РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 22 юни 2006 година
относно ad hoc финансирането на обществените радио- и телевизионни разпространители в Нидерландия C 2/2004 (ex NN 170/2003)
(нотифицирано под номер C(2006) 2084)
(единствено текстът на нидерландски език е автентичен)
(Текст от значение за ЕИП)
(2008/136/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, алинея първа от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като призова заинтересованите страни да представят своите коментари съгласно посочените по-горе разпоредби (1),
като взе предвид техните коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА И ПРЕДИСТОРИЯ
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
През 2002 г. (2) и 2003 г. (3) Комисията получи множество жалби, в които се твърди, че установената обществена система за финансиране на обществените радио- и телевизионни разпространители в Нидерландия представлява незаконосъобразна и несъвместима държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(2)
По време на предварителното разследване на жалбите Комисията получи допълнителна информация от ищците (4), както и от нидерландските власти (5).
(3)
В следствие на предварителната оценка на предполагаемите мерки на държавна помощ Комисията информира Нидерландия с писмо от 3 февруари 2004 г., че е решила да започне процедурата, описана в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО по отношение на някои мерки, които могат да бъдат квалифицирани като помощ.
(4)
Решението на Комисията да започне процедура бе публикувано в Официалния вестник на Европейския съюз (6). Комисията покани заинтересованите страни да представят своите коментари относно помощта.
(5)
Нидерландия отговори на решението за откриване на процедура с писмо от 30 април 2004 г. Освен това Комисията получи коментари от 11 заинтересовани страни (7). С писмо от 29 април Комисията препрати коментарите на Нидерландия. Отговорът на нидерландските власти бе получен с писмо от 13 август 2004 г.
(6)
Комисията отправи допълнителни въпроси към нидерландските власти с писма от 4 януари 2005 г. и 25 май 2005 г., на които нидерландските власти отговориха с писма от 27 януари 2005 г. и 25 юли 2005 г. Допълнителна информация бе получена от един от ищците (De Telegraaf) на 25 юли 2005 г. и от нидерландските власти - на 2 септември. Комисията се обърна към нидерландските власти за по-нататъшни разяснения с писма по електронна поща на 22 ноември 2005 г., на които властите отговориха на 25 ноември 2005 г. Комисията реши, след среща с властите, че са необходими по-нататъшни разяснения. С тази цел на 22 декември 2005 г. до нидерландските власти бе изпратено искане за информация, на което нидерландските власти, след като получиха отсрочка, отговориха на 3 февруари 2006 г. Във връзка с този отговор между нидерландските власти и Комисията бяха разменени писма по електронната поща през февруари 2006 г. и април 2006 г.
(7)
На 24 септември 2004 г. се състоя среща между нидерландските власти и Комисията. На 24 октомври 2004 г. се състоя среща с De Telegraaf. На 5 януари 2005 г. се състоя среща с Broadcast Partners. На 27 юли 2005 г. се проведе среща между RTL и Комисията, а на 23 септември 2005 г. - между VESTRA и Комисията. Комисията проведе още една среща с нидерландските власти на 1 и на 14 февруари 2006 г.
(8)
В допълнение към тази процедура за „нова помощ“ финансирането на обществените радио- и телевизионни оператори посредством годишни държавни плащания и Фонда за насърчаване (Stifo, Stichting Stimuleringsfonds Nederlandse Culturele Omroepproducties) (8) се оценява в отделна процедура за „съществуваща помощ“ (вж. държавна помощ № E-5/2005). В това решение Комисията има предвид мерките, които са предмет на „процедурата за съществуваща помощ“, само доколкото е необходимо да представи обща картина на финансирането на общественото радио- и телевизионно разпространение. Това решение обаче не засяга въпроса за съвместимостта с правилата за държавна помощ при редовните годишни плащания и за плащанията от Фонда за насърчаване.
(9)
Това Решение ще бъде също така ограничено до оценка на финансирането на същинските дейности на обществените радио- и телевизионни оператори (така наречените главни задачи). Следователно няма да се разглеждат странични дейности като новите медийни услуги, предлагането на SMS и i-mode. По подобен начин настоящото решение не засяга инвестициите, направени от NOS в мрежата на оператора Nozema, които според оплакванията вероятно не са направени на пазарни принципи. Тези въпроси ще бъдат разгледани отделно.
(10)
В заключение, решението да се открие официална процедура по разследване обхвана процедурата от 1992 г. Въпреки това изглежда, че първите ad hoc плащания са били направени едва през 1994 г. Нещо повече, цифрите до 2005 г. вече са на разположение и могат да се вземат под внимание. Периодът, обхванат от решението следователно започва от 1994 г. - когато са били направени първите ad hoc плащания - до 2005 г., за която има окончателни цифрови данни. Трябва да се отбележи, че нидерландските власти поканиха Комисията да вземе предвид и 2006 г. Цифрите за 2006 г. обаче са само временни и не могат да бъдат взети под внимание.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА СИСТЕМАТА ЗА ОБЩЕСТВЕНО РАДИО- И ТЕЛЕВИЗИОННО РАЗПРОСТРАНЕНИЕ
(11)
Раздел 2.1 от тази глава представя участниците в сектора на (общественото) радио- и телевизионното разпространение. В раздел 2.2 следва описание на различните елементи на системата за финансиране в областта на радиото и телевизията в Нидерландия по принцип. Във връзка с това са описани правните разпоредби, които възлагат на радио- и телевизионните организации мисията да предоставят обществени услуги, подробно са изяснени различните механизми на финансиране (годишни плащания и ad hoc плащания) и накрая са обяснени резервите, които обществените оператори за радио- и телевизионно разпространение са изградили и използват за изпълнение на мисията си за осигуряване на обществени услуги. Търговските дейности на нидерландските обществени радио- и телевизионни оператори се обсъждат в раздел 2.5. Раздел 2.6 обяснява придобиването на футболните права от NOS, а раздел 2.7 се занимава с връзката между радио- и телевизионните разпространители и кабелните оператори. И накрая, в раздел 2.8 се описва кои мерки са предмет на настоящата процедура.
2.1. Участници в сектора на (общественото) радио- и телевизионно разпространение
(12)
Системата за обществено радио- и телевизионно разпространение се състои от различни организации, включително осем частни асоциации (частни радио- и телевизионни разпространители с членове, на които е възложена мисия за извършване на обществени услуги) и десет частни фондации (частни радио- и телевизионни разпространители без членове, на които е възложена мисия за извършване на обществени услуги) (9).
(13)
Освен радио- и телевизионните организации, упоменати в алинея 12, системата за обществено радио- и телевизионно разпространение включва още един участник - NOS - който изпълнява двойна роля. Първата роля е на организация за обществено разпространение, отговорна за телевизионните и радиопрограми (под името NOS RTV). Втората роля е на координатор на цялата система за обществено радио- и телевизионно разпространение и се изпълнява от управителния съвет на NOS (така наречения „Publieke Omroep“ или обществен разпространител, наричан по-нататък PO). PO, чиито функции и задачи са определени в Закона за медиите, насърчава сътрудничеството между обществените радио- и телевизионни разпространители, координира трите публични телевизионни канала и се отчита два пъти в годината за дейностите си, като обществена радио- и телевизионна организация пред Медийния орган.
(14)
NOS получава финансиране от медийния бюджет както за задачите, изпълнявани като PO, така и за тези, изпълнявани като NOS RTV.
(15)
Обществените телевизионни програми се разпространяват от обществените разпространители към три обществени канала (10).
(16)
Нидерландската организация за производство на програми за разпространение (Nederlands Omroepbedrijf, наричана по-нататък NOB) също е част от системата за обществено радио- и телевизионно разпространение. NOB извършва записването, подготовката за излъчване и действителното излъчване на звук, движеща се картина и данни по всички възможни канали за разпространение. NOB предоставя тези услуги на частни и обществени радио- и телевизионни разпространители. Услугите, осигурявани на обществените радио- и телевизионни разпространители се разглеждат като обществени услуги от нидерландското правителство и се финансират от публични фондове (11).
(17)
Отделна фондация (Stichting Ether Reclame, наричана по-нататък „STER“) носи изключителната отговорност за продажбата на рекламно пространство и радио- и телевизионното излъчване на реклами по обществените канали. STER носи отговорност за радио- и телевизионното време, което й е отпуснато. Приходите, генерирани от STER се прехвърлят директно на държавата.
(18)
Освен националните обществени радио- и телевизионни разпространители, има множество търговски радио- и телевизионни разпространители, опериращи на национално ниво. Примери за такива търговски радио- и телевизионни разпространители са RTL(RTL 4, 5 и 7, всички от групата на CLT-UFA), NET5 и Veronica (от групата на SBS Broadcasting group) и Talpa (Talpa Media Holding). Те генерират приходите си основно чрез телевизионна реклама.
2.2. Правна уредба на общественото радио- и телевизионно разпространение
(19)
В момента сектора на радио- и телевизионното разпространение се регулира от Закона за медиите от 21 април 1987 г. (Stb. 1987, 249) и Наредбата за медиите. Обществените радио- и телевизионни организации по закон имат право да извършват четири категории дейности, които са дефинирани в настоящия Закон за медиите като „основни задачи“, „странични задачи“, „странични дейности“ и „дейности за асоциациите“. Обществените радио- и телевизионни разпространители могат да получават държавно финансиране за „основните задачи“ и за „страничните задачи“.
2.2.1. Правни дефиниции
(20)
Член 13, буква в), параграф 1 от Закона за медиите описва „основната задача“ на общественото радио- и телевизионно разпространение, която е:
a)
„да осигурява плуралистично и висококачествено предлагане на програми за общо радио- и телевизионно разпространение в областта на информацията, културата, образованието и развлеченията на национално, регионално и местно ниво и излъчването им или предлагането им за излъчване по открити канали;
б)
да изпълнява всички дейности, свързани с предлагането на програми и необходимото в това отношение излъчване ;
в)
да разпространява радио- и телевизионни програми предназначени за страни и области извън Нидерландия и за нидерландски граждани, пребиваващи в чужбина.“
(21)
В член 13, буква в, параграф 2 от Медийния закон са изложени общите изисквания към програмите, които обществените радио- и телевизионни разпространители излъчват. Програмите трябва „балансирано да представят обществото, ,интересите и гледните точки за него, културата и философията сред населението; и
а)
програмите трябва да са достъпни за цялото население в съответните области;
б)
те дават своя принос за плурализма и културното разнообразие в Нидерландия (...)“.
(22)
В допълнение, общото програмно време, което се разпределя по различни категории като култура, образование и развлечения, се регулира посредством предварително определени проценти (12).
(23)
Член 16 от Медийния закон предвижда някои задачи да се изпълняват от NOS RTV и определя подробно тези задачи. Обхванато е осигуряването на спортни предавания, включително, но без да се ограничава до, състезания и мачове за купи и международни състезания. Процентът от общото радио- и телевизионно време за разпространение, който трябва да бъде предназначен за такива спортни събития не е предварително определен по закон. На практика NOS RTV се стреми да отдели 9-11 % от общото радио- и телевизионно време за предаване на спортни програми (13).
(24)
Асоциациите на радио- и телевизионните разпространители имат право на радио- и телевизионно време за осигуряване на национални телевизионни програми и имат правото, съгласно член 31, параграф 4 от Медийния закон, да получават държавно финансиране за осигуряване на тези програми.
(25)
В съответствие с член 13, буква в), параграф 3 от Медийния закон, който бе въведен през 2000 г., обществената система за радио- и телевизионно разпространение „може да изпълнява своята задача, както е упоменато в първа алинея, и като осигурява средства за доставка и разпределение на програмни материали, различни от тези, включени в параграф 1, точка a)“. С други думи, обществените радио- и телевизионни организации могат да разпространяват общественото съдържание, упоменато в параграф 20, като основна задача на други медийни платформи като Интернет.
(26)
Тези така наречени „странични задачи“ трябва да се подчиняват на редица условия. Според Член 55 от Медийния закон например те трябва да не работят с цел извличане на печалби за трети страни. Поддържането на Интернет страница или тематичен канал са примери за такива странични задачи.
(27)
Трябва да се спомене също, че осъществяването както на „основните“, така и на „страничните“ задачи генерират приходи за обществените радио- и телевизионни разпространители, които следва да се използват за обществени цели (14).
(28)
Нидерландските обществени радио- и телевизионни разпространители могат да извършват също така дейности, които са определени като странични дейности и дейности за асоциациите. Страничните дейности (15) трябва да се подчиняват на редица законови условия. Примери за такива странични дейности са продажбата на програмни схеми, спонсориране, продажба на програмни права и свързани с програмите материали, отдаване под наем на офис пространство и организиране на шоу на открито.
(29)
Други дейности са „дейности за асоциациите“, които са дейности, изпълнявани от асоциациите за радио- и телевизионно разпространение за членовете им. Те включват издаване на списания и организиране и продажба на пътнически услуги.
2.2.2. Проверки и надзор
(30)
Един независим Медиен орган (Commissariaat voor de Media) носи отговорност за гарантиране на съответствието с програмните и финансови изисквания на Медийния закон и въвеждащото законодателство (член 9 от Закона за медиите).
(31)
Медийният орган има правно задължение, описано в член 134 от Медийния закон, да гарантира изпълнението на задълженията на обществените радио- и телевизионни разпространители, включително установената квота за различните типове програми. Медийният орган може да налага глоби, ако тези задължения не се спазват. Той също така проверява дали радио- и телевизионните разпространители се съобразяват с правните ограничения за спонсорство и реклама.
(32)
На базата на предадените счетоводни отчети органът проверява всяка година дали годишните отчети на организациите за обществено радио- и телевизионно разпространение отговарят на изискванията на Медийния закон, Наредбата за медиите и Наръчника за финансова отчетност. Ако отговарят, Медийният орган одобрява бюджетните суми за осигуряване на редовна програма (членове 100 и 101 от Медийния закон).
2.3. Източници на финансиране на организациите за обществено радио- и телевизионно разпространение
(33)
Основен източник на финансиране на радио- и телевизионните разпространители са годишните суми, получавани от държавата. За да се смекчат бюджетните отклонения, на радио- и телевизионните организации е позволено да държат известни резерви. В допълнение, от 1994 г. радио- и телевизионните разпространители получават ad hoc плащания.
(34)
Тъй като оценката на съвместимостта на ad hoc финансирането не може да бъде извършена без да се отчетат другите източници за обществено финансиране, следващото описание обхваща както годишните плащания, така и ad hoc плащанията, дори ако годишните плащания и плащанията от фонда Stifo не са предмет на това решение (виж параграф 8).
2.3.1. Годишни плащания
(35)
Нидерландските радио- и телевизионни разпространители получават годишни финансови вноски от държавния бюджет за медиите. За периода 1994-2005 г. тези плащания възлизат приблизително на 7,1 милиарда еуро. Приблизително 819,6 милиона еуро от тази сума са прехвърлени на PO за неговата управляваща и координираща роля; останалите 6,3 милиарда еуро са платени на индивидуални радио- и телевизионни разпространители. Медийният бюджет се финансира от няколко източника: държавната вноска за радио- и телевизионно разпространение (събирана от данъкоплатците), рекламни приходи от STER и приходи от лихви от Общия фонд за радио- и телевизионно разпространение (Algemene Omroepreserve, наричан по- нататък AOR) (16). Размерът на медийния бюджет поставя таван на сумата за годишно финансиране, която може да се предоставя на обществените радио- и телевизионни разпространители и другите медийни организации.
2.3.2. Stifo
(36)
В допълнение към годишните плащания, радио- и телевизионните разпространители получават плащания от Stifo (Фонд за насърчаване на културните предавания). Средствата, отпускани от Stifo се квалифицират като мярка за държавна помощ, която обаче бе одобрена от Комисията (NN 32/91). По този начин помощта от Stifo следва да се разглежда като съществуваща държавна помощ. Плащанията от Stifo към отделните радио- и телевизионни разпространители (PO не е получил никакви суми от Stifo) за разглеждания период възлизат на 155 милиона еуро.
2.3.3. Ad hoc плащания
(37)
Освен посочените в алинеи 34 и 35 плащания - които се разглеждат като редовните източници на финансиране на обществените радио- и телевизионни разпространители, последните получават различни плащания на аd hoc база. Тези плащания са извършвани директно на радио- и телевизионните разпространители или посредством специални фондове и резерви.
2.3.3.1. Плащания от допълващи фондове
(38)
Допълващите фондове са средства от медийния бюджет за опредени цели. За периода 1996-1998 г. сумата прехвърлена от допълващите фондове към NOS RTV е [...] (17) милиона еуро. Допълващите фондове бяха въведени през 1996 г., за да съфинансират повишените цени за програмни права. Условията, при които тези средства могат да се разпределят, бяха приети с взаимно споразумение между държавата и радио- и телевизионните разпространители. Ако обществените радио- и телевизионни организации не се в състояние да финансират от редовния си бюджет закупуването на права, чиито цени са прекомерно високи, държавата ще даде своя принос, т.е. ще съфинансира придобиването на тези права като осигури допълваща сума.
2.3.3.2. Плащания от Резервния фонд за радио- и телевизионно разпространение (FOR)
(39)
През 1998 г. на министъра на образованието, културата и науката бе предоставена възможност, в съответствие с член 106, буква a) от Закона за медиите, да преведе сума на ad hoc база от AOR, който се управлява от Медийния орган, към фонд, предназначен да финансира конкретни инициативи на РО и на организациите за обществено радио- и телевизионно разпространение. Фондът, който се нарича FOR, бе учреден през 1999 г. и се контролира от РО.
(40)
По принцип, ако AOR надхвърли сумата от 90,8 милиона еуро, има възможност за прехвърляне на средства към FOR. Това обаче не става автоматично. Всяка година министърът на образованието, културата и науката решава дали е възможен трансфер на средства и ако е така, каква сума може да се прехвърли. Когато бъде одобрен такъв трансфер, правилата се описват в протокол. Такива протоколи са били съставени през 1999 г. и 2001 г. На основание на член 99, параграф 2, буква г) от Закона за медиите бюджетът трябва да съдържа и описание как Управителният съвет предлага да се изразходват парите. На базата на това предложение Министърът може да предостави на PO фондове от FOR, които могат да се използват за целите, посочени от Министъра при предоставяне на парите (18). Въпреки че FOR е фонд, предназначен за инициативи на РО, той не представлява резерв, който е част от активите на РО.
(41)
Финансовите средства, натрупани във FOR дават възможност на РО да даде качествен тласък, да подобри програмирането и инвестира в обществените радио- и телевизия. По-специално целта на FOR е да:
-
компенсира намалелите приходи от реклама на STER;
-
да засили разнообразието и качеството на програмите, когато за това се необходими допълнителни начални разходи; и
-
да финансира инвестиции, които подкрепят нидерландското обществено радио- и телевизионно разпространение като цяло.
(42)
До 2005 г. системата за обществено радио- и телевизионно разпространение получи 191,2 милиона еуро от FOR, 157,4 милиона еуро от които бяха прехвърлени на отделни обществени радио- и телевизионни оператори, а 33,8 милиона еуро - на РО.
2.3.3.3. Плащания от Фонда за копродукции (CoBo)
(43)
Фондът за копродукции (Coproductiefonds Binnenlandse Omroep: наричан по-нататък Фонд CoBo) бе създаден, за да финансира копродукции между нидерландските обществени радио- и телевизионни организации и други продуценти на програми. Неговите средства идват от приходи, генерирани от плащания за авторски права от белгийски и германски кабелни оператори за разпространение на трите нидерландски канала в Белгия и Германия. Фондът бе учреден от обществените радио- и телевизионни организации и се управлява чрез фондация. Управителният съвет на Фонда се състои от управители на обществените радио- и телевизионни разпространители.
(44)
През 1994 г. нидерландските власти решиха да направят плащане към два под-фонда, управлявани от Фонда CoBo, „Филмовия фонд“, който финансира копродукции на художествени и документални филми, и проекта„Телефилм“, който има за цел да стимулира производството телевизионни филми с високо качество.
(45)
Отделните обществени радио- и телевизионни организации са получили обществени средства в размер на 31,7 милиона еуро от Фонда CoBo за периода 1994-2005 г. РО не е получил никакви плащания от Фонда CoBo.
2.4. Резервите, държани от отделните обществени радио- и телевизионни разпространители
(46)
Всяка обществена радио- или телевизионна организация поддържа известни резерви, които нормално са програмни резерви или резерви към асоциация или фондация, в зависимост от това дали организацията за обществено радио- и телевизионно разпространение е фондация, или асоциация.
2.4.1. Програмни резерви
(47)
Отделните обществени радио- и телевизионни разпространители могат да увеличават резервите си, когато общите приходи надхвърлят общите разходи. Тези програмни резерви могат да се използват за покриване на програмни разходи в бъдещи години.
(48)
Съгласно нидерландските власти стойността на програмите, които са били произведени, но все още не са излъчени, се прибавя към програмните резерви (19). По този начин програмните резерви отразяват също стойността на вече произведените програми. През 2005 г. общите програмни резерви, държани от отделните обществени радио- и телевизионни организации възлизат на 78,6 милиона еуро.
(49)
През 2005 г. РО също така реши, че част от програмните резерви трябва да бъдат прехвърлени на самото РО, но на обществените радио- и телевизионни разпространители бе позволено да поддържат резерви до 5-10 % от годишния им бюджет. Обществените радио- и телевизионни разпространители преведоха 42,457 милиона еуро на РО .
2.4.2. Резерви на асоциациите
(50)
Асоциациите за обществено радио- и телевизионно разпространение са създадени като частни юридически лица. През годините те са изградили свои собствени резерви от вноски и дарения, получени от техните членове. Резервите на асоциациите следователно произлизат от частни средства. През 1993 г. нидерландското правителство реши да „замрази“ резервите на асоциациите. От този момент, по принцип (20), печалбите, получени от дейности за асоциации и други необществени дейности се наложи да се използват за обществени дейности и без възможност повече да бъдат прехвърляни към резервите на асоциациите. През 2005 г. общите резерви за асоциации на обществените радио- и телевизионни организации в Нидерландия възлизаха приблизително на 131,1 милиона еуро.
2.4.3. Резерви на фондация NOS RTV и на по-малки обществени радио- и телевизионни разпространители
(51)
NOS RTV, NPS и други по-малки обществени радио- и телевизионни разпространители без членове (член 39f от Закона за медиите) държат „резерви за фондации“ („stichtingsreserve“). Общото ниво на резервите на фондации през 2005 г. бе 42,2 милиона еуро (21).
2.5. Реклама по обществените канали
(52)
Както бе обяснено в параграф 17, STER отговаря за продажбата на рекламно време по обществените канали.
(53)
Другите основни компании, които продават рекламно време по телевизиите и действат на нидерландския пазар, са IP и SBS. IP продава рекламно време от името на търговските радио- и телевизионни разпространители RTL4, RTL5 и Yorin. SBS продава рекламно време за своите търговски радио- и телевизионни компании SBS6, Net 5 и Veronica. В допълнение към IP и SBS има няколко други търговски радио- и телевизионни компании, които също продават рекламно време (22).Цените, на които продава STER, са калкулирани на базата на прогнози от рекламни агенции, на цени на конкуренти и на исторически цени.
(54)
Таблица 1 по-долу показва развитието на зрителския дял на обществените радио- и телевизионни разпространители, в който STER управлява дейността по продажбата на реклами. Делът на зрителската аудитория над 13-годишна възраст през последните години е намаляла от 38,8 през 1997 г. на 35,4 % през 2005 г. За категорията 20-49 г. делът на аудиторията е дори по-нисък - 27,2 %.
Таблица 1
Дял от аудиторията на възраст над 13 г. и 20-49 г. (18.00 ч. - 24.00 ч.), 1997-2005 г.
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
13+
38,8
39,9
37,8
39,8
38,8
37,9
36,8
38,9
35,4
20-49
34,6
35,8
31,6
33,3
33,0
32,5
30,1
31,8
27,2
Източник
:
Писмо от 24.2.2006 г. от нидерландските власти.
(55)
От 1994 г. брутния приход (на базата на цени по ценоразпис) и нетния приход (като се вземат предвид дадените отстъпки), генериран от търговските радио- и телевизионни компании на рекламния пазар превишават приходите, генерирани от обществените радио- и телевизионни организации.
Таблица 2
Брутни приходи от телевизионна реклама в периода 1994 - 2005 г. (в милиони еуро)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
327
298
225
234
257
290
348
343
383
489
581
471
Търговски разпространители
360
438
532
629
715
887
1 028
1 084
1 310
1 623
2 034
2 327
Общо:
687
736
757
863
972
1 177
1 376
1 426
1 693
2 112
2 615
2 798
Източник
:
Писмо от 24.2.2006 г. от нидерландските власти.
Таблица 3
Нетни приходи от телевизионна реклама в периода 1994 - 2005 г. (в милиони еуро)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
223
202
153
150
176
187
218
197
197
197
197
169
Търговски разпространители
239
281
324
378
405
448
508
484
520
537
549
599
Общо:
462
483
477
528
581
635
726
683
717
733
746
768
Източник
:
Писмо от 24.2.2006 г. от нидерландските власти.
(56)
Както може да се заключи от Таблици 1, 2 и 3, има разлика между брутните приходи от телевизионна реклама и нетните приходи с отстъпки. Според нидерландските власти не само публикуваните тарифи на обществените радио- и телевизионни организации са по-високи, но и отстъпките, които предоставят са по-ниски в сравнение с търговските радио- и телевизионни разпространители (23).
2.6. Придобиване на футболни права от NOS RTV
(57)
В разследвания период NOS RTV получи права за излъчване на няколко важни футболни събития (24). Търговският разпространител Canal+ (pay-TV - платена телевизия) получи правата за предаване на живо на мачовете от нидерландската първа лига. Правата за Шампионската лига също бяха частично дадени като под-лиценз на Canal+ от NOS RTV. Търговският разпространител SBS получи правата за излъчване на две национални футболни купи. Той получи и правата за мачовете от нидерландската първа дивизия и квалификационните мачове на нидерландския отбор за Европейския шампионат през 2004 г. Правата за излъчване на различни чужди футболни състезания се държат от CLT-UFA, най-голямата група за разпространение в Европа (компания-майка на RTL например).
2.7. Отношения между радио- и телевизионни разпространители и кабелни оператори
(58)
Традиционното кабелно предаване се разглежда като отделна публикация за целите на авторското право по нидерландското законодателство. По принцип се изисква разрешение от всички носители на авторски права, а носителят на авторското право може да предяви претенция за плащане на публикацията от кабелния оператор. От 1985 г. има споразумение между VECAI (представител на кабелните оператори) и NOS RTV (представител на обществените радио- и телевизионни разпространители), според което кабелните оператори са освободени от плащане на авторско право на обществените радио- и телевизионни организации (носителите на авторско право), когато техните програми се излъчват по кабел (25). Това споразумение бе направено по искане на нидерландското правителство, въз основа на факта, че гражданите вече са платили своя принос към общественото радио- и телевизионно разпространение. Бе взето под внимание, че би било нежелателно плащането на авторски права от кабелните оператори, което може да доведе до по-високи абонаментни такси. Търговските радио- и телевизионни разпространители също не изискват плащане на авторски права от кабелните оператори. Това обаче не е свързано със споменатото по-горе споразумение с обществените радио- и телевизионни организации .
(59)
Трябва да се отбележи, че кабелните оператори са задължени по закон да препредават всички обществени радио- и телевизионни програми („must carry“ obligation) и нямат право да искат заплащане на разходи за предаване от разпространителите.
2.8. Мерките, които са обект на това Решение
(60)
Както е посочено в решението за откриване на официална процедура на разследване (26), обект на настоящото Решение са следните мерки:
(1)
Плащанията на обществените радио- и телевизионни организации, посочени в член 106a и 170c от Закона за медиите, които са категоризирани от Комисията като ad hoc плащания. Това са:
(a)
плащания на обществените радио- и телевизионни разпространители, направени или от допълващите фондове, или от AOR, посредством FOR. За периода 1994-2005 г. тези плащания възлизат на [...] милиона еуро. Тази сума може да бъде разделена на плащания, направени от допълващите фондове ([...] милиона еуро) и плащания, направени от AOR към FOR и след това от FOR към обществените радио- и телевизионни организации (191,2 милиона еуро).
(b)
плащания от Фонда за копродукции (CoBo). Фондът CoBo се състои от два специфични под-фонда, Филмовият фонд и Проектът за телевизионни филми. В периода 1994-2005 г. държавата е отпуснала 31,7 милиона еуро на обществените радио- и телевизионни организации посредством Фонда за копродукции
(2)
Осигурен достъп до кабелната телевизия, известно като задължение за препредаване („must carry“ obligation), посочено в член 82и от Закона за медиите.
(3)
Безплатно предоставяне на технически съоръжения от NOB, гарантирано от членове 89 и 90 от Закона за медиите.
II. ОСНОВАНИЯ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА И АРГУМЕНТИ НА СТРАНИТЕ
3. РЕЗЮМЕ НА ОСНОВАНИЯТА ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА
(61)
След първоначалното разследване Комисията стигна до заключение, че някои мерки, с възможното изключване на задължението за препредаване, представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Комисията също така изрази съмнения относно съвместимостта на такава държавна помощ по член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(62)
По отношение пропорционалността на финансирането Комисията изрази съмнения дали разходите и приходите са били разпределени в съответствие с ясно определени принципи за счетоводна отчетност на разходите. Комисията изрази съмнения дали приходите от не-публични услуги са били взети под внимание в пълна степен, когато са правени изчисления за нуждите от държавно финансиране, което води до риск от финансиране, надхвърлящо нетните разходи за обществената услуга.
(63)
Освен това Комисията счете, че нивото на средства за FOR и програмните резерви е показател за структурно свръх-компенсиране. Комисията отбеляза, че от общата сума на ad hoc плащания, не са били използвани 110 милиона еуро (на базата на цифри от 2001 г.).
(64)
Нещо повече, Комисията изрази своето намерение да разследва дали конкуренцията на търговските пазари не е била изкривена незаконосъобразно. Комисията изтъкна, че такова изкривяване на конкуренцията би могло да се случи на пазарите за реклама, интелектуална собственост при кабелно излъчване и права за излъчване на футболни срещи.
(65)
И накрая, NOB няма право да иска заплащане от обществените радио- и телевизионни организации за услугите, които предоставя, след като получава плащания за тази задача директно от държавата. Комисията отбеляза, че безплатното предоставяне на технически съоръжения може да представлява помощ за обществените радио- и телевизионни организации.
4. КОМЕНТАРИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(66)
Във връзка с настоящото решение, следните коментари бяха представени .
(67)
Нидерландските обществени радио- и телевизионни организации заявиха, че въпросните мерки трябва да се разглеждат като съществуваща помощ, тъй като те съставляват част от общата система за финансиране на общественото разпространение. Освен това те отбелязаха, че Комисията трябва да оценява финансирането на общественото радио- и телевизионно разпространяване само в светлината на Протокола относно системата на обществено радио- и телевизионно разпространение в държавите-членки, приложен към Договора за ЕО (наричан по-нататък „Протокол от Амстердам“), а не следва да прилага критериите на решението Алтмарк (27) или член 87, параграф 1 или член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(68)
CLT-UFA отбелязаха, че счетоводните отчети на системата за радио- и телевизионно разпространение могат да се проверят и одобрят от независим одитор едва от 2002 г.
(69)
Обществените радио- и телевизионни организации отбелязаха, че няма свръх-компенсация от 110 милиона еуро, както се посочва от Комисията. Първо, обществените радио- и телевизионни организации и правителството работят с различни счетоводни системи. Правителството работи със счетоводство на принципа на отразяване на паричните средства при получаването им, а обществените радио- и телевизионни организации работят на принципа на разходи и приходи, които се отразяват в отчетите към момента на договарянето. Това е причина за възникване на несъответствия. Освен това, приходите от FOR, според обществените радио- и телевизионни организации, са набелязани за конкретни бъдещи цели. Нещо повече, те отбелязаха, че излишното финансиране не може да води до изкривявания в други пазари, тъй като това финансиране може да се използва само за дейности в обществена полза.
(70)
ACT заяви, че STER се държи по антиконкурентен начин като подбива цените на рекламния пазар. Той твърди, че след като общото рекламно време на обществените оператори в годината е по-ограничено от това на частните разпространители, STER трябва да начислява по-високи цени от частните оператори.
(71)
SBS Broadcasting потвърди, че цените на нидерландския рекламен телевизионен пазар са насочени към GRP категория 20-49 г. Тъй като обществените радио- и телевизионни организации обаче привличат повече зрители от търговските разпространители извън тази зрителска група, рекламодателите биха плащали премия за GRP категория 20-49 г. Следователно сравнение на GRP категория 20-49 г. не би изразило икономическата реалност за продукта. Нещо повече, SBS отбеляза, че за GRP категория 13+ обществените оператори определят по-ниски цени от търговските оператори. За да подкрепи коментарите си, SBS представи прегледи на средните брутни цени за GRP категория 13+ за различните канали по време на праймтайма за периода 1995-2004 г. и по месеци през 2003 г. и 2004 г., които показват, че тези на обществените разпространители са по-ниски от цените на повечето търговски оператори.
(72)
Според CLT-UFA организацията NOS RTV е платила прекомерни цени за футболни права. Цените са били далеч над пазарните. CLT-UFA представи изчислителни модели (28), за да покаже как калкулират цените за футболни права и заключи, на тази база, че офертата, направена от NOS RTV за правата върху мачовете от Шампионската лига през 2002 г. е била значително по-висока от тази, направена от CLT-UFA. ACT и CLT-UFA отчетоха, освен това, че Комисията не би трябвало да стига до извода, че има недостатъчни доказателства за надплащане на футболни права на базата на пример, при който частен оператор вероятно е предложил по-висока оферта.
(73)
Асоциацията на кабелните оператори, VECAI, повдига два въпроса. Първо, тя счита, че кабелните оператори, които са обект на задължението за препредаване („must carry“ obligation), трябва да имат възможност да искат плащане от съответните разпространители. Поради задължението за препредаване, обществените радио- и телевизионни организации не са платили такса за предаване на сигнала по кабелните мрежи.
(74)
На второ място, VECAI приведе довода, че кабелните оператори в действителност плащат такса на организациите, които управляват правата от името на NOS RTV, но NOS RTV и нидерландското правителство разглеждат това като такса за управление. Според VECAI това е замаскирана такса за права на интелектуална собственост.
5. КОМЕНТАРИ ОТ НИДЕРЛАНДСКИТЕ ВЛАСТИ (29)
(75)
Нидерландските власти заявяват, че предположението на Комисията, че съответните мерки не са част от нормално годишно финансиране на обществените радио- и телевизионни организации като част от държавното финансиране са погрешни. Финансирането, което е предмет на разследването произтича от нормалния механизъм на финансиране и е бил неделима част от бюджетното планиране, което е довело до плащанията на организациите за обществено радио- и телевизионно разпространение. Според властите FOR, допълващите фондове, Фондът CoBo и плащанията на NOB са част от механизма за нормално годишно финансиране.
(76)
Нидерландските власти накрая припомнят на Комисията, че преценката трябва да вземе предвид специфичния контекст, в който работят обществените радио- и телевизионни организации. Властите молят Комисията да вземе предвид Протокола от Амстердам. Ако е необходимо, предметът на настоящата процедура би трябвало да се квалифицира като съвместима помощ по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, в контекста на принципите, заложени в Протокола от Амстердам.
(77)
Сумата, условно посочена от Комисията като възможна свръх-компенсация е погрешна. Това заключение следва от източниците на средства, които грешно са квалифицирани като резерви. Тъй като използването на тези средства е предварително определено и е предмет на контрол, не може да става въпрос за свръх-компенсация. Нещо повече, властите привеждат като аргумент, че ако въпросните мерки се смятат за държавна помощ, помощта трябва да се разглежда като съществуваща държавна помощ по смисъла на член 88, параграф 1 от Договора за ЕО.
(78)
Нидерландските власти изтъкват, че отчетите на отделните асоциации за обществено радио- и телевизионно разпространение винаги са били обект на одобрение от независим одитор.
(79)
Нидерландските власти смятат, че предаванията на популярни и по-малко популярни спортове попадат под дефиницията на основната задача на обществените радио- и телевизионни организации. Нидерландските власти смятат, че когато определят своята оферта за права на предаване, обществените оператори не плащат повече отколкото е необходимо за придобиване на важни права във връзка с обществената ми мисия и общото програмиране.
(80)
Властите повтарят, че обществената мисия на NOB е част от обществената система за радио- и телевизионно разпространение. Фактът, че NOB не иска от обществените оператори заплащане за услугата, която предоставя, не означава, че на обществените радио- и телевизионни организации е отпусната помощ.
(81)
Нидерландските власти заявяват, че при положение че частните оператори също не изискват плащане на авторски права от кабелните оператори, може да се каже, че NOS RTV действа като нормален пазарен оператор при обстоятелствата на този конкретен пазар.
III. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ СПОРЕД ПРАВИЛАТА ЗА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
6. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 87, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(82)
Член 87, параграф 1 от Договора определя следните условия за наличие на държавна помощ. Първо, трябва да има намеса от страна на държавата или да става за сметка на държавни ресурси. Второ, това трябва да дава преимущество на получателя. Трето, трябва да променя или да заплашва с промяна конкуренцията. Четвърто, намесата трябва да засяга търговията между държавите-членки.
6.1. Наличие на държавни ресурси
6.1.1. Аd hoc плащания
(83)
Плащанията на организациите за обществено радио- и телевизионно разпространение, за които става въпрос в член 106, точка a) и 170, точка в) от Закона за медиите, които са категоризирани от Комисията като ad hoc плащания, могат да се разделят на плащания от допълващи фондове, плащания от FOR и плащания от Фонда CoBo.
(84)
В случая с допълващите фондове, първо парите се заделят в рамките на AOR - който е фонд, чиито ресурси се притежават от държавата и се управляват от Медийния орган - с цел допълване на определени видове разходи, по-високи от предвидените, направени от обществените радио- и телевизионни организации. На един втори етап държавните ресурси, представени от допълващите фондове на AOR, са прехвърлени на NOS RTV.
(85)
Плащанията, извършени от фонд FOR се разглеждат като държавни ресурси. Въпреки че FOR е фонд, администриран и управляван от РО, парите идват от AOR, който е част от медийния бюджет.
(86)
По-важното е , както е описано в раздел 2.3.3.2, че РО разпределя парите на базата на споразумения, направени предварително, за използване на парите от FOR. Въпреки че именно РО предлага как да се използват парите, министърът на образованието, науката и културата „приема предложението“ и утвърждава за какви цели може да се използват парите. РО може само да вземе решението да изразходва парите, след като веднъж министърът е утвърдил критериите за разпределението им. РО следва да вземе предвид правилата, установени от министъра. Следователно може да се смята, че прехвърлянето на държавни ресурси се осъществява, когато се направят плащанията от FOR към индивидуалните оператори. Това е прехвърляне на държавни ресурси, което освен това може да бъде приписано на държавата (30).
(87)
По време на периода на разследване обществените радио- и телевизионни организации са получили сума от 191,2 милиона еуро от FOR и [...] милиона еуро от допълващите фондове.
(88)
Плащанията, извършени от Фонд CoBo се разглеждат като държавни ресурси. Както е описано в параграф 43 парите във Фонд CoBo идват от директни вноски от медийния бюджет и от приходи, генерирани от плащания за авторски права, платени от белгийски и германски кабелни оператори за разпространение на трите нидерландски канала в Белгия и Германия. Комисията възприема възгледа, че не само директните вноски от медийния бюджет, но и плащанията за авторско право могат да се разглеждат като държавни ресурси. Всъщност плащанията за авторски права би трябвало да бъдат използвани за финансиране на разходите за обществени услуги на операторите. В резултат от заделянето им във Фонд CoBo се е увеличила пропорционално потребността от обществено финансиране. Плащанията за авторски права са следователно еквивалентни на ресурси, от които се е отказала държавата.
(89)
Освен това, въпреки че Фондът за копродукции CoBo е притежаван и управляван от фондация (чийто управителен съвет се ръководи от организациите за обществено радио- и телевизионно разпространение), средствата от Фонда за копродукции CoBo се предоставят на обществените радио- и телевизионни организации само при условия, определени от държавата.
(90)
Обществените радио- и телевизионни организации са получили 31,7 милиона еуро от Фонда за копродукции CoBo през периода на разследване. Това е прехвърляне на държавни ресурси към индивидуални обществени радио- и телевизионни организации .
6.1.2. Свободен достъп до кабел
(91)
Задължението за препредаване („must carry“ obligation), наложено на кабелните оператори не е свързано с превеждане на държавни ресурси, нито отказаните приходи на кабелни оператори може да се разглеждат като прехвърляне на държавни ресурси (31). Комисията няма информация, която да показва друго. В съответствие с това предварителният възглед, че мярката не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, може да бъде потвърден.
6.1.3. Безплатни технически съоръжения от NOB
(92)
Обществената компания NOB получава плащания от държавата за услугите, които е задължена да предоставя на обществените радио- и телевизионни организации. Тези плащания са свързани с директни преводи на държавни ресурси. В крайна сметка те облагодетелстват обществените оператори, които получават безплатни услуги (32). В действителност самите нидерландски власти заявяват, че NOB действа просто като „носител“ за прехвърляне на държавно финансиране на обществените радио- и телевизионни организации , които ползват услугите на NOB.
6.2. Икономическо преимущество
(93)
Ad hoc финансирането (плащания на FOR и посредством допълващите фондове), прехвърлянията на Фонда за копродукции CoBo и предоставянето на безплатни технически съоръжения дават икономическо преимущество на нидерландските организации за обществено радио- и телевизионно разпространение, в смисъл че тези мерки ги освобождават от оперативни разходи, които при други обстоятелства трябва да поемат.
6.2.1. Приложимост на решението по делото Алтмарк
(94)
Нидерландското правителство и обществените радио- и телевизионни организации твърдят, че мерките, които се разследват, компенсират обществените оператори за нетните разходи по изпълнение на тяхната обществена мисия. Това би означавало, че мерките следователно не биха предоставяли преимущество на обществените радио- и телевизионни организации и не биха представлявали помощ, в съответствие с решението по делото Алтмарк (33).
(95)
Държавни мерки, компенсиращи нетните допълнителни разходи за услуги от общ икономически интерес, не се квалифицират като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, ако компенсацията се определя по такъв начин, че предприятието не може да получи реално преимущество. В решението по делото Алтмарк Европейският съд описа условията, които трябва да удовлетворява една компенсация, за да не бъде класифицирана като държавна помощ. Това са следните условия:
-
първо, предприятието получател трябва действително да има задължения за извършване на обществени услуги и тези задължения трябва да бъдат ясно дефинирани;
-
второ, параметрите на базата, на която се изчислява компенсацията, трябва да бъдат установени предварително по обективен и прозрачен начин;
-
трето, компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо за покриване изцяло или частично на разходите, възникнали при изпълнение на задълженията, свързани с предоставяне на обществената услуга, като се отчитат съответните приходи и разумна печалба;
-
четвърто, когато предприятието, което трябва да изпълнява задължения, свързани с предоставянето на обществена услуга, в специфичния случай не е избрано в съответствие с процедура за обществена поръчка, нивото на необходимата компенсация трябва да се определя на базата на анализ на разходите, които би направило едно типично, добре управлявано и адекватно снабдено със средства за производство предприятие, така че да е в състояние да отговори на необходимите изисквания на обществената услуга, при изпълнение на тези задължения, като се отчитат съответните приходи и разумна печалба за изпълнение на задълженията.
(96)
Комисията смята, че в настоящия случай не са изпълнени последните три условия, определени в параграф 95. Първо, прехвърлянето на средства от FOR, допълващите фондове и финансовата вноска от Фонда за копродукции CoBo към обществените радио- и телевизионни организации не се основава на предварително установени обективни и прозрачни параметри.
(97)
Освен това, нито ad hoc финансовите мерки, нито плащанията от Фонда за копродукции CoBo отчитат всички съответни приходи на обществените оператори. Нито пък включват необходимите предпазни мерки, за да се изключи свръх-компенсиране. Наистина, както ще бъде оценено с повече подробности по-долу, в резултат на финансирането ad hoc всъщност се получи значително свръх-компенсиране.
(98)
И накрая, нидерландските обществени радио- и телевизионни организации не са били избрани за доставчици на услуги от общ икономически интерес на базата на търг, нито е провеждан анализ, който да гарантира, че нивото на компенсация е било определено на базата на анализ на разходите, които би направило при изпълнение на тези задължения едно типично, добре управлявано и адекватно снабдено със средства за производство предприятие, така че да е в състояние да отговори на необходимите изисквания на обществената услуга. Същото се отнася и до финансирането на техническите съоръжения, предоставени на обществените радио- и телевизионни организации от NOB.
(99)
Следователно Комисията счита, че в този случай не са изпълнени всички условия, определени в решението по делото Алтмарк.
6.3. Изкривяване на конкуренцията
(100)
Преимуществото, предоставено от ad hoc финансирането, прехвърлянето на средства във Фонда за копродукции CoBo и осигуряването на безплатни технически съоръжения на нидерландските организации за обществено радио- и телевизионно разпространение не са поставени на разположение на друго предприятие в подобна ситуация. При условие че конкуренцията се изкривява винаги, когато държавна помощ подсили конкурентната позиция на облагодетелстваното предприятие по отношение на неговите конкуренти, преимуществото дава възможност да се изкриви конкуренцията между обществените радио- и телевизионни организации и останалите предприятия (34).
6.4. Ефект върху търговията между държавите-членки
(101)
Когато държавна помощ засили позицията на едно предприятие в сравнение с други предприятия, конкуриращи се във вътрешнообщностната търговия, на последното трябва да се гледа, като на засегнато от тази помощ (35), дори ако облагодетелстваното предприятие не се включи в износ (36). По подобен начин, когато една държава-членка отпусне помощ на предприятия, работещи в секторите на услугите и разпределението, предприятията получатели може да не извършват сами своя бизнес извън държавите-членки, така че помощта да има ефект върху търговията в Общността (37).
(102)
В съответствие с този съдебен случай през 2001 г. съобщение на Комисията относно приложението на правилата за обществено радио- и телевизионно разпространение (наричано по-долу „Съобщението за радио- и телевизионно разпространение“) (38) разяснява, че:
„Ето защо може да се приеме, че държавното финансиране на обществените радио- и телевизионни организации по принцип засяга търговията между държавите-членки. Това е ясна позиция що се отнася до придобиването и продажбата на програмни права, което често се случва на международно ниво. Рекламата също, в случая на обществени радио и телевизия, които имат възможност да продават рекламно пространство, има трансграничен ефект, особено за хомогенни в езиково отношение области отвъд националните граници. Освен това, структурата на собственост на частните радиостанции и телевизии може да обхваща повече от една държава-членка“ (39).
(103)
В настоящия случай самите нидерландски обществени оператори са активни на международния пазар. Посредством членството им в Европейския съюз за радио- и телевизия те могат да обменят телевизионни програми и да участват в системата Евровизия. Освен това техните програми се излъчват в Белгия и Германия. Нещо повече, нидерландските са в пряка конкуренция с частните организации, които действат на международния пазар за радио- и телевизионно разпространение и имат международна структура на собствеността.
(104)
На тази основа Комисията прави извода, че ad hoc финансирането, средствата, осигурени на Фонда за копродукции CoBo и предоставянето на безплатни технически съоръжения са такива, че засягат търговията между държавите-членки по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
6.5. Заключение
(105)
Тъй като всички условия, посочени в член 87, параграф 1 от Договора за ЕО са изпълнени, а условията, поставени от Европейския съд в решението по делото Алтмарк, не са изпълнени в тяхната цялост, Комисията прави извода, че ad hoc финансирането (финансиране от FOR и допълващите фондове), средствата отпуснати чрез Фонда за копродукции CoBo и осигуряването на безплатни технически услуги и съоръжения на нидерландските обществени радиостанции и телевизии може да се квалифицира като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. От друга страна, преимуществата, произтичащи от безплатен достъп до кабелната мрежа, не включва прехвърляне на държавни средства и не представлява държавна помощ.
7. КЛАСИФИЦИРАНЕ НА МЕРКИ КАТО „НОВА“ ПОМОЩ
(106)
Съгласно член 1, точка б) от Решение на Съвета (ЕО) № 659/99 от 22 март 1999 г., описващ подробни правила за приложение на член 93 от Договора за ЕО (40), „съществуваща помощ“ означава, inter alia:
„(и)
…, всяка помощ, която е съществувала преди влизането в сила на Договора в съответната държава-членка, т.е., схеми за помощ или индивидуална помощ, които са влезли в действие преди и са все още приложими след влизане в сила на Договора“.
(107)
Както бе заявено преди това, може да се направи разлика между годишните плащания, които не са предмет на това Решение, и плащанията ad hoc.
7.1. Годишни плащания
(108)
Годишните плащания се правят на базата на член 110 от Закона за медиите, който постановява, че „лицата, на които е предоставено време за радио- и телевизионно разпространение, имат право на финансиране от общия бюджет“. Нивото на финансиране и наличността са описани в същия Закон за медиите. Тази система на финансиране съществуваше преди влизането в сила на Договора и се разглежда като съществуваща помощ, както е признато от Комисията в процедура E-5/2005 (41).
7.2. Аd hoc плащания
(109)
Плащанията ad hoc имат редица характеристики, които ги разграничават от редовните годишни плащания и представляват довод против класифицирането им като съществуваща помощ:
-
Правната основа за плащанията е била установена след влизане в сила на Договора. Едва през 1996 г. държавата е въвела възможността, чрез допълващите фондове, да се допълват разходи, направени от обществените радио- и телевизионни организации в случай на прекомерно увеличаване на цени за програмни права. Преди 1996 г. не съществуваше възможността за допълване на плащанията, извършени от обществените радио- и телевизионни организации. По подобен начин, поправката на Закона за медиите, която прави възможно извършването на ad hoc плащания от FOR към индивидуални оператори бе въведена през 1998 г. Що се отнася до приноса на CoBo, едва през 1994 г. държавата реши да участва в този фонд.
-
Действителни плащания бяха извършени едва от 1994 г. По-специално, плащания от Фонда за копродукции CoBo бяха извършени през 1994 г., от допълващия фонд - от 1996 г., а от FOR - от 1999 г.
-
За разлика от редовното годишно финансиране, плащанията ad hoc не могат да бъдат считани за плащания, на които обществените радио- и телевизионни организации имат право. Ето защо, плащането на ad hoc финансирането не е автоматичен процес (42). Тези плащания се извършват при поискване от индивидуалните организации за обществено радио- и телевизионно разпространение и се отпускат след конкретно и индивидуално решение, направено от министъра на културата, на базата на член 106, буква a) от Закона за медиите. В случая с FOR, например, министърът решава, след като вземе предвид нивото на FOR, дали средствата трябва да се прехвърлят от AOR към FOR. След това РО разпределя парите по-нататък на базата на правила, описани в Протоколи.
-
Условията, при които могат да бъдат извършени прехвърлянията на средства, са описани в „Протоколи за прехвърляне“, установени през 1999 и 2002 г. Както е в случая с Фонда за копродукции CoBo, държавата установява известни условия за извършване на плащания от и към фонда, които са едва от 1994 г.
-
И накрая, финансирането се отпуска за специални случаи, както е посочено в раздел 2.3.3. Те включват стимулирането на обществените радио- и телевизионни организации да произвеждат по-добри програми, като поемат колебанията в приходите от реклама, като допълват увеличени цени за спортни права и стимулират копродукциите с белгийски и немски организации за радио- и телевизионно разпространение.
7.3. Безплатни технически съоръжения
(110)
Обществените радио- и телевизионни организации получават безплатно ползване на технически съоръжения от NOB от влизането в сила на Закона за медиите от 1987 г. От тази година NOB започна да предоставя съоръжения на обществените радио- и телевизионни организации, докато първоначално тези съоръжения са били предоставяни от NOS. На NOВ бе възложено задължението да предоставя услуга от общ икономически интерес. Той предоставя съоръженията на индивидуалните обществени радио- и телевизионни организации безплатно и получава плащания директно от държавата. По този начин тази мярка може също да бъде считана като мярка за нова помощ.
7.4. Заключение относно класифицирането като „нова помощ“
(111)
Аd hoc финансирането (плащания от FOR към индивидуални обществени радио- и телевизионни организации и от допълващите фондове), трансферите от Фонда за копродукции CoBo и предоставянето на безплатни технически съоръжения - всичко това би трябвало да се счита по-скоро като нова помощ, отколкото като съществуваща помощ.
8. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 86, ПАРАГАРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(112)
На базата на характеристиките на мерките, единствено възможното основание за съвместимост е член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, който постановява, че: „предприятия, натоварени с извършване на услуги от общ икономически интерес (…), са предмет на правилата, съдържащи се в Договора, и по-специално на правилата за конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не възпрепятства изпълнението, по закон или в действителност, на специфичните задачи, които са определени за тях. Не трябва да се оказва влияние върху развитието на търговията до такава степен, която би се оказала в разрез с интересите на Общността“.
(113)
Съдът на европейските общности бе последователен като постанови, че член 86, параграф 2 от Договора за ЕО може би дава основания за отклонение от забраната за държавна помощ на предприятия, на които е възложено изпълнението на услуги от общ икономически интерес. Решението на Съда по делото Алтмарк безусловно потвърди, че държавна помощ, която компенсира разходите, направени от едно предприятие, за да предоставя услуги от общ икономически интерес, може да се окаже съвместима с общия пазар, ако отговаря на условията в член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (43).
(114)
В съответствие с установената съдебна практика, основана на прецеденти, на Европейския съд (44), член 86, параграф 2 от Договора за ЕО представлява отклонение, което трябва да се интерпретира ограничено. Съдът ясно заяви, че за да може една мярка да бъде приета за такова отклонение, трябва да бъдат изпълнени всички условия, които следват:
-
въпросната услуга трябва да бъде услуга от общ икономически интерес и да бъде ясно определена като такава от държавата-членка;
-
предоставянето на тази услуга трябва да бъде изрично възложено на въпросното предприятие от държавата-членка;
-
приложението на правилата за конкуренция от Договора трябва да възпрепятства изпълнението на специфичните задачи, поставени на предприятието и изключването от тези правила не трябва да оказва влияние върху развитието на търговията до такава степен, която би се оказала в разрез с интересите на Общността.
(115)
Съобщението относно радио- и телевизионното разпространение определя принципите и методите, които Комисията възнамерява да прилага с цел да гарантира спазването на условията, посочени по-горе. Следователно трябва да се проучи дали в настоящия случай:
-
радио- и телевизионната дейност на нидерландските обществени разпространители са ясно и точно определени от нидерландските власти като услуги от общ икономически интерес (определение);
-
на нидерландските обществени радио- и телевизионни организации е официално възложено от нидерландските власти да извършват тази услуга (възлагане);
-
държавното финансиране не надхвърля нетните разходи за тази обществена услуга, като се отчетат също други преки или непреки приходи, получени от обществената услуга (пропорционалност).
8.1. Дефиниция
(116)
В този контекст трябва да се отбележи, че ad hoc финансирането и безплатното предоставяне на технически съоръжения са били предназначени да подкрепят дейности, които са част от общата обществена функция. Необходима е следователно оценка на общото ниво на финансиране на обществените радио- и телевизионни организации, но, с изключение на конкретните мерки, посочени по-горе, това Решение няма намерение да оценява механизма и условията, при които е предоставено държавно финансиране. Настоящото Решение не засяга и организацията на системата за обществено радио- и телевизионно разпространение като цяло.
(117)
Както е посочено в параграф 33 от Съобщението относно радио- и телевизионното разпространение, задача на всяка държава-членка е да определи обществения ангажимент на обществените радио- и телевизионни разпространители. Като се отчете специфичната природа на сектора на радио- и телевизионното разпространение обаче Комисията счита, че „едно „широко“ определение, възлагащо на определен радио- и телевизионен разпространител задачата да осигурява балансирано и разнообразно програмиране в съответствие с неговия ангажимент, е легитимно по смисъла на член 86, параграф 2, с оглед на тълкувателните разпоредби на Протокола. Такова определение трябва да е в съответствие с целта за удовлетворяване на демократичните, социални и културни потребности на дадено общество и гарантиране на плурализма, включително културното и езиково разнообразие“.
(118)
Въпреки широтата на определението, то трябва да бъде достатъчно ясно и точно, за да не оставя съмнение дали дадена дейност, изпълнявана от оператора, на когото е възложена, е предназначена от държавата-членка да бъде включена в обществения ангажимент или не. Както е посочено в параграф 36 на Съобщението за радио- и телевизионно разпространение, ролята на Комисията е ограничена до проверка дали определението за обществена услуга в сектора на радиото и телевизията съдържа явна грешка.
(119)
Основната задача на нидерландските обществени радио- и телевизионни разпространители е да осигуряват висококачествени и разнообразни програми за общо излъчване по обществените канали, в общ интерес, както е посочено в член 13, буква в) от Закона за медиите. В законодателството се съдържат и конкретни програмни изисквания, отнасящи се до категориите съдържание, които трябва да бъдат обхванати и определеното времетраене за всяка категория.
(120)
CLT-UFA посочиха, че обществените радио и телевизия в Нидерландия предават прекалено много спорт като цяло и по-специално прекалено много футбол. Ищците заявиха, че NOS RTV предава основната част от всички спортни събития в Нидерландия. Както бе посочено по-горе, ad hoc финансирането е било предназначено за финансиране на дейности, които са част от обществената функция и по този начин били предназначени и за придобиване на спортни права.
(121)
Комисията е на мнение обаче, че разпространението на спортни програми, в рамките на около 10 % от общото време за излъчване, не представлява явна грешка. Спортът може да бъде част от обществената мисия на радио- и телевизионните разпространители и отделянето на 10 % от времето за спорт не е несъвместимо с обществения ангажимент за предлагане на балансиран и разнообразен програмен микс като обществена услуга.
(122)
Комисията е на мнение, че основната задача, както е определена в член 13 буква в), параграф 1 от Закона за медиите, е по-скоро широко определена, но може да се счита, че удовлетворява - в съответствие с текста на протокола от Амстердам - „демократичните, социални и културни потребности“ на нидерландското общество. По този начин определението в закона е достатъчно ясно и точно по отношение на основната задача и не съдържа никакви явни грешки.
8.2. Възлагане на задължения
(123)
В параграф 40 от Съобщението относно радио- и телевизионното разпространение е посочено, че с цел да се облагодетелства от изключението по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, извършването на обществени услуги трябва да се възложи на нидерландските обществени радио- и телевизионни разпространители посредством официален закон. Комисията отбелязва, че Законът за медиите официално възлага на NOS задачата да изпълнява обществената задача, определена в член 13с и подкрепящото законодателство. Правото да излъчват програми по обществените канали е дадено на обществените радио- и телевизионни разпространители от член 31 от Закона за медиите и Комисията счита, че основната задача за разпространение на програми е ясно възложена на обществените радио- и телевизионни разпространители.
8.3. Пропорционалност
(124)
В Глава 6.3 от Съобщението относно радио- и телевизионното разпространение е обяснено, че тестът за пропорционалност, който Комисията трябва да проведе, е двоен (45).
(125)
От една страна, Комисията трябва да изчисли нетните разходи на обществената задача, възложена на нидерландските обществени радио- и телевизионни разпространители и да провери дали тези разходи са свръх-компенсирани или не. Когато се компенсира едно предприятие, държавната помощ не трябва да надхвърля нетните разходи на мисията за извършване на обществена услуга. За да се стигне до нетните разходи, трябва да се вземат предвид и останалите преки и непреки приходи в резултат от изпълнението на обществената мисия. Следователно при оценяване пропорционалността на помощта ще бъде взета под внимание нетната печалба от реализиране на обществените дейности.
(126)
От друга страна, Комисията трябва да разследва всяка информация, с която разполага и която навежда на мисълта, че обществените радио- и телевизионни разпространители нарушават конкуренцията на търговските пазари повече от необходимото за изпълнение на обществената си мисия. Например една организация за обществено радио- и телевизионно разпространение, чиито по-ниски приходи ще бъдат компенсирани от държавната помощ, може да бъде изкушена да намали цените за реклама или други непублични услуги за пазара, така че да намали приходите на конкурентите. При такава практика ще е необходимо допълнително държавно финансиране, за да се компенсират пропуснатите приходи от търговски дейности и следователно ще е показател за наличие на свръх-компенсиране на обществените задължения.
8.3.1. Прозрачност и разпределение на разходите
(127)
На първо място Комисията трябва да определи разходите за услугите от общ икономически интерес. Тъй като нидерландските обществени радио и телевизия извършват също непублични дейности, те са задължени водят отделни сметки за различните изпълнявани дейности от Директива 80/723/ЕИО от 25 юни 1980 г. за прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и обществените предприятия (46), допълнена от Директива 2000/52/EО (47) на Комисията. Разходите и приходите трябва да са правилно обозначени въз основа на ясно установени, обективни счетоводни принципи. Разходи, които се дължат изцяло на обществени дейности, като същевременно облагодетелстват и търговски дейности, не е необходимо да се разпределят между двете и могат изцяло да бъдат разпределени към публичния сектор (48).
(128)
Директивата за прозрачност се прилага в Нидерландия чрез поправката на Закона за конкуренцията („Mededingingswet“) (49). Освен това със специална наредба (50) обществените разпространители се задължават да водят различни сметки за всички странични дейности и дейности за асоциациите. Въз основа на това нидерландските власти представят информация за разходите и приходите на обществените разпространители за периода 1994-2005 г.
(129)
Според Директивата за прозрачност от държавите-членки се изисква да гарантират, не само че се водят отделни сметки за публичните и непублични дейности, но и че всички разходи и приходи са коректно разпределени въз основа на последователно прилагани и обективно оправдани разходни счетоводни принципи и че принципите за разпределение на разходите, според които се водят отделните сметки, са ясно установени.
(130)
Въпреки това Комисията отбелязва, че Наредбата не определя как обществените разпространители да разпределят разходите, които са общи за публичните и непублични дейности. Нещо повече, информацията от нидерландските власти потвърждава, че обществените радио и телевизионни разпространители използват различни методи за разпределение на разходите. Властите привеждат доводи, че на индивидуално ниво разпределението е правилно, но поради различния избор, който индивидуалните разпространители, правят по отношение на разпределението, то може да се различава от един разпространител до друг. Комисията обаче смята факта, че няма съгласуваност между различните разпространители е показател за това, че Наредбата не предписва достатъчно добре как да се извършва разпределението на разходите.
(131)
Ето защо, въз основа на информацията, представена от нидерландските власти, не може да се направи заключение, че разходите са разпределени правилно на базата на приетите методи за разпределение на разходите. Следователно Комисията смята, че при определяне дали държавното финансиране е пропорционално на разходите за обществената услуга, трябва да се вземат предвид всички нетни приходи от търговски дейности на обществените радио- и телевизионни организации, Това е в съответствие и с нидерландската законодателна рамка, която се отнася за системата за обществено радио- и телевизионно разпространение и която задължава разпространителите да използват всичките си доходи в обществена услуга, включително и тези от търговски дейности (51).
8.3.2. Пропорционалност на общественото финансиране
(132)
Според параграф 57 от Съобщението за радио- и телевизионно разпространение, държавната помощ не бива да надхвърля нетните разходи, понесени от разпространителя. По този начин, след като са определени нетните разходи за обществена услуга, трябва да бъде установено дали общата сума на държавно финансиране не надхвърля тази на разходите.
(133)
Ако не е направено цялостно и смислено разпределение на разходите, нетните приходи от всички дейности, които са се възползвали, пряко или непряко, от общественото финансиране, трябва да се отчетат при изчисляване на нетните разходи за обществени услуги (52). Единствено приходите от „обособените“ търговските дейности не трябва да се вземат предвид при установяване на нетните разходи за обществената мисия. Това са дейности, които не са се облагодетелствали пряко или непряко - например, чрез по-евтини входни суровини, - от държавното финансиране, или които са платили цялата стойност на входните суровини, които са общи и в резултат от обществената дейност.
(134)
В нидерландската обществена система за радио- и телевизионно разпространение няма понятие за „обособени“ дейности, нито смислено и цялостно разпределение на ресурсите между различните дейности на разпространителите. Освен това Законът за медиите предвижда всички нетни приходи от основните и странични задачи (53), страничните дейности и дейностите за асоциации (54) да се използват за изпълнение на обществената мисия (55).
(135)
Следователно нетните разходи за обществените дейности се определят като се отчитат приходите от всички дейности на организациите за обществено радио- и телевизионно разпространение. Изчисленията следователно са следните:
-
първо, нетните разходи за обществена услуга се определят като нетните приходи, получени от експлоатацията на обществената услуга (основни и странични задачи) се извадят от общите разходи за осигуряване на обществените услуги (56);
-
второ, всички други нетни търговски приходи следва да се отчитат (странични дейности и дейности за асоциациите);
-
трето, всички форми на обществено финансиране следва да се сумират. Първо, годишното държавно финансиране и плащанията от фонда Stifo се разглеждат като мерки на „съществуваща помощ“. След това ad hoc финансирането (плащания от FOR и допълващите фондове) и плащания от Фонда за копродукции CoBo, които се разглеждат като мерки на „нова помощ“.
(136)
Сумата от всички тези точки определя дали общото държавно финансиране надхвърля или не общите нетни разходи за обществена услуга или, с други думи дали има или няма свръх-компенсиране на задачите за предоставяне на обществена услуга.
(137)
Що се отнася до безплатното предоставяне на технически услуги и съоръжения от NOB, мярката трябва, по принцип, да се вземе под внимание при оценката на свръх-компенсацията. Въпреки това не е необходимо мярката да се включва категорично в изчисленията, тъй като ползите от безплатното техническо обслужване може да се разглеждат като компенсиращи разходи, които в противен случай трябваше да бъдат финансирани. По този начин, задължението да се плащат въпросните разходи би увеличило със същата сума разходите за обществени услуги, възложени на нидерландските обществени радио- и телевизионни организации. Включването на други разходи следователно не би променило крайния нетен резултат (57).
8.4. Решение за започване на процедура и период за разследване
(138)
В решението за започване на процедурата Комисията определи сумата на свръх-компенсиране, по предварителна оценка, на 110 милиона еуро. Изчислението бе базирано на непълна информация за действителната сума на трансферите към резервите и на нивото на резервите, държани в системата за обществено радио- и телевизионно разпространение, като цяло в периода 1992-2002 г. По това време властите не бяха предоставили пълни данни за индивидуалните разпространители.
(139)
След започване на процедурата Комисията получи данните за приходите и разходите на индивидуалните радио- и телевизионни разпространители, които са по-подробни в сравнение с общите данни, представени при откриване на процедурата. Освен това новата информация представя актуални данни до 2005 г. като включва и приблизителна оценка за 2006 г.
(140)
Това Решение засяга ad hoc плащанията, които са били платени към 1994 г. и покрива периода до 2005 г. Що се отнася до крайната дата, нидерландските власти са поканили Комисията да вземе предвид също и цифрите от 2006 г. Въпреки това, Комисията не смята това за подходящо, тъй като цифрите от 2006 г. са само приблизителна оценка на текущата бюджетна година.
8.4.1. Оценка на компенсациите за индивидуалните организации за обществено радио- и телевизионно разпространение
(141)
Става ясно, че 14 от 19-те обществени разпространители са били прекомерно компенсирани за периода 1994-2005 г. Въпросното компенсиране е осигурило печалби от 32 милиона еуро, които са прехвърлени предимно към програмните им резерви.
(142)
Въпреки това, в някои случаи част от свръх-компенсацията беше използвана, за да балансира недостатъчната компенсация за периода преди 1994 г. В началото на 1994 г. някои разпространители са имали негативен резултат от програми (58). На разпространителите е било разрешено само да регистрират негативни програмни резерви, когато разходите за публични услуги надхвърлят различните източници на финансиране на обществените услуги. С други думи, отрицателните програмни резерви могат единствено да бъдат резултат от недостатъчно компенсиране на разходите за обществена услуга.
(143)
От друга страна, всяка възможна загуба от търговски дейности е трябвало да бъде финансирана чрез резервите на асоциациите и не е могла да бъде отразена в програмните резерви.Според нидерландските власти резервите на асоциациите са били изградени с частни фондове.
(144)
Има и случаи, при които недостатъчното компенсиране на разходите за обществени услуги временно е било финансирано с резерви на асоциациите. През 1993 г. резервите на асоциациите са били „замразени“ от нидерландските власти; от този момент нататък вече не е било възможно приходите от обществени услуги и търговски дейности да се прибавят към тези резерви на асоциациите. Въпреки това е било направено едно изключение за възстановяване на плащания, извършени от резерви на асоциациите преди 1994 г. за покриване на нефинансирани разходи за обществени услуги. Според нидерландските власти това е единственото обстоятелно, при което след 1994 г. към тези резерви са били прибавяни парични средства (59).
(145)
Комисията смята, че отрицателните суми, записани в програмните резерви и положителните вариации на резервите на асоциациите след 1994 г. са получени само като резултат от предишни „недостатъчно компенсиране“ на разходи за обществени услуги. Последвалото балансиране на тези суми следователно се разглежда като избираеми разходи за обществената задача. Следователно съответстващите суми не бива да се вземат предвид за установяване на свръх-компенсацията.
(146)
Както е посочено в алинея параграф 141, свръх-компенсацията постъпвала обикновено в програмните резерви. През 2005 г. РО решава за пръв път, въз основа на член 19a, параграф 1з и член 109a от Закона за медиите, че резерви, държани от индивидуалните разпространители и надхвърлящи годишния им бюджет с 5-10 %, трябва да се прехвърлят на РО (60). Това прехвърляне също се разглежда като част от ad hoc мерките и се взема под внимание при определяне на пропорционалността на компенсацията. В резултат на това прехвърляне намаля общата компенсация за индивидуалните обществени радио- и телевизионни разпространители, като същевременно увеличава свръх-компенсирането на РО.
(147)
Като изважда - за всяка година от 1994 до 2005 г. - нетните разходи за обществени услуги от общото финансиране, получено от държавата, по начина описан в раздел 8.3.2, Комисията стига до заключението, че нито един от индивидуалните разпространители не е получил обществено финансиране, превишаващо 10 % от годишния си бюджет. Тъй като разходите за обществено радио- и телевизионно разпространение могат да се променят всяка година, държавата може всъщност да поиска, поради бюджетни причини, да задържи до минимум отклоненията в държавното финансиране и да разреши известен процент от годишното свръх-компенсиране да бъде пренесено за следващата година. Комисията призна този принцип в случая с нидерландската система за обществено радио- и телевизионно разпространение (61).
(148)
В нидерландския случай с държавна помощ Комисията посочи, че тези резерви трябва да бъдат установени с конкретна цел и че те трябва да станат редовни, на фиксирана дата, т.е. да бъдат изваждани от компенсацията за следващата година, ако се установи, че има свръх-компенсация. По този начин, ако свръх-компенсацията не надхвърля 10 % от сумата на годишната компенсация, такава свръх-компенсация е съвместима с Договора за ЕО и може да се пренася за следващия годишен период и да се изважда от сумата на компенсацията, платима по отношение на този период.
(149)
Нидерландските власти решиха, че всяка отделна организация за радио- и телевизионно разпространение може да поддържа само определен резерв от максимум 5-10 % от годишния бюджет (62). С оглед на това ограничение през 2005 г. РО нареди прехвърлянето на 42,457 милиона еуро резерви от индивидуалните обществени радио- и телевизионни организации към РО. Властите също така поеха ангажимент да извършват редовен мониторинг на резервите и да нареждат възстановяване на излишъците над 10 % от годишната компенсация, считано от 2006 (63) г. Следователно комисията смята, че са изпълнени условията за приемане като съвместима дадена сума на свръх-компенсация, при условие че тя не надхвърля повече от 10 % от годишния бюджет на обществените радио- и телевизионни организации (64).
(150)
Тъй като свръх-компенсацията не надхвърля един марж от 10 % от годишния бюджет, това следователно може да се разглежда като изпълнение на мисията за предоставяне на обществени услуги и по този начин помощта се разглежда като съответстваща на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
8.4.2. Свръх-компенсация на РО.
(151)
РО също получи компенсация за ролята си в управлението и координирането на системата за радио- и телевизионно разпространение. РО изпълнява тази роля като отделна организация, която води, отделно вътрешно счетоводство. Нидерландските власти посочват, че въпреки че NOS RTV и РО са части от едно юридическо лице и представят консолидирани отчети, едната организация по никакъв начин няма достъп до фондовете на другата.
(152)
Въз основа на отделните отчети за РО и в съответствие с описания по-горе счетоводен метод, Комисията стига до заключението, че РО е получил обща свръх-компенсация от 55,908 милиона еуро, без да се включват резервите, които са били прехвърлени през 2005 г. от индивидуални разпространители. Общата сума на прехвърлените резерви възлиза на 42,457 милиона еуро. Когато се отчита това прехвърляне, общата свръх-компенсация на РО възлиза на 98,365 (55,908 + 42,457) милиона еуро.
Таблица 4:
Преглед на годишното финансиране на РО (1994-2005) - суми в милиони еуро (65)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Общо:
Разходи за обществена дейност
53,1
60,5
61,8
64,6
69,3
77,3
89,0
94,7
100,4
91,2
91,9
95,2
948,9
Приходи от обществена дейност
0
0
0
0,7
3,3
3,5
2,5
2,6
3,4
0,2
0
0
16,2
Нетни разходи за обществена дейност
53,1
60,5
61,8
63,9
66,0
73,8
86,4
92,0
97,0
90,9
91,9
95,2
932,7
Нетен резултат от търговски дейности
5,7
5,9
6,5
7,3
10,7
16,0
13,7
12,0
10,8
13,1
22,3
9,7
133,7
Потребност от обществено финансиране
47,5
54,6
55,3
56,5
55,4
57,8
72,7
80,0
86,2
77,8
69,6
85,5
799,0
Годишни плащания
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Годишни плащания от Stifo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Общо годишна компенсация
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Резултат преди
ad hoc
плащанията
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
12,8
-4,0
-5,4
-7,6
7,6
8,4
-6,2
20,7
Плащания от FOR
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
2,8
33,9
Плащания от допълващи фондове
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Плащания от Фонд CoBo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Прехвърляне на излишни резерви
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
42,5
42,5
Общо аd hoc плащания
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
45,3
76,3
Извънредни суми
0
0
0
0
0
0,9
0
0,2
0,2
0
0
0
1,4
Общо годишна свръх- компенсация/недостигаща компенсация
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
13,7
3,1
0,9
-2,1
14,5
14,0
39,1
98,4
(153)
От гледна точка на Комисията свръх-компенсацията от 98,365 милиона еуро не е необходима за функциониране на обществената услуга и не може, следователно, да се ползва от отклонението от член 86, параграф 2 за забрана на държавната помощ. Свръх-компенсацията следователно не се разглежда като съвместима помощ и по принцип следва да бъде възстановена от РО.
(154)
Въпреки това излиза, че свръх-компенсацията надхвърля общата сума на натрупаните плащания ad hoc за РО. РО е получил 33,870 милиона еуро като плащания ad hoc от държавния медиен бюджет, плюс ad hoc прехвърляне на 42,457 милиона еуро от други радио- и телевизионни разпространители. Това прави общо 76,327 милиона еуро получени плащания от ad hoc мерки. В допълнение, по плащанията ad hoc също е начислявана лихва, което трябва да се отчете при определяне на размера на финансовите средства, които не са били получени в контекста на „мерките за съществуваща помощ“ Следователно възстановяването би трябвало да възлиза на 76,327 милиона еуро плюс лихвите, тъй като „остатъкът“ от свръх-компенсацията е била отпусната като съществуваща помощ и не може да се възстановява.
8.5. Антиконкурентно поведение на търговски пазари
(155)
Както е обяснено в Съобщението за радио- и телевизионно разпространение, Комисията е на мнение, че антиконкурентното поведение на обществените разпространители не може да се разглежда като необходимо за изпълнение на обществената им мисия. В решението си да започне официална процедура на разследване Комисията спомена следните възможни нарушения на пазара:
8.5.1. Кабелно излъчване
(156)
Договорът по модел, сключен между разпространителите и кабелните оператори през 1985 г. предвижда, по искане на нидерландското правителство, кабелните оператори да не плащат права на интелектуална собственост за излъчване на програмите на нидерландската обществена телевизия. Справедливо е да се зададе въпроса дали, като се отказва от плащане на правата за интелектуална собственост от кабелните оператори, РО действа като нормален пазарен оператор, при положение че се е отказал от търговски приходи.
(157)
Нидерландските власти привеждат обаче довода, че фактът, че РО не претендира за възнаграждение за правата на интелектуална собственост, не противоречи задължително на пазарното поведение. В крайна сметка търговските радио и телевизии също не изискват такса от кабелните оператори за излъчване на техните програми (66).
(158)
В действителност търговските споразумения между радио- и телевизионните разпространители и кабелните оператори могат да приемат различни форми, особено с оглед на факта, че сделката включва обмяна на услуги за излъчване на налично съдържание, което има стойност и за двете страни. В съответствие с това Комисията установява, че липсват ясни индикации, че РО е действал в противоречие с пазарното поведение, и че като се е отказал от търговски приходи е увеличил потребността си от държавно финансиране.
8.5.2. Рекламен пазар
8.5.2.1. Предполагаемо подбиване на цените на рейтинг точки за възрастова група 20-49 г.
(159)
При откриване на официалната процедура за разследване Комисията не разполагаше с достатъчни доказателства, че STER действително е подбивал цените. Въпреки това трябва да се оцени информацията, която бе представена след откриване на разследването от ищците и нидерландските власти.
(160)
Параграф 58 от Съобщението за радио- и телевизионно разпространение посочва, че обществените радиостанции и телевизии може да се изкушат да намаляват цените за реклама, така че да намалят приходите на конкурентите. Все пак трябва да се има предвид, че обществените радио- и телевизионни организации в Нидерландия не извършват директно рекламни дейности, а рекламните дейности се изпълняват от отделна организация в лицето на STER. В съответствие с мисията си STER трябва да използва времето, отпуснато за реклама по такъв начин, че да осигурява оптимален принос към централното финансиране на обществените радио- и телевизионни организации. Той функционира като посредник, със задачата да извлече максимални печалби от продажбата на рекламното пространство на обществените радио- и телевизионни организации. Както вече бе споменато в параграф 17, STER прехвърля рекламните приходи директно в медийния бюджет.
(161)
За поведение, водещо до подбиване на цените от STER, може да се правят изводи от някои или от всичките следни обстоятелства: тъй като цените на STER са по-ниски от тези на конкурентите, има нарастване на пазарния дял и загуба на приходи за STER.
(162)
Първо, както Комисията също така посочи в решението за откриване на официална процедура за разследване, сравнението между цените на обществените и частните компании за продажба на реклами може да се разглежда като съдържателна мярка за критериите, посочени в параграф 58 от Съобщението за радио- и телевизионно разпространение.
(163)
Най-подходяща за сравнение на цените е целевата група на 20-49-годишните. Както може да се заключи от Таблица , има различни подгрупи, много от които са насочени към зрители в границите 20-49 години.
Таблица 5:
Процент на целевите GRP (рейтинг точки), придобити от STER през 2004 г.
Целева група:
13+
20-34
35-49
50-64
20-49
Пазаруващи 20-49
Пазаруващи 20-49:
Мъже 20-34
Жени 20-34
Придобити
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Източник
:
Писмо от 27.1.2005 г. от нидерландските власти.
(164)
Таблица посочва, че STER предимно продава реклами за зрители. От 1999 г. намалява пазарният дял на STER в рекламите и аудиторията, до която имат достъп обществените радио- и телевизионни организации, за целевата възрастова група 20-49 г. Брутните цени, които рекламодателите са заплащали за целевата група 20-49 г., са следните:
Таблица 6:
Брутни цени за рейтинг точка за целевата група 20-49 г. (18.00 ч. - 24.00 ч.), 1995- 2005 г. в еуро
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
1,470
1,496
1,499
1,315
1,485
1,541
1,562
1,624
1,816
1,932
1,890
Частни разпространители
1,337
1,314
1,366
1,399
1,438
1,637
1,667
1,675
1,753
2,055
2,087
Източник
:
Писмо от 3.2.2006 г. от нидерландските власти.
(165)
Въз основа на представените по-горе данни цените по ценоразпис за целевата група 20-49 г. на STER са само малко по-ниски от цените по ценоразпис на частните радио- и телевизионни организации. Според нидерландските власти радио- и телевизионните организации и на STER отпускат значителни отстъпки. Частните радио- и телевизионни организации сякаш предоставят много по-големи отстъпки, особено от 1998 г. Тези отстъпки са изброени по-долу:
Таблица 7:
Действителни отстъпки, предоставени в периода 1994-2005, в %
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Частни разпространители
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Източник
:
Писмо от 24.2.2006 г. от нидерландските власти.
(166)
Въпреки че STER има по-малко атрактивна аудитория, отколкото частните радио- и телевизионни разпространители - той има по-ниска селективност и поради това има по-малки възможности да предложи много специфична целева група - има и по-малка аудитория и дял в рекламния пазар (виж Таблица 9 по-долу), неговите нетни цени са по-високи от тези, които се заплащат на частните р адио- и телевизионни организации.
Таблица 8:
Нетни цени за рейтинг точка за целевата група 20-49 г. (18.00 ч. - 24.00 ч.), 1995-2005 г. в еуро
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Частни разпространители
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
(167)
От Таблица може, освен това, да се направи извода, че има ясна корелация между намалението в дела на аудиторията и рекламния дял за обществените радио- и телевизионни организации. Няма доказателство, че STER увеличава пазарния си дял чрез потенциален дъмпинг на цените или дори че поддържа пазарния си дял въпреки намалението в аудиторията на своите клиенти радио- и телевизионни организации. Обратно, STER губи дела си в рекламния пазар със същия темп, с който обществените радио- и телевизионни организации губят аудитория.
Таблица 9:
Дялове в аудиторията и рекламния пазар
1998
1999
2000
2001
2002
2003
Аудитория на частните разпространители
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Реклами при частните разпространители
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Аудитория на обществените разпространители
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Реклами при обществените разпространители
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Източник
:
Писмо от 3.2.2006 г. от нидерландските власти.
(168)
И накрая, няма доказателства, че STER губи рекламни приходи с цел да увеличи пазарния си дял.
Схема 1:
Развитие на брутните и нетни приходи
(169)
От Таблица 7 и Схема 1 може да се направи извода, че STER е предложила значителни отстъпки. Въпреки това, от Схема 1 може също да се направи извода, че въпреки тези отстъпки, нетните приходи от продажба на рекламно пространство са останали относително постоянни. Използването на отстъпки не е довело до големи промени в приходите.
(170)
Следователно нито едно от обстоятелствата, които нормално придружават поведение на подбиване на цените - а именно: по-ниски цени, повишаване на пазарния дял и временна загуба на приходи - не изглежда да е настъпило на рекламния пазар в Нидерландия. Отново трябва да се подчертае, че STER е компания, независима от обществените радио- и телевизионни организации и нейните приходи отиват директно в медийния бюджет. В съответствие с това Комисията трябва да стигне до заключението, че няма признаци STER да е подбил цените до такава степен, че да доведе до несъразмерна загуба на приходи, която да е повишила потребността от допълнително държавно финансиране на системата за обществено радио- и телевизионно разпространение.
8.5.2.2. Стандарт за сравнение на цените за реклама
(171)
SBS Broadcasting BV приведе довода, че „само ценовото сравнение между цените за рейтинг точка в групата 20-49 г., плащани на STER или на IP и/или на SBS не могат да бъдат изключителен критерий, за да се установи дали STER подбива или не цените“.
(172)
SBS твърди също така, че на първо място рекламодателите са склонни да плащат допълнителна премия за рейтинг точките в групата 20-49 г., предложени от STER, защото достига и хора, извън целевата група. Освен това цените на STER за рейтинг точки (GRP) за възрастова група 13+ (категорията на тийнейджърите) за реална доставка са в действителност много по-ниски от цените на частните конкуренти за GRP 13+. Тези въпроси бяха предоставени от Комисията на нидерландските власти (67).
(173)
По отношение на първия въпрос, трябва да е ясно от самото начало, че маркетинговите компании се стремят да достигнат до определена целева група, когато рекламират своите продукти. Аудиториите извън целевата група нямат значение. Един от критериите за закупуване на рекламно време е селективността на целевата аудитория. Ако рекламният разрез не е селективен, т.е. има много от така наречения „отпадък“ (реклами, достигащи до хора извън целевата група), тогава рекламния разрез става по-малко интересен. Поради факта, че рекламното пространство, продавано от STER, има ниска селективност - то привлича широк обхват зрители - в действителност за STER, според нидерландските власти, е трудно да поддържа рекламните си тарифи. Второ, рейтинг точките (GRP) за групата 13+ г. е с по-малко значение, отколкото рейтинг точките за групата 20-49 г. Информацията в Таблица показва относително ниското значение на рейтинг точките за групата 13+ г. и ясно посочва, че рейтинг точките (GRP) за групата 13+ г. не са от решаващо значение, когато се прави сравнение на цените. Както заявиха нидерландските власти, рейтинг точките за групата 20-49 г. е от много по-голямо значение. Фактът, че цената за рейтинг точки за групата 13+ е по-ниска при STER, не означава сама по себе си, че има общо подбиване на цените от обществените радиостанции и телевизии.
8.5.2.3. Заключение относно рекламите
(174)
Следователно, въпреки фактът, че STER предлага значителни отстъпки, общите приходи, идващи от рекламно пространство, не са намалели, а са останали стабилни. След като оцени останалите доводи и отговорите на нидерландските власти, Комисията стига до извода, че понастоящем няма доказателства, че STER не е направил опит да увеличи максимално рекламните си приходи и че неговото поведение би довело до повишена нужда от държавно финансиране.
8.5.3. Футболни права
(175)
Когато започна процедурата, Комисията заяви, че няма ясни признаци, за да се направи заключение, че радио- и телевизионните организации са плащали цена за правата за предаване на футболни състезания, която да е структурно над пазарната стойност. Една от причините бе, че обществените радиостанции и телевизии са предлагали по-високи суми по време на преговорите, отколкото са били склонни да предложат частните разпространители. CLT-UFA се оплака, че нидерландските обществени радио- и телевизионни организации плащат високи цени за футболни права. Комисията посочи, че ще направи оценка на това положение по-нататък.
(176)
Последвалото разследване не представи доказателства, че обществените радио- и телевизионни организации са предложили над цената на частните обществените радио- и телевизионни организации, нито че обществените радио и телевизия са придобили права за футболно събитие до такава степен, че да направят възможно затварянето на пазара за конкурентите. В действителност бяха открити примери за важни футболни права, задържани от частните разпространители в периода, подлежащ на разследване (виж параграф 55).
(177)
Все пак, тъй като в настоящата процедура не бяха идентифицирани практики, противоречащи на конкуренцията, въпросът за това дали системата като такава предлага достатъчна защита срещу възможността за антиконкурентно поведение, ще бъде разгледан в процедура E-5/2005 за съществуваща помощ.
9. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(178)
Поради причините, изложени по-горе, Комисията стига до заключението, че има наличие на свръх-компенсация от 98,365 милиона еуро за NOS за функциите, които изпълнява като РО и че тази сума е била отпусната посредством мерки на държавна помощ, които не могат да се разглеждат като съвместими с общия пазар на базата на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО и поради това следва да бъдат възстановени от NOS.
(179)
Въпреки това, тъй като свръх-компенсацията надхвърля общата сума на ad hoc плащанията към NOS за функциите, които изпълнява като РО, която възлиза общо на 76,327 милиона еуро, възстановяването трябва да се ограничи на 76,327 милиона еуро, тъй като „останалата“ свръх компенсация е била отпусната чрез съществуваща помощ и не може да бъде възстановена,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Ad hoc държавната помощ, която Нидерландия отпуска на NOS за функциите, които изпълнява като РО, е несъвместима с общия пазар.
2. Несъвместимата ad hoc държавна помощ следва да бъде възстановена от NOS. Сумата, която трябва да се възстанови, е 76,327 милиона еуро, плюс лихви.
3. Аd hoc държавната помощ, отпусната от Нидерландия на индивидуалните обществени радио- и телевизионни организации, е съвместима с общия пазар, при условие че, ако такава помощ води до свръх-компенсация за обществената мисия, излишъкът следва да се държи в специален резерв за тази цел, чиято сума не надвишава 10 % от годишния бюджет на радио- или телевизионната организация и при условие че спазването на това ограничение редовно се контролира от Нидерландия.
Член 2
1. Нидерландия взима всички необходими мерки, за да си възстанови помощта от РО, за която става въпрос в член 1 и която е била предоставена незаконосъобразно на бенефициерът.
2. Възстановяването влиза в сила без отлагане и в съответствие с процедурите на националното законодателство, при условие че те разрешават незабавното и ефективно прилагане на решението. Помощта, която трябва да се възстанови, следва да включва лихвите от датата, на която е била предоставена на бенефициерите до датата на нейното възстановяване.
3. Лихвите, които следва да бъдат възстановени съгласно параграф 2, следва да бъдат изчислени в съответствие с процедурите, описани в членове 9 и 11 от Решение (ЕО) № 794/2004 (68).
4. В срок от два месеца след уведомлението за това Решение, Нидерландия изисква бенефициерът, посочен в член 1, да възстанови незаконосъобразната и несъвместима държавна помощ и дължимата лихва.
Член 3
Нидерландия информира Комисията, в срок от два месеца след уведомлението за това Решение, какви мерки е взела вече и планира да вземе, за да се съобрази с него. Тя предоставя тази информация, като използва модела на въпросник от Приложение 1 към решението. Нидерландия в рамките на същия период от време представя всички документи, които предлагат доказателства, че е инициирана процедура за възстановяване срещу бенефициерът на незаконосъобразната и несъвместима държавна помощ.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Кралство Нидерландия.
Съставено в Брюксел на 22 юни 2006 г.
COMMISSION DECISION
of 22 June 2006
on the ad hoc financing of Dutch public service broadcasters C 2/2004 (ex NN 170/2003)
(notified under document number C (2006)2084)
(Only the Dutch text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2008/136/EC)
THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular the first subparagraph of Article 88(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1),
Having regard to their comments,
Whereas:
I. PROCEDURE AND BACKGROUND
1 PROCEDURE
(1)
In the course of 2002 (2) and 2003 (3) the Commission received several complaints alleging that the public funding system in place for Dutch public broadcasters constitutes unlawful and incompatible state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
(2)
In the course of the preliminary investigation of the complaints, the Commission received additional information from the complainants (4), as well as the Dutch authorities (5).
(3)
Following the preliminary assessment of the alleged aid measures, the Commission informed the Netherlands, by letter dated 3 February 2004, that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty with respect to certain measures which could be qualified as new aid.
(4)
The Commission decision to initiate the procedure was published in the Official Journal of the European Union (6). The Commission invited interested parties to submit their comments on the aid.
(5)
The Netherlands responded to the decision to open proceedings by letter dated 30 April 2004. Moreover, the Commission received comments from 11 interested parties (7). By letter of 29 April 2004 the Commission forwarded the comments to the Netherlands. The reaction by the Dutch authorities was received by letter dated 13 August 2004.
(6)
The Commission asked additional questions to the Dutch authorities by letters of 4 January 2005 and 25 May 2005, to which the Dutch authorities responded by letters of 27 January 2005 and 25 July 2005. Further information was received from one of the complainants (De Telegraaf) on 25 July 2005 and from the Dutch authorities on 2 September. The Commission asked the Dutch authorities for further clarification by e-mails on 22 November 2005, to which the authorities responded on 25 November 2005. The Commission decided after a meeting with the authorities that further clarification was necessary. To this end a request for information was sent to the Dutch authorities on 22 December 2005, to which the Dutch authorities, having been granted a delay, responded on 3 February 2006. Regarding this reply further e-mails were exchanged between the Dutch authorities and the Commission in February 2006 and April 2006.
(7)
A meeting between the Dutch authorities and the Commission took place on 24 September 2004. A meeting with De Telegraaf took place on 27 October 2004. A meeting with Broadcast Partners took place on 5 January 2005. A meeting between RTL and the Commission took place on 27 July 2005 and between VESTRA and the Commission on 23 September 2005. The Commission had another meeting with the Dutch authorities on 1 February and 14 February 2006.
(8)
In addition to this procedure on ‘new aid’, the financing of the public service broadcasters through annual state payments and the Stimulation Fund (Stifo, Stichting Stimuleringsfonds Nederlandse Culturele Omroepproducties) (8) is being assessed in a separate ‘existing aid’ procedure (cf. state aid No. E-5/2005). In this Decision the Commission refers to the measures which are the object of the ‘existing aid procedure’ only insofar as necessary to provide an overall picture of the financing of public broadcasting. This Decision does not, however, concern the issue of compatibility with state aid rules of the regular annual payments and of the payments from the Stimulation Fund.
(9)
This Decision will also be limited to assessing the financing of the public service broadcasters' core activities (the so-called main tasks). Side activities, like the new media services, the provision of SMS and i-mode, are not, therefore, examined. Similarly, this Decision will not deal with the investment by NOS in the network operator Nozema, which according to complaints might not have been done on market terms. These issues will be dealt with separately.
(10)
Finally, the decision to open the formal investigation procedure covered the procedure as from 1992. Nevertheless, it appears that the first ad hoc payments were made only in 1994. Furthermore, figures up to 2005 are now available and should be taken into account. The period covered by the decision would therefore range from 1994 - when the first ad hoc payment was made - to 2005, the last year for which final figures are available. It should be noted that the Dutch authorities invited the Commission also to take into account 2006. However, the figures for 2006 are only provisional and cannot, therefore, be taken into account.
2 DETAILED DESCRIPTION OF THE PUBLIC BROADCASTING SYSTEM
(11)
Section 2.1 of this Chapter presents the actors in the (public) broadcasting sector. This is followed in section 2.2 by a description of the different elements of the financing system for the Dutch broadcasting sector in general. In connection with this, the legal provisions entrusting the broadcasters with a public service mission are described, the different financing mechanisms (annual payments and ad hoc payments) are spelled out and, finally, the reserves the public broadcasters have built up and use for the fulfilment of their public service mission are explained. The commercial activities of the Dutch public broadcasters are then discussed in section 2.5. Section 2.6 explains the acquisition of football rights by the NOS and section 2.7 deals with the relation between broadcasters and cable operators. Finally, section 2.8 sets out which measures are the subject of this procedure.
2.1 Actors in the (public) broadcasting sector
(12)
The public service broadcasting system consists of different organisations, including eight private associations (private broadcasters with members entrusted with a public service mission) and ten private foundations (private broadcasters without members entrusted with a public service mission) (9).
(13)
Besides the broadcasters mentioned in paragraph 12, the public service broadcasting system includes another actor - the NOS - which performs a dual role. The first role is that of a public service broadcaster, responsible for TV and radio programmes (under the name of ‘NOS RTV’). The second role is that of coordinator of the entire public service broadcasting system and is carried out by the management board of the NOS (the so-called ‘Publieke Omroep’ hereinafter ‘PO’). The PO, whose functions and tasks are enshrined in the Media Act, stimulates cooperation between public broadcasters, coordinates the three public TV channels and reports twice a year on the public broadcasters' activities to the Media Authority.
(14)
The NOS receives funding from the media budget for both the tasks performed as PO and those performed as NOS RTV.
(15)
The public service TV-programmes are broadcast by the public service broadcasters over three public channels (10).
(16)
The Dutch Broadcast Production Organisation (Nederlands Omroepbedrijf, hereinafter ‘NOB’) is also part of the public broadcasting system. The NOB carries out the recording, transmission preparation and actual transmission of sound, moving pictures and data to all possible distribution channels. The NOB provides these services to commercial broadcasters and public service broadcasters. The services provided to the public service broadcasters are considered as public services by the Dutch government and are publicly funded (11).
(17)
A separate foundation (Stichting Ether Reclame, hereinafter ‘STER’) is exclusively responsible for the sale of advertising space and the broadcasting of advertising on the public channels. The STER is responsible for the broadcasting time which it has been allocated. The revenues generated by the STER are transferred directly to the State.
(18)
In addition to the national public service broadcasters, there are several commercial broadcasters operating on a national level. Examples of these commercial broadcasters are RTL (RTL 4, 5 and 7, all from the CLT-UFA group), SBS6, NET5 and Veronica (from the SBS Broadcasting group) and Talpa (Talpa Media Holding). They generate their revenues mainly through TV advertising.
2.2 Statutory regulation of public service broadcasting
(19)
The broadcasting sector is currently regulated by the Media Act of 21 April 1987 (Stb. 1987, 249) and the Media Decree. Public broadcasters are allowed by law to perform four categories of activities, which are defined in the current Media Act as ‘main task’, ‘side tasks’, ‘side activities’ and ‘association activities’. The public broadcasters are eligible for state funding for the ‘main task’ and ‘side tasks’.
2.2.1 Legal definitions
(20)
Article 13(c)(1) of the Media Act describes the ‘main task’ of the public service broadcasting as being:
a)
to ensure a pluralistic and high quality offering of programmes for general broadcast in the areas of information, culture, education and entertainment on national, regional and local level and transmitting those or having them transmitted on open channels;
b)
to perform all activities relating to the offering of programmes and the transmission necessary in that respect;
c)
to broadcast programmes destined for countries and areas outside the Netherlands and for Dutch citizens staying abroad.”
(21)
Article 13c(2) of the Media Act lays down the general requirements for the programmes to be broadcast by the public broadcasters. The programmes must ‘give an image of society in a balanced way and of interests and viewpoints on society, culture and philosophy within the population; and
a.
the programmes have to be accessible to the whole population in the relevant areas;
b.
they contribute to pluralism and cultural diversity within the Netherlands (…)’.
(22)
In addition, the total programming time which should be allocated to different categories, such as culture, education, and entertainment, is regulated by means of prescribed percentages (12).
(23)
Article 16 of the Media Act provides that certain tasks shall be performed by the NOS RTV and lays down the details of these tasks. The provision of sports coverage, including, but not limited to, competition and cup matches and international events is covered. The percentage of total broadcasting time which should be devoted to such sports events is not pre-determined by statute. In practice the NOS RTV aims to devote 9-11 % of total broadcasting time to sports programmes (13).
(24)
Broadcasting associations are entitled to broadcasting time for the provision of national TV-programmes and have the right, under Article 31(4) of the Media Act, to receive state funding for providing the programme.
(25)
In accordance with Article 13c(3) of the Media Act, which was introduced in 2000, the public broadcasting system ‘can also fulfil its task, as mentioned in the first paragraph, by providing means of supply and distribution of programme materials, other than those included within paragraph (1)(a)’. In other words, the public service broadcasters can broadcast the public service content, mentioned in paragraph 20 as a main task, on other media platforms, such as the Internet.
(26)
These so-called ‘side tasks’ must comply with a number of conditions. According to Article 55 of the Media Act, for example, they must not serve to make profits for third parties. Maintaining a website or a theme channel are examples of these side tasks.
(27)
It should also be mentioned that the exploitation of both the ‘main’ and the ‘side’ tasks generate revenues for the public service broadcasters to be used for public service purposes (14).
(28)
The Dutch public service broadcasters can also perform activities which are defined as side activities and association activities. Side activities (15) must comply with a number of statutory conditions. Examples of such side activities include the sale of programme guides, sponsoring, sale of programme rights and programme-related material, leasing office space and organising drive-in shows.
(29)
Other activities are the ‘association activities’, which are activities performed by the broadcasting associations for their members. They include publishing magazines, and organising and selling travel arrangements.
2.2.2 Entrustment and supervision
(30)
An independent Media Authority (Commissariaat voor de Media) is responsible for ensuring compliance with the programming and financial requirements of the Media Act and the implementing legislation (Article 9 of the Media Act).
(31)
The Media Authority has a legal duty, laid down in Article 134 of the Media Act, to ensure that the public broadcasters fulfil their obligations, including the quota laid down for different types of programmes. The Media Authority can impose fines if the obligations are not respected. It also checks whether the broadcasters are complying with the legal restrictions on sponsoring and advertising.
(32)
On the basis of the accountants' reports submitted, the Authority checks every year whether the annual accounts of the public broadcasters comply with the requirements of the Media Act, the Media Decree and the Financial Reporting Manual. If they do, the Authority approves the budgeted amounts for regular programme provision (Articles 100 and 101 of the Media Act).
2.3 Sources of funding of public service broadcasters
(33)
The public service broadcasters' main sources of funding are the annual payments received by the State. In order to absorb budgetary fluctuations, public service broadcasters are allowed to keep certain reserves. In addition, the public service broadcasters have, since 1994, received ad hoc payments.
(34)
Since the assessment of the compatibility of the ad hoc funding cannot be carried out without taking into account the other sources of public funding, the following description covers both the annual payments and the ad hoc payments, even though the annual payments and the payments from the Stifo are not subject to this Decision (see paragraph 8).
2.3.1 Annual payments
(35)
The Dutch public broadcasters receive annual financial contributions from the State's media budget. Over the period 1994-2005, these payments totalled approximately €7,1 billion. From this amount, approximately €819,6 million was transferred to the PO for its management and coordinating role; the remaining €6,3 billion was paid to the individual broadcasters. The media budget is funded from several sources: the State Broadcasting Contribution (collected from taxpayers), advertising revenues from STER and interest revenues from the General Broadcasting Fund (Algemene Omroepreserve, hereinafter ‘AOR’) (16). The level of the media budget sets a ceiling on the amount of annual funding that could be made available to the public broadcasters and the other media organisations.
2.3.2 Stifo
(36)
In addition to the annual payments, the public broadcasters have received payments from Stifo (Stimulation Fund for Cultural Productions). The funds granted from Stifo qualify as a state aid measure, but the measure was approved by the Commission (NN 32/91). The Stifo aid measure is thus to be considered as existing state aid. The Stifo payments to the individual public service broadcasters (the PO did not receive any payments from Stifo) amounted to €155 million in the period under review.
2.3.3 Ad hoc payments
(37)
In addition to the transfers mentioned in paragraphs 34 and 35 - which are considered to be the public service broadcasters' regular sources of funding, the public broadcasters were granted several payments on an ad hoc basis. These were either made directly to the broadcasters or channelled through special funds and reserves.
2.3.3.1 Matching funds payments
(38)
The matching funds are an earmarked part of the media budget. In the period 1996-1998, an amount of € [...] (17) million was transferred from the matching funds to NOS RTV. The matching funds were introduced in 1996 to co-finance increased programme right prices. The conditions under which the funds can be distributed were adopted by mutual agreement between the State and the public broadcasters. If the public broadcasters are unable to fund the purchase of rights which have increased excessively in price from their regular budget, the State will make a contribution, i.e. co-finance the acquisition of these rights by providing a matching amount.
2.3.3.2 Broadcasting Reserve Fund (FOR) payments
(39)
In 1998 the Minister of Education, Culture and Science was given the possibility, under Article 106a of the Media Act, of transferring money on an ad hoc basis from the AOR, which is managed by the Media Authority, to a fund intended to finance specific initiatives of the PO and the public service broadcasters. The fund, referred to as the FOR, was established in 1999 and is controlled by the PO.
(40)
The principle is that, if the AOR exceeds €90,8 million, there is scope for a transfer to the FOR. This, however, is not an automatic process. Each year the Minister of Education, Culture and Science decides whether a transfer is possible and if so, how much can be transferred. Where such a transfer is approved, the rules are laid down in a protocol. Such protocols were established in 1999 and 2001. On the basis of Article 99 2(d) of the Media Act, the budget must also contain a description of how the Board of Management proposes to spend the money. Based on this proposal, the Minister can then make available to the PO funds from the FOR, which can be used for purposes established by the Minister when making the money available (18). Although the FOR is a fund dedicated to PO initiatives, it is not a reserve that is part of the assets of the PO.
(41)
The funds available in the FOR make it possible for the PO to give a qualitative impetus, improve programming and invest in the public broadcasters in general. More specifically, the goal of the FOR is to:
-
offset reduced STER advertising income;
-
strengthen the variety and quality of programming where this involves extra initial costs; and
-
fund investments which support Dutch public service broadcasting as a whole.
(42)
By 2005 the public broadcasting system had received €191,2 million from the FOR, of which €157,4 million was transferred to the individual public service broadcasters and €33,8 million to the PO.
2.3.3.3 Co-Production Fund (CoBo) payments
(43)
The Co-Production Fund (Coproductiefonds Binnenlandse Omroep: hereinafter ‘CoBo Fund’) was created to finance co-productions between Dutch public broadcasters and other programme producers. Its income comes from revenues generated by the copyright payments paid by Belgian and German cable operators for the distribution of the three Dutch channels in Belgium and Germany. The Fund was established by the public broadcasters and is managed through a foundation. The board of the Fund consists of managers from the public broadcasters.
(44)
In 1994 the Dutch authorities decided to make payments to two sub-funds managed by the CoBo Fund, the ‘Film Fund’, which finances co-productions of films and documentaries, and the ‘Telefilm’ project, which aims to stimulate the production of high-quality television films.
(45)
The individual public service broadcasters received €31,7 million of public money from the CoBo Fund in the period 1994-2005. The PO did not receive any payments from the CoBo Fund.
2.4 The reserves held by the individual broadcasters
(46)
Each public service broadcaster maintains certain reserves, which are, typically, a programme reserve and either an association or a foundation reserve, depending on whether the public service broadcaster is a foundation or an association.
2.4.1 Programme reserves
(47)
Individual public service broadcasters are allowed to increase their reserves when total revenues exceed total costs. These programme reserves can be used to cover programme costs in future years.
(48)
According to the Dutch authorities, the value of programmes which have been produced but not yet broadcast is added to the programme reserves (19). The programme reserves thus also reflect the value of programmes already produced. In 2005 the total programme reserves held by the individual public broadcasters amounted to €78,6 million.
(49)
In 2005 the PO also decided that part of the programme reserves should be transferred to the PO itself, but the broadcasters were allowed to maintain reserves of up to 5-10 % of their annual budget. The public broadcasters transferred to the PO an amount of €42,457 million.
2.4.2 Association reserves
(50)
The public service broadcasting associations originated as private law entities. Over the years they have built up their own association reserves from contributions and legacies received from their members. The association reserves thus originated from private resources. In 1993 the Dutch government decided to ‘freeze’ the association reserves. As of that moment, in principle (20), the profits generated by association activities and other non-public activities had to be used for public service activities and could no longer be transferred to the association reserves. In 2005 the public service broadcasters in the Netherlands had a total association reserve of approximately €131,1 million.
2.4.3 Foundation reserve NOS RTV and smaller broadcasters
(51)
The NOS RTV, NPS and other smaller broadcasters without members (Article 39f of the Media Act) hold a ‘foundation’ reserve’ (‘stichtingsreserve’). The overall level of the foundation reserves was €42,2 million in 2005 (21).
2.5 Advertising on public service channels
(52)
As explained in paragraph 17, the STER is responsible for selling advertising time on public service channels.
(53)
The other main companies selling TV advertising time which are active on the Dutch market are IP and SBS. IP sells advertising time on behalf of the commercial broadcasters RTL4, RTL5 and Yorin. SBS sells advertising time for its commercial broadcasters SBS6, Net 5 and Veronica. In addition to IP and SBS there are a few other commercial broadcasters who also sell advertising time (22). The rates charged by the STER are calculated on the basis of forecasts from advertising agencies, competitors' rates and price history.
(54)
Table 1 below shows the evolution of the audience share of the public service broadcasters for which STER manages the sale of advertising. The audience share of viewers aged 13+ has declined in recent years from 38,8 in 1997 to 35,4 % in 2005. For the 20-49 category, the audience share is even lower, at 27,2 %.
Table 1:
Audience share 13+ and 20-49 years old (18.00h - 24.00h), 1997 - 2005
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
13+
38,8
39,9
37,8
39,8
38,8
37,9
36,8
38,9
35,4
20-49
34,6
35,8
31,6
33,3
33,0
32,5
30,1
31,8
27,2
Source
:
Letter of 24.2.2006 from Dutch authorities.
(55)
Since 1994, the gross revenue (based on list prices) and net revenue (taking into account discounts granted) generated by the commercial broadcasters on the advertising market have exceeded the revenue generated by the public broadcasters.
Table 2:
Gross revenues from TV advertising 1994 - 2005 (amounts x €1 million)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
327
298
225
234
257
290
348
343
383
489
581
471
Commercial broadcasters
360
438
532
629
715
887
1 028
1 084
1 310
1 623
2 034
2 327
Total
687
736
757
863
972
1 177
1 376
1 426
1 693
2 112
2 615
2 798
Source
:
Letter of 24.2.2006 from Dutch authorities.
Table 3:
Net revenues from TV advertising, 1994 - 2005 (amounts x €1 million)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
223
202
153
150
176
187
218
197
197
197
197
169
Commercial broadcasters
239
281
324
378
405
448
508
484
520
537
549
599
Total
462
483
477
528
581
635
726
683
717
733
746
768
Source
:
Letter of 24.2.2006 from Dutch authorities.
(56)
As can be inferred from Tables 1, 2 and 3, there is a difference between gross revenues from TV advertising and revenues net of discounts. According to the Dutch authorities, not only are the published tariffs of the public service broadcasters higher, but also the discounts that they grant are lower in comparison with commercial broadcasters (23).
2.6 Acquisition of football rights by the NOS RTV
(57)
During the period under investigation the NOS RTV obtained broadcasting rights for several important football events (24). The commercial broadcaster Canal+ (pay-TV) obtained the rights for the live matches of the Dutch premier league. The rights for the Champions League were also partly sublicensed to Canal+ by the NOS RTV. The commercial broadcaster SBS obtained the broadcasting rights of two national football cups. It also obtained the rights to the Dutch first division matches and the qualification matches of the Dutch team for the European Championship 2004. The broadcasting rights for various foreign football competitions are held by CLT-UFA, Europe's largest broadcasting group (the parent company of e.g. RTL).
2.7 Relation between broadcasters and cable operators
(58)
Traditional cable transmission is seen as a separate publication for the purpose of copyright under Dutch law. In principle, the permission of all copyright holders is required, and the copyright holder may claim a payment from the cable operator for the publication. Since 1985 there has been an agreement between the VECAI (representing the cable operators) and the NOS RTV (representing the public broadcasters) under which the cable operators are exempted from making copyright payments to the public broadcasters (the copyright holders) when their programmes are transmitted via cable (25). This agreement was made at the request of the Dutch Government, on the grounds that citizens already paid a contribution for public broadcasting. It was considered that a copyright payment from cable operators, which could result in higher cable subscription fees, would be undesirable. Commercial broadcasters have not asked for copyright payments from the cable operators either. However, this is not related to the aforementioned agreement with the public service broadcasters.
(59)
It should be noted that cable operators are legally obliged to transmit all the public broadcasters' radio and TV programmes (‘must carry’ obligation) and cannot charge broadcasters for the transmission costs.
2.8 The measures subject to this Decision
(60)
As set out in the decision to open the formal investigation procedure (26), the following measures are the subject of this Decision:
(1)
The payments to the broadcasters, referred to in Article 106a and 170c of the Media Act, which are categorized by the Commission as ad hoc payments. These are:
(a)
payments to the public service broadcasters made either from the matching funds or from the AOR, via the FOR. In the period 1994-2005 these payments totalled €[...] million. This amount can be divided into payments made from the matching funds (€[...] million) and payments made from the AOR to the FOR and subsequently from the FOR to the public broadcasters (€191,2 million).
(b)
payments from the Co-production Fund (CoBo). The CoBo Fund consists of two specific sub-funds, the Film Fund and the Telefilm project. In the period 1994-2005 the State granted €31,7 million to the public broadcasters via the CoBo Fund.
(2)
Ensured access to the cable, known as the ‘must carry’ obligation, laid down in Article 82i of the Media Act.
(3)
Provision of technical facilities by NOB free of charge, provided for in Articles 89 and 90 of the Media Act.
II. GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE AND ARGUMENTS OF THE PARTIES
3 SUMMARY OF THE GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
(61)
After its initial investigation, the Commission concluded that certain measures, with the possible exception of the ‘must carry’ obligation, constituted state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty. The Commission also expressed doubts about the compatibility of such state aid under Article 86(2) of the EC Treaty.
(62)
Regarding the proportionality of the funding, the Commission doubted whether costs and revenues were allocated according to clearly established cost accounting principles. The Commission doubted whether non-public service revenues were fully taken into account when calculating the need for state funding, leading to a risk of funding going beyond the net costs of the public service.
(63)
Furthermore, the Commission considered that the level of funds in the FOR and the programme reserves was an indication of structural over-compensation. The Commission noted that, of the total ad hoc payments, an amount of €110 million (based on figures of 2001) had not been used.
(64)
Moreover, the Commission expressed its intention to investigate whether competition in commercial markets had been unlawfully distorted. The Commission stressed that such distortion of competition could occur in the markets for advertising, intellectual property rights for cable transmission and football transmission rights.
(65)
Finally, the NOB is not allowed to charge the public broadcasters for the services it provides, but receives payments for this task directly from the State. The Commission noted that the provision of technical facilities free of charge could constitute aid to the public broadcasters.
4. COMMENTS FROM INTERESTED PART IES
(66)
The following comments relevant for this Decision were provided.
(67)
The Dutch public broadcasters argued that the measures in question should be considered existing aid because they constitute part of the general financing system for public broadcasting. Moreover, they remarked that the Commission should assess the financing of public broadcasting only in the light of the Protocol on the system of public broadcasting in the Member States, annexed to the EC Treaty (hereinafter ‘Amsterdam Protocol’), and should not apply the criteria of the Altmark judgment (27) or Article 87(1) or 86(2) of the EC Treaty.
(68)
CLT-UFA noted that it was not until 2002 that the accounts of the public service broadcasting system could be verified and approved by an independent accountant.
(69)
The public broadcasters commented that there is no over-compensation of €110 million as stated by the Commission. First of all, the public broadcasters and the government work with different accounting systems. The government works on a cash receipts basis of accounting and the public broadcasters work on the basis of costs and revenues which are entered in the accounts at the moment of the transaction. This causes discrepancies. In addition, the revenues of the FOR are, according to the public broadcasters, earmarked for specific future goals. Moreover, they commented that the excess financing cannot lead to distortions in other markets, as this financing can only be used for the public service activities.
(70)
ACT stated that STER behaves in an anti-competitive manner by undercutting prices in the advertising market. It argues that since the total annual advertising time of public broadcasters is more limited than that of commercial broadcasters, the STER should charge higher prices than commercial operators.
(71)
SBS Broadcasting confirmed that prices in the Dutch television advertising market are set for GRP (Gross Rating Point) category 20-49. However, as the public broadcasters attract more viewers than commercial broadcasters outside this viewer group, advertisers would be willing to pay a premium on the GRP 20-49. Therefore, a comparison of the GRP 20-49 would not convey the economic reality of the product. Moreover, SBS remarked that for GRP 13+ public broadcasters set lower prices than commercial broadcasters. To support its comments SBS submitted overviews of the average gross GRP 13+ prices for the different channels during prime time in 1995-2004 and per month in 2003 and 2004, which show that those of public broadcasters are lower than those of most commercial operators.
(72)
According to CLT-UFA the NOS RTV has paid excessive prices for football rights. The prices were far above market prices. CLT-UFA submitted calculation models (28) to show how they calculate the prices for football rights and concluded on this basis that the bid made by the NOS RTV for the rights for the Champions League matches of 2002 was significantly higher than that made by CLT-UFA. ACT and CLT-UFA considered, moreover, that the Commission should not reach the conclusion that there is insufficient evidence of overpayment of football rights on the basis of one example where a commercial operator may have overbid.
(73)
The association of cable operators, VECAI, raises two issues. First of all, it considers that the cable operators who are subject to the ‘must carry’ obligation should be able to ask for a payment from the relevant broadcasters. Due to the ‘must carry’ obligation, the public broadcasters have not paid a fee for the transmission of the signal over the cable networks.
(74)
Secondly, VECAI argued that the cable operators actually do pay a fee to the organisations which manage rights on behalf of the NOS RTV, but the NOS RTV and the Dutch Government regard this as a management fee. According to the VECAI it is a fee for intellectual property rights in disguise.
5. COMMENTS FROM THE DUTCH AUTHORITIES (29)
(75)
The Dutch authorities state that the Commission's assumption that the relevant measures are not part of the regular, annual financing of the public broadcasters as part of the state funding is erroneous. The financing which is the subject of the investigation stems from the regular financing mechanism and was an integral part of the budget planning which led to the payments to the public broadcasters. According to the authorities, the FOR, the matching funds, the CoBo Fund and the payments to the NOB are part of the regular, annual financing mechanism.
(76)
The Dutch authorities finally remind the Commission that the assessment should take into account the specific context in which the public service broadcasters operate. The authorities request the Commission to take into account the Amsterdam Protocol. If necessary, the subject of the present procedure should be qualified as compatible aid within the meaning of Article 86(2) of the EC Treaty, within the context of the principles laid down in the Amsterdam Protocol.
(77)
The amount provisionally indicated by the Commission as possible over-compensation is erroneous. This was inferred from the resources of funds which were wrongly qualified as reserves. Since the use of these funds is pre-determined and is subject to control there cannot be over-compensation. Moreover, the authorities argue that if the measures concerned are deemed to be state aid, the aid should be considered to be existing state aid within the meaning of Article 88(1) of the EC Treaty.
(78)
The Dutch authorities point out that the accounts of the individual public broadcasting associations have always been subject to approval by an independent accountant.
(79)
The Dutch authorities consider that broadcasts of popular and less popular sports fall within the definition of the main task of the public broadcasters. The Dutch authorities consider that, when determining their bid for transmission rights, public broadcasters did not pay more than was necessary to secure the acquisition of important rights in relation to their public service mission and overall programming.
(80)
The authorities reiterate that the public service mission of the NOB is part of the public broadcasting system. The fact that NOB does not charge the public broadcasters for the service it provides does not imply that aid is granted to the public service broadcasters.
(81)
The Dutch authorities state that, given that the commercial operators do not demand copyright payments from cable operators either, the NOS RTV could be said to be acting as a normal market operator in the circumstances of this particular market.
III. ASSESSMENT OF THE MEASURES UNDER STATE AID RULES
6. EXISTENCE OF AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 87(1) OF THE EC TREATY
(82)
Article 87(1) of the Treaty lays down the following conditions for the presence of state aid. First, there must be an intervention by the State or through state resources. Second, it must confer an advantage on the recipient. Third, it must distort or threaten to distort competition. Fourth, the intervention must be liable to affect trade between Member States.
6.1 Presence of state resources
6.1.1 Ad hoc payments
(83)
The payments referred to in Articles 106a and 170c of the Media Act, which are categorized by the Commission as ad hoc payments, can be divided into matching fund payments, FOR payments and CoBo Fund payments.
(84)
In the case of the matching funds, money is first set aside within the AOR - which is a fund whose resources are owned by the State and managed by the Media Authority - for the purpose of matching certain types of higher than foreseen expenditure of public service broadcasters. In a second step, the state resources represented by the matching funds of the AOR are transferred to the NOS RTV.
(85)
The payments made by the FOR fund are considered state resources. Although the FOR is a fund administered and managed by the PO, the money comes from the AOR, which is part of the media budget.
(86)
More importantly, as described in section 2.3.3.2, the PO distributes the money on the basis of agreements that are made in advance on the use of FOR money. Although it is the PO which proposes how the money should be used, it is the Minister of Education, Science and Culture who ‘adopts the proposal’ and establishes for which purposes the money can be used. The PO can only take the decision to spend the money once the Minister has established the criteria for the distribution of the money. The PO has to take into account the rules laid down by the Minster. It can therefore be considered that the transfer of state resources takes place when the payments are made from the FOR to the individual broadcasters. This is a transfer of state resources, which is moreover imputable to the State (30).
(87)
In the period under investigation the public broadcasters received an amount of €191,2 million from the FOR and an amount of €[...] million from the matching funds.
(88)
The payments by the CoBo Fund are considered state resources. As described in paragraph 43, the money in the CoBo Fund comes from direct contributions from the media budget and the revenues generated by the copyright payments paid by Belgian and German cable operators for the distribution of the three Dutch channels in Belgium and Germany. The Commission takes the view that not only the direct contributions from the media budget, but also the copyright payments can be considered state resources. Indeed, the copyright payments should have been used to finance the public service costs of the broadcasters. Setting them aside in the CoBo Fund had the effect of increasing the need for public funding proportionally. The copyright payments are therefore equivalent to resources forgone by the State.
(89)
Moreover, although the CoBo Fund is owned and managed by a foundation (the board of which is governed by the public service broadcasters), the transfers from the CoBo Fund are only made available to the public service broadcasters under conditions which are determined by the State.
(90)
The public service broadcasters received an amount of €31,7 million from the CoBo Fund in the period under investigation. This is a transfer of state resources to the individual broadcasters.
6.1.2 Free access to cable
(91)
The ‘must carry’ obligation imposed on cable operators does not involve any transfer of state resources, nor can the forgone revenues of cable operators be regarded as constituting a transfer of state resources (31). The Commission has no information to suggest otherwise. Accordingly, the preliminary view that the measure does not constitute a state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty can be confirmed.
6.1.3 Free technical facilities from the NOB
(92)
The public company NOB receives payments from the State for the services it is obliged to deliver to the public broadcasters. These payments involve the direct transfer of state resources. They ultimately benefit the public broadcasters who get the services free of charge (32). Indeed the Dutch authorities themselves have stated that the NOB simply acts as a ‘vehicle’ for transferring state funding to the public service broadcasters who receive the services of the NOB.
6.2 Economic advantage
(93)
The ad hoc financing (payments to FOR and via the matching funds), the transfers to the CoBo Fund and the provision of free technical facilities provide an economic advantage to the Dutch public service broadcasters, in the sense that these measures relieve them from operating costs that they would otherwise have to bear.
6.2.1 Applicability of the Altmark judgment
(94)
The Dutch Government and the public broadcasters have argued that the measures under investigation compensate the public broadcasters for the net costs of discharging their public service mission. This would imply that the measures would therefore not provide an advantage to public service broadcasters and not constitute aid, in line with the Altmark judgment (33).
(95)
State measures compensating for the net additional costs of a SGEI do not qualify as state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the compensation is determined in such a way that a real advantage cannot be conferred on the undertaking. In the Altmark judgment the Court of Justice laid down the conditions that have to be satisfied for compensation not to be classified as state aid. These conditions are as follows:
-
first, the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge and the obligations must be clearly defined;
-
second, the parameters on the basis of which the compensation is calculated must be established in advance in an objective and transparent manner;
-
third, the compensation cannot exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging those obligations;
-
fourth, where the undertaking which is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen in a public procurement procedure, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately provided with means of production so as to be able to meet the necessary public service requirements, would have incurred in discharging those obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging the obligations.
(96)
The Commission considers that in the present case the last three conditions set out in paragraph 95 are not fulfilled. First, the transfer of funds from the FOR, the matching funds and the financial contribution from the CoBo Fund to the public service broadcasters is not based on objective and transparent parameters established in advance.
(97)
Moreover, neither the ad hoc financing measures nor the payments from the CoBo Fund take into account all the relevant receipts of the public service broadcasters. Nor do they include the necessary safeguards to exclude over-compensation. Indeed, as will be assessed in more detail below, the ad hoc funding actually resulted in considerable over-compensation.
(98)
Finally, the Dutch public broadcasters were not chosen as providers of a SGEI on the basis of a tender, nor was any analysis carried out to ensure that the level of compensation was determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately provided with the means of production so as to be able to meet the necessary public service requirements, would have incurred in discharging those obligations. The same is true of the financing of the technical facilities made available to the public service broadcasters by the NOB.
(99)
Consequently, the Commission considers that not all conditions set out in the Altmark judgment are fulfilled in this case.
6.3 Distortion of competition
(100)
The advantage provided by the ad hoc financing, the transfers to the CoBo Fund and the provision of free technical facilities to the Dutch public service broadcasters are not available to any other undertaking in a comparable situation. Given that competition is distorted whenever state aid reinforces the competitive position of the beneficiary undertaking vis-à-vis its competitors, the advantage is capable of distorting competition between the public service broadcasters and other undertakings (34).
6.4 Affecting trade between Member States
(101)
When state aid strengthens the position of an undertaking compared with other undertakings competing in intra-Community trade, the latter must be regarded as affected by that aid (35) even if the beneficiary undertaking is itself not involved in exporting (36). Similarly, where a Member State grants aid to undertakings operating in the service and distributive industries, the recipient undertakings need not themselves carry on their business outside the Member State for the aid to have an effect on Community trade (37).
(102)
In line with this case law the 2001 Communication from the Commission on the application of state aid rules to public service broadcasting (hereinafter: ‘the Broadcasting Communication’) (38) explains that:
‘Thus, state financing of public service broadcasters can generally be considered to affect trade between Member States. This is clearly the position as regards the acquisition and sale of programme rights, which often take place at an international level. Advertising, too, in the case of public broadcasters who are allowed to sell advertising space, has a cross-border effect, especially for homogeneous linguistic areas across national boundaries. Moreover, the ownership structure of commercial broadcasters may extend to more than one Member State (39).’
(103)
In the present case, the Dutch public broadcasters are themselves active on the international market. Through their membership of the European Broadcasting Union they can exchange television programmes and participate in the Eurovision system. Moreover, their programmes are broadcast in Belgium and Germany. Furthermore, the Dutch public broadcasters are in direct competition with commercial broadcasters that are active on the international broadcasting market and that have an international ownership structure.
(104)
The Commission concludes on these grounds that the ad hoc financing, the funds provided to the CoBo Fund and the provision of free technical facilities are such as to affect trade between Member States within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
6.5 Conclusion
(105)
Since all conditions laid down in Article 87(1) of the EC Treaty are fulfilled and the conditions set out by the Court of Justice in the Altmark judgment have not been met in their entirety, the Commission concludes that the ad hoc financing (financing from FOR and the matching funds), the funds granted through the CoBo Fund and the provision of free technical services and facilities to the Dutch public broadcasters must be deemed to be state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty. On the other hand, the advantage deriving from free access to the cable network does not involve a transfer of state resources and does not constitute state aid.
7. CLASSIFICATION MEASURES AS ‘NEW’ AID
(106)
Pursuant to Article 1(b) of the Council Regulation (EC) No 659/99 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (40), ‘existing aid’ means, inter alia:
‘(i)
…, all aid which existed prior to the entry into force of the Treaty in the respective Member States, that is to say, aid schemes and individual aid which were put into effect before, and are still applicable after, the entry into force of the Treaty’.
(107)
As stated before, a distinction may be made between the annual payments, which are not the subject of this Decision, and the ad hoc payments.
7.1 Annual payments
(108)
The annual payment are made on the basis of Article 110 of the Media Act, which states that ‘entities which have been awarded time to broadcast are entitled to funding from the general budget’. The level of funding and the availability are laid down in the same Media Act. This system of funding existed prior to the entry into force of the Treaty and is regarded as existing aid, as acknowledged by the Commission in procedure E-5/2005 (41).
7.2 Ad hoc payments
(109)
The ad hoc payments possess a number of characteristics which distinguish them from the regular annual payments and argue against their classification as existing aid:
-
The legal base for the payments was established after the entry into force of the Treaty. It was only in 1996 that the State introduced the possibility, through the matching funds, of matching expenditures made by the public broadcasters in the event of an excessive price increase for programme rights. Before 1996, the possibility of matching the payments made by the public broadcasters did not exist. Similarly, the amendment to the Media Act that makes it possible to make ad hoc payments from the FOR to the individual broadcasters was introduced in 1998. As for the state contribution to the CoBo, it was only in 1994 that the State decided to contribute to this Fund.
-
The actual payments were only made as of 1994. More specifically, payments from the CoBo Fund were made as of 1994, from the matching fund as of 1996, and from the FOR as of 1999.
-
Contrary to the regular annual funding, the ad hoc payments cannot be deemed to be payments to which the public service broadcasters are entitled. The payment of the ad hoc funding is thus not an automatic process (42). These payments take place upon request from the individual public service broadcasters and are granted after a specific and individual decision made by the Minister of Culture based on Article 106a of the Media Act. In the case of FOR, for example, the Minister decides, while taking into account the level of the FOR, whether funds should be transferred from the AOR to the FOR. It is then the PO which distributes the money further on the basis of rules laid down in Protocols.
-
The conditions under which the transfers can take place are laid down in ‘Transfer Protocols’ established in 1999 and 2002. As in the case of the CoBo Fund, the State lays down certain conditions for payments to and from the Fund which only date back to 1994.
-
Finally, the funding is granted for specific purposes, as indicated in section 2.3.3. These include giving an impetus to broadcasters to produce better programmes, absorbing fluctuations in advertising revenues, matching increased prices of sports rights and stimulating co-productions with Belgian and German broadcasters.
7.3 Free technical facilities
(110)
The public service broadcasters have received free technical facilities from the NOB since the entry into force of the Media Act 1987. In that year the NOB started providing facilities to the public service broadcasters, whereas originally these facilities had been provided by the NOS. The NOB has been entrusted with a service of general economic interest. It provides the facilities to the individual public service broadcasters free of charge and receives payments from the State directly. This measure can thus also be considered to be a new aid measure.
7.4 Conclusion on the classification as ‘new aid’
(111)
The ad hoc financing (payments from the FOR to the individual public broadcasters and from the matching funds), the transfers from the CoBo Fund and the provision of free technical facilities should all be deemed to be new aid rather than existing aid.
8. COMPATIBILITY OF THE AID UNDER ARTICLE 86(2) OF THE EC TREATY
(112)
On the basis of the characteristics of the measures the only possible grounds for compatibility is Article 86(2) of the EC Treaty which states that: ‘undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest (…) shall be subject to the rules contained in this Treaty, in particular to the rules on competition, insofar as the application of such rules does not obstruct the performance, in law or in fact, of the particular tasks assigned to them. The development of trade must not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Community’.
(113)
The Court of Justice has consistently held that Article 86(2) of the EC Treaty may provide for a derogation from the ban on state aid for undertakings entrusted with a SGEI. The Court's Altmark judgment implicitly confirmed that state aid that compensates for the costs incurred by an undertaking for the provision of a SGEI can be found to be compatible with the common market if it meets the conditions of Article 86(2) of the EC Treaty (43).
(114)
In line with settled case-law of the Court of Justice (44), Article 86(2) of the EC Treaty constitutes a derogation that should be interpreted restrictively. The Court has made clear that, in order for a measure to qualify for such a derogation, all of the following conditions must be fulfilled:
-
the service in question must be a service of general economic interest and clearly defined as such by the Member State;
-
the undertaking in question must be explicitly entrusted by the Member State with the provision of that service;
-
the application of competition rules of the Treaty must obstruct the performance of the particular tasks assigned to the undertaking and the exemption from such rules must not affect the development of trade to an extent that would be contrary to the interests of the Community.
(115)
The Broadcasting Communication sets out the principles and methods which the Commission intends to apply in order to ensure that the conditions referred to above are complied with. It must therefore examine whether in the present case:
-
the broadcasting activities of Dutch public broadcasters are clearly and precisely defined by the Dutch authorities as a service of general economic interest (definition);
-
the Dutch public broadcasters are officially entrusted by the Dutch authorities with the provision of that service (entrustment);
-
the state funding does not exceed the net cost of that public service, taking also into account other direct or indirect revenues derived from the public service (proportionality).
8.1 Definition
(116)
In this context, it should be mentioned that the ad hoc financing and the free provision of technical facilities were designed to support activities which are part of the general public service remit. An assessment of the overall level of funding of the public service broadcasters is thus necessary, but, with the exception of the specific measures referred to above, this Decision does not intend to assess the mechanism and conditions under which state funding is provided. Nor does this Decision concern the organisation of the public service broadcasting system as a whole.
(117)
As stated in paragraph 33 of the Broadcasting Communication, it is for the Member States to define the public service remit of a public broadcaster. Given the specific nature of the broadcasting sector, however, the Commission considers ‘a “wide” definition entrusting a given broadcaster with the task of providing balanced and varied programming in accordance with its remit, to be legitimate under Article 86(2) EC, in view of the interpretative provisions of the Protocol. Such a definition would be consistent with the objective of fulfilling the democratic, social and cultural needs of a particular society and guaranteeing pluralism, including cultural and linguistic diversity’.
(118)
Although the definition may be broad, it should be sufficiently clear and precise to leave no doubt as to whether a given activity performed by the entrusted operator is intended by the Member State to be included in the public service remit or not. As stated in paragraph 36 of the Broadcasting Communication, the role of the Commission is limited to checking whether the public service definition in the broadcasting sector contains any manifest error.
(119)
The main task of the Dutch public broadcasters is to provide high quality and varied programmes for general broadcast on the public channels, in the general interest, as laid down in Article 13c of the Media Act. Specific programming requirements relating to the categories of content to be covered and the amount of broadcasting time to be devoted to each category are also contained in the legislation.
(120)
CLT-UFA stated that the Dutch public broadcasters broadcast too much sport in general and too much football in particular. The complainants claimed that the NOS RTV broadcasts the majority of all sports events in the Netherlands. As stated above, the ad hoc financing was intended to finance activities which are part of the general public service remit and were thus also meant for the acquisition of sports rights.
(121)
The Commission is of the opinion, however, that broadcasting sports programmes, within a limit of around 10 % of total broadcasting time, does not constitute a manifest error. Sports can be part of the broadcasters' public service mission, and devoting 10 % of broadcasting time to sports is not inconsistent with the remit of offering a balanced and varied public service programming mix.
(122)
The Commission is of the opinion that the main task, as defined in Article 13c(1) of the Media Act, is rather broadly defined, but can be considered to meet - in accordance with the wording of the Amsterdam protocol - the ‘democratic, social and cultural needs’ of Dutch society. Thus, the definition in the legislation is sufficiently clear and precise in relation to the main task, and does not contain any manifest errors.
8.2 Entrustment
(123)
Paragraph 40 of the Broadcasting Communication states that in order to benefit from the exemption under Article 86(2) of the EC Treaty, the public service remit should be entrusted to the Dutch public broadcasters by means of an official act. The Commission notes that the Media Act formally entrusts the NOS with the task of performing the public service task defined in Article 13c and the supporting legislation. The public broadcasters are given the right to broadcast programmes on the public channels by Article 31 of the Media Act, and the Commission considers that the main task of broadcasting programmes is clearly entrusted to the public broadcasters.
8.3 Proportionality
(124)
In Chapter 6.3 of the Broadcasting Communication, it is explained that the proportionality test that the Commission must carry out is twofold (45).
(125)
On the one hand, the Commission has to calculate the net cost of the public service task entrusted to the Dutch public broadcasters and verify whether or not this cost has been over-compensated. When compensating an undertaking, the state aid must not exceed the net costs of the public service mission. To arrive at the net cost, account should also be taken of other direct or indirect revenues derived from the public service mission. Therefore, the net benefit of the exploitation of the public service activities will be taken into account in assessing the proportionality of the aid.
(126)
On the other hand, the Commission has to investigate any information at its disposal suggesting that public broadcasters have distorted competition in commercial markets more than is necessary for the fulfilment of the public service mission. For example, a public service broadcaster, in so far as lower revenues would be covered by the state aid, might be tempted to depress prices of advertising or of other non-public service activities on the market, so as to reduce the revenue of competitors. Such a practice would require additional state funding to compensate for the revenues forgone from commercial activities and would therefore indicate the presence of over-compensation of public service obligations.
8.3.1 Transparency and cost-allocation
(127)
The Commission first needs to determine the cost of the SGEI. As the Dutch public broadcasters also carry out non-public service activities, they are required by Commission Directive 80/723/EEC of 25 June 1980 on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings (46), as amended by Commission Directive 2000/52/EC (47), to keep separate accounts for the different activities carried out. Costs and revenues must be correctly assigned on the basis of clearly established, objective cost accounting principles. Costs that are entirely attributable to public service activities, while benefiting also commercial activities, need not be apportioned between the two and can be entirely allocated to public service (48).
(128)
The Transparency Directive has been implemented in the Netherlands through an amendment of the Competition Act (‘Mededingingswet’) (49). Moreover, a special Decree (50) obliges public broadcasters to keep separate accounts for all side activities and association activities. On the basis of this, the Dutch authorities have provided information on the costs and revenues of public broadcasters in the period 1994-2005.
(129)
Under the Transparency Directive, Member States are required to ensure not only that separate accounts are kept for public service and non-public service activities, but also that all costs and revenues are correctly allocated on the basis of consistently applied and objectively justifiable cost accounting principles and that the cost-allocation principles according to which the separate accounts are maintained are clearly established.
(130)
However, the Commission notes that the Decree does not determine how the public broadcasters have to allocate costs that are shared by the public service and the non-public service activities. Information from the Dutch authorities confirms, moreover, that the public broadcasters use different methods to allocate costs. The authorities argue that on an individual level the allocation is correct, but that due to the choices individual broadcasters make regarding the allocation, the allocation may differ from one broadcaster to the other. The Commission finds, however, that the fact that there is no consistency between the different broadcasters is an indication that the Decree does not sufficiently prescribe how the cost allocation should take place.
(131)
Therefore, on the basis of the information submitted by the Dutch authorities, it cannot be concluded that the costs are correctly allocated on the basis of accepted cost-allocation methods. Consequently, the Commission considers that all the net revenues of the commercial activities of the public service broadcasters should be taken into account in determining whether state funding has been proportional to the public service costs. This is also consistent with the Dutch legislative framework that applies to the public service broadcasting system and which obliges broadcasters to use for public service purposes all of their profits, including those from commercial activities (51).
8.3.2 Proportionality of public funding
(132)
According to paragraph 57 of the Broadcasting Communication, state aid must not exceed the net costs of the public service incurred by the broadcaster. Thus, after having determined the net costs of the public service it has to be established whether the total amount of state funding does not exceed this figure.
(133)
If a complete or meaningful cost allocation has not taken place, the net revenues of all the activities that have benefited directly or indirectly from public funding have to be taken into account for the calculation of the net public service costs (52). Only the revenues of the commercial ‘stand-alone’ activities do not have to be taken into account in establishing the net costs of the public service mission. These are activities which have not benefited directly or indirectly - for example by way of cheaper production inputs - from state funding or which have paid the full value of inputs which they share with or result from the public service activity.
(134)
In the Dutch public service broadcasting system, there is neither the concept of ‘stand-alone’ activities nor a meaningful and complete allocation of resources between different activities of broadcasters. Moreover, the Media Act stipulates that all the net revenues of main and side tasks (53), side activities and association activities (54) have to be used for the fulfilment of the public service mission (55).
(135)
Consequently, the net costs of the public service activities are determined by taking into account the revenues from all activities of the public service broadcasters. The calculation is therefore as follows:
-
first, the net costs of the public service are determined by deducting from the total costs of providing the public services, the net revenues derived from the exploitation of the public service (main and side tasks) (56);
-
second, all other net commercial revenues are taken into account (side and association activities);
-
third, all the forms of public funding are added up. First, the annual state financing and the Stifo payments which are considered to be ‘existing aid’ measures. Then the ad hoc financing (payments from the FOR and the matching funds) and payments from the CoBo Fund, which are considered as ‘new aid’ measures.
(136)
The sum of all the above items determines whether or not the total state funding exceeds the total net public service costs or, in other words, whether or not there has been over-compensation of the public service tasks.
(137)
As regards the free provision of technical services and facilities by the NOB, the measure should, in principle, be taken into account in the assessment of the over-compensation. However, it is not necessary to explicitly include the measure in the calculations, since the benefits from the free technical service can be considered to be compensating costs that would otherwise have had to be financed. Thus, having to pay the costs in question would have increased by the same amount the costs of the public service entrusted to the Dutch public broadcasters. The inclusion of these costs would therefore not alter the final net result (57).
8.4 Decision to initiate the procedure and period under investigation
(138)
In the decision to initiate the procedure, the Commission quantified over-compensation, on a preliminary basis, as €110 million. The calculation was based on incomplete figures on the actual amount of transfers to the reserves and of the level of reserves held by the public service broadcasting system as a whole during the years 1992-2002. The authorities had not at the time provided complete data on individual broadcasters.
(139)
After initiating the procedure the Commission received the cost and revenue figures of the individual broadcasters, which are more detailed than the overall figures provided at the time of the opening of the procedure. Moreover, the new information provides actual data up to 2005 and also includes an estimate for 2006.
(140)
This Decision concerns the ad hoc payments which were paid as of 1994 and covers the period up to 2005. As regards the end date, the Dutch authorities invited the Commission to take into account the figures from 2006 too. However, the Commission does not consider this to be appropriate, since figures from 2006 are only estimates for the ongoing budget year.
8.4.1 Assessment of the compensation of the individual public service broadcasters
(141)
It appears that 14 out of the 19 public service broadcasters were over-compensated in the period 1994-2005. The over-compensation generated €32 million profits, which were generally transferred to their programme reserves.
(142)
However, in some cases part of the over-compensation was used to balance under-compensation in the period before 1994. At the beginning of 1994 some broadcasters had a negative programme reserve (58). Broadcasters were only allowed to register negative programme reserves when the public service costs exceeded the various sources of public service funding. In other words, negative programme reserves could only result from under-compensation of public service costs.
(143)
On the other hand, any possible loss from commercial activities had to be financed through the association reserves and could not be reflected in the programme reserves. According to the Dutch authorities, the association reserves were built up with private funds.
(144)
There are also cases in which the under-compensation of public service costs was temporarily financed with association reserves. In 1993, the association reserves were ‘frozen’ by the Dutch authorities; as of that moment, revenues from public service and commercial activities could no longer be added to these association reserves. However, an exception was made for the reimbursement of payments made out of association reserves before 1994 to cover for unfunded public service costs. According to the Dutch authorities, this is the only circumstance in which funds were still added to these reserves after 1994 (59).
(145)
The Commission considers that the negative amounts recorded in the programme reserves and the positive variations of association reserves after 1994 only occurred as a result of previous ‘under-compensation’ of public service costs. The consequent balancing of these sums is therefore considered to constitute eligible costs of the public service task. The corresponding amounts therefore do not have to be taken into account for the establishment of the over-compensation.
(146)
As stated in paragraph 141, the over-compensation generally flowed into the programme reserves. In 2005 the PO decided for the first time, on the basis of Article 19a(1)h and Article 109a of the Media Act, that reserves held by the individual broadcasters in excess of 5-10 % of their annual budget should be transferred to the PO (60). This transfer is also considered part of the ad hoc measures and is taken into account in determining the proportionality of the compensation. As a result, this transfer has reduced the overall compensation of the individual public service broadcasters, while increasing the over-compensation of the PO.
(147)
By subtracting - for each year from 1994 to 2005 - the net cost of the public service from the overall funding received from the State, in the way described in section 8.3.2, the Commission comes to the conclusion that none of the individual broadcasters has received public funding in excess of 10 % of its annual budget. Since the costs of public broadcasting may vary every year, the State may indeed wish for budgetary reasons to keep the fluctuations in state financing to a minimum and permit a certain percentage of the annual over-compensation to be carried forward to the next year. The Commission recognised this principle in the Danish public broadcasting case (61).
(148)
In the Danish state aid case the Commission stated that these reserves must be established for a specific purpose and that they must be regularised on a fixed date, i.e. being deducted from the next year's compensation if over-compensation has been found. Thus, if the over-compensation does not exceed 10 % of the amount of the annual compensation, such over-compensation is compatible with the EC Treaty and may be carried forward to the next annual period and deducted from the amount of compensation payable in respect of that period.
(149)
The Dutch authorities have decided that each individual public service broadcaster can only maintain a dedicated reserve of a maximum of 5-10 % of its annual budget (62). In view of this constraint, the PO ordered the transfer of €42,457 million of reserves from the individual broadcasters to the PO in 2005. The authorities have also committed themselves to carrying out regular monitoring of the reserves and ordering the reimbursement of the excess amounts above 10 % of the annual compensation as of 2006 (63). The Commission therefore considers that the conditions are fulfilled for accepting as compatible an amount of over-compensation provided that this does not exceed 10 % of the annual budget of the public service broadcasters (64).
(150)
Since the over-compensation does not exceed the 10 % margin of the annual budget, it can therefore be considered justified for the fulfilment of the public service mission and the aid is thus considered compatible with Article 86(2) of the EC Treaty.
8.4.2 Over-compensation of the PO
(151)
The PO has also received compensation for its role in managing and coordinating the broadcasting system. The PO performs this role as a separate organisation, which, internally, keeps separate accounts. The Dutch authorities have stated that although the NOS RTV and the PO are parts of a single legal entity and also present consolidated accounts, under no circumstances could they have access to each other's funds.
(152)
On the basis of the separate accounts for the PO and according to the accounting method described above, the Commission concludes that the PO has received a total over-compensation of €55,908 million, not including the reserves which were transferred in 2005 from individual broadcasters. The transfer of the reserves amounted to €42,457 million. When this transfer is taken into account, the total over-compensation of the PO amounts to €98,365 (€55,908 + €42,457) million.
Table 4:
Overview of annual funding of PO (1994-2005) amounts x €1 million (65)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Total
Public activity costs
53,1
60,5
61,8
64,6
69,3
77,3
89,0
94,7
100,4
91,2
91,9
95,2
948,9
Public activity revenues
0
0
0
0,7
3,3
3,5
2,5
2,6
3,4
0,2
0
0
16,2
Net public activity costs
53,1
60,5
61,8
63,9
66,0
73,8
86,4
92,0
97,0
90,9
91,9
95,2
932,7
Net result of commercial activities
5,7
5,9
6,5
7,3
10,7
16,0
13,7
12,0
10,8
13,1
22,3
9,7
133,7
Need for public funding
47,5
54,6
55,3
56,5
55,4
57,8
72,7
80,0
86,2
77,8
69,6
85,5
799,0
Annual payments
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Annual payments from Stifo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Total annual compensation
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Result before ad hoc payments
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
12,8
-4,0
-5,4
-7,6
7,6
8,4
-6,2
20,7
Payments from FOR
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
2,8
33,9
Payments from matching funds
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Payments from CoBo Fund
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Transfer of excess reserves
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
42,5
42,5
Total ad hoc payments
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
45,3
76,3
Extraordinary items
0
0
0
0
0
0,9
0
0,2
0,2
0
0
0
1,4
Total over/under-compensation
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
13,7
3,1
0,9
-2,1
14,5
14,0
39,1
98,4
(153)
In the Commission's view, the over-compensation of €98,365 million is not necessary for the functioning of the public service and it cannot, therefore, benefit from the Article 86(2) derogation from the prohibition on state aid. The over-compensation is consequently not considered compatible aid and should in principle be recovered from the PO.
(154)
Nevertheless, it appears that the over-compensation exceeds the total ad hoc payments accrued to the PO. The PO has received €33,870 million as ad hoc payments from the State's media budget, plus the ad hoc transfer of €42,457 million from the other broadcasters. This gives a total of €76,327 million of payments received from ad hoc measures. In addition, the ad hoc payments have also generated interest, which should be taken into account in determining the amount of funds which were not received in the context of the ‘existing aid measures’. The recovery would, therefore, have to be capped at €76,327 million plus interest, because the ‘remaining’ over-compensation was granted through existing aid and cannot be recovered.
8.5 Anti-competitive behaviour on commercial markets
(155)
As explained in the Broadcasting Communication, the Commission is of the opinion that anti-competitive conduct by public service broadcasters cannot be considered necessary for the fulfilment of the public service mission. In the decision to initiate the formal investigation procedure the Commission mentioned the following possible market distortions:
8.5.1 Cable transmission
(156)
The model contract concluded between broadcasters and cable operators in 1985 stipulates, at the request of the Dutch government, that cable operators do not pay any intellectual property rights for transmission of Dutch public television programmes. It is legitimate to question whether, by forgoing intellectual property rights payments from cable operators, the PO acted as a normal market operator, since it waived commercial income.
(157)
The Dutch authorities argue, however, that the fact that the PO does not claim a fee for intellectual property rights is not necessarily contrary to market behaviour. After all, commercial broadcasters do not require a fee from the cable operators for the transmission of their programmes either (66).
(158)
Indeed, the commercial agreements between the broadcasters and the cable operators can take various forms, particularly in view of the fact that the transaction involves an exchange of transmission services for availability of content, which is valuable to both parties. The Commission finds accordingly that there are no clear indications that the PO acted contrary to market behaviour and that by renouncing commercial revenues it increased the need for state funding.
8.5.2 Advertising market
8.5.2.1 Alleged undercutting of prices for GRP 20-49
(159)
At the opening of the formal investigation procedure, the Commission did not have sufficient evidence that the STER had actually undercut prices. Nevertheless, the information which was submitted after the opening of the investigation by the complainants and the Dutch authorities has to be assessed.
(160)
Paragraph 58 of the Broadcasting Communication indicates that public service broadcasters might be tempted to depress the prices of advertising so as to reduce the revenue of competitors. However, one should keep in mind that the public broadcasters in the Netherlands do not directly carry out advertising activities, but the advertising activities are carried out by a separate organisation, the STER. According to its mission statement, the STER must exploit the time available for advertising in such a way as to deliver an optimal contribution to the central financing of the public service broadcasters. It functions as an intermediary, with the job of maximising profits from the sale of the advertising space of the public broadcasters. As already mentioned in paragraph 17, the STER transfers the advertising revenues directly to the media budget.
(161)
Any undercutting behaviour by the STER might be inferred from some or all of the following circumstances: STER's prices being lower than its competitors', an increase in market share and loss of revenues for the STER.
(162)
First, as the Commission also indicated in the decision to open the formal investigation procedure, a comparison between the prices of the public and private advertising sales companies could be regarded as a meaningful measure of the criteria set out in paragraph 58 of the Broadcasting Communication.
(163)
In order to compare prices, the target group of 20-49 year-olds is the most relevant one. As can be inferred from Table 5, there are different sub-groups, many of which target viewers in the 20-49 age range:
Table 5:
Percentage of target GRP's (gross rating points) acquired by the STER in 2004
Target
13+
20-34
35-49
50-64
20-49
Shoppers 20-49
Shoppers 20-49 + child
Men 20-34
Women 20-34
Acquired
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Source
:
Letter of 27.1.2005 from Dutch authorities.
(164)
Table 5 indicates that the STER predominantly sells advertising for viewers. Since 1999, the STER's market share in advertising and the audience reached by the public service broadcasters for the target group aged 20-49 has decreased. The gross prices charged to the advertisers for the 20-49 target group were as follows:
Table 6:
Gross prices per GRP for the target group of 20-49 year-olds (18.00h - 24.00h), 1995 - 2005 in €
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
1 470
1 496
1 499
1 315
1 485
1 541
1 562
1 624
1 816
1 932
1 890
Commercial broadcasters
1 337
1 314
1 366
1 399
1 438
1 637
1 667
1 675
1 753
2 055
2 087
Source
:
Letter of 3.2.2006 from Dutch authorities.
(165)
On the basis of the data provided above, the STER's list prices for GRP for the 20-49 target group have been only slightly lower than the commercial broadcaster's list prices. According to the Dutch authorities the broadcasters and the STER grant quite substantial discounts. The commercial broadcasters seem to have granted much higher discounts, especially since 1998. These discounts are listed below:
Table 7:
Actual discounts granted in 1994-2005 in %
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Commercial broadcasters
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Source
:
Letter of 24.2.2006 from Dutch authorities.
(166)
Even though the STER has a less attractive audience than the commercial broadcasters - it has a low selectivity and is thus less able to offer a very specific target group - and has a lower audience and advertising market share (see Table 9 below), its net prices are higher than those charged by the commercial broadcasters.
Table 8:
Net prices per GRP for the target group of 20-49 year-olds (18.00h - 24.00h), 1995 - 2005 in €
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Commercial broadcasters
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
(167)
From Table 9 it can, moreover, be inferred that there is a clear correlation between the decrease in audience share and advertising share for the public broadcasting service. There is no evidence that the STER is increasing its market share by possible price dumping, or even maintaining its market share despite the decrease in the audience share of its client broadcasters. On the contrary, the STER is losing advertising market share at a similar pace as the public service broadcasters are losing audience.
Table 9:
Audience and advertising market shares
1998
1999
2000
2001
2002
2003
Commercial broadcasters' audience
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Commercial broadcasters' advertising
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Public service broadcasters' audience
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Public service broadcasters' advertising
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Source
:
Letter of 3.2.2006 from Dutch authorities.
(168)
Finally, there is no evidence of the STER losing advertising revenues in order to increase its market share.
Figure 1:
Development of gross and net revenues
(169)
From Table 7 and Figure 1 it can be concluded that the STER has offered considerable discounts. Nevertheless, from Figure 1 it can also be concluded that, despite these discounts, the net revenues from the sale of advertising space remained relatively constant. The use of discounts has not led to a major change in revenues.
(170)
Consequently, none of the circumstances which typically accompany price undercutting behaviour - that is: lower prices, increase in market share and temporary loss of revenues - seems to have taken place in the Dutch advertising market. Again it should be emphasised that the STER is a company independent of the public service broadcasters and its revenues go directly into the media budget. Accordingly, the Commission must conclude that there are no indications that the STER has undercut prices to an extent which has led to an undue loss of revenues which increased the need for additional state funding of the public service broadcasting system.
8.5.2.2 Benchmark for advertising prices
(171)
SBS Broadcasting BV argued that ‘just the price comparison between the prices of GRP 20-49 paid to the STER or to the IP and/or SBS cannot be an exclusive criterion for establishing whether or not the STER undercuts the price’.
(172)
SBS also states that, first of all, advertisers are willing to pay an additional premium for the GRP 20-49 offered by the STER because it also reaches people outside the target group. In addition, the prices of the STER for GRP 13+ (the category of teenagers) for real delivery are actually much lower than the prices of the commercial competitors for GRP 13+. These issues were submitted by the Commission to the Dutch authorities (67).
(173)
Regarding the first issue, it should be made clear from the outset that marketing companies intend to reach a target group when advertising their products. Audiences outside the target group are irrelevant. One of the criteria for acquiring advertising time is selectivity of the target audience. If the advertising slot is not selective, i.e. there is a lot of so-called ‘waste’ (advertising reaching people outside the target group), then the advertising slot becomes less interesting. Due to the fact that the advertising space sold by STER has a low selectivity - it attracts a broad range of viewers - it is, according to the Dutch authorities, actually difficult for the STER to maintain its advertising tariffs. Secondly, the GRP 13+ is of less importance than GRP 20-49. The information in Table 5 shows the relatively low importance of GRP 13+ and clearly indicates that the GRP 13+ is not decisive when establishing a comparison of prices. As the Dutch authorities stated, the GRP 20-49 is much more relevant. The fact that the price of GRP 13+ is lower at the STER does not in itself prove that there is a general undercutting of prices by public service broadcasters.
8.5.2.3 Conclusion on advertising
(174)
Consequently, despite the fact that the STER has offered considerable discounts, the total revenue stemming from advertising space has not decreased but has remained stable. Having assessed the other arguments and the answers of the Dutch authorities, the Commission concludes that there is currently no evidence that the STER did not attempt to maximise its advertising revenues and that its behaviour would have led to an increased need for state funding.
8.5.3 Football rights
(175)
When it initiated the procedure, the Commission stated that there were no clear indications to conclude that broadcasters paid a price for football transmission rights which was structurally above the market value. One of the reasons was that public service broadcasters offered higher amounts during the negotiations than the commercial broadcasters were willing to offer. CLT-UFA complained that the Dutch public broadcasters paid high prices for football rights. The Commission indicated that it would assess this situation further.
(176)
The subsequent investigation did not provide evidence that the public broadcasters have outbid the commercial broadcasters, nor that public service broadcasters have acquired rights to a football event to an extent liable to close the market off to the competitors. Indeed, examples were found of important football rights held by commercial broadcasters during the period under investigation (see paragraph 55).
(177)
However, as no specific anti-competitive practices could be identified in the present procedure, the issue of whether the system as such offers sufficient safeguards against the possibility of anticompetitive behaviour will be examined in procedure E-5/2005 on existing aid.
9. CONCLUSION
(178)
For the reasons set out above, the Commission concludes that there has been over-compensation of the NOS for the functions it performs as PO amounting to €98,365 million and that this sum was granted through state aid measures that cannot be considered compatible with the common market on the basis of Article 86(2) of the EC Treaty and should therefore be recovered from the NOS.
(179)
Nevertheless, because the over-compensation exceeds the total ad hoc payments to the NOS for the functions it performs as PO, which amounted to a total of €76,327 million, the recovery would have to be capped at €76,327 million plus interest, because the ‘remaining’ over-compensation was granted through existing aid and cannot be recovered,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
1. The ad hoc state aid which the Netherlands has granted to the NOS for the functions it performs as PO is incompatible with the common market.
2. The incompatible ad hoc state aid shall be recovered from the NOS. The amount to be recovered is €76,327 million, plus interest.
3. The ad hoc state aid granted by the Netherlands to the individual public service broadcasters is compatible with the common market provided that, insofar as such aid results in over-compensation of the public service mission, the surplus is held in a special purpose reserve, the amount of which does not exceed 10 % of the broadcaster's annual budget and provided that compliance with this limitation is regularly monitored by the Netherlands.
Article 2
1) The Netherlands shall take all necessary measures to recover from the PO the aid referred to in Article 1 and unlawfully made available to the beneficiary.
2) Recovery shall take effect without delay and in accordance with the procedures of national law, provided that they allow the immediate and effective execution of the decision. The aid to be recovered shall include interest from the date on which it was made available to the beneficiaries until the date of its recovery.
3) The interest to be recovered under paragraph 2 shall be calculated in accordance with the procedures laid down in Articles 9 and 11 of Commission Regulation (EC) No 794/2004 (68).
4) Within two months of the notification of this Decision, the Netherlands shall enjoin the beneficiary referred to in Article 1 to reimburse the unlawful and incompatible aid and the interest due.
Article 3
The Netherlands shall inform the Commission, within two months of notification of this Decision, of the measures it has already taken and plans to take in order to comply with it. It will provide this information using the questionnaire attached in Annex 1 of this Decision. The Netherlands shall, within the same period of time, submit all documents giving evidence that the recovery proceedings have been initiated against the beneficiary of the unlawfully granted and incompatible aid.
Article 4
This Decision is addressed to the Kingdom of the Netherlands.
Done at Brussels, 22 June 2006.