment.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases referred to in paragraph 2, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 2
Temporary storage
Article 151
Placing of goods in temporary storage
1. Where not otherwise declared for a customs procedure, the following non-Community goods shall be deemed to be declared for the temporary storage procedure by the holder of the goods at the moment of their presentation to customs:
(a)
goods which are brought into the customs territory of the Community, other than directly into a free zone;
(b)
goods which are brought from a free zone into another part of the customs territory of the Community;
(c)
goods for which the external transit procedure is ended.
The customs declaration shall be regarded as having been lodged and accepted by the customs authorities at the moment of presentation of the goods to customs.
2. The entry summary declaration, or a transit document replacing it, shall constitute the customs declaration for the temporary storage procedure.
3. The customs authorities may require the holder of the goods to provide a guarantee with a view to ensuring payment of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt or other charges, as provided for under other relevant provisions in force, which may be incurred.
4. Where, for any reason, goods cannot be placed or can no longer be maintained under the temporary storage procedure, the customs authorities shall without delay take all measures necessary to regularise the situation of the goods. Articles 125 to 127 shall apply mutatis mutandis.
5. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Article 152
Goods in temporary storage
1. Goods under the temporary storage procedure shall be stored only in places authorised for temporary storage.
2. Without prejudice to the provisions of Article 91(2), goods under the temporary storage procedure shall be subject only to such forms of handling as are designed to ensure their preservation in an unaltered state without modifying their appearance or technical characteristics.
Section 3
Customs warehousing
Article 153
Storage in customs warehouses
1. Under the customs warehousing procedure, non-Community goods may be stored in premises or any other location authorised for that procedure by the customs authorities and under customs supervision, hereinafter referred to as ‘customs warehouses’.
2. Customs warehouses may be available for use by any person for the warehousing of goods (public customs warehouse), or for the storage of goods by the holder of an authorisation for customs warehousing (private customs warehouse).
3. Goods placed under the customs warehousing procedure may be temporarily removed from the customs warehouse. Such removal must, except in case of force majeure, be authorised in advance by the customs authorities.
Article 154
Community goods, end-use and processing activities
1. The customs authorities may, where an economic need exists and customs supervision will not be adversely affected, authorise the following to take place in a customs warehouse:
(a)
storage of Community goods;
(b)
processing of goods under the inward processing or end-use procedure, subject to the conditions provided for by these procedures.
2. In the cases referred to in paragraph 1, the goods shall not be regarded as being under the customs warehousing procedure.
Section 4
Free zones
Article 155
Designation of free zones
1. Member States may designate parts of the customs territory of the Community as free zones.
For each free zone the Member State shall determine the area covered and define the entry and exit points.
2. Free zones shall be enclosed.
The perimeter and the entry and exit points of the area of free zones shall be subject to customs supervision.
3. Persons, goods and means of transport entering or leaving free zones may be subject to customs controls.
Article 156
Buildings and activities in free zones
1. The construction of any building in a free zone shall require the prior approval of the customs authorities.
2. Subject to customs legislation, any industrial, commercial or service activity shall be permitted in a free zone. The carrying on of such activities shall be subject to notification, in advance, to the customs authorities.
3. The customs authorities may impose prohibitions or restrictions on the activities referred to in paragraph 2, having regard to the nature of the goods in question, or the requirements of customs supervision, or security or safety requirements.
4. The customs authorities may prohibit persons who do not provide the necessary assurance of compliance with the customs provisions from carrying on an activity in a free zone.
Article 157
Presentation of goods and their placement under the procedure
1. Goods brought into a free zone shall be presented to customs and undergo the prescribed customs formalities in the following cases:
(a)
where they are brought into the free zone directly from outside the customs territory of the Community;
(b)
where they have been placed under a customs procedure which is ended or discharged when they are placed under the free-zone procedure;
(c)
where they are placed under the free-zone procedure in order to benefit from a decision granting repayment or remission of import duties;
(d)
where legislation other than customs legislation provides for such formalities.
2. Goods brought into a free zone in circumstances other than those covered by paragraph 1 need not be presented to customs.
3. Without prejudice to Article 158, goods brought into a free zone are deemed to be placed under the free-zone procedure:
(a)
at the moment of their entry into a free zone, unless they have already been placed under another customs procedure;
(b)
at the moment when a transit procedure is ended, unless they are immediately placed under a subsequent customs procedure.
Article 158
Community goods in free zones
1. Community goods may be entered, stored, moved, used, processed or consumed in a free zone. In such cases the goods shall not be regarded as being under the free-zone procedure.
2. At the request of the person concerned, the customs authorities shall certify the customs status as Community goods of the following goods:
(a)
Community goods which enter a free zone;
(b)
Community goods which have undergone processing operations within a free zone;
(c)
goods released for free circulation within a free zone.
Article 159
Non-Community goods in free zones
1. Non-Community goods may, while they remain in a free zone, be released for free circulation or be placed under the inward processing, temporary admission or end-use procedure, under the conditions laid down for those procedures.
In such cases the goods shall not be regarded as being under the free-zone procedure.
2. Without prejudice to the provisions applicable to supplies or to victualling storage, where the procedure concerned so provides, paragraph 1 of this Article shall not preclude the use or consumption of goods of which the release for free circulation or temporary admission would not entail application of import duties or measures laid down under the common agricultural or commercial policies.
In the case of such use or consumption, no customs declaration for the release for free circulation or temporary admission procedure shall be required.
Such declaration shall, however, be required if such goods are subject to a tariff quota or ceiling.
Article 160
Bringing goods out of a free zone
Without prejudice to legislation in fields other than customs, goods in a free zone may be exported or re-exported from the customs territory of the Community, or brought into another part of the customs territory of the Community.
Articles 91 to 98 shall apply mutatis mutandis to goods brought into other parts of the customs territory of the Community.
Article 161
Customs status
Where goods are brought out of a free zone into another part of the customs territory of the Community or placed under a customs procedure, they shall be regarded as non-Community goods unless their customs status as Community goods has been proven by the certificate referred to in Article 158(2) or by any other status document provided for in Community customs legislation.
However, for the purposes of applying export duties and export licences or export control measures laid down under the common agricultural or commercial policies, such goods shall be regarded as Community goods, unless it is established that they do not have the customs status of Community goods.
CHAPTER 4
Specific use
Section 1
Temporary admission
Article 162
Scope
1. Under the temporary admission procedure non-Community goods intended for re-export may be used in the customs territory of the Community, with total or partial relief from import duties, and without being subject to any of the following:
(a)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(b)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Community.
2. The temporary admission procedure may only be used provided that the following conditions are met:
(a)
the goods are not intended to undergo any change, except normal depreciation due to the use made of them;
(b)
it is possible to ensure that the goods placed under the procedure can be identified, except where, in view of the nature of the goods or of the intended use, the absence of identification measures is not liable to give rise to any abuse of the procedure or, in the case referred to in Article 142, where compliance with the conditions laid down in respect of equivalent goods can be verified;
(c)
the holder of the procedure is established outside the customs territory of the Community, except where otherwise provided for in the customs legislation;
(d)
the requirements for total or partial duty relief laid down in the Community customs legislation are met.
Article 163
Period during which goods may remain under the temporary admission procedure
1. The customs authorities shall determine the period within which goods placed under the temporary admission procedure must be re-exported or placed under a subsequent customs procedure. Such period must be long enough for the objective of authorised use to be achieved.
2. The maximum period during which goods may remain under the temporary admission procedure for the same purpose and under the responsibility of the same authorisation holder shall be 24 months, even where the procedure was discharged by placing the goods under another special procedure and subsequently placing them under the temporary admission procedure again.
3. Where, in exceptional circumstances, the authorised use cannot be achieved within the periods referred to in paragraphs 1 and 2, the customs authorities may, at the duly justified request of the authorisation holder, extend those periods for a reasonable duration.
Article 164
Situations covered by temporary admission
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases in which, and the conditions under which, the temporary admission procedure may be used and total or partial relief from import duties may be granted, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
In adopting those measures, account shall be taken of international agreements and of the nature and the use of the goods.
Article 165
Amount of import duty in case of temporary admission with partial relief from import duties
1. The amount of import duties in respect of goods placed under the temporary admission procedure with partial relief from import duties shall be set at 3 % of the amount of import duty which would have been payable on those goods had they been released for free circulation on the date on which they were placed under the temporary admission procedure.
That amount shall be payable for every month or fraction of a month during which the goods have been placed under temporary admission with partial relief from import duty.
2. The amount of import duty shall not exceed that which would have been payable if the goods in question had been released for free circulation on the date on which they were placed under the temporary admission procedure.
Section 2
End-use
Article 166
End-use procedure
1. Under the end-use procedure, goods may be released for free circulation under a duty exemption or at a reduced rate of duty on account of their specific use. They shall remain under customs supervision.
2. Customs supervision under the end-use procedure shall end in the following cases:
(a)
where the goods have been used for the purposes laid down for the application of the duty exemption or reduced rate of duty;
(b)
where the goods are exported, destroyed or abandoned to the State;
(c)
where the goods have been used for purposes other than those laid down for the application of the duty exemption or reduced duty rate and the applicable import duties have been paid.
3. Where a rate of yield is required, Article 167 shall apply mutatis mutandis to the end-use procedure.
CHAPTER 5
Processing
Section 1
General provisions
Article 167
Rate of yield
Except where a rate of yield has been specified in Community legislation governing specific fields, the customs authorities shall set either the rate of yield or average rate of yield of the processing operation or where appropriate, the method of determining such rate.
The rate of yield or average rate of yield shall be determined on the basis of the actual circumstances in which processing operations are, or are to be, carried out. That rate may be adjusted, where appropriate, in accordance with Articles 18 and 19.
Section 2
Inward processing
Article 168
Scope
1. Without prejudice to Article 142, under the inward-processing procedure non-Community goods may be used in the customs territory of the Community in one or more processing operations without such goods being subject to any of the following:
(a)
import duties;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Community.
2. The inward-processing procedure may be used in cases other than repair and destruction only where, without prejudice to the use of production accessories, the goods placed under the procedure can be identified in the processed products.
In the case referred to in Article 142, the procedure may be used where compliance with the conditions laid down in respect of equivalent goods can be verified.
3. In addition to paragraphs 1 and 2, the inward-processing procedure may also be used for the following goods:
(a)
goods intended to undergo operations to ensure their compliance with technical requirements for their release for free circulation;
(b)
goods which have to undergo usual forms of handling in accordance with Article 141.
Article 169
Period for discharge
1. The customs authorities shall specify the period within which the inward-processing procedure is to be discharged, in accordance with Article 138.
That period shall run from the date on which the non-Community goods are placed under the procedure and shall take account of the time required to carry out the processing operations and to discharge the procedure.
2. The customs authorities may grant an extension, of reasonable duration, of the period specified pursuant to paragraph 1, on submission of a duly justified request by the holder of the authorisation.
The authorisation may specify that a period which commences in the course of a calendar month, quarter or semester shall end on the last day of a subsequent calendar month, quarter or semester respectively.
3. In cases of prior exportation in accordance with Article 142(2)(b), the customs authorities shall specify the period within which the non-Community goods must be declared for the procedure. That period shall run from the date of acceptance of the export declaration relating to the processed products obtained from the corresponding equivalent goods.
Article 170
Temporary re-export for further processing
Subject to authorisation by the customs authorities, some or all of the goods placed under the inward-processing procedure, or the processed products, may be temporarily re-exported for the purpose of further processing outside the customs territory of the Community, in accordance with the conditions laid down for the outward-processing procedure.
Section 3
Outward processing
Article 171
Scope
1. Under the outward-processing procedure Community goods may be temporarily exported from the customs territory of the Community in order to undergo processing operations. The processed products resulting from those goods may be released for free circulation with total or partial relief from import duties at the request of the holder of the authorisation or any other person established in the customs territory of the Community provided that that person has obtained the consent of the holder of the authorisation and the conditions of the authorisation are fulfilled.
2. Outward processing shall not be allowed for the following Community goods:
(a)
goods the export of which gives rise to repayment or remission of import duties;
(b)
goods which, prior to exportation, were released for free circulation under a duty exemption or at a reduced rate of duty by virtue of their end-use, for as long as the purposes of such end-use have not been fulfilled, unless those goods have to undergo repair operations;
(c)
goods the export of which gives rise to the granting of export refunds;
(d)
goods in respect of which a financial advantage other than refunds referred to in point (c) is granted under the common agricultural policy by virtue of the exportation of those goods.
3. In cases not covered by Articles 172 and 173 and where ad valorem duties are involved, the amount of the import duty shall be calculated on the basis of the cost of the processing operation undertaken outside the customs territory of the Community.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the rules for such calculation and the rules where specific duties are involved, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
4. The customs authorities shall specify the period within which goods temporarily exported must be reimported into the customs territory of the Community in the form of processed products, and placed under release for free circulation, in order to be able to benefit from total or partial relief from import duties. They may, extend that period, for a reasonable duration, on submission of a duly justified request by the holder of the authorisation.
Article 172
Goods repaired free of charge
1. Where it is established to the satisfaction of the customs authorities that goods have been repaired free of charge, either because of a contractual or statutory obligation arising from a guarantee or because of a manufacturing or material defect, they shall be granted total relief from import duties.
2. Paragraph 1 shall not apply where account was taken of the manufacturing or material defect at the time when the goods in question were first released for free circulation.
Article 173
Standard exchange system
1. Under the standard exchange system an imported product, hereinafter referred to as a ‘replacement product’, may, in accordance with paragraphs 2 to 5, replace a processed product.
2. The customs authorities shall authorise the standard exchange system to be used where the processing operation involves the repair of defective Community goods other than those subject to measures laid down under the common agricultural policy or to the specific arrangements applicable to certain goods resulting from the processing of agricultural products.
3. Replacement products shall have the same eight-digit Combined Nomenclature code, the same commercial quality and the same technical characteristics as the defective goods had the latter undergone repair.
4. Where the defective goods have been used before export, the replacement products must also have been used.
The customs authorities shall, however, waive the requirement set out in the first subparagraph if the replacement product has been supplied free of charge, either because of a contractual or statutory obligation arising from a guarantee or because of a material or manufacturing defect.
5. The provisions which would be applicable to the processed products shall apply to the replacement products.
Article 174
Prior importation of replacement products
1. The customs authorities shall, under the conditions they lay down, and at the request of the person concerned, authorise replacement products to be imported before the defective goods are exported.
In the event of such prior importation of a replacement product, a guarantee shall be provided covering the amount of the import duty that would be payable should the defective goods not be exported in accordance with paragraph 2.
2. The defective goods shall be exported within a period of two months from the date of acceptance by the customs authorities of the declaration for the release for free circulation of the replacement products.
3. Where, in exceptional circumstances, the defective goods cannot be exported within the period referred to in paragraph 2, the customs authorities may, at the duly justified request of the person concerned, extend that period for a reasonable duration.
TITLE VIII
DEPARTURE OF GOODS FROM THE CUSTOMS TERRITORY OF THE COMMUNITY
CHAPTER 1
Goods leaving the customs territory
Article 175
Obligation to lodge a pre-departure declaration
1. Goods destined to leave the customs territory of the Community shall be covered by a pre-departure declaration lodged or made available at the competent customs office before the goods are to be brought out of the customs territory of the Community.
However, the first subparagraph shall not apply to goods carried on means of transport which only pass through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Community without a stop therein.
2. The pre-departure declaration shall take the form of one of the following:
(a)
where goods leaving the customs territory of the Community are placed under a customs procedure for the purpose of which a customs declaration is required, the appropriate customs declaration;
(b)
a re-export notification, in accordance with Article 179;
(c)
where neither a customs declaration nor a re-export notification is required, the exit summary declaration referred to in Article 180.
3. The pre-departure declaration shall contain at least the particulars necessary for the exit summary declaration.
Article 176
Measures establishing certain details
1. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, concerning the following:
(a)
the cases in which, and the conditions under which, goods leaving the customs territory of the Community are not subject to a pre-departure declaration;
(b)
the conditions under which the requirement for a pre-departure declaration may be waived or adapted;
(c)
the deadline by which the pre-departure declaration is to be lodged or made available before the goods are brought out of the customs territory of the Community;
(d)
any exceptions from and variations to the deadline referred to in point (c);
(e)
the determination of the competent customs office at which the pre-departure declaration is to be lodged or made available and where risk analysis and risk-based export and exit controls are to be carried out,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. In adopting those measures, account shall be taken of the following:
(a)
special circumstances;
(b)
the application of those measures to certain types of goods traffic, modes of transport or economic operators;
(c)
international agreements which provide for special security arrangements.
Article 177
Customs supervision and exit formalities
1. Goods leaving the customs territory of the Community shall be subject to customs supervision and may be subject to customs controls. Where appropriate, the customs authorities may, in accordance with the measures adopted under paragraph 5, determine the route to be used, and the time limit to be respected when goods are to leave the customs territory of the Community.
2. Goods destined to leave the customs territory of the Community shall be presented to customs at the customs office competent for the place where the goods leave the customs territory of the Community and shall be subject to the application of exit formalities, which shall, as appropriate, include the following:
(a)
the repayment or remission of import duties or the payment of export refunds;
(b)
the collection of export duties;
(c)
the formalities required under provisions in force with regard to other charges;
(d)
the application of prohibitions and restrictions justified on grounds of, inter alia, public morality, public policy or public security, the protection of the health and life of humans, animals or plants, the protection of the environment, the protection of national treasures possessing artistic, historic or archaeological value and the protection of industrial or commercial property, including controls against drug precursors, goods infringing certain intellectual property rights and cash leaving the Community, as well as the implementation of fishery conservation and management measures and of commercial policy measures.
3. Goods leaving the customs territory of the Community shall be presented to customs by one of the following persons:
(a)
the person who exports the goods from the customs territory of the Community;
(b)
the person in whose name or on whose behalf the person who exports the goods from that territory acts;
(c)
the person who assumed responsibility for carriage of the goods prior to their export from the customs territory of the Community.
4. Release for exit shall be granted on condition that the goods in question leave the customs territory of the Community in the same condition as when the pre-departure declaration was accepted.
5. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraphs 1, 2 and 3 of this Article.
CHAPTER 2
Export and re-export
Article 178
Community goods
1. Community goods destined to leave the customs territory of the Community shall be placed under the export procedure.
2. Paragraph 1 shall not apply to the following goods:
(a)
goods placed under the end-use or outward-processing procedure;
(b)
goods placed under the internal transit procedure or leaving the customs territory of the Community temporarily, in accordance with Article 103.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down the export formalities applicable to goods placed under the export procedure, under the end-use procedure or the outward-processing procedure.
Article 179
Non-Community goods
1. Non-Community goods destined to leave the customs territory of the Community shall be subject to a re-export notification to be lodged at the competent customs office and to the exit formalities.
2. Articles 104 to 124 shall apply mutatis mutandis to the re-export notification.
3. Paragraph 1 shall not apply to the following goods:
(a)
goods placed under the external transit procedure which only pass through the customs territory of the Community;
(b)
goods trans-shipped within, or directly re-exported from, a free zone;
(c)
goods under the temporary storage procedure which are directly re-exported from an authorised temporary storage facility.
Article 180
Exit summary declaration
1. Where goods are destined to leave the customs territory of the Community and a customs declaration or a re-export notification is not required, an exit summary declaration shall be lodged at the competent customs office, in accordance with Article 175.
2. The exit summary declaration shall be made using an electronic data-processing technique. Commercial, port or transport information may be used, provided that it contains the necessary particulars for an exit summary declaration.
3. In exceptional circumstances, customs authorities may accept paper-based exit summary declarations, provided that they apply the same level of risk management as that applied to exit summary declarations made using an electronic data-processing technique and that the requirements for the exchange of such data with other customs offices can be met.
Customs authorities may accept, instead of the lodging of the exit summary declaration, the lodging of a notification and access to the summary declaration data in the economic operator’s computer system.
4. The exit summary declaration shall be lodged by one of the following persons:
(a)
the person who brings the goods, or who assumes responsibility for the carriage of the goods, out of the customs territory of the Community;
(b)
the exporter or consignor or other person in whose name or on whose behalf the persons referred to in point (a) act;
(c)
any person who is able to present the goods in question or to have them presented to the competent customs authority.
Article 181
Amendment of the exit summary declaration
The declarant shall, at his request, be permitted to amend one or more particulars of the exit summary declaration after it has been lodged.
However, no amendment shall be possible after any of the following events:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the summary declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars in question are incorrect;
(c)
the customs authorities have already allowed the removal of the goods.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to point (c) of the second subparagraph of this Article, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
CHAPTER 3
Relief from export duties
Article 182
Temporary export
1. Without prejudice to Article 171, Community goods may be temporarily exported from the customs territory of the Community and benefit from export duty relief, conditional upon reimportation.
2. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
TITLE IX
CUSTOMS CODE COMMITTEE AND FINAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Customs Code Committee
Article 183
Further implementing measures
1. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt rules for the interoperability of Member States’ electronic customs systems as well as for the relevant Community components to bring about improved cooperation based upon electronic data exchange between customs authorities, between customs authorities and the Commission and between customs authorities and economic operators.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the conditions under which the Commission may issue decisions requesting Member States to revoke or amend a decision - other than those referred to in Article 20(8)(c) issued within the framework of the customs legislation which deviates from comparable decisions of other competent authorities and thereby compromises the uniform application of customs legislation;
(b)
any other implementing measures, where necessary, including where the Community has accepted commitments and obligations in relation to international agreements which require the adaptation of provisions of the Code;
(c)
further cases and conditions under which the application of this Code may be simplified,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 184
Committee
1. The Commission shall be assisted by the Customs Code Committee, hereinafter referred to as ‘the Committee’.
2. Where reference is made to this paragraph, Articles 5 and 7 of Decision 1999/468/EC shall apply, having regard to the provisions of Article 8 thereof.
The period laid down in Article 5(6) of Decision 1999/468/EC shall be set at three months.
3. Where reference is made to this paragraph, Articles 4 and 7 of Decision 1999/468/EC shall apply, having regard to the provisions of Article 8 thereof.
The period laid down in Article 4(3) of Decision 1999/468/EC shall be set at three months.
4. Where reference is made to this paragraph, Article 5a(1) to (4) and Article 7 of Decision 1999/468/EC shall apply, having regard to the provisions of Article 8 thereof.
Article 185
Further matters
The Committee may examine any question concerning the customs legislation which is raised by its chairman, either on the initiative of the Commission or at the request of a representative of a Member State, and which concerns, in particular, the following:
(a)
any problems arising from the application of customs legislation;
(b)
any position to be taken by the Community in committees, working groups and panels established by or under international agreements dealing with customs legislation.
CHAPTER 2
Final provisions
Article 186
Repeal
Regulations (EEC) No 3925/91, (EEC) No 2913/92 and (EC) No 1207/2001 are hereby repealed.
References to the repealed Regulations shall be construed as references to this Regulation and shall be read in accordance with the correlation tables set out in the Annex.
Article 187
Entry into force
This Regulation shall enter into force on the 20th day following its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 188
Application
1. The second subparagraph of Article 1(3), second subparagraph of Article 5(1), first subparagraph of Article 5(2), Article 10(2), Article 11(3), second subparagraph of Article 12(2), Article 15(1), Article 16(5), Article 18(4), Article 19(5), Article 20(7), Article 20(8), Article 20(9), second subparagraph of Article 24(3), Article 25(3), Article 28(3), Article 30(2), Article 31(3), Article 33(5), Article 38, Article 39(3), Article 39(6), Article 43, Article 54, second subparagraph of Article 55(2), Article 56(9), Article 57(3), second subparagraph of Article 58, second subparagraph of Article 59(1), Article 62(3), Article 63(3), Article 65(3), third subparagraph of Article 67(1), Article 71, first subparagraph of Article 72(3), Article 76, Article 77(3), second subparagraph of Article 78(1), Article 78(5), Article 85, Article 86(7), first subparagraph of Article 87(3), second subparagraph of Article 88(4), Article 89(2), Article 93(2), Article 101(2), Article 103, Article 105(2), first subparagraph of Article 106(4), Article 107(3), second subparagraph of Article 108(1), Article 108(4), Article 109(2), Article 109(3), third subparagraph of Article 110(1), Article 111(3), Article 112(4), Article 113(3), second subparagraph of Article 114(2), second subparagraph of Article 115, first subparagraph of Article 116(2), Article 119(3), Article 122, Article 124(2), Article 128, Article 134, first subparagraph of Article 136(2), second subparagraph of Article 136(3), fourth subparagraph of Article 136(4), Article 137(2), Article 140(2), fourth subparagraph of Article 142(1), second subparagraph of Article 142(2), second subparagraph of Article 142(3), Article 143, Article 144(2), second subparagraph of Article 145(3), second subparagraph of Article 148(2), Article 150(3), Article 151(5), first subparagraph of Article 164, second subparagraph of Article 171(3), Article 176(1), Article 177(5), Article 178(3), third subparagraph of Article 181, Article 182(2), Article 183(1) and Article 183(2) shall be applicable from 24 June 2008.
2. All other provisions shall be applicable once the implementing provisions adopted on the basis of the Articles referred to in the paragraph 1 are applicable. The implementing provisions shall enter into force on 24 June 2009 at the earliest.
Notwithstanding the entry into force of the implementing provisions, the provisions of this Regulation referred to in this paragraph shall be applicable on 24 June 2013 at the latest.
3. Article 30(1) shall apply from 1 January 2011.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Strasbourg, 23 April 2008.