РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 8 юли 2008 година
относно мерките C 58/02 (предишен № 118/02) които Франция е предприела в полза на Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (SNCM)
(нотифицирано под номер C(2008) 3182)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/611/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква a) от него,
след като покани заинтересованите страни да представят своите мнения относно посочените членове (1) и разгледа тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 18 февруари 2002 г. Френската република уведомява Комисията за проект за подпомагане на преструктурирането на Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (SNCM) (2), допълнен на 3 юли 2002 г. (3). Помощта за преструктуриране, за която е получено уведомление, се състои в рекапитализиране на SNCM чрез Генералната морска и финансова компания (CGMF) (4) на стойност 76 милиона евро.
(2)
С писмо от 19 август 2002 г. Комисията съобщава на френските власти решението си да открие официална процедура за разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, предвидена в член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. относно правилата за приложение на член 93 от Договора за ЕО (5).
(3)
На 8 октомври 2002 г. (6) френските власти съобщават на Комисията забележките си относно решението от 19 август 2002 г. (7).
(4)
По искане на френските власти на 24 октомври 2002 г., 3 декември 2002 г. и 25 февруари 2003 г. са организирани работни срещи със службите на Комисията.
(5)
В рамките на откриването на процедурата Комисията получава мненията на двете предприятия, а именно Corsica Ferries France (CFF) на 8 януари 2003 г. (8) и на групата Stef-TFE на 7 януари 2003 г., както и на различни френски териториални сдружения на 18 декември 2002 г. и на 9 и 10 януари 2003 г. Комисията предоставя тези мнения на Франция за коментар с писма от 13 и 16 януари и 5 и 21 февруари 2003 г.
(6)
Френските власти съобщават на Комисията своите коментари по мненията на CFF и Stef-TFE на 13 февруари 2003 г. (9) и на 27 май 2003 г. (10).
(7)
На 16 януари 2003 г. службите на Комисията отправят искане за допълнителна информация, на което френските власти отговарят на 21 февруари 2003 г.
(8)
С писмо от 10 февруари 2003 г. (11) френските власти представят аргументи с цел да докажат, че проектът за помощ отговаря изцяло на насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (12) (наричани по-долу „насоките от 1999 г.“).
(9)
На 25 февруари 2003 г. (13) по искане на Комисията френските власти изпращат копие от договора на акционерите, обвързващ SNCM и групата Stef-TFE.
(10)
С решение 2004/166/ЕО от 9 юли 2003 г. (14), (наричано по-долу „решението от 2003 г.“), Комисията одобрява, с някои условия, отпускането на помощ за преструктуриране в полза на SNCM, платима на два транша, първият от 66 милиона евро, другият максимум до 10 милиона евро, като последният бъде определен в зависимост от нетния резултат, получен от цесиите на активи, направени след приемането на решението от 2003 г.
(11)
На 13 октомври 2003 г. CFF внася жалба за отмяна на решението от 2003 г. в Първоинстанционния съд на ЕО (наричан по-долу „Съдът“) (дело № T-349/03).
(12)
На 8 септември 2004 г. Комисията решава, че промените, поискани от Франция на 23 юни 2004 г., а именно да замени кораба Aliso с кораба Asco в списъка на плавателните съдове, които SNCM има разрешение да използва по силата на решението от 2003 г., и продажбата на кораба Aliso вместо кораба Asco, не са от такова естество, че да поставят под въпрос съвместимостта с пазара на Общността на помощта за преструктуриране, допусната с решението от 2003 г. (15).
(13)
С решение от 16 март 2005 г. (наричано по-долу „решението от 2005 г.“) Комисията одобрява изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране на стойност 3,3 милиона евро, с което общата стойност на разрешената помощ за преструктуриране достига 69 292 400 евро.
(14)
На 15 юни 2005 г. по дело T-349/03 Съдът анулира решението от 2003 г. поради грешна преценка за минималния характер на помощта. Това решение връща Комисията на етапа на официалната процедура за разследване, открита с решение от 19 август 2002 г., и обезсилва решенията от 8 септември 2004 г. и 16 март 2005 г., които се основават на анулираното решение от 2003 г.
(15)
На 25 октомври 2005 г. (16) френските власти предават на Комисията информация относно финансовото състояние на компанията за периода след уведомлението за плана за помощ за преструктуриране от 18 февруари 2002 г.
(16)
На 17 ноември 2005 г. (17) френските власти предоставят сведения във връзка с актуализацията на плана за преструктуриране от 2002 г. и реконституирането на собствения капитал на SNCM (18).
(17)
На 15 март 2006 г. френските власти предоставят на Комисията обзорен доклад за пазара, бизнес плана (част приходи) и отчет за предварителния резултат от дейността (19). Други документи са подадени в службите на Комисията на 28 март 2006 г. и на 7 април 2006 г. (20). В тази последна кореспонденция френските власти приканват Комисията да отчете, че предвид естеството си на „компенсация за обществена услуга“, част от помощта за преструктуриране от 2002 г., по-конкретно сумата от 53,48 милиона евро, не следва да се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като не-помощ по смисъла на съдебната практика по делото Altmark (21) или като самостоятелна и независима мярка от план за преструктуриране по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(18)
На 21 април 2006 г. на Комисията е изпратено уведомление за проект за концентрация, чрез която се предвижда предприятията Veolia Transport (VT) (22) и Butler Capital Partners (BCP) да придобият съвместно контрола върху SNCM (23), съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (24). На 29 май 2006 г. Комисията приема решение, с което се одобрява концентрацията. (25).
(19)
На 21 юни 2006 г. (26) френските власти представят пред Комисията наредбата от 26 май 2006 г. на Министерството на икономиката, финансите и индустрията, с която се одобряват извършените от компанията CGMF финансови операции, декрет № 2006-606 от 26 май 2006 г. относно прехвърлянето на SNCM към частния сектор, както и наредба от 26 май 2006 г. относно одобряването на финансовите операции, извършени от SNCF.
(20)
Сведения относно възлагането на обществена услуга и помощите със социален характер, свързани с обслужването на Корсика, са представени в Комисията на 7 юни 2006 г. (27).
(21)
На 13 септември 2006 г. Комисията решава да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, свързана с новите мерки, предприети в полза на SNCM, като включва и плана за преструктуриране, за който е получено уведомление през 2002 г. (28) (наричано по-долу „решението от 2006 г.“).
(22)
На 16 ноември 2006 г. Франция изпраща в Комисията своите забележки в рамките на решението от 2006 г. (29).
(23)
Сезирана от някои заинтересовани страни с молба за удължаване с един месец на срока за представяне на мненията им (30), Комисията решава да даде този допълнителен срок на всяка заинтересована страна. (31).
(24)
Комисията получава от CFF (32) и STIM d’Orbigny (по-долу „STIM“) (33) забележки, които са предадени на френските власти с писмо от 20 февруари 2007 г. Трето заинтересовано лице също е направило коментари, които са представени на френските власти, и които то е оттеглило на 28 май 2008 г.
(25)
Френските власти съобщават своите забележки по коментарите на заинтересованите трети страни на 30 април 2007 г. (34).
(26)
На 20 декември 2007 г. CFF депозира жалба във връзка с държавните помощи срещу SNCM, която допълва изпратената информация на 15 юни 2007 г. и на 30 ноември 2007 г. Тази жалба касае член 3 от новото споразумение за предоставяне на обществени услуги, подписано през юни 2007 г. между Териториалната общност на Корсика и групата Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM за 2007-2013 г. Според CFF приложението на тази клауза ще мобилизира за SNCM нови финансови ресурси от порядъка на 10 милиона евро за 2007 г. Освен това компенсацията, изплатена на SNCM с оглед на задълженията за извършване на обществена услуга, ще бъде държавна помощ, която е и незаконна, тъй като не е обявена пред Комисията.
(27)
При положение, че известно количество информация е предоставена на Комисията след изтичането на определения срок 13 февруари 2007 г. (35), Комисията информира заинтересованите страни за решението си да удължи срока за представяне на забележките на трети страни до 14 март 2008 г.
(28)
Комисията изпраща на 26 март 2008 г. мненията на заинтересованите трети страни на Франция, която съобщава коментарите си на 28 март 2008 г., 10 април 2008 г. и 28 април 2008 г.
2. ИДЕНТИФИЦИРАНЕ НА БЕНЕФИЦИЕРА НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(29)
Бенефициерът на мерките, предмет на настоящото решение, е Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée) (SNCM), което обединява няколко филиала в морския сектор и което извършва превози по море на пътници, коли и тежки товари по връзките между континентална Франция и Корсика, Италия (Сардиния) и Магреб (Алжир и Тунис).
(30)
SNCM е анонимно дружество, създадено през 1969 г. от сливането на Трансатлантическата генерална компания (Compagnie générale transatlantique) и Компанията за смесено плаване (Compagnie de navigation mixte), и двете създадени през 1850 г. Наречена тогава Генерална транс-средиземноморска компания, тя е преименувана в Национално морско дружество Корсика-Средиземно море през 1976 г., след като френската национална железопътна компания (SNCF) придобива участие в капитала ѝ. Компанията е избрана от френското правителство, за да реализира принципа на териториална цялост с Корсика, по-конкретно уеднаквяване на тарифите за превозите по море и тарифите на SNCF за железопътния транспорт, на базата на споразумение, сключено на 31 март 1976 г. за двадесет и пет години. Транспортното обслужване на Корсика вече е било възложено на Трансатлантическата генерална компания от френското правителство с предишно споразумение, сключено на 23 декември 1948 г.
(31)
В момента на уведомлението за рекапитализацията през 2002 г. SNCM е собственост 20 % на SNCF и 80 % на CGMF. С отварянето на капитала на SNCM на 30 май 2006 г. (виж точка 18 от настоящото решение), BCP и VT имат съответно 38 % и 28 % от капитала на SNCM, а дяловото участие на CGMF капитала е 25 % (9 % от капитала е запазен за служителите).
(32)
Основните филиали на SNCM са Южна мореплавателна компания (Compagnie Méridionale de Navigation) (CMN) (36), Генерална компания за туризъм и хотелиерство (Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie) (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) и Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
След цесията на бързоходните кораби Aliso през септември 2004 г. и Asco (43) през май 2005 г. флотата на SNCM се състои от десет кораба (пет фериботни (44), четири смесени (товар и пътници) (45) и един бързоходен кораб (NGV), опериращи главно от Ница (46), от които седем са собствени (47).
(34)
За по-голяма изчерпателност е уместно да се припомни, че редовните транспортни услуги по море между пристанищата на континентална Франция и Корсика се осигуряват още от 1948 г. като обществена услуга, чиито концесионери между 1976 и 2001 г. са SNCM и CMN по силата на рамково споразумение, сключено първоначално за срок от двадесет и пет години. Съгласно действащите правила на Общността (48) и след тръжна процедура, публикувана на европейско равнище (49), организирана от териториалната общност на Корсика (50), SNCM и CMN спечелват съвместно предоставянето на обществената услуга (Délégation de Service Public) (DSP), състояща се в обслужване на Корсика с тръгване от Марсилия, срещу финансови компенсации, за периода 2002-2006 г.
(35)
След като DSP приключва в края на 2006 г., горепосочената обществена услуга по море отново е предмет на тръжна процедура на европейско равнище (51) и е присъдена на групата SNCM - CMN, считано от 1-ви май 2007 г. до 31 декември 2013 г. срещу субсидия от около 100 милиона евро годишно.
(36)
Успоредно с това, на всички оператори, обслужващи острова с тръгване от Тулон и Ница, са вменени задължения за честота на обслужването. По тези линии жителите на Корсика, както и други категории пътници, от 2002 г. до 2013 г. се ползват от социални помощи, отпускани по силата на решенията на Комисията от 2 юли 2002 г. (52) и 24 април 2007 г. (53).
3. КОНКУРЕНТНА СРЕДА
(37)
SNCM оперира основно на два отделни пазара, както за превоз на пътници, така и за превоз на товари: от една страна, транспортното обслужване на Корсика и на Магреб от Франция, и от друга, допълнително, обслужване на Италия и Испания.
3.1. Обслужването на Корсика
(38)
Обслужването на Корсика по отношение на превоза на пътници е пазар със силно изразен сезонен характер. Той в действителност се характеризира с върхови моменти в сезонните посещения, които може да са до десет пъти повече в сравнение с най-слабите месеци, а това изисква от операторите да разполагат с флота, способна да поеме тези пикове. Половината от оборота се реализира през юли и август. Освен това има и дисбаланс според направлението дори в периоди с върхови моменти: през юли, например, корабите тръгват от континента пълни, а се връщат почти празни. По тази причина средногодишните показатели за запълняемост на корабите са сравнително ниски.
(39)
SNCM е операторът, който исторически свързва Корсика с континентална Франция. Схематично, две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга; третата третина от неговата дейност се състои в осъществяването на връзки от други изходни точки и дестинации (Ница-Корсика, Тулон-Корсика, международни връзки към Сардиния или Магреб).
(40)
SNCM дълго време е монополист в основната си дейност. Но от 1996 г. дружеството се изправя срещу една конкуренция, която бързо се разгръща. Така например дружеството Corsica Ferries France (CFF) днес е оператор, доминиращ морските връзки между континента и Корсика, а пазарният му дял непрекъснато се увеличава. Въпреки че присъства на този пазар едва от 1996 г., CFF увеличава превоза си на пътници с […] (54) годишно между 2000 и 2005 г. и това увеличение е постоянно. Днес, почти […] от пътниците по море между континента и Корсика се качват на кораб на CFF, докато само […] ползват плавателен съд на SNCM, а CMN превозва останалата част от пътниците, а именно […].
(41)
Завоюваната за седем години позиция на CFF на разглеждания пазар се проявява и по отношение на броя на пътниците, превозвани за един сезон между Корсика и континентална Франция. От дадената по-долу графика се вижда, че пазарният дял на CFF се увеличава от 45 % през 2000 г. до […] % през 2007 г., а този на SNCM от 53 % до […] % за същия период, с разлика от над един милион превозени пътници.
Графика 1
Брой превозени пътници за един сезон (май-септември) между континентална Франция и Корсика - сезони от 2000 до 2007 г.
(42)
Другите по-малки конкуренти на SNCM в обслужването на Корсика са Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines и TRIS.
(43)
През последните две години предлагането на транспортни услуги от страна на SNCM и дяловете му от пазара на връзките с Корсика са редуцирани, като спадът е […] % от предлагането на места (- […] % за рейсовете от Ница и - […] % за тези от Марсилия).
(44)
Проследяването на намаляването на пазарните дялове показва, че връщането на доверието на пътниците, които твърде дълго са били свидетели на стачки и смущения, породени от социалните конфликти през 2004 и 2005 г., и по-конкретно по повод на приватизацията на предприятието, става твърде бавно. То е необходимо условие, за да се преодолее намаляването на пазарния дял на SNCM, констатирано през последните години. Увеличаването, в този контекст, на оборота през 2007 г. е успокоително по отношение на жизнеспособността на предприятието, въпреки че то загуби значителни пазарни дялове в полза на своя конкурент, чийто пазарен дял днес е много по-голям.
(45)
Пазарът на превоз на пътници по море между континента и Корсика нараства средно с 4 % през последните 15 години; това нарастване би трябвало да продължи с увеличение от […] %, предвидено и за 2008 г., и с по-умерено нарастване през следващите години. Освен това като че ли няма нови оператори, които да търсят развитие на този пазар. В отговор на обявения търг от Службата по транспорт на Корсика за възлагане на обществена услуга за обслужване по море на някои пристанища на Корсика за периода 2007-2013 г., единствените кандидати са CFF и SNCM-CMN, въпреки че са били възможни и частични участия по дадена линия.
(46)
Колкото до основния конкурент на SNCM, CFF увеличи рязко предлагането на места от 500 000 до […] милиона между 1999 и 2007 г. (от тях […] % увеличение между 2006 и 2007 г.), което му позволи да увеличи трафика си (от […] милиона през 2005 г. до […] милиона през 2007 г.), както и своя пазарен дял. Тази политика се изразява чрез показатели за запълняемост, които структурно са по-ниски за CFF, отколкото за SNCM, с отклонение от порядъка на […] процентни пункта през 2007 г. За SNCM, средният показател на запълняемост за 2007 г. достига […] %, което е нормално предвид силната сезонност на пазара (вж. по-горе).
(47)
По отношение на превозите на товари за Корсика SNCM държи през 2005 г. около […] % от пазара по линията от Марсилия-Тулон към Корсика.
(48)
При общия превоз на стоки (непридружавани) SNCM и CMN са почти фактически монопол. В рамките на договора за предоставяне на обществена услуга двете компании осигуряват чести рейсове от Марсилия към всички пристанища на Корсика.
(49)
При придружаваните ремаркета, натоварени върху ферибот, които представляват общо 24 % от трафика на общи товари, измерени в линейни метри, има конкуренция между всички оператори за превоз на пътници. SNCM и CMN държат по-голямата част от придружавания трафик. Другите оператори, в частност CFF, държат 10 % от него, което представлява 2 % от общия пазар.
(50)
При придружаваните автомобили (55), натоварени върху ферибот (около 24 % от трафика на общи товари през 2003 г.), SNCM и CMN държат по-голямата част от въпросния пазар. Но от 2002 г., CFF започна да развива предлагането и държи около […] % от пазара.
3.2. Обслужването на Магреб
(51)
Тунис и Алжир са сериозен пазар с около 5 милиона пътници с преобладаващ въздушен транспорт. В този контекст превозите по море представляват около 15 % от потока. Алжир е значителен пазар за превоз на пътници по море с около 560 000 пътника, а Тунис е по-малък пазар с около 250 000 пътника.
(52)
Пазарът на превозите по море от Франция към Магреб отбелязва устойчиво нарастване в последните години, от порядъка на 13 % между 2001 и 2005 г. Предвид перспективите за нарастване на туризма към този регион, морският транспорт би трябвало да отбелязва годишен ръст от порядъка на 4 % до към 2010 г.
(53)
В Алжир SNCM се позиционира като вторият пазарен участник след l’Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), алжирско публично дружество. Пазарният дял на SNCM се увеличава от 24 % през 2001 г. до […] % през 2005 г.
(54)
SNCM се позиционира като втори оператор на пазара на транспортни услуги към Тунис, след Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Въпреки че от 2001 г. SNCM е загубило пазарен дял за сметка на CTN, преминавайки от 44 % на […] % през 2004 г., през 2005 г. е регистрирано подобряване ([…] %).
4. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
4.1. Рекапитализацията на SNCM от 2002 г.
4.1.1. Описание
(55)
В резултат от решението на Комисията от 17 юли 2002 г. да разреши помощ за оздравяването на SNCM (56), на 18 февруари 2002 г. френските власти уведомяват Комисията относно проект за помощ за преструктурирането на SNCM. Тази мярка се състои в рекапитализация на SNCM чрез неговото дружество майка, CGMF, на стойност 76 милиона евро, от които 46 милиона евро разходи по преструктурирането (57). Това увеличение на капитала има за цел да увеличи собствения капитал на SNCM от 30 милиона евро на 106 милиона евро.
(56)
Съгласно насоките от 1999 г. френските власти внасят в Комисията план за преструктуриране (58) на SNCM със следните пет точки:
i)
намаляване на броя на курсовете и преразпределение на корабите му между отделните линии (намаляване на обслужването към Корсика и засилване на обслужването към Магреб) (59);
ii)
съкращаване на неговата флота с четири кораба, което трябва да донесе парични средства в размер на 21 милиона евро;
iii)
цесия на някои недвижими активи;
iv)
намаляване на персонала (60) с около 12 %, което в комбинация с една разумна политика на заплащане, би трябвало да доведе до съкращаване на разходите за екипажи от 61,8 милиона евро през 2001 г. до […] милиона евро средно от 2003 до 2006 г., а разходите за наземен персонал - от 50,3 милиона евро през 2001 г. до […] милиона евро за същия период;
v)
закриване на два от филиалите му, Compagnie Maritime Toulonnaise и дружеството Corsica Marittima, чиито остатъчни активи да се влеят в SNCM.
(57)
В резултат от забележките, посочени от Комисията в решението ѝ от 19 август 2002 г., френските власти описват в писмото си от 31 януари 2003 г. подобренията, внесени в плана за преструктуриране по следните точки:
-
ангажименти и уточнения в политиката на заплащане,
-
план за съкращаване на разходите за стоки и услуги,
-
ангажимент, че SNCM няма да предизвиква тарифна война с конкурентите си в Корсика.
(58)
По повод последната точка, френските власти уточняват: „SNCM приема този ангажимент безрезервно, тъй като смята, че една тарифна война няма да отговаря нито на стратегическото му положение, нито на неговия интерес, защото ще доведе до намаляване на приходите му, както и не отговаря на обичайните му практики и начин на действие“.
(59)
В рамките на плана за преструктуриране френските власти представят на Комисията подробен финансов макет за периода 2002-2007 г. на базата на усреднени хипотези за редица променливи величини (61). Финансовите прогнози показват, между другото, връщане към положителните текущи резултати от 2003 г.
Таблица 1
Финансов макет за периода 2002-2007 г.
(в милиони EUR)
2000 г.
2001 г.
2002 г.
2002 г.
2003 г.
2004 г.
2005 г.
2006 г.
2007 г.
изпълнен
изпълнен
план
изпълнен
план
план
план
план
план
Оборот
204,9
204,1
178
205,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Субсидии за дейността
85,4
86,7
74,5
77,7
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Текущ резултат
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетен резултат
-6,2
-40,4
23
4,2
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Собствен капитал
67,5
29,7
119
33,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетни финансови задължения (без лизинг)
135,8
134,5
67,7
144,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Финансова рентабилност
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Текущ резултат/оборот + субсидии
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Собствен капитал/балансова задлъжнялост
50 %
22 %
176 %
23 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Резултати за 2000, 2001 и 2002 г., почерпени от годишните отчети за 2001 и 2002 г. на SNCM.
(60)
Капиталовата вноска от 76 милиона евро, както и връщането към рентабилност на дейността, предвиждано още от 2003 г., би трябвало да направят възможно, според френските власти, увеличаването в кратък срок на собствения капитал от нивото му от около 30 милиона евро в края на 2001 г. до 120 милиона евро (2003 г.) и после до […] милиона евро до края на плана (2006-2007 г.). По този начин би трябвало да се намали финансовата задлъжнялост от 145 милиона евро през 2002 г. в размер от […] до […] милиона евро от 2003 до 2005 г. В последните години от плана от компанията се предвижда известно увеличаване на задлъжнялостта за обновяване на един или два собствени кораба.
(61)
Френските власти предоставят и проучване на чувствителността на изчислените резултати по отношение на работните хипотези за трафика по отделните линии. На тази база различните симулации показват, че SNCM би трябвало да намери отново пътя към рентабилността при разглежданите случаи.
4.1.2. Определяне на размера на рекапитализацията
(62)
Методът, приложен от френските власти (62) за определяне на стойността на рекапитализацията, се състои в изчисляване на необходимото финансиране на базата на средното съотношение между собствен капитал и финансови задължения, установено през 2000 г. за пет европейски морски компании. Въпреки различията в отчетите на тези предприятия, средната стойност, възприета от френските власти е 79 %. Френските власти поддържат тезата, че финансовите предвиждания за периода от 2002 до 2007 г. клонят към едно средно съотношение между собствен капитал и финансови задължения от 77 %, със собствен капитал, предвиден да достигне 169 милиона евро през 2007 г. Такова равнище на собствен капитал трябва да се получи чрез рекапитализация със 76 милиона евро и с успешното провеждане на действията, предвидени в плана за преструктуриране.
4.2. Мерки, последващи рекапитализацията от 2002 г.
4.2.1. Предварителни бележки
(63)
Рекапитализацията и планът за преструктуриране от 2002 г. не довеждат до очакваните резултати и от 2004 г. икономическото и финансовото състояние на SNCM силно се влошава. За това влошаване допринасят както вътрешни фактори (социални конфликти, недостатъчно и късно постигане на целите за производителност, загуба на пазарен дял), така и фактори извън SNCM (малка атрактивност на дестинацията Корсика, придобиване на пазарен дял от страна на CFF, управленски грешки от страна на държавата (63) и повишаването на цените на горивата.
(64)
Така текущият резултат на SNCM се установява на - 32,6 милиона евро през 2004 г. и - 25,8 милиона евро през 2005 г. Нетният резултат е - 29,7 милиона евро през 2004 г. и - 28,8 милиона евро през 2005 г.
(65)
Влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM принуждава френските власти да се освободят от активи извън предвиденото в плана за преструктуриране от 2002 г. и изисквано с решението от 2003 г., както и да открият процедура за търсене на частни партньори.
Таблица 2
Списък на активите, цедирани от SNCM след 2002 г. (64)
Нетен резултат от цесията
Дата
Цесии, предложени в уведомлението от 2002 г. (в евро)
25 165 000
Aliso (заместващ Asco, съгласно Решение от 8.9.2004 г. на Комисията)
[…]
30.9.2004 г.
Napoléon
[…]
6.5.2002 г.
Monte Rotondo
[…]
31.7.2002 г.
Liberté
[…]
27.1.2003 г.
Недвижим имот Schuman
[…]
20.1.2003 г.
Допълнителни цесии, наложени от Комисията в решението ѝ от 9.7.2003 г. (в евро)
5 022 600
SCI Espace Schuman
[…]
24.6.2003 г.
Southern Trader
[…]
22.7.2003 г.
Someca
[…]
30.4.2004 г.
Amadeus
[…]
12.10.2004 г.
CCM
[…] (65)
-
Допълнителни цесии, извършени след решението от юли 2003 г. (в милиони евро)
12,6
Asco
[…]
24.5.2005 г.
Sud Cargos
[…]
15.9.2005 г.
Продажба на апартаменти от имотите на SNCM (заемани преди от персонал на SNCM)
[…]
септември 2003 до 2006 г.
Общо (в милиони евро)
42,385
4.2.2. Мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(66)
След открита, прозрачна и недискриминационна процедура за избор (66), в крайна сметка на 13 октомври 2005 г. е подписан договор между държавата, BCP и VT, в много трудни социални и финансови условия. VT е индустриалният оператор на SNCM (28 % участие), а BCP е основният акционер с 38 % участие. Държавата се ангажира, специално по отношение на наетите работници, да остане акционер в компанията с 25 % участие (67). BCP и VT изработват бизнес план за SNCM, който е представен в Европейската комисия на 7 април 2006 г.
(67)
Меморандумът за разбирателство, по смисъла на който 75 % от капитала на SNCM е прехвърлен на частни купувачи, е подписан на 16 май 2006 г. между страните (BCP, VT и CGMF).
(68)
В раздел II на меморандума за разбирателство е предвидено, че CGMF се ангажира да одобри, подпише и освободи изцяло увеличение на капитала на SNCM на обща стойност 142,5 милиона евро.
(69)
След увеличението на капитала е предвидено дружественият капитал на SNCM да се редуцира чрез анулиране на акции, за да се приравни към законоустановения минимум за акционерни дружества, без публично предлагане на акции.
(70)
В допълнение към увеличението на капитала CGMF се ангажира да предостави на разположение на SNCM, под формата на аванс по текуща сметка, сумата от 38,5 милиона евро. Този аванс по текуща сметка, който SNCM ще депозира при секвестър (банка CIC), е предназначен за финансирането на онази част от разходите, наречена „sur générosité“, която ще се получи в допълнение към дължимите суми в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори при евентуален план за съкращаване на персонал, предприет от новите собственици (68). Изплащането на компенсации освен обезщетенията, получени в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори, се прави индивидуално и поименно за служители, които са напуснали предприятието и чийто трудов договор е прекратен.
(71)
Вследствие на тези операции раздел III от меморандума за разбирателство предвижда CGMF да отстъпи на частните купувачи акциите си, представляващи 75 % от дружествения капитал на предприятието и […] предназначен за финансиране на онази част от социалния план, която е извън задълженията, произтичащи от законовите разпоредби и колективните трудови договори.
(72)
Раздел III от меморандума за разбирателство предвижда също така съвместно и едновременно емитиране, от страна на купувачите и CGMF, на нови акции за общо 35 милиона евро и апорт по текуща сметка от 8,75 милиона евро от страна на BCP/VT, поставени на разположение на SNCM в зависимост от неговите нужди от парични средства. В параграф III.2.7 от меморандума за разбирателство е предвидено стойността на акциите на CGMF да е равна във всеки един момент на първоначалната им номинална стойност, увеличена с […] % от освободената им номинална стойност, умножено по J/365, където J е броят дни от датата на реализацията, след приспадане на каквато и да е получена сума (например дивиденти). Тези условия не са приложими при възстановяване или правна ликвидация на дружеството.
(73)
Меморандумът за разбирателство (раздел III.5) съдържа клауза за отмяна на цесията на SNCM, която може да се упражни едновременно от купувачите, ако е налице някое от следните събития, доколкото тези хипотези биха могли да поставят под въпрос изпълнимостта на техния бизнесплан и възстановяването на жизнеспособността на дружеството:
-
неприсъждане на договора за възлагане на обществена услуга - обслужване по море на Корсика за периода, започващ на 1-ви януари 2007 г. […],
-
всяко отрицателно решение на Европейската комисия или решение на Първоинстанционния съд или на Съда на ЕО, като отказ за операцията или налагане на условия, оказващи съществено въздействие върху стойността на дружеството, […].
(74)
Раздел VII от меморандума за разбирателство предвижда CGMF да поеме част от социалните ангажименти на SNCM като разходите по взаимноосигурителните дружества на пенсионерите му, на стойност 15,5 милиона евро, считано от деня на прехвърляне на собствеността на дружеството.
(75)
Начините за управление на дружеството са уточнени в раздел IV от меморандума за разбирателство. Предвидено е да се пристъпи към промяна на начина на управление на SNCM, което ще се преобразува в анонимно дружество със съвет на директорите и надзорен съвет. Последният ще се състои от 10, по-късно от 14 члена. Председателството се упражнява преходно от представител на държавата. Ако DSP е присъдено на SNCM, председателят на надзорния съвет ще бъде заместен от представител на BCP. Съветът на директорите има за задача да осигури оперативното управление на SNCM.
(76)
На 26 май 2006 г. френското правителство одобри цесията на SNCM, както и посочените по-горе мерки.
(77)
В светлината на казаното по-горе меморандумът за разбирателство съдържа три вида държавни мерки, които са повод за разследване предвид общностния режим за държавните помощи:
-
цесията на 100 % на SNCM на отрицателна цена от 158 милиона евро (капиталов апорт за 142,5 милиона евро и поемане на осигурителните разходи в размер на 15,5 милиона евро),
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 милиона евро в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 милиона евро, записано от CGMF съвместно и едновременно при внасянето на 26,25 милиона евро, направено от VT и BCP.
5. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(78)
Настоящото окончателно решение касае мерките, предприети от Франция в полза на SNCM след 18 февруари 2002 г., а именно:
-
капиталов апорт на CGMF в SNCM на стойност 76 милиона евро през 2002 г. (от тях 53,48 милиона евро съгласно задълженията за предоставяне на обществена услуга и остатъкът като помощ за преструктурирането),
-
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF на стойност 158 милиона евро,
-
апортна вноска на CGMF от 8,75 милиона евро,
-
ангажирането от страна на CGMF с някои допълнителни социални мерки на стойност 38,5 милиона евро.
(79)
Настоящото решение не касае разглеждането на финансовите компенсации, получени или които ще бъдат получени от SNCM като задължения за обществена услуга за периода 2007-2013 г., които са предмет на друга процедура.
6. ОСНОВАНИЯ ЗА ПРИЕМАНЕТО НА РЕШЕНИЯТА НА КОМИСИЯТА ОТ 2002 И 2006 Г.
6.1. Откриване на официалната процедура за разследване през 2002 г.
(80)
В решението си за откриване на процедурата от 19 август 2002 г. Комисията, като признава на SNCM статуса на предприятие в затруднение, изразява съмненията си по отношение на съвместимостта на мярката, за която е получено уведомление, с критериите, изложени в точка 3.2.2 на насоките от 1999 г., които по това време са в сила.
(81)
Комисията изразява някои съмнения по отношение на плана за преструктуриране, предвид липсата на анализ на причините за загубите на предприятието. В частност Комисията поставя въпроси, касаещи връзката между загубите и задълженията за извършване на обществена услуга, въздействието на политиката на купуване на съдове на SNCM върху баланса му и мерките, предвидени за увеличаване на производителността на предприятието.
(82)
Комисията посочва освен това и някои празноти в плана за преструктуриране, по-точно липсата на конкретни мерки за намаляване на разходите за стоки и услуги и липсата на информация за бъдещата тарифна политика на SNCM.
(83)
Комисията има въпроси и върху основателността на метода на изчисление, използван от френските власти за установяване на стойността на рекапитализацията, както и върху някои хипотези при финансовите симулации.
6.2. Разширяване на официалната процедура за разследване от 2006 г.
(84)
С решението си от 13 септември 2006 г. Комисията решава да разшири официалната процедура по разследване от 2002 г., като обхване мерките, предвидени в рамките на цесията на SNCM към частния сектор.
(85)
Най-напред, предвид поканата на френските власти от 7 април 2006 г. (виж точка 17 от настоящото решение) да проучи част от капиталовата вноска от 2002 г. в светлината на съдебната практика по делото Altmark, Комисията изразява по този повод съмнения по отношение на спазването на условията (в частност второто и четвъртото), поставени от съдията на Общността в посоченото решение (69).
(86)
Ако тази сума бъде квалифицирана като помощ, съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията счита, с решението си от 2006 г., че новият размер на помощта, който трябва да се пресметне в светлината на насоките за държавните помощи за преструктуриране, ще бъде 15,81 милиона евро. Доколкото размерът на помощта за преструктуриране е чувствително по-нисък от заявения през 2002 г. и одобрен през 2003 г., Комисията изразява съмнение дали е целесъобразно да се поддържа целия обем компенсаторни мерки за минимизиране на ефекта върху конкурентите, наложен на SNCM с решението от 2003 г.
(87)
Комисията изразява съмнения и дали се спазват условията, наложени с решението от 2003 г., а именно принципът за price leadership и броят на ротациите по линиите за Корсика.
(88)
Колкото до отрицателната цена за продажба на SNCM, Комисията се съмнява, че принципът на частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика, е в съответствие с рекапитализацията от страна на държавата, предшестваща продажбата на SNCM. В частност Комисията се съмнява във валидността на изчисленията на разходите за ликвидация, които държавата-акционер би трябвало да плати в случай на ликвидация на SNCM.
(89)
Комисията подлага на съмнение факта, че финансовите мерки могат да се обосноват в съответствие с насоките на Общността за помощите за оздравяване и преструктуриране.
(90)
Тя има съмнения освен това, че втората рекапитализация от 8,75 милиона евро, с оглед на спазване на принципите на едновременност между частния и публичния инвеститор и идентичността на условията за извършване по смисъла на съдебната практика.
(91)
Комисията се съмнява и във факта, че допълнителните социални мерки от 38,5 милиона евро в помощ на лицата може да донесат косвено предимство за предприятието. Тя подчертава и риска от противоречие, ако допълнителните обезщетения при уволнение се разглеждат като част от рисковете за разумния инвеститор.
7. ПОЗИЦИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
7.1. Относно рекапитализацията от 2002 г.
7.1.1. За размера от 53,48 милиона евро в светлината на съдебната практика по делото Altmark
7.1.1.1. Спазването на четирите критерияAltmark
(92)
В кореспонденцията си от 7 април 2006 г., както и в рамките на коментарите, направени след решението от 2006 г., френските власти приканват Комисията да констатира, че поради естеството си на „компенсация за обществена услуга“ за периода 1991-2001 г., част от увеличението на капитала през 2002 г., а именно 53,48 милиона евро, не представляват държавна помощ в светлината на съдебната практика по делото Altmark, считайки, че в конкретния случай четирите условия, установени в посочената съдебна практика, са изпълнени.
(93)
Колкото до второто условие Altmark, френските власти подчертават, че по смисъла на решението по делото Altmark само параметрите за изчисление трябва да се установят предварително, обективно и прозрачно. Те уточняват, че сумата от 53,48 милиона евро е платена през ноември 2003 г. на базата на параметри, фиксирани предварително за въпросния период (1991-2001 г.) (70).
(94)
Според Франция фактът, че изплащането на преизчислението за недостатъчно компенсиране идва a posteriori, не поставя под съмнение заключението ѝ, че параметрите, на базата на които е изчислена компенсацията от 53,48 милиона евро, са изработени по обективен и прозрачен начин преди изпълнението на задачите по обществената услуга.
(95)
Колкото до четвъртото условие Altmark, френските власти смятат, че то визира характеристиките на предприятие, извършващо обществена услуга, което отговаря на квалификацията за средно добро управление, но не е свързано по никакъв начин с каквото и да е изискване за минимална или средна рентабилност на въпросното предприятие.
(96)
По този повод френските власти смятат, че SNCM може да се възползва от „презумпция за добро управление“ за периода от 1991 до 2001 г. и че никаква „презумпция за лошо управление“ не може да се извлече само от факта за претърпени финансови загуби в периода 1991-2001 г. Според френските власти загубите на SNCM не би трябвало да се приписват на лошо управление, а на липсата на гъвкавост в подписаните споразумения през 1991 г. и 1996 г., както и на внезапния срив на историческия пазар на тази компания, дължащ се на преминаването от монополно положение към една силно конкурентна среда. SNCM се е държала като средно добре управлявана компания.
(97)
Франция подчертава, че публичният оператор е единственото предприятие, способно да поеме тези задължения за годишна регулярност и честота на услугата въпреки появата през 1996 г. на частен оператор, който експлоатира само няколко линии и то само през върховия сезон. Т.е. няма предприятие stricto sensu, чиито разходи да служат за сравнение при определяне дали равнището на компенсациите, дадени на SNCM, е надвишавало или не необходимите разходи за изпълнението на задълженията за обществена услуга. Деликатно е според френските власти да се прави сравнение между структурата на разходите на SNCM и тази на другите морски компании, предвид спецификата на дейността ѝ и на пазара, на който тя оперира.
(98)
Въпреки практическата невъзможност да се намери предприятие, което да бъде база за сравнение за този период, Франция смята, че е положила усилия да представи по време на срещите с Комисията през 2005 и 2006 г. обективни и аргументирани данни, позволяващи да се определи характерът на SNCM като „средно предприятие, добре управлявано и подходящо оборудвано“ и да се констатира, че четвъртият критерий от решението по делото Altmark е изпълнен (71).
(99)
Франция смята освен това, че сравнение, основаващо се на разполагаеми данни относно структурата на разходите на CFF и на SNCM, няма да обори презумпцията за добро управление на SNCM, преди всичко, защото то не би отчело една съвсем непренебрежима част от разходите за дейността по обществената услуга, която засяга превоза на товари.
(100)
Франция твърди, че в случай като този е позволено да се смята, че съдебната практика, довела до решението Altmark (конкретно решението по делото Ferring) трябва да се разбира единствено като проверка за отсъствие на свръхкомпенсация. По този повод френските власти твърдят, че дадените субсидии не надвишават действителните разходи на SNCM, произтичащи от задължението за извършване на обществената услуга, както Комисията е отбелязала в решението си от 30 октомври 2001 г. (72)
(101)
Накрая, френските власти твърдят, че фактът, че решението по делото Altmark се прилага към договора за DSP за 2002-2006 г., трябва да разсее съмненията относно приложимостта на тази съдебна практика към компенсациите за извършване на обществена услуга в периода от 1991 до 2001 г. Според Франция компенсациите, дадени през 1991-2001 г. и от 2002 до 2006 г., са от същото естество, доколкото параметрите за тяхното определяне, а именно тежките изисквания за извършването на обществената услуга, наличието на само едно предприятие, способно да я поеме, и схемата на експлоатационните разходи, са идентични.
(102)
В заключение Франция е на мнение, че наличието на задължения за извършване на обществена услуга в комбинация с отсъствието на свръхкомпенсация за периода 1991-2001 г., потвърждава спазването на четирите условия Altmark.
7.1.1.2. Съвместимост на сумата от 53,48 милиона евро по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО
(103)
Ако Комисията заключи, че тази интервенция представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, френските власти смятат, че тази автономна и независима мярка от плана за преструктуриране от 2002 г. е съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, като тази база за съвместимост не е оспорена от Съда в решението му от 2005 г.
(104)
Френските власти наблягат на факта, че в този типичен случай въпросната сума е мярка, която не би трябвало да се разглежда в светлината на насоките за помощи за преструктуриране от 1999 г. или от 2004 г. и по-точно, не би трябвало да се взема предвид, когато се оценяват условията, наложени в плана от 2002 г. Действително, според Франция, насоките за помощи за преструктуриране от 2004 г. (точка 68) не биха могли да аргументират включването на 53,48 милиона евро в помощите за преструктуриране.
(105)
По този повод Франция твърди, че сумата от 53,48 милиона евро за компенсации на разходите по изпълнение на обществената услуга за периода от 1991 до 2001 г. не е мярка, отпусната по време на преструктурирането, независимо дали става въпрос за плана за преструктуриране, представен през 2002 г. или неговата актуализация, а мярка, която предшества въпросните планове за преструктуриране. Освен това френските власти доказват, че мярка, чиято цел е да компенсира разходите, тежащи върху предприятия, задължени да извършват обществена услуга, няма характера на помощ за преструктуриране, така както тя е дефинирана в насоките.
(106)
Френските власти смятат, че дори ако тази сума е била нотифицирана в рамките на обща финансова инжекция като помощ за преструктуриране, Комисията не е обвързана с квалификациите, приети от държавите-членки и че напротив, тя би трябвало, ако случаят е такъв, да преквалифицира дадена мярка като непредставляваща държавна помощ или обратното, да квалифицира една държавна мярка като помощ, дори ако въпросната държава-членка не я е представила по този начин.
7.1.2. За остатъка, за който е получено уведомление като помощ за преструктуриране
(107)
В светлината на предходното, Франция смята, че ако сумата от 53,48 милиона евро е преценена като несъдържаща елементи на помощ или е квалифицирана като помощ, съвместима по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, размерът на помощта, която трябва да се разглежда като помощ за преструктуриране по смисъла на уведомлението от 2002 г., ще бъде вече не 76 милиона евро, а 15,81 милиона евро.
7.2. За мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(108)
Франция припомня, в самото начало, че сериозността на социалните движения от 2004/2005 г. и влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM са принудили държавата-акционер да лансира през януари 2005 г. процедура за избор на частни инвеститори и да предприеме спешни мерки (конкретно цесията на Asco и на участието в Sud Cargos (73).
7.2.1. За отрицателната цена на цесията на SNCM
(109)
Съгласно съдебната практика на Общността в тази област френските власти приканват Комисията да отчете, че отрицателната цена на цесията на SNCM от 158 милиона евро не съдържа никаква мярка, която би могла да се окачестви като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, доколкото френската държава се държи като частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(110)
Още в началото Франция обръща внимание, че крайната цена от 158 милиона евро, която е по-ниска от отрицателната цена, първоначално поискана от купувачите на базата на техния одит на SNCM, е резултат от преговори за прехвърляне на контрола, проведени в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна процедура, и в този смисъл цената наистина е пазарна.
(111)
Франция смята, че доколкото търсенето на частен партньор за SNCM е извършено в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна конкурентна процедура, чийто резултат е приемането на най-добрата оферта, цената на цесията е пазарна.
(112)
Според френските власти цесията, извършена на отрицателна цена от 158 милиона евро, се е осъществила при най-благоприятни за държавата условия и в съответствие със съдебната практика на Общността и практиката на решенията на Комисията, и не съдържа никакъв елемент на помощ. В действителност, Франция смята, че тази отрицателна цена е по-ниска от разходите за ликвидация, която държавата би трябвало да понесе при ликвидация на дружеството.
(113)
Това заключение се налага и при прилагане на съдебната практика на Съда на Европейските общности (наричана по-долу съдебна практика по делото Gröditzer (74) и с резултата от анализа на действителните ликвидационни разходи на SNCM (решение по делото ABX (75)).
(114)
По отношение на първия метод, базирайки се на съдебната практика по делото Gröditzer, Франция твърди, че това решение би потвърдило оценката на Комисията в нейното решение от 8 юли 1999 г., според което „само ликвидационната стойност […] на активите, […], трябва да се счита като стойност на ликвидацията“ (76).
(115)
По този повод докладите на CGMF (77) и Oddo-Hastings (78) оценяват ликвидационната стойност на активите на минимум […] милиона евро към 30 септември 2005 г. (79).
(116)
В резултат, доколкото държавата като собственик-акционер на едно дружество е отговорна за неговите задължения само до размера на ликвидационната стойност на неговите активи (съдебна практика по делото „Hytasa“ (80)), Франция твърди, че ликвидационната стойност на активите на компанията, изчислена на минимум […] милиона евро, е по-висока от отрицателната цена за прехвърляне от 158 милиона евро.
(117)
По втория метод Франция посочва, че той произтича от решение на Комисията относно държавната помощ, дадена от Белгия в полза на ABX Logistics, където Комисията разглежда една отрицателна цена за прехвърляне, имаща, както и в случая, характер на пазарна цена, като я сравнява с разходите, които държавата-акционер действително би понесла в рамките на една ликвидация по споразумение или по съдебен път, определени от експерт - независимо трето лице. Според Франция Комисията признава в това решение валидността на определен брой разходи, произтичащи от действие за попълване на пасивите, поискано от страна на кредиторите, или от ликвидацията за други клонове на групата, ликвидираща филиала си.
(118)
Въз основа на докладите CGMF и Oddo-Hastings, френските власти смятат, че съвкупността от действителните разходи, които Френската република би понесла като акционер, възлизат между […] и […] милиона евро към 30 септември 2005 г.
(119)
Този метод отчита риска, който френската държава би понесла, ако получи покана да „запълни пасива“, ако съдът сметне, че е фактически управител на SNCM. Френските власти смятат, че рискът от действие за запълване на пасива не може да се пренебрегне, особено при наличието на прецедент в Касационния съд на Франция (81). В няколко писма до Комисията френските власти поддържат, че възможността държавата да бъде осъдена от национален съдия да запълни пасива на предприятието, което управлява, е сценарий повече от възможен, и че това би трябвало да се отчете при изчисляването на реалната стойност на една евентуална ликвидация на SNCM.
(120)
Към 30 септември 2005 г. остатъчната сума от активите на SNCM (или […] милиона евро) би била, след изплащане на привилегированите задължения, […] милиона евро. Другите елементи на тази сума, отчетени като действие за запълване на пасива към държавата, включват разходите по прекратяването на основните експлоатационни договори, свързани с прекратяването на условията по лизинга на корабите и изплащането на негарантираните задължения, което ще доведе до недостатъчност на активите от […] милиона евро. Френските власти смятат, че държавата ще бъде осъдена да поеме от […] до […] % от тази сума.
(121)
Освен това френските власти смятат, че поради връзката си със SNCM и според друга френска съдебна практика (82), ликвидацията на предприятието би дала основание на съдията да нареди изплащане на щети и лихви на служителите. Тази съдебна практика дава основание на френските власти да смятат, че е повече от възможно един съдия да определи стойността на допълнителните обезщетения на базата на обезщетенията, които биха били изплатени в рамките на социален план, предложен преди ликвидацията.
(122)
Прилагайки към този случай съдебната практика по делото Aspocomp, Франция смята, че държавата би трябвало да плаща допълнителни обезщетения за уволнение на обща стойност между […] и […] милиона евро, което би довело in fine до една обща стойност на ликвидацията за сметка на държавата между […] и […] милиона евро.
(123)
Анализът на действителните разходи, които държавата-акционер би понесла показва, че разходите за държавата при продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 милиона евро са по-ниски от тези, които би понесла при ликвидация на предприятието по съдебен път.
(124)
В заключение френските власти смятат, че тази сума не би могла да бъде квалифицирана като държавна помощ.
7.2.2. За съвместната капиталова вноска на акционерите
(125)
Франция смята, че чрез това поемане на дялове тя се е държала като разумен инвеститор защото, от една страна, се е намесила едновременно и миноритарно заедно с BCP и VT, и от друга, това участие се е ползвало с изплащане във вид на фиксиран капитал от […] % годишно, което освобождава държавата от риска за изпълнението на бизнес-плана. Франция доказва, че този показател на рентабилност е удовлетворяващ за един частен инвеститор (83). Тя уточнява обаче, че няма да се дължи никакво изплащане при възстановяване или ликвидация по съдебен път на SNCM или при упражняването на разтрогващата клауза от страна на новите собственици.
7.2.3. За допълнителните социални мерки (помощ за персонала)
(126)
Франция смята, като се позовава на практиката на решенията на Комисията, конкретно по преписката SFP - Société française de production (84), че това финансиране е помощ за персонала, от която не се възползва предприятието. Прилагането, благодарение на публични фондове, на допълнителни социални мерки в полза на уволнените служители, без тези мерки да освобождават работодателя от нормалните му задължения, произтичат от социалната политика на държавите-членки и не представляват държавна помощ.
7.2.4. Заключение
(127)
Ако Комисията следва да квалифицира като държавна помощ всички или част от новите мерки, Франция обръща внимание на Комисията върху факта, че новите мерки, като осигуряват възстановяването на жизнеспособността на SNCM, ще направят възможно продължаването на конкуренцията на въпросните пазари и по-специално на пазара за транспортно обслужване на Корсика. Този елемент, според Франция, е един от принципите на насоките на Общността при оздравяване на изпаднало в затруднение предприятие, както е посочено от Комисията в настоящата преписка (параграф 283 от анулираното ѝ решение), така и от Съда в неговото решение от 15 юни 2005 г. В частност, последният би припомнил, че Комисията може да прецени, при упражняването на големите си правомощия за оценка, че присъствието на дадено предприятие е необходимо за предотвратяване на зараждането на една силна олигополитическа структура на въпросните пазари.
(128)
Относно определянето на евентуални компенсаторни мерки за минимизиране на ефекта върху конкурентите, които да бъдат наложени на SNCM, Франция подсказва на Комисията да се съобрази със структурата на пазара. Така например свиването на капацитета на SNCM ще доведе до засилване на позицията, и без друго доминираща, на CFF на пазара на транспортни услуги за Корсика (85).
(129)
Според френските власти планът за преструктуриране, заедно с актуализацията му, съответства на критериите за съвместимост, формулирани от Комисията в насоките си от 1999 и 2004 г. Комплексът от мерки, изложен в контекста на приватизацията на SNCM, ще позволи възстановяването в дългосрочен план, още от края на 2009 г., на жизнеспособността на SNCM и ще бъде ограничен до необходимия минимум за това възстановяване на жизнеспособността.
7.3. За вдигането на рестрикциите, наложени с анулираното решение от 2003 г.
(130)
Френските власти припомнят, от една страна, че всички условия, наложени с решението от 2003 г., са били приведени в действие и спазвани през периода 2003-2006 г. От друга страна, френските власти смятат, че тези мерки вече не са необходими за предотвратяване на изкривяването на конкуренцията и че тяхното поддържане ще противоречи на принципа за пропорционалност по отношение на ограничаването на размера на помощите за преструктуриране, редуцирани до 15,81 милиона евро. По-специално френските власти смятат, че е целесъобразно премахването на условията, които все още биха намерили приложение, конкретно касаещите забраната за модернизация на флота на SNCM, спазването на принципа за price leadership по отношение на тарифите и поддържането на определена честота на курсовете.
8. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
8.1. Относно решението за откриване на официална процедура за разследване от 2002 г.
8.1.1. Забележки на Corsica Ferries (CFF)
(131)
Като оспорва най-напред, че SNCM е предприятие в затруднение по смисъла на насоките (86), CFF се съмнява в капацитета нa SNCM да стане рентабилно по несубсидираните си линии. CFF констатира, че противно на обявеното в плана за преструктуриране (87), Ливорно все още се обслужва.
(132)
По въпроса за съкращаването на разходите, CFF съжалява, че няма достъп до някои елементи от плана за преструктуриране, по отношение на който неговите представители са изразили критики (88).
(133)
CFF е на мнение, че изчисленията на френските власти за сумата 76 милиона евро са чисто фиктивни (89), а съотношението между собствен капитал и финансови задължения, фиксирано от френските власти на 79 %, му се вижда преувеличено (90). Относно дяловете на SNCM, CFF отбелязва, че някои филиали не са полезни за дейностите на морската компания (91).
(134)
В заключение, според CFF, проектът за помощ се стреми да заобиколи регулирането на каботажа и да обезсмисли тръжната процедура, обявена за обслужването на Корсика от Марсилия. CFF настоява да не се допусне предвижданата помощ да доведе до по-агресивно търговско предлагане от страна на SNCM. То предлага помощта за преструктуриране да се одобри едва за 2007 г. и само в случай, че SNCM загуби следващия търг през 2006 г. - единственият сценарий, който наистина би поставил публичната морска компания в затруднение.
8.1.2. Забележки на групата Stef-TFE (92)
(135)
Групата Stef-TFE посочва, че участието на SNCM в CMN трябва да се разглежда като чисто финансови активи. Според групата Stef-TFE, CMN и SNCM са независими и в конкуренция за линиите, които не са с отправна точка Марсилия, дори ако тези две компании са съвместни изпълнители по договора за предоставяне на обществена услуга.
(136)
Писмото посочва, че групата Stef-TFE би се ангажирала „да откупи, изцяло или на части, а за предпочитане всички дялове на SNCM в CMN“, чиято стойност по нейна преценка е между 15 и 17 милиона евро, ако Комисията прецени в условията, които би могла да наложи в крайното си решение, че „подобна цесия е необходима за уравновесяване на плана за преструктуриране“.
8.1.3. Мнения на представителите на местните общности
(137)
Кметът на Марсилия, председателят на генералния съвет на Bouches-du-Rhône и председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur подчертават икономическото значение на SNCM за регионалната икономика.
(138)
Председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur добавя, че условията, с които планът за преструктуриране на SNCM би гарантирал жизнеспособността на предприятието, му се струват цялостни.
(139)
Председателят на Изпълнителния съвет на Асамблеята на Корсика е представил дебати на тази асамблея от 18 декември 2002 г., при които Асамблеята на Корсика е изказала „благоприятно мнение“ за проекта за рекапитализация на SNCM.
8.1.4. Мнение на Службата по транспорт на Корсика
(140)
Службата по транспорт на Корсика (Office des Transports de Corse) (OTC) (93) подчертава, че на обявената тръжна процедура за договор за възлагане на обществена услуга е била представена една-единствена оферта, тази на групата CMN и SNCM. Загрижена за поддържането на сигурна и качествена транспортна услуга, местната общност на Корсика е включила в своя договор финансови механизми за компенсация или корекция, в зависимост от ефективността и сигурността на услугите. Освен това се напомня, че териториалната общност на Корсика е взела предвид развитието на предлагането от 1996 г. при обслужването от пристанищата на континентална Франция, за да не ограничи задълженията за извършване на обществена услуга само до обслужването от Марсилия.
(141)
OTC отбелязва също, че SNCM е единствената компания, способна да отговори на изискванията по договора с оглед превоза на пътници и изчезването ѝ „ще доведе незабавно до значително намаление на услугите“. Припомня също така и тежестта на SNCM в икономиката на Корсика.
8.2. Относно решението за разширяване на процедурата от 2006 г.
8.2.1. Мнение на Corsica Ferries (CFF)
(142)
CFF подчертава значението на въпросните финансови суми, техния диспропорционален характер по отношение на оборота на SNCM и факта, че са били изплатени на SNCM преди Комисията да се произнесе за квалификацията им по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(143)
CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че подкрепата на френската държава за SNCM има стратегически характер за развитието на CFF. Тези неразрешени мерки ще позволят на SNCM да води твърде агресивна тарифна политика по линиите, на които CFF е позиционирано от 10 години и където, за първи път от своето навлизане, то ще загуби пазарни дялове.
(144)
CFF смята, че има алтернативи на присъствието на SNCM по всички тези линии, с DSP или без DSP, които биха дали редица предимства както на SNCM, така и на конкуренцията изобщо. Относно DSP (94), CFF смята, че SNCM трябва да съкрати своето предлагане по линиите, обслужвани в рамките на DSP, за да се предотврати злоупотреба с доминиращото му положение на този пазар, да се избегнат нови инвестиции и да се задейства социален план, ограничен до 120 сезонни работни места, без да е необходимо да се прекратяват безсрочни договори, което е по-скъпо. По отношение на линиите извън DSP, CFF предлага SNCM да изтегли един сезонен кораб.
8.2.1.1. Относно рекапитализацията от 2002 г.
(145)
Относно сумата от 53,48 милиона евро, CFF се съмнява в евентуално двойно броене при изчисляването на компенсацията от 787 милиона евро, разрешена с решение на Комисията от 2001 г.
(146)
CFF смята, че въпреки че съдебната практика по делото Altmark е последваща спрямо подписването на DSP, компенсациите, изплатени в рамките на обществената услуга, трябва да се разглеждат в светлината на критериите, установени с посочената съдебна практика. По този повод CFF смята, че с изключение на първия, критериите Altmark не са изпълнени.
(147)
По отношение, в частност, на четвъртия критерий Altmark, CFF споделя съмненията на Комисията относно факта, че SNCM може да бъде счетена за добре управлявано и подходящо оборудвано предприятие. По този повод CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че близо 50 % от загубите на SNCM са концентрирани в годините 2000 и 2001, което навежда на мисълта, че загубите на SNCM не биха могли да се дължат само на задълженията за обществена услуга.
(148)
Колкото до възможността тази сума да се разглежда в светлината на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, CFF смята, че Съдът би приканил Комисията за оценка, която би се ограничила до квалифицирането на тази сума като помощ, а няма да я аргументира по смисъла на споменатия член. Комисията ще бъде длъжна да провери дали тази сума не е прекомерна в сравнение със свръхразходите, породени от задълженията за извършване на обществена услуга.
8.2.1.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(149)
Относно тръжната процедура за цесията на компанията, CFF смята, че тя не е напълно прозрачна, доколкото избраното предприятие, в случая BCP, вече не е в оперативното ръководство на SNCM, отстъпвайки мястото си на групата VT. Освен това финансовите условия са станали много по-благоприятни за придобиващите и CFF се съмнява в принципа на равнопоставеност при третирането на инвеститорите, който би трябвало да е водещ за цялата операция.
(150)
Относно отрицателната цена на цесията от 158 милиона евро, CFF се съмнява в прилагането, в този случай, на критерия за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика. От друга страна, CFF се пита дали може да се смята, че въпросната операция е проведена от държавата успоредно със значителната и едновременна интервенция на частните оператори при сравними условия, след като държавата е рекапитализирала компанията преди съвместната рекапитализация на акционерите и новия план за преструктуриране. От друга страна, CFF смята, че предвид тежките финансови условия в SNCM, разумният инвеститор би се намесил по-рано, за да не се обезцени инвестицията му (95).
(151)
CFF смята, че сравнението с „ABX Logistics“ не е подходящо. Освен факта, че обстоятелствата по това дело не са приложими към конкретния случай, CFF подчертава един значителен принос на бенефициера на помощите в това дело, какъвто явно не е случаят с SNCM. Освен това според CFF, решението на Комисията от 2006 г. не би взело предвид разходите, свързани с риска от съдебни действия в рамките на една ликвидация на засегнатото предприятие. По този повод CFF смята, че националната съдебна практика, на която се позовава Франция, за да оправдае разходите, които биха били свързани с ликвидацията на SNCM, не е приложима към конкретния случай (96).
(152)
CFF смята, че прилагането на съдебната практика на Общността по делата „Gröditzer“ и „Hytasa“ към конкретния случай може само да доведе до заключението, че държавата не се е държала като частен инвеститор, доколкото съгласно тази съдебна практика капиталовата вноска на държавата е свързан с продажбата на 75 % от участието ѝ в SNCM, намалявайки перспективите за възвръщаемост от тях.
(153)
Накрая, CFF смята, че сравнението между разходите за ликвидация и разходите за рекапитализация трябва да отчете стойността на активите, които и в двата случая се прехвърлят на купувача. CFF смята, че стойността на прехвърлените активи варира между 640 милиона евро и 755 милиона евро (97), предвид пазарната стойност на флотата, използвана от SNCM, която CFF оценява между 644 и 664 милиона евро през август 2006 г.
(154)
По отношение на оценката на мерките, последвали рекапитализацията от 2002 г. като помощ за преструктуриране, CFF смята че, ако SNCM отговаря на условията за предприятие в затруднено положение според насоките от 2004 г. в периода, предшестващ първата рекапитализация със 142,5 милиона евро, тази квалификация става твърде спорна за периода, предшестващ второто увеличение на капитала с 8,75 милиона евро, доколкото собствения капитал на предприятието е възстановен.
(155)
Относно жизнеспособността на предприятието, CFF подчертава, че продажбата на SNCM е частична и не е неотменяема предвид разтрогващите клаузи, договорени с купувачите. Тези елементи са важни елементи на несигурност по отношение на волята и капацитета на купувачите да изправят на крака SNCM и още в началото „ипотекират“ перспективите за трайна жизнеспособност на предприятието. CFF посочва, че противно на изискванията в насоките от 2004 г., френските власти не са предвидили изоставянето на дейности, които ще останат на загуба дори след преструктурирането (98). CFF изразява своя скептицизъм по отношение на плана за съкращаване на разходите при положение, че флотата на SNCM ще се увеличи (99) и на плана за съкращаване на персонал в светлината на провала на социалния план от 2002 г.
(156)
CFF изразява съмненията си по повод факта, че новите помощи ще са ограничени до минимум, поради липсата на яснота за това какво покриват социалните разходи, от една страна, и от друга, поради съдържанието на протокола от Общото събрание на SNCM от 28 април 2006 г., откъдето е видно, че част от тези помощи биха покрили загубите от дейността на дружеството през 2006 и 2007 г. CFF смята също така че купувачите на SNCM не допринасят съществено за преструктурирането на предприятието.
(157)
За да се предотврати нежелано изкривяване на конкуренцията, CFF смята, че е необходимо да се преразгледат и уточнят компенсаторните мерки, наложени на SNCM през 2003 г., както и да се добавят нови, свързани с редуцирането на присъствието на SNCM на пазара (100). CFF смята, че част от мерките наложени на SNCM с решението от 2003 г. не са били спазени (101).
(158)
Относно естеството на втората рекапитализация от 8,75 милиона евро, CFF смята, че извън едновременността на публичната и частната инвестиция, частната интервенция трябва да бъде значителна и реализирана при сравними условия, така че да се оправдае интервенцията на държавата. В конкретния случай тези две условия не са удовлетворени. От една страна, участието на купувачите, тясно свързано с първото увеличение на капитала от 142,5 милиона евро, не е значително. От друга страна, интервенцията на купувачите не е извършена при сравними условия с тези на държавата поради разтрогващите клаузи и очакваната рентабилност от миноритарното участие на CGMF.
(159)
Относно социалните мерки на стойност 38,5 милиона евро, CFF оспорва квалификацията на тази сума като помощ за персонала. В действителност, макар да е вярно, че тази сума е в полза пряко на служителите на SNCM, CFF подчертава, че тази мярка може да генерира непряк положителен ефект за SNCM, конкретно по отношение на успокояването на социалния климат.
8.2.2. Забележки на STIM d’Orbigny (Groupe Stef-TFE)
8.2.2.1. Относно рекапитализацията от 2002 година
(160)
STIM подчертава, че с изплащането на сумата от 53,48 милиона евро като компенсации за извършването на обществена услуга, държавата компенсира SNCM два пъти за едни и същи задължения за извършване на обществена услуга. Освен това STIM смята, че това плащане не отговаря на условията, установени от съдебната практика по делото Altmark.
(161)
Що се отнася по-конкретно до второто и четвъртото условие Altmark, STIM оспорва, от една страна, съществуването на параметри, предварително определени по обективен и прозрачен начин, и от друга страна, сравнимостта на съответните дялове на SNCM и на CMN за периода 1991-2001 г. (102) и претендира в тази връзка, че предоставените на Комисията данни са били явно изкривени (103).
8.2.2.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 година
(162)
Относно отрицателната цена на цесията от 158 милиона евро, STIM смята, че тази цена не е пазарната цена, получена в резултат на открита и недискриминационна конкурентна тръжна процедура, тъй като рекапитализацията е извършена при условия, различни от тези, които по принцип трябва да ръководят един частен инвеститор. STIM счита, че преоцененият счетоводен нетен актив би позволил, в най-лошия случай, ликвидация без разходи за държавата, дори печалба от ликвидацията, че цената на цесията е смешна по отношение на стойността на дружеството (оценено от STIM на 350 милиона евро) и че помощта не е пропорционална на нуждите на дружеството.
(163)
STIM привлича вниманието на Комисията върху преувеличения характер на разтрогващата клауза за прехвърлянето към частния сектор.
(164)
Най-накрая, STIM оспорва обосноваването на продажбата на отрицателна цена, основаващо се на хипотезата за социално трудна ликвидация, което е малко реалистично.
(165)
Относно втората рекапитализация от 8,75 милиона, STIM смята, че тази капиталова вноска не спазва принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, предвид недостатъчните гаранции за възвръщаемост на инвестицията. STIM оспорва аргумента, приведен във връзка с едновременността на частната и публичната инвестиция, за да се отрече квалифицирането на тази вноска като държавна помощ. Една такава едновременност, доколкото е установена, представлява само показател и сама по себе си не би могла да бъде критерий за квалифициране (104). STIM твърди, че тази вноска съставлява гаранция, дадена на купувачите от страна на френското правителство, че SNCM ще получи DSP за обслужването на Корсика.
(166)
Относно сумата от 38,5 милиона евро за помощ за персонала, STIM смята, че тази сума цели в действителност да даде средства на SNCM, с които то да спази някои основни аспекти от плана за възстановяване, представен на Комисията, които не са били изпълнени, а именно намаляване на персонала.
8.2.2.3. Относно съвместимостта с насоките от 2004 г.
(167)
STIM e на мнение, че получените от SNCM помощи не са ограничени до минимума. Приносът на SNCM и на купувачите към плана за преструктуриране е недостатъчен по отношение на условията, наложени в насоките от 2004 г. и не е ясно дали положението на SNCM е изключително дотолкова, че да оправдае по-малък собствен принос. Освен това STIM подчертава непропорционалния характер на помощите, отпуснати през 2006 г., доколкото те са позволили на SNCM да формира резерви за покриване на бъдещи загуби. Най-накрая, фактът, че SNCM не е предвидило продажбата на активи, които не са необходими за оцеляването на дружеството, противоречи на изискванията, наложени от насоките от 2004 г.
(168)
STIM счита, че изплатените суми са били изплатени в нарушение на принципа на единство, залегнал в насоките от 2004 г. Влошаването на финансовото състояние на дружеството, както и социалните конфликти, не биха могли да се анализират като изключителни и непредвидени обстоятелства, за които дружеството не носи отговорност.
(169)
Следователно STIM изисква допълнителни компенсации на стойност половината от внесените помощи, или 98,25 милиона евро чрез продажбата на допълнителен кораб, както и на преките и косвените участия на SNCM в CMN. В тази връзка, STIM твърди, че тези участия не са стратегически по смисъла на насоките за държавните помощи за преструктуриране, тъй като те не са „от жизненоважно значение за оцеляването на дружеството“, нито имат характера на неотчуждаем актив.
(170)
STIM изтъква също така че предполагаемото взаимодействие между SNCM и CMN не съществува, доколкото SNCM няма действителна роля в управлението и развитието на CMN. STIM подчертава, че споразумението на акционерите, свързващо двете дружества не съществува от 15 март 2006 г., когато то е било прекратено от CMN, както е било установено от Апелативния съд в Париж.
8.2.3. Забележки на SNCM
(171)
SNCM е предало на Комисията преписка, съдържаща преглед на неговото икономическо и конкурентно положение, придружено от правно мнение, в което се оценява, в случай на процедура за ликвидация, рискът от съдебна квалификация на намесата на държавата в качеството ѝ на фактически управител на компанията през периода, предшестващ приватизацията.
(172)
В резултат на запитването от SNCM, кабинетът […] стига до заключението, че на базата на документите на дружеството, допълнени с кореспонденцията, оценките и протоколите на контролните органи, френската държава […] (105) (106) (107). Освен това докладът подчертава, че […] (108). Най-накрая, същият доклад отбелязва, че е […].
(173)
На тази база експертът на SNCM прави заключение, че е много вероятно качеството на фактически управител на френската държава да е било отбелязано от Търговския съд в Марсилия.
(174)
Освен това видно е от фактите, установени от доклади на Сметната палата, че грешките в управлението, в които носи отговорност френската държава (109), фактически управител на SNCM, са допринесли за недостига на активи, установен от SNCM. Щетите, резултат от грешките в управлението на държавата, възлизат на […].
(175)
В този контекст, според експерта на SNCM, осъждането на френската държава да поеме изцяло или отчасти недостига на активи в рамките на процедура по запълване на пасива е без никакво съмнение, предвид изключително силната намеса на държавата в управлението на SNCM, на очевидните ѝ грешки в управлението и на обхвата на нейните финансови ресурси.
(176)
На базата на съответната съдебна практика експертът на SNCM прави заключение, че ако SNCM е било ликвидирано, държавата без никакво съмнение би била осъдена да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM. Това би довело до поемане от страна на държавата-акционер на една част, оценена между […] и […] % от установения недостиг на активи (или между […] и […] милиона евро). Вследствие на това, решавайки да приватизира SNCM, като предварително подсили неговия собствен капитал със сумата от 158 милиона евро, френската държава се е държала като разумен инвеститор.
9. КОМЕНТАРИ НА ФРАНЦИЯ ОТНОСНО ЗАБЕЛЕЖКИТЕ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
9.1. Коментари на Франция относно забележките на заинтересованите страни по въпроса за решението за откриване на официална процедура за разследване от 2002 г.
9.1.1. Относно забележките на Corsica Ferries
(177)
Френските власти са посочили, че някои от представените от CFF данни относно предложението на SNCM са неточни.
(178)
Френската държава смята, противно на твърденията на CFF, че планът за преструктуриране е бил изготвен по такъв начин, че да позволи възстановяването на SNCM в най-кратки срокове и да създаде условия за неговата жизнеспособност в средносрочен и дългосрочен план. Френските власти напомнят, че важна част от програмата за намаляване на разходите вече е била изпълнена (110). Освен това SNCM е заделило, през 2001 г., 21,3 милиона евро, предназначени за финансирането на мерките по преструктуриране, и по-конкретно на плана за запазване на работните места.
(179)
Относно определянето на размера на помощта, френските власти потвърждават, че съотношение на собствения капитал към общата задлъжнялост от 0,79 е характерно за балансите на повечето морски дружества, освен при наличието на извънредна ситуация (111).
9.1.2. Относно забележките на Stef-TFE
(180)
Френските власти смятат, че описанието, направено от Stef-TFE на отношенията между SNCM и CMN в рамките на изпълнението на договора за извършване на обществена услуга, не отговаря на действителността.
(181)
Според френските власти, изборът на формулата за временно групиране на предприятия, в което SNCM и CMN са свързани и несолидарни изпълнители, „не е бил задължителен поради глобалния характер на консултацията“, противно на забележките на Stef-TFE. Изборът за създаване на обединение SNCM-CMN e резултат от анализ, направен от двете дружества, според който продължаването на тяхното историческо и естествено партньорство под тази форма би донесло най-добрите предимства - по-специално по отношение на конкурентоспособността - в рамките на тръжната процедура. Влизането на CMN в това обединение е било резултат на собствен избор, направен въз основа на неговите собствени интереси, а не на задължението, породено от формата на тръжната процедура.
(182)
Френските власти уточняват, че противно на забележките на Stef-TFE двете дружества SNCM и CMN не са нито независими, нито в пряка конкуренция. Една такава ситуация би била в противоречие със самия принцип на договора за възлагане на обществена услуга, в която участват и двете.
(183)
Френските власти твърдят, че участието на SNCM в капитала на CMN не може да бъде анализирано като чисто финансов актив, както твърди Stef-TFE. Франция защитава позицията, че участието на SNCM в CMN има силно стратегически характер. В действителност тяхното прехвърляне би представлявало според нея не само икономическа безсмислица, но и сериозна стратегическа грешка.
9.1.3. Коментари на Франция относно забележките на представителите на местните общности.
(184)
Франция одобрява като цяло съдържанието на писмото на председателя на област Provence-Alpes-Côte d’Azur, но държи въпреки това да отбележи, че противно на това, което се твърди в точка 2 от споменатото писмо (112), предлагането по линията между континентална Франция и Корсика не е „прекалено голямо по отношение на търсенето“ и че тарифната политика на SNCM отговаря на поетите от нея задължения да не предизвиква тарифна война и да не бъде „price leader“.
9.2. Коментари на Франция относно забележките на заинтересованите страни по решението от 2006 година
(185)
В общ смисъл, Франция отбелязва, че голям брой забележки на STIM и CFF са идентични с коментарите, които дружествата вече са формулирали пред Комисията през 2003 г. В частност те подчертават че коментарите на CFF са били представени пред Първоинстанционния съд в рамките на обжалване за анулиране на решението на Комисията от 9 юли 2003 г. и в по-голямата си част вече са били отхвърлени както от Комисията, така и от Съда.
(186)
При DSP относно връзките Марсилия - Корсика, Франция отхвърля всеки аргумент, целящ да покаже, че процедурата по възлагане на договор за DSP е била нередовна. Освен това, според Франция, съществуването на тези национални процедури пред компетентни национални съдии, като европейски съдия по общо право, предполага, че за Комисията не съществува общностен интерес, според който да разглежда въпросите, свързани с процедурата за възлагане на споразумението за DSP.
9.2.1. Относно предварителното изпълнение на мерките, предвидени в първия план за преструктуриране и неговите изменения
(187)
На общата забележка относно преждевременното прилагане, от страна на Франция, на мерките, които могат да бъдат квалифицирани като помощи, френските власти отговарят, че въпросното прилагане се оправдава с особения характер на процедурата, а именно анулирането през 2005 г. на решението за разрешение от страна на Комисията от 9 юли 2003 г., а не с волята на френските власти да не признаят задълженията си по договора за ЕО. Всъщност Франция уточнява, че винаги е информирала Комисията за развитието на делото и различните мерки, приети от януари 2005 г. съгласно принципа на лоялно сътрудничество между държавите-членки и Комисията.
(188)
Относно последните мерки, френските власти смятат, че тъй като нито една от тях не представлява помощ, член 88, параграф 3 от Договора за ЕО in fine не може да бъде приложен и не съществува никакво задължение за прекратяване на тяхното изпълнение.
9.2.2. Относно рекапитализацията от 2002 година
(189)
На първо място, френските власти посочват, че никога не са подлагали под съмнение приложимостта на решението Altmark и отбелязват някои трудности при извършването на проверката, поставена от това решение, тъй като въпросният размер е бил решен предварително и новите критерии не са могли да бъдат взети предвид.
(190)
Франция уточнява, че въпросната сума от 53,48 милиона евро е част от 69,3 милиона евро, обявени за съвместими от Комисията през 2003 г. Съмненията, изразени от Комисията в нейното решение за откриване на процедура от 2006 г., не засягат съвместимостта на тези мерки, която не е подложена на съмнение, както изглежда твърди STIM в своите забележки, а се отнасят до характера на тази сума като помощ, отпусната като компенсация за разходи по извършване на обществена услуга.
(191)
Според Франция забележките на CFF и STIM не поставят под съмнение приложимостта в конкретния случай на първото и второто условие Altmark.
(192)
Що се касае до третия критерий Altmark, френските власти оспорват аргумента, изложен от CFF и STIM, според който изплащането на тази сума би довело безспорно до свръхкомпенсация, предвид факта, че Комисията е разрешила, с решението си от 30 октомври 2001 г., изплащане на 787 милиона евро като компенсиране на разходи за извършване на обществена услуга. В тази връзка Франция уточнява, че Комисията, в решението си от 2003 г., е установила, че тези задължения са били недостатъчно компенсирани и че сумата от 53,48 милиона евро е обоснована като компенсация за извършване на обществена услуга.
(193)
Относно четвъртия критерий Altmark, френските власти подчертават, че въпреки липсата на референтно дружество и следователно невъзможността за общо сравнение между SNCM и други дружества, което е установено и от CFF, те са положили усилия да представят данни, които позволяват да се направи възможно най-точно сравнение със сходни дружества, конкретно и основно CMN. Франция оспорва също така аргумента, изложен от STIM и CFF, според който структурните разходи на SNCM са по-високи от тези на CMN. Дори и случаят да е такъв, френските власти смятат, че показателят за производителност на SNCM е много близък до този на CMN. В крайна сметка SNCM е също толкова добре управлявано, както и CMN, което STIM никога не определя като лошо ръководено дружество.
(194)
Франция уточнява, че понесените между 1991 и 2001 г. загуби не се дължат само на DSP, както твърди CFF, но че задълженията за предоставяне на обществена услуга са попречили на SNCM да се приспособи към промяната на конкурентната среда. Френските власти уточняват също така че тези загуби не са концентрирани в периода 2000-2001 г., а са се засилили през този период поради увеличаването на извършваните от CFF ротации.
(195)
Относно съвместимостта на 53,48 милиона евро, изплатени като компенсации за разходи за извършване на обществена услуга съгласно член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, френските власти напомнят, че от една страна, в решението от 2003 г. Комисията вече е обявила съвместимостта на тази сума с посочения член и, че от друга страна, Съдът не го е оспорил в решението си от 15 юни 2005 г.
9.2.3. Относно мерките, следващи рекапитализацията от 2002 година
(196)
Що се касае до процеса на цесията, Франция уточнява, че първоначално е предвиждала класически критерии за подбор, базиращи се основно на цената, предложена за остойностяването на акциите на SNCM, и на второ място, на други параметри (промишлен проект, социален проект и др.), сред които сумата, която кандидатите са били готови да инвестират в дружеството като рекапитализация. Франция оспорва твърдо аргумента, изложен от третите заинтересовани страни, според който процесът по продажба не е бил прозрачен, и напомня, че в конкретния случай самата държава е надхвърлила законовите си и регулаторни задължения, достатъчно силни и задължаващи, предвидени в случай на цесия на публични дялове. Франция напомня, че развитието вследствие на предложението на BCP да закупи 100 % от акциите на SNCM, е протекло в много трудни финансови и социални условия и че присъединяването на VT към предложението на BCP не е променило търговските и финансови параметри на операцията (извън разпределението на капитала).
(197)
Относно отрицателната цена от 158 милиона евро, френските власти напомнят, че предвид финансовото състояние на SNCM към 30 септември 2005 г., дружеството е било продадено на пазарна цена и че продажбата е била икономически по-изгодна, отколкото ликвидацията на дружеството. В тази връзка френските власти уточняват, че прилагането на условието за частния инвеститор в случай на цесия на дружество, намиращо се близо до ликвидация, не трябва да бъде считано като търсене на „рентабилността на публичната намеса“, а като предотвратяване на по-сериозни загуби, които акционерът би могъл да понесе с извършването на по-скъпа ликвидация.
(198)
Относно платената цена, Франция оспорва аргумента, според който SNCM е било продадено на цена, която не отговоря на реалната му стойност (113).
(199)
Френските власти отричат освен това и аргумента на CFF, че са подценили пазарната стойност на флотата на SNCM, която CFF определя между 406,5 милиона евро и 426,5 милиона евро. Френските власти твърдят, че корабите, взети предвид при изчисляването на CFF, не отговарят на тези, които SNCM притежава към 30 септември 2005 г. Липсата на отстъпка, приложена към пазарната стойност на корабите, не взема предвид контекста, в който би се извършила една евентуална съдебна ликвидация на тези активи и най-накрая, датата, отбелязана при изчисляването на тази пазарна стойност, а именно август 2006 г., не е датата на потенциалната ликвидация на SNCM, която трябва да послужи като референтна дата, която е 30 септември 2005 г. От друга страна, Франция отбелязва, че ако се спази предложеното от CFF изчисление, отрицателната цена би била три пъти по-ниска от стойността за ликвидация на активите, изисквана от съдебната практика по делото Gröditzer, което би било по-благоприятно, отколкото хипотезите, представени на Комисията от френските власти.
(200)
На аргумента, изложен от CFF, оспорващ прилагането на съдебната практика по делото Gröditzer, позовавайки се на факта, че апортът в капитала на SNCM от страна на държавата е свързан с продажбата на 75 % от нейното участие, намалявайки с толкова перспективите за възвръщаема печалба, френските власти напомнят, че отрицателната цена на цесията от 158 милиона евро отговаря на продажбата на целия капитал на SNCM, последвана от нова инвестиция от държавата на стойност 25 % с възвръщаемост от […] % годишно. Следователно Франция счита, че възвръщаемостта на инвестицията остава гарантирана с нейното участие сред акционерите на компанията в размер на 25 %, доколкото това участие се ползва с висока гаранция за възвръщаемост.
(201)
Освен това Франция оспорва и аргумента, изложен от CFF за неприложимостта, в конкретния случай, на метода ABX, основаващ се върху анализа на действителните разходи по ликвидацията на SNCM и върху риска, че държавата би могла да бъде разглеждана като отговорна за пасива на дружеството по силата на действие по запълване на пасива, както е предвидено във френските колективни процедури и потвърдено от националната съдебна практика (решение на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.). Въпреки че френските власти смятат, че тяхното поведение като управител на SNCM не би трябвало да бъде квалифицирано като „неправилно“ по тази процедура, те настояват за съществуването на много висок риск от осъждане на държавата от национален съдия за недостиг на активи на SNCM, поради гъвкавите условия за квалифициране на грешката в управлението по смисъла на член L.651-2 от търговския закон и съгласно горепосочената съдебна практика, която може да бъде приложена в настоящия случай.
(202)
По отношение на рекапитализацията от 8,75 милиона евро, Франция напомня, че противно на твърденията на CFF и STIM, тази капиталова вноска не представлява държавна помощ предвид едновременността на тази инвестиция, сходния характер на условията по нея и плащането, получено от държавата чрез CGMF, чийто размер е по-висок от средния.
(203)
По-конкретно френските власти уточняват, че принципът на равенство на инвеститорите не би бил оспорен от съществуването на разтрогващи клаузи, доколкото те са били предвидени в рамките на цесията на 100 % от SNCM, а не в рамките на последвалата я рекапитализация с 35 милиона евро.
(204)
Освен това Франция припомня, че размерът на нейната инвестиция е доста по-нисък от този на купувачите, доколкото само сумата от 8,75 милиона евро трябва да бъде сравнявана с направената от купувачите инвестиция (26,25 милиона евро). В действителност първата рекапитализация от 142,5 милиона евро трябва да бъде разглеждана само и единствено в рамките на сравнение с ликвидационната цена.
(205)
Най-накрая Франция оспорва аргумента на STIM относно факта, че този апорт би съставлявал гаранция за частните купувачи, че SNCM ще получи DSP за обслужване на Корсика. Френските власти изтъкват, че това увеличение на капитала е разумно и независимо от резултатите на дружеството и че предоставянето на DSP на SNCM не би позволило да се подобри очакваната възвръщаемост на тази инвестиция.
(206)
Относно сумата от 38,5 милиона евро за социални мерки, Франция отново представя аргумента, според който тези мерки представляват помощ за персонала и че тяхното поемане от страна на държавата не може да бъде считано като предоставяне на непряко предимство на дружеството, доколкото те идват като допълнение към законовите разпоредби и задълженията, произтичащи от колективните трудови договори на SNCM. Освен това Франция напомня, че тези мерки не биха позволили напускането на служители, които биха останали на заплата от SNCM в случай на отсъствие на такива мерки.
(207)
В отговор на аргумента на CFF френските власти уточняват, че сумата от 38,5 милиона евро не е предназначена за провеждане на съкращенията на персонала, предвидени в социалния план от 2003 г., тъй като, въпреки закъснението, тези съкращения вече са изпълнени на практика. Новият социален план се явява като допълнение на първите социални мерки от 2003 г.
9.2.4. Относно съвместимостта с насоките на Общността
(208)
Франция счита, че в светлината на гореизложеното размерът на помощта, която трябва да бъде оценена съгласно насоките, възлиза на 15,81 милиона евро.
(209)
Обратно на твърденията на CFF френските власти считат, че по отношение на точка 11 от насоките от 2004 г. първата рекапитализация, при все че е позволила на SNCM да възстанови собствения си капитал, не е причина да загуби характера си на предприятие в затруднение, доколкото тази рекапитализация има за цел да осигури поддържането на дейността на дружеството.
(210)
Франция опровергава твърденията на CFF, според които тя не е трябвало да извършва нови финансови инжекции в дружеството, предвид факта, че SNCM е могло да поиска банков кредит. В тази връзка френските власти напомнят, че на 24 август 2005 г. банките са отказали отпускането на нови кредити за оборотни парични средства в полза на SNCM и че от този момент единствената възможна алтернатива е била приватизацията или ликвидацията на дружеството.
(211)
Франция оспорва твърденията на CFF и STIM относно провала на плана за преструктуриране от 2002 г., който, въпреки известно закъснение, е бил изпълнен и е позволил да бъдат постигнати целите през 2005 г. Влошаването на икономическото и финансово състояние на SNCM, дължащо се на външни за дружеството фактори, е довело след това до необходимостта от удължаване на плана, за което е изпратено уведомление през 2002 г., и до въвеждането на нови мерки.
(212)
Франция смята, че SNCM има добри перспективи за възстановяване и че мерките, предвидени от новите акционери, а именно изпълнението на социалния план, възстановяването на транспортните услуги и обновяването на някои кораби, ще позволят да се възвърне жизнеспособността на дружеството. В тази връзка Франция отбелязва, че поради приходите, получени от DSP (около […] от оборота на SNCM) и предвид значимостта на фиксираните разходи и трудностите при разпределяне на 6-те кораба за обслужване на линията Марсилия-Корсика, DSP представлява съществен елемент от стратегията на дружеството и неговата жизнеспособност.
(213)
По отношение на ограничението до минимум на помощта, Франция смята, че е ограничила до стриктния минимум разходите за необходимото преструктуриране, за да позволи неговото реализиране. В тази връзка френските власти напомнят, че, както Комисията посочива в решението си от 2003 г., дружеството само е допринесло достатъчно за плана за преструктуриране със свои собствени ресурси, чрез цесия на активи на стойност 30,2 милиона евро. Освен това, предвид други цесии, извършени от SNCM, в размер на 12,2 милиона евро, общият размер на собствения принос на дружеството достига 42,4 милиона евро. Франция смята, че този размер е много по-висок от този на собствения принос, необходим за одобряване на помощите за преструктуриране, чийто краен размер възлиза на 15,81 милиона евро, доколкото останалите мерки не са държавни помощи.
9.2.5. Относно условията, наложени с решение на Комисията от 2003 г., и относно евентуалните нови компенсаторни мерки
(214)
Противно на твърденията на STIM и на CFF, френските власти заявяват, че са спазили условията, наложени с решението от 2003 г., с които са били обвързани до края на 2006 г., и по-конкретно поддържане на флота с 11 кораба и прилагане на тарифи, по-ниски от тези на конкурентите.
(215)
От друга страна, Франция смята, че в рамките на новото окончателно решение, нивото на компенсаторни мерки, което ще бъде наложено на SNCM, трябва да бъде съответстващо, доколкото размерът на помощите за преструктуриране ще бъде от този момент 15,81 милиона евро вместо 69,3 милиона евро.
(216)
В тези връзка Франция оспорва становището на STIM относно възможността Комисията да наложи на SNCM като компенсаторна мярка цесията на нейното участие в CMN. Франция оспорва аргумента на STIM, според който определянето на стратегически активи не би съответствало на насоките от 2004 г. в сравнение с тези от 1999 г.
(217)
Що се касае до изложените от CFF мерки, целящи намаляването на присъствието на SNCM на пазара, френските власти напомнят, че както всъщност е било посочено от Комисията в решението от 2003 г. (точка 87), съответните засегнати пазари (Франция - Корсика и Магреб) не са пренаситени и че едно преструктуриране на линиите, обслужващи Корсика в рамките и извън DSP, ще погуби отново жизнеспособността на дружеството.
(218)
По отношение на аргумента, изложен от CFF, според който прилагането в полза на SNCM на описаните по-горе мерки би довело до сериозен риск от изчезването от пазара на континентална Франция - Корсика на неговия основен конкурент, а именно CFF, френските власти изтъкват, че предвид настоящата конфигурация на този пазар, на който CFF има мажоритарно участие, поддържането на конкурентна структура зависи от одобряването на плана за преструктуриране на SNCM и неговото присъствие на въпросния пазар.
10. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
(219)
Член 87, параграф 1 от Договора за ЕО предвижда, че „освен когато е предвидено друго в настоящия договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на определени стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“.
(220)
Квалифицирането на една национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1. въпросната мярка дава избирателно икономическо предимство; 2. това предимство се финансира чрез държавни ресурси; 3. това предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и, най-накрая; 4. това предимство засяга търговията между държавите-членки (114).
(221)
Комисията установява, че SNCM е получило държавни ресурси на обща стойност 274,54 милиона евро чрез CGMF, притежавано 100 % от френската държава.
(222)
Тъй като SNCM работи в сектора на морския транспорт, отворен към вътрешноевропейската конкуренция, полученото потенциално икономическо предимство може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки.
(223)
Обстоятелството, че пазарът на каботажни превози със средиземноморските острови до 1 януари 1999 г. е бил временно освободен от прилагането на Регламент (ЕИО) № 3577/92 на Съвета от 7 декември 1992 г. относно прилагането на принципа за свободно предоставяне на услуги в областта на морския превоз в рамките на държавите-членки (морско крайбрежно плаване - каботаж) (115) не позволява a priori да се изключи, че изплатените субсидии за обслужване на каботажните линии между средиземноморските острови в рамките на DSP са могли да засегнат търговията между държавите-членки и да нарушат конкуренцията.
(224)
Във всички случаи, дори ако отпуснатите субсидии за обслужване на линиите за каботаж не са засягали търговията и не са изкривявали конкуренцията преди 1 януари 1999 г., положението се е променило след тази дата, тъй като съгласно Регламент (ЕИО) № 3577/92 дейностите, свързани с морския каботаж, са отворени за всички европейски оператори. Освен това трябва да се подчертае, че SNCM не извършва само крайбрежен транспорт, но работи и на международния морски транспортен пазар, който бе либерализиран с Регламент (ЕИО) № 4055/86 на Съвета от 22 декември 1986 г. относно прилагането на принципа на свободното предоставяне на услуги по отношение на морския транспорт между държави-членки и между държави-членки и трети страни (116).
(225)
Следователно Комисията счита, че в конкретния случай трите последни критерия на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, посочени в точка 220 от настоящото решение, са изпълнени. Следващите раздели разглеждат последователно, за всяка отделна мярка, наличието на избирателно икономическо предимство и, в зависимост от случая, съвместимостта с общия пазар на мерките, квалифицирани като държавни помощи.
10.1. Вноска в капитала на стойност 53,48 милиона евро като компенсация за обществена услуга
(226)
Въпреки че в решението си от 2003 г. Комисията е признала характера на компенсация за извършване на обществена услуга на една част от тези 76 милиона евро, а именно 53,48 милиона евро за обслужването на Корсика между 1991 и 2001 г., Комисията е оценила цялата вноска в капитала, т.е. 76 милиона евро, като помощи за преструктуриране, доколкото този размер е посочен в уведомлението от френските власти. В решението си от 15 юни 2005 г., анулирало решението на Комисията от 2003 г., съдията на Общността е поканил Комисията да разгледа сумата от 53,48 милиона евро в светлината на решението на Съда от 24 юли 2003 г. по делото Altmark.
(227)
Освен това френските власти са отправили молба към Комисията да отчете, че поради своя характер на „компенсация за извършване на обществена услуга“ една част от помощта за преструктуриране от 2002 г. не може да бъде считана като помощ в светлината на съдебната практика Altmark.
(228)
След като френското правителство е посочило прилагането, в конкретния случай, на съдебната практика по делото Altmark и на изключението, предвидено в член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията следва да се произнесе по този въпрос, тъй като аргументите ѝ имат съществено значение за аргументацията на Франция (117).
10.1.1. Предварителни бележки
(229)
В самото начало Комисията напомня, че въпреки факта, че постановяването на решението Altmark следва прилагането на горепосочената мярка, критериите, установени от съдията на Общността в това решение, са приложими в настоящия случай.
(230)
В действителност, както наскоро посочи Първоинстанционният съд (118), Съдът не е ограничил във времето обхвата на съдържанието на решението Altmark. При липса на такова ограничение във времето това съдържание, произтичащо от тълкуването на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, е напълно приложимо към фактическата и правна обстановка на разглежданото дело.
(231)
На първо място трябва да се отбележи, че между 1991 и 2001 г. SNCM е претърпяло съществени загуби по всички линии, обслужващи Корсика и подчинени на задължението за извършване на обществена услуга, въпреки субсидиите от държавата, отпуснати с решение на Комисията от 2001 г. (119). В действителност Комисията е установила, в точка 105 от това решение, че натрупаната загуба преди облагане за периода 1991-1999 г. за обслужването на Корсика (120), както е определена в доклада на експерта, назначен от Комисията, включително получените субсидии, възлиза на 217 милиона френски франка, или 33,08 милиона евро.
(232)
Що се отнася до 2000 и 2001 година (121), Комисията следва метода, използван в горепосочения експертен доклад и е преизчислила, въз основа на предоставения аналитичен резултат, резултата преди облагане, като е извадила провизиите за преструктуриране, калкулирани вече в разходите за преструктуриране, за които е получено уведомление. От друга страна, Комисията извърши проверка по годишния отчет на дружеството и установи, че през тези две години прехвърляне на корабно оборудване не е било извършвано.
(233)
Комисията е на мнение, че загубата от 2002 година от обслужването на линията Марсилия-Корсика не би могла да бъде взета предвид подари факта че, считано от 1 януари 2002 г. тарифите за експлоатация на линиите за Корсика от Марсилия и размерът на финансовата компенсация са определени от публичните власти и SNCM под договорна форма, противно на това, което беше изтъкнато за споразуменията от 1991 и 1996 г.
(234)
Следователно съгласно подхода и мотивите на решението от 2001 г. Комисията прави следните заключения:
Таблица 3
Аналитичен резултат за периода 1991-2001 година
Мрежа Корсика
2001 г.
2000 г.
1991-1999 г. (122)
Общо 1991-2001 г.
Милиони френски франка
Милиони евро
Милиони френски франка
Милиони евро
Милиони френски франка
Милиони евро
Милиони френски франка
Милиони евро
Резултат преди облагане
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Дотации провизии/амортизации Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Дотации провизии/Социален план
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Корекция допълнителни приходи (ДП) от корабите
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Резултат преди облагане и без ДП и без преструктуриране
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
Общо регистрираната натрупана загуба на SNCM от обслужването на линията Марсилия-Корсика, извън държавните субсидии, отпуснати с решението от 2001 г. и коригирана с допълнителните приходи от корабите, продадени през този период и разходите по преструктуриране, възлиза на 53,48 милиона евро за целия период 1991-2001 г.
(236)
В светлината на гореизложеното Комисията смята, че от вноската в капитала от 76 милиона евро през 2002 г. (124) 53,48 милиона евро могат да бъдат оценени като компенсация за предоставянето на обществена услуга.
10.1.2. Наличие на икономическо предимство по смисъла на съдебната практика по делото Altmark
(237)
Според Съда, доколкото намесата на държавата трябва да бъде считана като компенсация за разходите, извършени от предприятието-бенефициер за изпълнение на задълженията по обществена услуга, по такъв начин, че това предприятие в действителност не се възползва от финансово предимство и че въпросната намеса няма за цел да постави това дружество в по-благоприятно конкурентно положение по отношение на конкурентните предприятия, една такава намеса не попада в обхвата на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(238)
При все това, за да може една такава компенсация да избегне определението за държавна помощ, трябва да бъдат изпълнени определен брой кумулативни условия (виж бележката под линия на страница 68 от настоящото решение).
(239)
Що се касае, по-конкретно, до четвъртия критерий, изложен от Съда в решението по делото Altmark, редно е да се посочи, че SNCM не е било избрано с процедура за възлагане на обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност.
(240)
При липса на процедура за възлагане на обществена поръчка Комисията смята, че държавата-членка е тази, която трябва да докаже, че размерът на изплатената на SNCM компенсация не надвишава разходите, понасяни от едно средно взето дружество, добре ръководено и осигурено с необходимите транспортни средства, като се вземат предвид свързаните с това приходи, както и разумната печалба за изпълнението на тези задължения съгласно изискванията на съдебната практика на Съда.
(241)
В конкретния случай самите френски власти признават в своите писмени бележки от 16 ноември 2006 г., че на практика е невъзможно да се открие дружество, което би могло да послужи за сравнение през този период 1991-2001 г. поради задълженията за обществена услуга на SNCM, което е единственото дружество, способно да изпълни тези задължения. При тези обстоятелства, френските власти са положили усилия да предоставят данни с цел възможно най-точно сравняване със сходни дружества, а именно с CMN, като подчертават, че тези дружества не са се намирали в същите условия на експлоатация, наложени на SNCM от споразуменията за задължение за извършване на обществена услуга между 1991 и 2001 г.
(242)
В тази връзка Комисията счита, че предвид аргументацията на френските власти, те не са показали с какво определените като сходни от самите тях дружества биха могли да бъдат база за сравнение, както се изисква от съдебната практика на Общността. В този контекст Комисията показва, че данните за тези дружества, предадени от Франция, не ѝ позволяват да оцени степента на сходност, нито да анализира влиянието на разликите в условията за експлоатация, посочени при сравняването, което е трябвало да бъде извършено за прилагане на горепосочения четвърти критерий.
(243)
При тези обстоятелства, Комисията счита, че въз основа на информацията и данните, предадени от френските власти в рамките на настоящата процедура, четвъртият критерий Altmark не е изпълнен.
(244)
Предвид изложеното дотук, Комисията счита, че въпросната мярка е дала икономическо предимство на SNCM. Като се има предвид, че от мярката се е възползвала само SNCM, това предимство е избирателно. Следователно компенсацията, отпусната на SNCM в рамките на споразуменията от 1991 и 1996 г. в размер на 53,48 милиона евро представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
10.1.3. Съвместимост на въпросната мярка с общия пазар съгласно член 86, параграф 2 от Договора за ЕО
(245)
След като френските власти са изложили изключението от член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, и Комисията ще използва същия метод и същите мотиви, посочени в решението от 2001 г., за оценка на въпросната мярка.
(246)
Според този член изплащането на държавна помощ може да излезе от забраната на член 87 от Договора за ЕО, при условие че тази помощ има за цел само да компенсира поетите допълнителни разходи за изпълнението на особена задача от страна на дружеството, натоварено с управлението на услуга от общ икономически интерес и че отпускането на помощта се окаже необходима, за да може това дружество да изпълни задълженията си за обществена услуга в условия на икономическо равновесие.
(247)
Предвид съдебната практика, прилагана в периода 1991-2001 г. (125), Комисията трябва, както го е направила в своето решение от 2001 г.:
-
да извърши проверки и да се увери, че услугите, чието управление е поверено на SNCM, могат да бъдат квалифицирани като услуги от общ икономически интерес, и
-
да проучи адекватността на размера на субсидиите, отпуснати на SNCM в рамките на задълженията за извършване на обществена услуга, свързани с транспортното обслужване по море на Корсика спрямо разходите, направени от SNCM за изпълнението на основните изисквания на договора за обществена услуга.
(248)
В конкретния случай и след като се касае за компенсациите, изплатени за периода 1991-2001 г., както Комисията е отбелязала в своето решение от 2001 г., задълженията за обществена услуга, наложени на SNCM и на CMN са следствие от два петгодишни договора, подписани от двете дружества и Службата по транспорт на Корсика (OTC). Тези договори, чиято юридическа основа е рамковият договор 1976-2001 г., излагат условията и начините за изпълнение на обществената услуга съответно за периодите 1991-1996 г. и 1996-2001 г. Освен това те са определили и принципите на изплащане на фиксираната субсидия, приспадната от дотацията за териториална цялост в замяна на наложените задължения.
(249)
По отношение на въпроса, дали тези задължения отговарят на реална нужда от обществена услуга, Комисията е установила в своето решение от 2001 г. по-горе, че рамковият договор и петгодишните договори отговарят на принципа за териториална цялост, който цели да ограничи неудобствата, които представлява островността и да осигури обслужването на Корсика по начини и при условия, възможно най-близки до континенталните. Комисията отбелязва също така че тази цел, която е от законен обществен интерес, не е постигната в исторически план просто от действието на пазарните механизми (126).
(250)
Следователно Комисията смята, че системата за обслужване, предвидена в рамковия договор и петгодишните договори, отговаря на реална потребност от обществена услуга.
(251)
Както Комисията е установила в решението си от 2001 г., SNCM е получило, за периода 1991-2001 г. и при горепосочените законови рамки, годишна фиксирана субсидия, чийто размер е бил фиксиран за пет години и ежегодно преразглеждан в зависимост от развитието на вътрешния брутен продукт по пазарни цени и конвенционалния аналитичен резултат, представен от SNCM.
(252)
В точка 30 от решението си от 2001 г. Комисията отбелязва факта, че „по силата на член 4 от договора от 1976 г. (127) размерът на годишната субсидия се изплаща под формата на дванадесет равни месечни вноски. За да позволи окончателното изплащане на субсидията, SNCM трябва да представя, най-късно на 1 юли всяка година, своите резултати от предходната счетоводна година, утвърдени от държавния инспектор. Евентуални възстановявания на суми за сметка на SNCM се приспадат от предварителната(ите) сума(и) от текущата финансова година. Режимът за регуляризация на предварителните суми предвижда и евентуални допълнителни суми, внасяни от държавата. Последващите сключени договори предвиждат и санкции, в случай че през годината броят на основните връзки, нереализирани от SNCM е над 2 % от броя на основните връзки, предвидени в договора. Органът, който предоставя концесията, може да удържи от фиксираната дотация на SNCM за териториална цялост, в случай на значителни нарушения, водещи до прекъсване на изпълнението на обществената услуга.“.
(253)
В точка 82 от същото това решение Комисията отбелязва, че втората част на тази точка IV постановява, че „При хипотезата, че икономическите условия и по-конкретно разходите за дейността и нивата на трафик, послужили за база при изчисляването на субсидията, се изменят съществено, SNCM и OTC ще съгласуват действията си за разглеждане на мерките, които трябва да бъдат приложени за обслужването, тарифите или увеличаването на размера на дотацията с цел възстановяване на финансовото равновесие на дружеството.“
(254)
В светлината на това, което беше изложено по-горе и, както е заключила в своето решение от 2001 г., Комисията счита, че компенсацията от 53,48 милиона евро, изплатена от държавата, не е фиксирана сума, поради механизма, позволяващ запълването на финансовото неравновесие, произтичащо от неравностойността на реалните разходи за експлоатация и разходите, послужили за база при изчисляването на субсидията.
(255)
Както Комисията е констатирала в своето решение от 2001 г. (128), финансовите компенсации, получени по това време съгласно петгодишните договори от 1991 и 1996 г., не са позволили на SNCM да покрие изцяло загубите, свързани със задълженията за извършване обществени услуги. Комисията е оценила, че тази частична компенсация възлиза на 53,48 милиона евро.
(256)
Комисията заключава, че сумата от 53,48 милиона евро, изплатена от държавата, е равна на частичната компенсация за периода 1991-2001 г. и съответно отговаря на чистите разходи, породени от изпълнение на обществената услуга, предмет на която е SNCM.
10.1.4. Заключение
(257)
На базата на всичко гореизложено Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ, съвместима с общия пазар по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО. Тъй като мярката е приложена на 14 ноември 2003 г., Комисията констатира, че тази държавна помощ е незаконна.
(258)
В този контекст, размерът на помощта, която трябва да бъде считана като помощ за преструктурирането по смисъла на уведомлението от 2002 г. възлиза на 22,52 милиона евро (129). Тази сума се добавя към мерките от 2006 г., доколкото те съдържат помощи за преструктуриране (виж раздел 10.5 от настоящото решение).
10.2. Цесия на SNCM при отрицателна продажна цена от 158 милиона евро
(259)
В конкретния случай Комисията трябва да проучи дали апортната вноска в капитала от държавата в размер на 158 милиона евро, предхождаща цесията на SNCM на частни купувачи, т.е. in fine отрицателната продажна цена на дружеството за еквивалентна сума, не съдържа елементи на държавна помощ.
(260)
Открита обществена процедура за избор, прозрачна и недискриминационна, в рамките на която държавата прехвърля, след предварителна рекапитализация (за сума, по-голяма от продажната цена), не позволява непременно да се изключи наличието на помощ, от която може да се възползва едновременно приватизираното дружество и неговият купувач (130).
10.2.1. Референтна правна рамка
(261)
За да провери дали едно дружество е ползвало икономическо предимство вследствие на капиталовата вноска от държавата, Комисията прилага принципа на „частния инвеститор, действащ в условия на пазарна икономика“ (наричан по-долу „принцип за частния инвеститор“). Принципът на частния инвеститор следва принципа на равенство при третиране между публичния и частния сектор, което произтича от член 295 от Договора за ЕО. Според този принцип предоставените от държавата капитали на разположение на едно дружество, пряко или косвено, и при обстоятелства, отговарящи на нормалните условия на пазара, не биха могли да бъдат квалифицирани като държавни помощи (131).
(262)
За тази цел Комисията може да оцени дали лицето, предоставящо средствата, се държи като частен инвеститор, следващ структурна, обща или секторна политика, и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали. Валидността на този метод е признат от съдията на Общността в рамките на няколко дела (132).
(263)
Съгласно постоянната съдебна практика капиталова вноска, извършена от публичен инвеститор при отсъствието на всякаква перспектива за печалба, дори дългосрочна, представлява държавна помощ (133).
(264)
Съдията на Общността е отбелязал освен това, че един частен инвеститор, следващ структурна, обща или секторна политика, и воден от перспективи за дългосрочна рентабилност, не би могъл да си позволи, от гледна точка на разума и след дългогодишни загуби, да пристъпи към капиталова вноска, която, от икономическа гледна точка, е не само по-скъпа от една ликвидация на активите, но и е свързана с продажбата на дружеството, което му отнема всякаква перспектива за печалба, дори и срочна (134).
(265)
По-конкретно в решението си по делото „Gröditzer“ Съдът е отсъдил, че с цел определяне на това дали приватизацията на едно дружество срещу отрицателна продажна цена съдържа елементи на държавна помощ: „редно е да се установи, дали при сходни обстоятелства един частен инвеститор, чиято големина може да бъде сравнена с тази на органите, управляващи публичния сектор, би могъл да пристъпи към такава голяма капиталова вноска в рамките на продажбата на въпросното дружество или би избрал неговата ликвидация“ (135).
10.2.2. Прилагане в конкретния случай
(266)
В светлината на гореизложеното, с цел да се определи характера на помощта по въпросната мярка, Комисията трябва „да прецени дали избраното решение от държавата е в абсолютни стойности и по отношение на всяко друго решение, включително ненамесата, най-евтиното, което, ако е така, би довело до заключението, че държавата е действала като частен инвеститор“ (136).
10.2.2.1. За спазване на принципа на частния акционер в условията на пазарна икономика
(267)
В този контекст е редно да се отбележи, че големите групи предприятия, когато пристъпват към затваряне на работни обекти или ликвидация на филиали, не могат да не се интересуват от социалните последствия, до които водят тези затваряния.
(268)
По тази причина те най-често прилагат социални планове, които могат да включват мерки за преквалификация на персонала, съдействие при намиране на друга работа, обезщетения при напускане и действия на местно икономическо ниво, които дори преминават разпоредбите на закона и на колективните трудови договори.
(269)
В конкретния случай Комисията установява, че SNCM е дружество, контролирано от държавата чрез групата CGMF (Генерална морска и финансова компания).
(270)
Комисията счита, че при хипотезата за ликвидация на SNCM (137), такива мерки биха били прилагани като допълнение към законовите задължения, с цел да не се компрометира авторитетът на марката на холдинга и на нейния краен акционер (138).
(271)
Комисията напомня, че само призракът на ликвидацията на дружеството през 2004 г. е предизвикал многобройни и сериозни проблеми. Социалният конфликт от септември 2004 г. например блокира флотата на SNCM в продължение на 16 дни. Комисията добавя, че френските власти са привели доказателства в цифри, че тези социални вълнения от 2004 г. са засегнали облика на марката на холдинга пред клиентите и са довели до сериозно намаляване на броя на пътниците, превозвани от SNCM, и следователно, на оборота на дружеството. Освен това Комисията подчертава, че вследствие на зловредния социален климат от лятото на 2004 г., засегнал финансовото положение на SNCM, през пролетта на 2005 г. акционерът на дружеството е приложил социален план, прекратен през април 2005 г. в съгласие със синдикатите. Въз основа на гореизложеното Комисията смята, че се е оказало, че при хипотезата за ликвидация на SNCM, отказът на групата CGMF да поеме допълнителните обезщетения за уволнение сериозно е засегнал облика на марката на холдинга и на нейния акционер.
(272)
Следователно Комисията смята, че свързаните с тези мерки разходи трябва да бъдат включени в изчисляването на разходите по ликвидация. Тези разходи биха били приспаднати от стойността на ликвидацията на SNCM, доколкото тя е била положителна, и/или поети директно от CGMF/държавата в качеството ѝ на акционер. Комисията счита, че всяко друго решение не би взело предвид социалната реалност, пред която днес са изправени големите групи предприятия (139).
(273)
С цел определянето на цената на една ликвидация за акционера, Комисията възприема хипотеза a minima, съответстваща единствено на допълнителните обезщетения за уволнение.
(274)
В тази връзка френските власти считат, че на базата на социалния план от 2005 г., изграден въз основа на социалния план от 2002 г., размерът трябва да бъде от […] до […] евро на служител, или общ размер между […] милиона евро и […] милиона евро. Френските власти уточняват, че долната граница на горепосочения размер обяснява факта, че цената на референтния социален план е увеличена поради големия брой служители, доближаващи пенсионна възраст и чието напускане се извършва при изключително благоприятни условия. Освен това взет е предвид и фактът, че контекстът на ликвидацията на дружеството и уволняването на целия персонал не могат да бъдат сравнени с преквалификацията на служителите, позволяваща продължаване на дейността, какъвто е случаят при референтния социален план.
(275)
Експертът на Комисията е направил сравнителен анализ на цифрите, предоставени от френските власти и социалните планове, приложени наскоро във Франция. Социалният план на Hewlett Packard за 2003 г. е струвал 214 000 евро на човек, а през 2005 г. между 50 000 и 400 000 евро. През 2004 г. социалният план, приложен от Péchiney след сливането с Alcan, е струвал 128 000 евро на човек. За социалния план на Giat Industries през 2004 г. общата цена за служител е била в рамките на 162 000 евро срещу 71 000 евро за Gemplus през 2002 г. и 69 000 евро за Danone (за дейността, свързана с бисквити) през 2001 г. През 2002 г. Yves Saint Laurent Haute Couture обявява социален план на стойност 115 000 евро за служител. Планът Power 8, обявен от Airbus France през февруари 2007 г., е предвиждал цена за служител от 68 000 евро (140). През 2008 г. цената в социалния план на Michelin възлиза на 157 400 евро за служител.
(276)
Що се касае до докерите, Комисията уточнява, че Сметната палата в обществения си тематичен доклад от юли 2006 г. „Френските пристанища, изправени пред промените на морския транспорт: спешност на действията“ напомня общата цена на човек в социалния план от 2004 г., а именно 145 000 евро за напускане от автономните пристанища и 209 000 евро за напускане от пристанището на Марсилия.
(277)
Комисията напомня, че нейното решение от 17 юли 2002 г. относно Френското дружество за производство позволява да се илюстрира щедрата цена в един случай на приватизация на предприятие в затруднение. Така, щедростта се е изразила в разходи за държавата от 43,1 милиона евро (или 151 000 евро за служител, а планът е предвиждал напускането на 285 служители), която се прибавя към сумата от 5,3 милиона евро от законовите и договорни задължения (или общ размер от 169 000 евро за служител).
(278)
В светлината на този сравнителен анализ Комисията счита, че хипотезата за […] евро, изплатени на всеки служител за допълнителни обезщетения за уволнение, е съвместима с разходите на напуснал служител, посочени в социалните планове, прилагани от частните акционери по време на същия период.
(279)
И накрая Комисията смята, че хипотезата за напускане на целия персонал на SNCM в рамките на ликвидация на дружеството е най-вероятната хипотеза именно защото възлагането на DSP за периода 2007-2013 г. не е било предмет на тръжна процедура и следователно на окончателно решение. Освен това предвид обезпокоителната финансова ситуация на SNCM, е малко вероятно да е бил изготвен план за продължаване на дейността така че дружеството да бъде поставено под финансов надзор и уволняването на персонала да бъде избегнато.
(280)
В светлината на гореизложените данни Комисията отбелязва общия размер от […] милиона евро, който CGMF (държавата) би трябвало да отдели за допълнителни обезщетения за уволнение.
(281)
В този етап на анализа Комисията трябва да определи стойността на ликвидацията на SNCM, без допълнителни обезщетения за уволнение. Това е в действителност разликата между тази стойност на ликвидация, доколкото тя е положителна, и допълнителните обезщетения за уволнение, която разлика трябва да бъде сравнена с отрицателната цена, произтичаща от продажбата, за да се провери дали държавата е действала като частен инвеститор в условията на пазарна икономика. За тази цел Комисията се основава на изчислението на повторно оценения нетен актив. Съгласно този метод, недостатъчното количество на активи е установено, когато икономическата стойност на реалните активи (по принцип по-висока от счетоводната нетна стойност) не покрива икономическата стойност на реалните дългове.
(282)
С цел установяването на недостатъчните активи в конкретния случай, Комисията, с помощта на свой експерт (141), е проверила, както е обяснено по-долу, че на 30 септември 2005 г. стойността на актива на SNCM не е бил достатъчен, за да удовлетвори привилегированите и непривилегированите кредитори (включително служителите като класически кредитори).
(283)
Комисията счита, че стойността на чистия актив е често използван метод за остойностяване на дружествата в сектора на морския транспорт. Освен това тя смята, че този метод е изключително подходящ за ситуацията на SNCM, доколкото неговият основен акционер има единственият избор, алтернативен на цесията, а именно да обяви фалит на дружеството, което ще бъде поставено в ликвидация.
(284)
По отношение на другите методи за остойностяване и по-конкретно на метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, Комисията смята, че предвид факта, че той предполага продължаването на дейността на дружеството, което не е случай при SNCM, то той не е актуален в настоящия случай.
(285)
Комисията отбелязва датата 30 септември 2005 г. като референтна дата за оценката на SNCM, която е датата, на която е направен реалният избор между приемане на предложението за възстановяване на дружеството или неговата ликвидация; избирането на BCP е решено на 27 септември 2005 г.
(286)
Комисията отбелязва, че акционерът на SNCM със сътрудничеството на кантора Ernst & Young, е пристъпил към определяне на разходите при ликвидацията на дружеството (горепосоченият доклад CGMF) на 30 септември 2005 г., който е бил повторно разгледан от Oddo Corporate Finance и кантората Paul Hastings. Комисията напомня, че посоченият по-горе доклад Oddo-Hastings е оценил актива на SNCM на […] милиона евро.
(287)
Относно стойността на собствената флота (142), брутната продажна стойност на корабите на SNCM е била оценена от специализирания експерт BRS на […] милиона евро на 30 септември 2005 г., а флотата на SNCM е била оценена в доклада Oddo на […] милиона евро след отстъпки (143), комисиона за търговско посредничество (144) и несигурно събитие (145).
Таблица 4
Сценарии за остойностяване на актива на SNCM към 30 септември 2005 г.
(в милиони евро)
Стойност на актива
в доклада Oddo
Стойност на актива
от експерт на Комисията
Нематериални активи
-
-
Материални активи
-
Собствена флота
[…]
[…]
-
Недвижими имоти (146)
[…]
[…]
Финансови активи (147)
[…]
[…]
Нематериален актив
[…]
[…]
Стокова наличност
-
-
Аванси и предплати
-
-
Вземания от клиенти
[…]
[…]
Други вземания (148)
[…]
[…]
Нетни парични потоци
[…]
-
Сметки от изравняване
-
-
Други активи
[…]
[…]
Общо активи
[…]
[…]
Източници: Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(288)
При прочита на горната таблица Комисията констатира, че флотата от кораби съставлява основният елемент от оценката на актива на дружеството. В тази връзка експертът на Комисията е преценил, след извършване на сравнителен анализ в подходящото време, че намалението, приложено към брутната продажна цена на корабите и несигурното събитие, са били съвместими. На тази база той е направил заключения, че няма аргументи за отхвърляне на оценката на стойността на флотата, изготвена от френската държава.
(289)
По отношение на намалението Комисията смята, че неговото ниво е съвместимо с намаленията, наблюдавани при продажбите на кораби при съдебна ликвидация. Според експерта на Комисията Управлението за морски транспорт, национално белгийско дружество, обслужващо линията Ostende-Ramsgate, е продало, например, два ферибота за автомобили през 1997 г. с намаления, оценени на 35 % и 45 %. Неотдавна дружеството Festival Cruises е продало три туристически кораба със средна отстъпка от 20 %. Намаленията, прилагани в сходни случаи, са от порядъка на тези, приложени от френските власти в настоящия случай.
(290)
По отношение на несигурното събитие, такъв пример не е бил отбелязан на пазара и Комисията смята, че аргументите, оправдаващи прилагането на несигурното събитие са съвместими с ограничения пазар на специализирани кораби, изработени за изключително специфична употреба.
(291)
От друга страна, Комисията отбелязва, че нейният независим експерт е ревизирал покачването на стойността на финансовите активи, и в частност стойността на участието на SNCM в CMN (от […] милиона евро до […] милиона евро). В тази връзка, предвид предложението за закупуване на това участие от Stef-TFE за […] милиона евро, предадено на Комисията в рамките на настоящата инструкция, Комисията счита, че оценката на участието на SNCM в CMN на […] милиона евро е разумна в контекста на ликвидация на дружеството.
(292)
Относно остойностяването на другите компоненти на активите, експертът на Комисията не е дал особено мнение. Той не е отбелязал рубриката „нетни парични потоци“, тъй като тя е в дефицит. Комисията смята, че тази рубрика трябва да премине в пасива на дружеството SNCM.
(293)
Като взима предвид извършените промени Комисията оценява активите на SNCM на […] милиона евро към 30 септември 2005 г.
(294)
Комисията установява, че френските власти оценяват дължимата сума за привилегировани вземания на […] милиона евро и на […] милиона евро дължимата сума за непривилегировани вземания (без допълнителните обезщетения за уволнение).
(295)
Относно по-конкретно пасива на дружеството френските власти оценяват цената на социалния план по колективния трудов договор на […] милиона евро. Разходите по социалния план са определени на индивидуална база и предвид вида на договора (безсрочен договор - CDI и срочен договор - CDD), устава и колективните трудови договори (плаващ персонал, стационарен персонал и управление), трудовия стаж, позицията и възнаграждението на всеки отделен служител. Този размер покрива неустойките по предизвестия ([…] милиона евро), неустойките по платен отпуск по предизвестие ([…] милиона евро), конвенционални обезщетения за уволнение ([…] милиона евро) и контрибуция Delalande ([…] милиона евро) (149).
(296)
Цената на социалния план извън колективните трудови договори е оценен от френските власти на […] милиона евро. Този социален план обхваща всички придружаващи мерки, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM в областта на уволнението (150) и косвените разходи, свързани с конвенционалния социален план (151).
(297)
Разходите по прекратяване на основните договори за експлоатация засяга основно и включването на банкова гаранция в размер на […] милиона евро, дадена като гаранция за доброто изпълнение от страна на SNCM на неговите задължения за извършване на обществена услуга, към която се прибавя наказателна санкция, предвидена в договора, в размер на […] % от референтната финансова компенсация в размер на […] милиона евро за 2005 година, или около […] милиона евро.
(298)
По отношение на нетния актив, свързан с кораби на лизинг (152), френските власти подчертават, че на базата на определени хипотези (153), нетният продукт от цесията е оценен от специалист BRS на […] милиона евро към 30 септември 2005 г. след отстъпки, комисиона за търговско посредничество и финансови разходи за пристанище. Спестяванията от данъци и банкови задължения възлизат на […] милиона евро, като съществува оставаща сума от банкови задължения от корабите, закупени на лизинг, която трябва да бъде възстановена, на стойност […] милиона евро.
Таблица 5
Сценарии за остойностяване на пасива на SNCM към 30 септември 2005 г.
(в милиони евро)
Стойност на пасива в
доклада Oddo
Стойност на пасива експерт
на Комисията
Привилегировани задължения, от които:
-
Социални и данъчни задължения
[…]
[…]
-
Финансови задължения, гарантирани с актива (154)
[…]
[…]
Разходи по социалния план по колективния трудов договор
[…]
[…]
Разходи по пенсионни осигурителни каси (155)
[…]
[…]
Разходи по процеса на ликвидация
[…]
[…]
Добавени загуби от дейността (156)
[…]
[…]
Удовлетворяване на привилегировани кредитори
[…]
[…]
Необезпечени задължения (157)
[…]
[…]
Разходи по социалния план, извън колективния трудов договор
[…]
[…]
Разходи по прекратяване на основните договори за експлоатация
[…]
[…]
Допълнителни разходи, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг
[…]
[…]
Удовлетворяване на непривилегировани кредитори
[…]
[…]
Източници: Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(299)
Комисията отбелязва, че социалните пасиви на дружеството съставляват основния елемент от пасива на SNCM. Що се отнася до привилегирования пасив на дружеството, т.е. цената на конвенционалния социален план, експертът на Комисията е проверил формулите за изчисляване на всички елементи от плана на базата на сондажи и не е установил нито аномалия, нито грешка. Въз основа на тази проверка, Комисията смята за разумен размера от […] милиона евро, изплатени предварително от френските власти за социален план по колективния трудов договор.
(300)
Относно допълнителните загуби от дейността, Комисията смята, че оценката е предпазлива с оглед на законодателството и в частност членове L.622-10 от Търговския закон и 119-2 от Постановление № 85-1388 от 27 декември 1985 г., съгласно които SNCM би могло да бъде задължено от компетентния търговски съд да продължи дейността за срок от два месеца, който срок може да бъде подновен по молба на прокуратурата във връзка с изпълнението на задълженията за предоставяне на обществена услуга.
(301)
Що се отнася до необезпечените задължения, експертът на Комисията няма особени забележки. При все това, той е коригирал размера от […] милиона евро на […] милиона евро, вследствие на промяната на рубриката „Нетни парични потоци“ в актива. Комисията оценява, че тази промяна е в съответствие с промените, извършени при оценката на актива на SNCM.
(302)
По отношение на разходите по социалния план извън колективния трудов договор (без допълнителните обезщетения за уволнение), експертът на Комисията счита, че разходите за съдебни спорове трябва да бъдат […] милиона евро вместо […] милиона, изплатени предварително от френските власти. По тази точка, ако Комисията смята за сигурно, че синдикалните организации биха поискали преквалифициране на договорите CDD в договори CDI (158), от друга страна, тя мисли, че тези изчисления трябва да засягат само и единствено служителите, работещи на CDD, за които този риск е почти сигурен (или […] CDD). Считайки едно месечно брутно възнаграждение в размер на […] евро с обезщетение за 9 месеца от заплатата за първите […] CDD и 6 месеца за следващите […], размерът възлиза на […] милиона евро.
(303)
Що се касае до нетния пасив, свързан с продажбата на корабите, взети на лизинг, Комисията смята, че хипотезите, свързани с изчисленията, са оправдани от договорния формализъм на GIE, който ограничава всякакво заместване на SNCM от трети страни и обуславя данъчни предимства за използването на корабите под френски флаг. Освен това несигурното събитие не се прилага в случая на кораби, използвани на лизинг, тъй като тези кораби са продадени от банките кредитори на GIE. В този контекст, Комисията счита, че е оправдано да бъдат взети предвид разходите за пренасяне между 30 септември 2005 г. и датата на действителната продажба на кораба.
(304)
Във връзка с гореизложеното, Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. привилегированият актив на SNCM възлиза на […] милиона евро, а непривилегированият актив на SNCM е […] милиона евро.
(305)
В светлината на горепосоченото Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. стойността на актива на SNCM (или […] милиона евро) не е била достатъчна за удовлетворяване на привилегированите кредитори (или […] милиона евро) и на непривилегированите кредитори (или […] милиона евро).
(306)
В един такъв контекст, при липса на действия за запълване на пасива (виж по-долу), и предвид точка 273 от настоящото решение и недостатъчния актив, разходите за ликвидация на SNCM от CGMF биха се ограничили до допълнителните обезщетения за уволнение в размер на […] милиона евро.
(307)
Следователно изборът, направен от френските власти за продажбата на SNCM на отрицателна цена от 158 милиона евро, сравнена с минималната цена за ликвидация от […] милиона евро, може да бъде считан като съответстващ на избора, който би направила частна група от дружества в условията на пазарна икономика.
10.2.2.2. Последствия от съдебна ликвидация на SNCM
(308)
Комисията също така разгледа и аргумента на френските власти, според който държавата, в качеството ѝ на мажоритарен акционер, може да бъде поканена да запълни пасива в случай на ликвидация на дружеството (виж по-долу). В този случай, според френските власти, при изчисляването на разходите за ликвидация за държавата-акционер трябва да се вземе предвид националното право, както Комисията е отбелязала в своето решение ABX Logistics (159), и да се оцени, като вземе предвид особеностите на сектора (160) и обстоятелствата на конкретния случай.
(309)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че на 28 март 2006 г. френските власти са ѝ предоставили документи, удостоверяващи, че акционерът на SNCM е потърсил най-малко струващото за него решение, като е разглеждал паралелно и още от самото начало два варианта, а именно ликвидацията на дружеството и неговата продажба на отрицателна цена.
(310)
Въз основа на горепосочените експертизи, представени на Комисията, френските власти смятат, че всички реални разходи, които е трябвало да бъдат поети от Френската република, в качеството ѝ на акционер чрез CGMF, възлизат между […] и […] милиона евро към 30 септември 2005 г. Тази оценка взема предвид риска френската държава да бъде задължена да „запълни пасива“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM, както и риска държавата да бъде осъдена да заплати допълнителните обезщетения за уволнение на уволнения персонал. Френските власти смятат, че тези рискове трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(311)
В този момент се поставя въпросът за оценката на всички реални разходи, която Франция би била длъжна да поеме като акционер в случай на съдебна ликвидация на SNCM, за да определи дали, предвид възможностите да бъде осъден да поеме тези разходи и предвид техния обем (161), един частен акционер би предпочел да продаде незабавно своя филиал на отрицателната цена от 158 милиона евро, отколкото да се изложи на този риск.
а) За възможно осъждане на държавата да запълни пасива
(312)
Във френското право назначеният ликвидатор на дружество в съдебна ликвидация има възможността да започне процедура по отговорност срещу бившите управители на дружеството, наречена „процедура по запълване на пасива“, в случай на решение за предприемане на план за възстановяване на дружеството или поставянето му под съдебен надзор, както и в случай на съдебна ликвидация (162).
(313)
Започването на процедура по запълване на пасива срещу бившите управители на дружеството във фалит е мотивирано от необходимостта от възстановяване на имуществото на дружеството, което е една от задачите на назначения ликвидатор.
(314)
В множество писма до Комисията френските власти поддържат становището, че хипотезата за осъждане на държавата от национален съдия за запълване на пасива на управляваното от нея дружество представлява възможно най-приемливия сценарий и че тя трябва да бъде отбелязана при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(315)
В писмените си бележки от 28 февруари 2008 г. SNCM е представила експертен доклад, оценяващ правните последствия от процедура по запълване на пасива, противопоставима на френската държава. Този доклад заключава, че сезираният по делото търговски съд най-вероятно би отбелязал отговорността на държавата и би я осъдил да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM.
(316)
В конкретния случай Комисията е на мнение, че предвид установения недостиг на активи на SNCM (виж по-горе) и възможното ангажиране на гражданската отговорност на назначения ликвидатор в случай на бездействие по смисъла на закона от 1985 г. и правото на действие за кредиторите от 2005 г., една процедура по запълване на пасива би била, най-вероятно, започната срещу френската държава в случай на съдебна ликвидация на (163).
(317)
Съответното законодателство предвижда, че социалните задължения на дружество в ликвидация могат да бъдат поети от неговите бивши управители от правна и фактическа гледна точка, ако бъдат едновременно спазени четири условия.
i) Признаване на държавата като управител от правна и фактическа гледна точка на дружество в съдебна ликвидация (164)
(318)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че експертът на SNCM е представил подробен анализ, водещ до заключението, че френската държава най-вероятно би била определена като фактически управител на SNCM. По същество горепосоченият експертен доклад е доказал, съответно приложимата съдебна практика (165), че държавата е извършила положителни действия при управлението, които не са произтичали от административните проверки, наложени от закона, при това за продължителен период от време. По-конкретно, според доклада на експерта на SNCM, държавата е взимала решения в рамките на пълномощията си за контрол, дадени от самата нея, отклонявайки по този начин своите пълномощия за контрол, за да вземе решения за сметка на дружеството от името на управителите, оправомощени да взимат тези решения. Освен това е станало ясно, че управленските органи на SNCM не са разполагали с никаква независимост по отношение на държавата при управлението на дружеството. Най-накрая държавата е иззела функциите и е заместила управленските органи на SNCM, като е взимала сама стратегически решения, без да ги информира.
(319)
Комисията установява, че френските власти в писмените си бележки от 28 март 2008 г. не са изказали резерви по отношение на определянето на френската държава като фактически управител на SNCM. В писмото си от 20 ноември 2006 г. самите френски власти отбелязват, че съдията не би пропуснал да определи държавата акционер на SNCM като фактически управител на дружеството. При все това, очевидно е, че една такава декларация, направена в рамките на дело за държавна помощ, не е достатъчна сама по себе си, за да даде достатъчно правно основание да се прецени дали един съдия би счел националните власти за фактически управители на дружеството-бенефициер на въпросните мерки и най-вече степента на вероятност на такава възможност.
(320)
При обстоятелствата на конкретния случай Комисията не счита за необходимо да се произнесе по въпроса за оценката на данните, предоставени от френските власти предвид заключението, до което е стигнала в раздел 10.2.2.1 по-горе.
ii) Съществуването на една или повече грешки при управлението от страна на френската държава, фактически управител на дружество в съдебна ликвидация
(321)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че докладът на експерта на SNCM е споменал въз основа на списък от фактически данни, който не е изчерпателен, редица данни, за да покаже, че държавата, фактически управител на SNCM, е допуснала грешки при управлението.
(322)
По-конкретно е отбелязано, че френската държава е допуснала грешки при инвестициите […]. Освен това държавата е допуснала и многобройни грешки в управлението по отношение на […].
(323)
В тази връзка, […] (166). В писмото си от 30 април 2007 г., френските власти са оценили като много висок риска от осъждане на държавата по отговорност предвид критериите […] за квалифициране на грешката при управление по смисъла на член L.651-2 от Търговския закон. При все това е очевидно, че една такава декларация, направена в рамките на процедура за държавни помощи, не е достатъчна сама по себе си, за да даде достатъчно правно основание да се допусне, дали един съдия би счел, че националните власти са допуснали фактите, в които ги обвиняват и най-вече степента на вероятност на такава възможност.
iii) Установяване на недостиг на активи
(324)
В конкретния случай Комисията установява, че в писмото си от 16 ноември 2006 г. френските власти са представили оценка на недостига на активи на SNCM на базата на експертните доклади на CGMF и на Oddo-Hastings, посочени по-горе. Комисията отбелязва, че експертизата на SNCM относно процедурата за запълване на пасива, предадена на Комисията през февруари 2008 г. се базира на същите тези доклади, за да констатира съществуването на недостиг на активи в случай на съдебна ликвидация на дружеството. По-конкретно, докладът на Oddo-Hastings показва недостиг на активи в размер на […] милиона евро към 30 септември 2005 г., изчислен като разликата между, от една страна, стойността на актива на SNCM ([…] милиона евро) и, от друга страна, стойността на пасива на дружеството (привилегировани и непривилегировани задължения, оценени съответно на […] милиона евро и на […] милиона евро).
(325)
Комисията отчита факта, че съгласно горепосоченото френско законодателство недостигът на активи е установен от момента, в който назначеният ликвидатор на дружеството не разполага с достатъчно активи за да удовлетвори кредиторите, без значение дали те са привилегировани или не. Що се отнася по-конкретно до социалните вземания на дружеството, социалният пасив на дружеството е a minima съставен от класическите вземания за служителите, т.е. тези, които са директно свързани с трудовия договор, колективния трудов договор или закона, и които са автоматично отнесени от назначения ликвидатор в пасива на дружеството (167).
(326)
Комисията е оценила недостига на активи на SNCM на […] милиона евро към 30 септември 2005 г.
iv) Съществуване на причинно-следствена връзка между грешките и установения недостиг на активи
(327)
Според френските власти, по френското право молителят по процедура за запълване на пасива не е длъжен да определи размера на натрупаните тежести на пасива вследствие на грешка в управлението от страна на управителя. Управителят на юридическо лице може да бъде обявен за отговорен на основание на член L.624-3 от Търговския закон, дори ако грешката в управлението, допусната от него, е само една от причините за недостига на активи и може да бъде осъден да заплати всички или част от социалните задължения, дори ако грешката е причина само за част от тях (168).
(328)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че експертът на SNCM квалифицира като очевидна връзката между грешките в управлението и установения недостиг на активи. Въз основа на представените от въпросния експерт оценки, финансовата щета, произтичаща от неизчерпателен списък с грешки в управлението на държавата, посочени в точка 322 от настоящото решение, възлиза на […] милиона евро (169).
(329)
Френските власти […] (170).
(330)
Освен това Комисията констатира, че френските власти в писмените си бележки от 16 ноември 2006 г., от 27 април 2007 г. и от 28 март 2008 г. […] (171). Френските власти […] (172). Френските власти са приели, в писмото си от 16 ноември 2005 г., че „е било ясно, че държавата акционер, която съдията не би пропуснал да назначи като фактически управител на SNCM, дружество с ограничена отговорност, би била, най-вероятно, осъдена съгласно член L.651-2 от Търговския закон да изплати цялата сума от недостига на активи на SNCM“.
(331)
При обстоятелствата на настоящия случай, Комисията не счита за необходимо да се произнесе по въпроса за оценката на данните, предоставени от френските власти, предвид заключението, до което е стигнала в раздел 10.2.2.1 по-горе.
б) За оценка на общите разходи за съдебната ликвидация на SNCM
(332)
В светлината на гореизложеното, в актуалното положение на делото, Комисията не трябва да оценява реалната икономическа стойност на ангажиране на отговорността на акционера.
(333)
В тази връзка Комисията отбелязва, че на основание на член L.624-3 от Търговския закон, правният и фактическият управител на дружество в ликвидация при подобни обстоятелства се осъжда да изплати част или целия установен недостиг на активи.
(334)
Комисията констатира, че горепосоченият член оставя на магистратите пълната свобода да преценят дали следва управителят да бъде осъден да заплати част или всички социални задължения. В светлината на съответното законодателство е видно, че съдилищата са чувствителни към поведението на подведения под отговорност управител и изготвят присъди в зависимост от фактите, които могат да установят.
(335)
Както е посочено по-горе, френските власти смятат, че френската държава ще бъде задължена да заплати една част в размер между […] и […] % от установения недостиг на активите, или между […] милиона евро и […] милиона евро.
(336)
Комисията подчертава че в контекст, близък до този на SNCM, отнасящ се до дружество Les Mines de Salsignes, отделение на филиала на BRGM (публично дружество с промишлен и търговски характер) (173), търговската колегия на Касационния съд е осъдила BRGM и неговите филиали в качеството им на фактически управител солидарно с други управители на дружеството Les Mines de Salsignes да заплати целия недостиг на активите (174). Частта от социалните задължения, поети от дружеството Coframines и от BRGM и следователно in fine - от държавата, е възлизала на 73,6 %. В рамките на това решение Съдът е разкрил, че Управителният съвет е бил поставен в ситуация на зависимост от двете дружества.
(337)
При все това Комисията счита, че френските власти не са показали, в светлината на правилата за държавните помощи, в какво се състоят грешките в управлението на държавата, довели до нанасяне на щети на дружеството и с какво са грешки, които всеки друг частен акционер в условията на пазарна икономика би могъл да допусне. В тази връзка трябва да се подчертае, че само и единствено такива грешки, надлежно установени, биха могли да бъдат взети предвид, за да се определи дали, предвид риска от осъждане за изплащане на разходите и техния размер (т.е. нетната актуализирана стойност на риска от бъдещо осъждане), един частен оператор би предпочел да заплати незабавно отрицателната цена от 158 милиона евро, отколкото да поеме този риск. В действителност не би могло да се счита, че един частен инвеститор би допуснал грешки, мотивирани от цели, несвързани с дружеството, а от общ характер (например социални цели или цели за регионално развитие).
(338)
Комисията не отрича, че в определени изключителни случаи, някои национални законодателства предвиждат възможността за трети страни да се обърнат срещу акционерите на ликвидирано дружество, а именно когато тези акционери могат да бъдат считани като правни и фактически управители и са допуснали грешки в управлението на дружеството, като по този начин са нанесли щети. При все това, въпреки че такава възможност съществува съгласно френското право, Комисията смята, че френските власти не са опровергали ясно съмненията на Комисията за конкретния случай относно аргументите, породени от риска, че в случай на ликвидация на SNCM, френската държава би била осъдена да запълни пасива на това дружество. Не е необходимо да се прави заключение по този аспект в настоящото решение предвид заключението, което Комисията е направила в раздел 10.2.2.1 по-горе.
(339)
Освен недостига на активи, според френските власти, и предвид съответната съдебна практика (175), един съдия със сигурност би осъдил френската държава да изплати допълнителните обезщетения за уволнение (или между […] и […] милиона евро). Според френските власти, всички реални разходи, които френската държава в качеството си на акционер би могла да бъде задължена да заплати, са между […] милиона евро и […] милиона евро.
(340)
Френските власти уточняват, че в последните съдебни решения френските съдилища са осъдили правния и фактически управител да поеме, освен недостига на активите, допълнителните обезщетения за уволнение, изчислени на базата на социалния план, изготвен от дружеството преди ликвидацията.
(341)
Френските власти посочват, че по делото Aspocomp, френското дружество Aspocomp SAS, филиал 99 % на финландското дружество Aspocomp Group Oyj, е сключило споразумение на 18 януари 2002 г., в което се описват условията за обезщетение по социален план за 210 служители от общо 550. Това споразумение посочвало размера на компенсационните и допълнителните обезщетения, както и помощите при доброволно напускане. Вследствие промяна на стратегията на групата, дружеството майка Aspocomp Group Oyj взело решение на 21 февруари 2002 г. да спре финансирането на филиала Aspocomp SAS и по този начин предизвикало обявяването във фалит на този филиал. Това решение de facto го е затруднило да изпълнява задълженията си, поети в рамките на това споразумение, и го е довело до необходимостта от уволнение на целия останал персонал.
(342)
В този контекст, съдебното решение на Апелативния съд на Руан е потвърдило решението на колегията по трудовоправни дела в Еврьо и е осъдило дружеството Aspocomp Group Oyj, което притежава 99 % от управлението на своето дъщерно дружество, да изплати: i) на засегнатите от споразумението служители всички компенсационни и допълнителни обезщетения, предвидени в това единствено споразумение, както и всички обезщетения за пропуснати ползи и загуби за уволнение без реална и сериозна причина и ii) на служителите, уволнени вследствие обявяването на дружество Aspocomp във фалит - еквивалентните обезщетения, като счита, че с неспазването на поетите ангажименти компанията майка е показала нелоялно поведение и сериозно лекомислие.
(343)
В конкретния случай Комисията отбелязва, видно от документите по делото, че един договорен социален план, базиран на социалния план от 2002 г. и приложен през пролетта на 2005 г., е бил прекратен на 25 април 2005 г. от акционера на SNCM без съгласието на дирекцията на дружеството. Освен това Комисията установява, че изготвянето на този социален план предшества решението на държавата за продажба на SNCM.
(344)
Комисията смята, че при хипотезата на ликвидация на SNCM, служителите на дружеството не биха се поколебали да заведат дело срещу разпоредбите на този социален план.
(345)
За да може едно такова действие да бъде уместно в случай, какъвто е настоящият, Комисията трябва да прецени i) дали един съдия би осъдил държава-членка за прекратяване на въпросния социален план, без съгласието на дирекцията на дружеството, ii) размерът, който държавата-членка би била осъдена да заплати в този случай и iii) степента на вероятност за такава възможност (176).
(346)
Комисията отбелязва, че едно решение на търговската колегия на Касационния съд, в което Съдът посочва, че е готов да предприеме дело за отговорността срещу дружеството, чието некоректно поведение е довело до фалита на филиала и вследствие на това - до колективно уволнение на персонала (177), има същия смисъл, както съдебната практика по делото Aspocomp.
(347)
В тази връзка Комисията установява, че принципът на решението на Апелативния съд в Руан не е подкрепен към днешна дата от други подобни решения. Вследствие на това Комисията смята, че френските власти не са опровергали достатъчно ясно съмненията на Комисията, че въз основа на тази съдебна практика е твърде вероятно отговорността на акционера на SNCM и задължението му за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение да бъдат оспорени. При все това, не е необходимо да се правят заключения по този аспект в настоящото решение, предвид заключението, което Комисията е направила в раздел 10.2.2.1 по-горе.
10.2.2.3. Заключение
(348)
Комисията смята, че въз основа на гореизложеното, изборът за продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 милиона евро съответства на избора, който би бил направен от частна група в условията на пазарна икономика, предвид социалните разходи, до които би довела една ликвидация.
(349)
Комисията е основала предшестващия анализ единствено върху хипотези, които ѝ изглеждат разумни и достатъчно добре обосновани. Тези оценки водят до заключението, че разликата между сценария, избран от френските власти, и алтернативното решение би била най-малко […] милиона евро, което би било повече от достатъчно, за да компенсира една евентуална грешка по оценките, направени в този анализ.
(350)
Освен това Комисията смята, че отрицателната цена от 158 милиона евро е резултат от търговски преговори между държавата и частните купувачи в края на открита публична процедура за избор, прозрачна, без дискриминационен характер и безусловна. В тази връзка Комисията смята, че тази цена, която е възможно най-малко отрицателната, представлява пазарна цена.
(351)
Въпреки ограниченията, посочени в точка 284 от настоящото решение, Комисията отбелязва, че експертът на Комисията е проверил сценариите за остойностяване на SNCM посредством метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, посочени в доклад на банка HSBC, поръчан от френските власти. Експертът на Комисията смята, че изчисленията на HSBC са били коректно и вярно направени. На базата на тези изчисления може да се заключи, че цената, платена от SNCM, е съвместима със стойността на дружеството, оценена на базата на метода на оперативните свободни парични потоци, актуализирани в момента на операцията.
(352)
Видно от раздел 10.2.2.1 по-горе, без да е необходимо да се прави заключение относно елементите, изложени в раздел 10.2.2.1 по-горе, въпросната мярка не предоставя по-голямо икономическо предимство нито на SNCM, нито на частните купувачи. Следователно, капиталовата вноска от държавата на стойност 158 милиона евро, предшестваща продажбата на дружеството на частни купувачи, т.е. отрицателната продажна цена от 158 милиона евро, не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
10.3. Капиталова вноска на CGMF на стойност 8,75 милиона евро
10.3.1. Референтна правна рамка
(353)
Ако намесата на публичните органи по делото е извършена едновременно със сериозна намеса на частни оператори, направена при същите условия, идеята за съществуването на икономическо предимство трябва да бъде отхвърлена (178).
(354)
Практиката на Комисията при вземане на решения, потвърдена от съдията на Общността, автоматично изключва капиталовата вноска от държавата при такива обстоятелства да представлява помощ, стига да са изпълнени три условия:
-
частната намеса трябва да произлиза от икономически оператори. Не е такъв случаят при участие на служителите в капитала на въпросното дружество (179);
-
частната намеса трябва да бъде значителна. Не е такъв случаят, например, на частна намеса, която засяга само 3,3 % от общия разглеждан размер (180);
-
частната намеса трябва също така да бъде извършена едновременно с публична намеса. По този начин Съдът е потвърдил анализа на Комисията, според който публичните апорти могат да представляват държавна помощ, когато частните инвестиции в същото дружество са извършени едва след публичните апорти (181). Въпреки това, Комисията се съгласява да вземе предвид една частна намеса, извършена малко след публичната такава, когато частният инвеститор вече е подписал писмо за намерение в момента на публичната намеса (182).
10.3.2. Приложение в конкретния случай
(355)
Най-напред Комисията установява, че акциите на SNCM са отстъпени на икономическите оператори BCP и VT. След операцията държавата трябва да внесе в дружеството сума в размер на 8,75 милиона евро така че нейното участие от 25 % в SNCM да остане същото съгласно нейните задължения по отношение на персонала.
(356)
След това апортът на френската държава в размер на 8,75 милиона евро трябва да бъде сравнен с вноската на частните купувачи, възлизаща на 26,25 милиона евро. Това разпределение произтича, както е посочено по-горе, от задължението на френските власти да задържат 25 % от участието във въпросното дружество. Частната намеса е 75 % от общия размер, и Комисията смята, че тя е значителна. Освен това Комисията подчертава, че частните партньори притежават солидна финансова структура, закупуването на SNCM се вписва идеално в тяхната предприемаческа стратегия, както и че дружественият план на тези частни купувачи предвижда връщане към рентабилност в края на 2009 година.
(357)
По отношение на едновременността на двете операции на капиталови вноски, експертът на Комисията е проверил, че въпросните капитали са били внесени от всички акционери на SNCM, включително CGMF.
(358)
Беше удостоверено, че на 31 май 2006 г. Управителният съвет на SNCM е установил, че всички горепосочени операции са били извършени. По-конкретно, едновременното увеличаване на капитала от всички акционери в размер на 35 милиона евро е било извършено на 31 май 2006 г. То е било реализирано в два едновременни етапа: i) първо увеличаване на капитала с […] акции е било изцяло записано от купувачите в брой и с номинална стойност ([…] евро), и ii) второ увеличаване на капитала с […] акции (изплатени на четвърт) е било частично записано от купувачите ([…] акции, или в размер на 26,25 милиона евро) и от френската държава чрез CGMF ([…] акции, или в размер на 8,75 милиона евро), при същите условия, а именно записване в брой и с номинална стойност от […] евро.
(359)
Публичните и частните капиталови вноски трябва да бъдат извършени едновременно.
(360)
В светлината на гореизложеното, Комисията смята, че критериите, изготвени от съдебната практика за изключване на характера на помощ на въпросната мярка са изпълнени. Следователно Комисията смята, че капиталовата вноска от френската държава в размер на 8,75 милиона евро не предоставя икономическо предимство на SNCM, доколкото е реализирана паралелно с апорт на частни капитали при едни и същи условия по смисъла на европейската съдебна практика.
(361)
При всички положения Комисията е на мнение, че процентът за възстановяване на апорта на държавата, или […] % годишно, представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор.
(362)
По този въпрос Комисията установява, че в действителност фиксираната възвращаемост на инвестицията в капитала на SNCM от държавата, го освобождава от всякакъв риск при изпълнение на бизнес плана, тъй като тази възвращаемост няма никаква връзка с резултатите от дейността (по-добри или по-лоши) на дружеството. По този начин предоставянето на DSP на SNCM не би позволило на държавата да повиши очакваната възвращаемост от своето участие.
(363)
Експертът на Комисията заключава, че по отношението на рисковете, капиталовата вноска от френската държава би могла да бъде оприличена повече на облигация с фиксиран процент, отколкото на вложение в акции. Следва, че процентът на възвръщаемост от […] % трябва да бъде сравнен с процента на облигациите във френския частен сектор в момента на операцията. Според експерта на Комисията, този процент е бил 4,15 % в края на месец май 2006 г.
(364)
Комисията счита, че съществуването на разтрогващата клауза за продажба на SNCM няма характер, който да оспори принципа на равенство на инвеститорите. Тази клауза се отнася до цялата продажба на SNCM на частни купувачи, а не до инвестицията (35 милиона евро), свързваща частните купувачи (26,25 милиона евро) и държавата (8,75 милиона евро) в приватизираното SNCM.
(365)
В светлината на всичко гореизложено, Комисията установява, че въпросната мярка не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
10.4. Мерки за помощ на персонала (38,5 милиона евро)
10.4.1. Референтна правна рамка
(366)
За да се прецени дали дадена мярка дава икономическа облага на едно предприятие „трябва […] да се определи дали предприятието бенефициер има икономическа изгода, която не би получило при нормални пазарни условия“ (183) или обратно, дали то ще избегне „разходите, които нормално би трябвало да бъдат отчислени от собствените му финансови ресурси, като по този начин се попречи на последиците от безпрепятственото действие на пазарните механизми“ (184).
(367)
Съгласно постоянната съдебна практика нормален разход е разходът, който предприятието трябва нормално да поеме в рамките на текущото управление или нормалните си дейности (185). По-специално Съдът е посочил, че намаляването на социалните разходи представлява помощ от държавата, ако тази мярка е „предназначена да освободи частично предприятията в даден промишлен сектор от паричните социални разходи, произтичащи от нормалното прилагане на общата система за социална осигуряване, без това освобождаване да се мотивира от природата или организацията на тази система“ (186).
(368)
На 20 септември 2001 г. Съдът потвърди този подход: „помощта представлява облекчаване на разходите, които нормално са за сметка на бюджета на предприятията предвид естеството или организацията на въпросната система от разходи, докато специален разход обратно е допълнителен разход по отношение на тези нормални разходи“ (187).
(369)
Следователно, за да се идентифицира една облага по смисъла на съдебната практика за понятието държавна помощ, трябва да се определи референтното правило или общия режим на приложение в рамките на даден правен режим, по чийто мащаб ще бъде сравнявана въпросната облага (188). В това отношение Съдът впрочем е преценил, че определянето на референтната рамка приема по-голямо значение при данъчните мерки, защото самото наличие на облага може да се установи единствено във връзка с нормално данъчно облагане, а именно процентът, който е в сила в съответната географска зона (189).
(370)
От друга страна, съгласно постоянната съдебна практика: „За целите на прилагане на чл. 92 от Договора няма значение дали положението на предполагаемия бенефициер на помощта се е подобрило или влошило в сравнение с предишното правно състояние, или обратно, дали не е претърпяло никакво развитие във времето. […]. Трябва само да се определи дали в рамките на даден правен режим една държавна мярка може да облагодетелства някои предприятия и някои производства по смисъла на член 92, параграф 1 от Договора в сравнение с други предприятия, които, като се има предвид целта на въпросната мярка, се намират в подобно фактическо и правно положение“ (190).
10.4.2. Приложение в конкретния случай
(371)
От съдебната практика и постановителната практика (191) на Комисията следва, че за да се изключи възможността въпросната мярка да има същност на помощ, Комисията трябва да провери дали мярката не облекчава SNCM от разходите за текущото му управление, тоест в конкретния случай от разходи, произтичащи от нормалното прилагане на социалното законодателство в сектора при прекъсване на трудовия договор.
(372)
В това отношение Комисията констатира, че съобразно меморандума за разбирателство, подписан между страните, обезпечителният депозит може да се ползва само за финансиране на компенсациите, изплащани на лица, чийто трудов договор със SNCM предварително е бил прекратен. Така че тези мерки нямат за цел, нито за следствие да улеснят напускането на служители, които при отсъствието на тези мерки биха могли да останат на заплата от SNCM.
(373)
Комисията отбелязва също така че отпускането на тези компенсации на лица, освободени след цесията на SNCM, е било одобрено от държавата като публична власт, а не от предприятието.
(374)
Освен това Комисията отбелязва, че тези допълнителни социални мерки надвишават обезщетенията, предвидени от социалното законодателство и прилаганите колективни споразумения. Разходите от прилагането на последните остават изцяло за сметка на SNCM.
(375)
Комисията отбелязва, че тези допълнителни социални мерки ще бъдат осъществени при евентуалната реализация на план за намаляване на числения състав от страна на купувачите след продажбата на SNCM. С други думи тези компенсации не съответстват на изпълнението на плановете за намаляване на числения състав, предвидени в рамките на плана за преструктуриране от 2002 г.
(376)
Следователно Комисията счита, че стойността на допълнителните социални обезщетения не съвпада нито със стойността на социалните планове преди цесията, поети от държавата, нито със социалната цена, разглеждана по-горе в рамките на съдебната ликвидация на SNCM
(377)
От това следва, че допълнителните социални мерки не представляват разходи, свързани с нормалното приложение на социалното законодателство в рамките на прекъсване на трудовия договор.
(378)
Освен това Комисията констатира, че дори ако се добави сумата от 38,5 милиона евро към капиталовата вноска на държавата в размер на 142,5 милиона евро, коригираната отрицателна продажна цена от 195,50 милиона евро остава значително по-ниска от стойността на съдебната ликвидация на SNCM (вж. т. 3 от настоящото решение).
(379)
В светлината на горепосоченото и съгласно постановителната практика (192), Комисията счита, че реализирането с помощта на публични фондове на допълнителни социални мерки в полза на уволнени лица, без те да облекчават работодателя от нормалните му разходи, е част от социалната политика на държавите-членки и не представлява пряка помощ в смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Комисията счита, че то не е и косвена помощ, тъй като засяга работещите само, когато са уволнени.
10.5. Сумата от 22,52 милиона евро, нотифицирана като помощ за преструктуриране
(380)
Въз основа на гореизложеното и съобразно точка 258 от настоящото решение сумата на субсидията, която трябва да се приеме като помощ от държавата, а не като компенсация за обществена услуга, възлиза на 22,52 милиона евро (193) и представлява част от финансовата подкрепа, за която френските власти са уведомили през 2002 г.
(381)
Комисията счита, че тази сума дава на SNCM селективна икономическа облага и следователно тази субсидия представлява помощ от държавата по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
10.5.1. Съвместимостта на мярката с насоките на Общността относно помощите за оздравяване и преструктуриране
(382)
Уведомление за въпросната мярка е било изпратено от френските власти през 2002 г. в съответствие с насоките на Общността относно помощите за оздравяване и преструктуриране от 1999 г. (194).
(383)
Насоките на Общността относно държавните помощи за морския транспорт (195) препращат към гореспоменатите насоки при изчисляването на помощите за оздравяване и преструктуриране. Съгласно точка 19 от споменатите насоки „единственото основание, на което помощите за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение могат да бъдат разглеждани като съвместими, е член 87, параграф 3, точка в)“.
(384)
Тъй като става дума за съвместимостта на една държавна помощ за преструктуриране с член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, от съдебната практика произтича, че решението на Комисията трябва да изложи мотивите, поради които тя счита, че помощите са оправдани предвид условията, предвидени от насоките и по-специално наличието на план за преструктуриране, задоволителна демонстрация за дългосрочната жизнеспособност и пропорционалния характер на помощите спрямо приноса на техния бенефициер.
(385)
За да може да получи помощ за преструктуриране, предприятието трябва да е квалифицирано като предприятие в затруднено положение по смисъла на насоките от 1999 г. (196).
(386)
В конкретния случай Комисията напомня, че е констатирала, че този критерий е бил спазен, както в решението на Комисията от 17 юли 2002 г. относно помощта за оздравяване на SNCM (197), така и в това от 19 август 2002 г., откриващо официалната процедура за разследване на проекта за рекапитализация на база годишния баланс на SNCM за 2001 г.
(387)
За целите на настоящото решение Комисията провери дали SNCM отговаря на тези условия на базата на годишния баланс на предприятието за 2002 г. Собственият капитал извън регламентираните провизии (198) остава отрицателен: - 26, милиона евро за 2002 г., след като е бил - 30,7 милиона евро през 2001 г. Подобно ниво показва отсъствие на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е изчезнал през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин доказва наличието на достатъчното, но не и необходимо условие, описано в точка 5 а) на насоките.
(388)
Освен динамиката на дружествения капитал, Комисията установи, че:
-
между 2001 и 2002 г. текущият резултат преди данъци се е променил от - 5,1 милиона евро през 2001 г. на - 5,8 милиона евро през 2002 г., като чистите загуби през 2002 г. са били намалени единствено чрез продажба на някои кораби,
-
способността за самофинансиране на SNCM, достигаща 39,2 милиона евро в края на 2001 г., е сведена до 35,7 милиона евро в края на 2002 г.,
-
нетните финансови задължения извън кредитите по договорите са се променили от 135,8 милиона евро на 144, 8 милиона евро между 2000 и 2002 г.,
-
финансовите разходи (лихви и подобни разходи) са се променили от 7,0 милиона евро през 2000 г. на 9,503 милиона евро през 2002 г.
(389)
От друга страна, френските власти са потвърдили пред Комисията, че банките вече отказват да му заемат пари поради задлъжнялостта, въпреки че SNCM е предложило да даде като гаранция последните си кораби, които нямат ипотека или подобни тежести.
(390)
Най-накрая, договорът за DSP не променя с нищо този анализ. Ако този договор трябва нормално да позволи на SNCM, заедно с успеха на плана за преструктуриране, да постигне след време положителни резултати от дейността, не може да се отрече, че острата липса на собствен капитал, нарастващото задлъжняване и стойността на оперативните мерки в плана за преструктуриране ще доведат след известно време до преустановяване на плащането.
(391)
В светлината на гореизложеното Комисията счита, че SNCM отговаря едновременно на условието, предвидено от точка 5, буква а) от насоките от 1999 г., както и на предвиденото в точка 6. Поради това тя констатира, че през 2002 г. SNCM е било предприятие в затруднено положение по смисъла на горепосочените насоки.
(392)
Съгласно насоките от 1999 г., отпускането на помощ зависи от реализирането на план за преструктуриране, който да бъде одобрен от Комисията. Както се посочва в член 79 от решението за разширяване на формалната процедура за преглед от 2006 г., и като се има предвид, че Комисията е сметнала, че мерките след уведомлението от 2002 г. не представляват държавна помощ, Комисията смята, че съвместимостта на капиталовата вноска от 22,52 милиона евро с насоките от 1999 г. трябва да се разгледа в мащаба на плана за преструктуриране от 2002 г. „Налага се да се поставим в контекста на периода, когато мерките за финансова помощ са били взети, за да […] избегнем всяка оценка, базираща се на по-късна ситуация“ (199).
(393)
Въз основа на информацията, предоставена от френските власти, Комисията констатира, че въпреки факта, че планът за преструктуриране от 2002 г. предвижда връщане на рентабилността още от 2003 г. благодарение на действия, които следват най-вече през 2002 и 2003 г., очевидно SNCM достига до задоволително равнище на собствените фондове едва през 2005-2006 г. Ето защо Комисията определя 31 декември 2006 г. като крайна дата на периода на преструктуриране.
(394)
Възстановяването на рентабилността от обслужването на линията Марсилия - Корсика се предвижда в кратък срок, а Магреб вече е печеливша дейност. Единствено линията с начален пункт Ница остава по-несигурна, но тежестта ѝ намалява, а очакваната амортизация на Liamone през 2001 г. ще улесни връщането към положителни резултати по тази линия. От друга страна, Комисията приема аргумента, според който дори ограничената дейност по линия с начална точка Ница остава необходима за мястото на компанията на пазара като цяло. Разработването на линията към Магреб ще допринесе за намаляване на зависимостта на компанията от историческата ѝ транспортна мисия и би трябвало да способства също така и за възстановяване на жизнеспособността, като се имат предвид… […].
(395)
Колкото до жизнеспособността в дългосрочен план, т.е. след изтичането на настоящия договор за DSP, Комисията смята, че осъществяването на плана трябва да позволи на предприятието да посрещне успешно конкуренцията по време на подновяване на договорите. Тя отбелязва, че дори при сценарий с частична загуба, например на един ферибот, този договор би трябвало да даде възможност на компанията да запази положителните резултати. Ако несключването на този договор предизвика намаление с 40 % или повече на приходите на компанията на историческия ѝ пазар, както се предполага в друг сценарий, Комисията счита, че това ще бъде ситуация, която малко планове за преструктуриране, със или без публична помощ, биха могли да овладеят, и че на този етап е преждевременно да се мисли за нея.
(396)
По отношение на „реалистичните хипотези относно условията за бъдеща дейност“ Комисията смята проучването на пазара за сериозно и че то представлява добра основа за изграждането на сценарии за развитието на предприятието.
(397)
Комисията констатира, че за да се възвърне жизнеспособността на предприятието, планът за преструктуриране предвижда тя да се подобрява в резултат преди всичко на вътрешни мерки като по-добър контрол на производствените разходи и по добра производителност. Освен това ако подобряването на финансовото положение на SNCM преминава чрез пренасочване на дейността ѝ по линията за Магреб, предвид перспективите за растеж на този пазар, планът за преструктуриране от 2002 г. съдържа също мерки за изоставяне на някои дейности и по-специално на италианския филиал Корсика Маритима.
(398)
Комисията преценява, че ефектът от мерките, посочени в представения план и неговият успех не зависят от еволюцията на пазара, с изключение на разширяването към Магреб, което отговаря преди всичко на завръщане към позиция, която SNCM е имало до средата на 90-те години.
(399)
Освен това Комисията взема предвид факта, че планът за преструктуриране отчита ситуацията и предвидимата еволюция на предлагането и търсенето на пазара на съответните продукти със сценарии, представящи оптимистични, песимистични и средни хипотези, както и специфичните силни и слаби страни на SNCM.
(400)
И накрая, Комисията смята, че планът за преструктуриране предлага такава промяна на SNCM, че то да може да покрие след завършването на преструктурирането всичките си разходи, включително разходите за амортизация и финансовите задължения.
(401)
Предвид гореизложеното, Комисията констатира, че въз основа на сведенията, които са били на разположение по времето, когато са били взети мерките за финансова помощ, критерият за жизнеспособността на предприятието е спазен.
(402)
Съгласно точка 35 от споменатите насоки трябва да се вземат мерки, за да се смекчат, доколкото е възможно, неблагоприятните последици от помощта за конкурентите на предприятието. В противен случай помощта ще се смята като противоречаща на общия интерес и следователно несъвместима с общия пазар.
(403)
В конкретния случай това условие трябва да се изпълни чрез ограничаване на присъствието на предприятието върху историческия му пазар, а именно обслужването на линиите до Корсика, която е едновременно и мястото, където то трябва да се справи с конкуренцията на утвърдени в Общността компании. Това не е така при обслужването на линията за Магреб.
(404)
Комисията е на мнение, че пазарът на морските маршрути към Корсика няма свръхкапацитет, като се има предвид сезонния характер и значителното нарастване на трафика. Комисията отбелязва също така че процентът на средната запълняемост на корабите на главния конкурент на SNCM е по нисък от този на публичната компания. Тъй като пазарът няма свръхкапацитет по смисъла на насоките, няма причина да се допринася за неговото оздравяване. Продажбата на кораби е за предпочитане пред тяхното унищожаване и представлява приемливо намаляване на капацитета в светлината на насоките.
(405)
Принудителното ограничаване или намаляване на присъствието на пазара или пазарите, на които предприятието действа, всъщност представлява компенсация за конкурентите, компенсация, чиято големина трябва да бъде в зависимост от последиците от изкривяване на конкуренцията, което помощта за преструктуриране причинява или може да причини.
(406)
Планът за преструктуриране способства видимо за ограничаване на присъствието на предприятието на своя пазар с пряка полза за конкурентите, поради изпълнение на следните елементи:
-
закриване на филиала Корсика Маритима (82 000 пасажери през 2000 г.), който е бил натоварен с осигуряване на връзките между Италия и Корсика и следователно оттегляне на групата SNCM от пазара на транспортните услуги между Италия и Корсика,
-
почти пълно оттегляне на SNCM от връзките между Тулон и Корсика, пазар, който през 2002 г. е наброявал не по-малко от 460 000 пасажери,
-
ограничаване на общия брой предлагани места и броя на ротациите, извършвани ежегодно от SNCM, считано от 2003 и по-специално по линията Ница-Корсика,
-
продажбата на четири кораба.
(407)
В заливите на Генуа и Тулон SNCM намалява предлагането с повече от един милион места годишно в сравнение с 2001 г., тоест с повече от два пъти по малко в полза на конкурентите си, макар че именно тези линии отбелязват най-голям растеж.
(408)
Макар и внушителни по мащаб, тези мерки са допълнени със задължението от страна на SNCM да не финансира през периода на преструктуриране нови инвестиции, освен разходите по разгръщане на дейността по линията към Магреб, включени в плана за преструктуриране.
(409)
Предвид гореизложеното Комисията счита, че критерият за предотвратяване на неоснователното изкривяване на конкуренцията е изпълнен.
(410)
Размерът на помощта трябва да бъде ограничен до стриктния минимум, необходим за преструктуриране в зависимост от финансовите възможности на предприятието, неговите акционери или търговската група, в която участва, без обаче това да попречи на шансовете му да възвърне жизнеспособността си.
(411)
В решението си от 19 август 2002 г. Комисията беше изказала съмнения относно метода за изчисление, предложен от френските власти, за определяне размера на помощта. Въпреки допълнителните обяснения, дадени от Франция, Комисията извърши собствени изчисления.
(412)
Всъщност по отношение на подхода, възприет от френските власти, основаващ се на съотношението между собствения капитал и задлъжнялостта, Комисията смята, че:
-
групата от пет предприятия, използвана от френските власти, не е достатъчно представителна за сектора на крайбрежния морски транспорт,
-
показателят 79 %, получен от тази група предприятия като съотношение между собствения капитал и финансовите задължения, в никакъв случай не е надежден индикатор за доброто здраве на дадено предприятие,
-
френските власти не са обяснили какво точно покрива размерът на финансовите задължения на тези пет компании и следователно не са успели да гарантират, че тези данни са еднородни с размера на задлъжнялост на SNCM, какъвто е записан в плана за преструктуриране,
-
френските власти не са доказали, че тези 79 %, получени при групата от пет предприятия като съотношение между собствения капитал и финансовите задължения, наистина са спазени за периода 2002-2007 г. във финансовия макет, включен в плана за преструктуриране.
(413)
По отношение на другите подходи, предложени от Франция, за да се докаже, че капиталовият принос е бил ограничен до минимум, Комисията критикува тяхната състоятелност (200).
(414)
Всъщност Комисията е на мнение, че първостепенната цел на капиталовата вноска не е да увеличи собствения капитал на предприятието (просто финансово преструктуриране), а да помогне на предприятието да премине от монополно положение, каквото е имало съгласно режима на споразумението от 1976 г., към дейност в конкурентна среда. Ето защо Комисията се въздържа да изчисли помощта въз основа на метода, избран от френските власти, като се има предвид колко трудно е да се определи подходящото ниво на собствения капитал на SNCM. Комисията отбелязва, че като се махнат или добавят някои предприятия в избраната от френските власти група, средното съотношение между собствен капитал и задлъжнялост може да се променя по много показателен начин.
(415)
Комисията счита, че помощта за преструктуриране може да покрие стойността на различните действия, предвидени в плана за преструктуриране (оперативно преструктуриране), необходими поради промяната на юридическия и конкурентен контекст на компанията. Колкото до разходите, свързани с оперативните мерки за преструктуриране, Комисията приема числото 46 милиона евро (вж. точка 55 от настоящото решение) (201).
(416)
По отношение на точното изчисление на потребността от помощ на SNCM, Комисията припомня, че „е необходимо случаят да се постави в контекста на периода, когато са били взети мерките за финансово подпомагане, за да […] се избегне евентуална оценка, основаваща се на по-късна ситуация“ (202).
(417)
В конкретния случай Комисията отбелязва в светлината на точка 40 от насоките, че значими продажби на активи и най-вече на кораби на стойност 26,25 милиона евро нетен продукт от всички финансови задължения (203) са били реализирани между февруари 2002 г., датата на уведомлението от страна на френските власти за помощта за преструктуриране и 9 юли 2003 г., датата, на която Комисията е взела решение за разрешаване на помощта за преструктуриране
(418)
Но тези продажби не са достатъчни, за да възвърнат жизнеспособността на SNCM, чието финансово положение продължава да се характеризира със значителни пасиви (19,75 милиона евро) и след тази операция. След като SNCM не е в състояние да вземе банков заем, дори ако предложи като гаранция ипотекиране на последните си кораби, Комисията счита, че предприятието не може да намери други собствени ресурси, за да финансира преструктурирането си.
(419)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията достига до заключението, че сумата от 19,75 милиона евро е оправдана, за да се помогне на предприятието да възвърне в кратък срок своята жизнеспособност.
(420)
Комисията смята, че от сумата, първоначално обявена като помощ за преструктуриране и възлизаща на 22,52 милиона евро, само 19,75 милиона евро могат да бъдат оправдани с нуждите от парични средства на SNCM и с продажбите на активи, реализирани на 9 юли 2003 г., запазвайки си правото да вземе предвид продукта от цесиите (виж по-горе), наложени от Комисията с решението ѝ от 2003 г., и които са станали в допълнение на цесиите, предвидени в плана за преструктуриране.
(421)
В насоките (204) се посочва, че компания, която вече е ползвала в миналото помощ за преструктуриране, не може да получи втора такава десет години след края на периода на преструктуриране. В описа на помощите, ползвани досега от SNCM, не присъства никаква помощ за преструктуриране. Всъщност става дума за първото преструктуриране на SNCM от създаването му през 1976 г.
10.5.2. За запазването на компенсаторните мерки
(422)
Както се внушава от Първоинстанционния съд в решението му от 2005 г. и както е посочено в точка 137 от решението за разширение от 2006 г., предвид намаляването на размера на помощта, одобрена съобразно насоките от 1999 г., се поставя въпросът за запазване на компенсаторните мерки, наложени от Комисията в решението ѝ от 2003 г.
(423)
Трябва да припомним, че с решението си от 2003 г., Комисията е одобрила една финансова инжекция на стойност 76 милиона евро в съответствие с насоките от 1999, като същевременно е наложила следните условия (205):
i)
забрана за закупуване на нови кораби и подписване на договори за построяване, поръчки или наемане на нови или ремонтирани кораби до 31 декември 2006 г.;
ii)
изключително използване само на единадесетте кораба, притежание на SNCM до 31 декември 2006 г.;
iii)
преустановяване на всички преки и косвени участия в Амадеус Франс (Amadeus France), Компанията Корсика Средиземно море (Corse Méditerranée), Гражданско дружество за недвижим и имоти (SCI) Schuman, Средиземноморско дружество за инвестиции и участия (Société méditerranéenne d’investissements et de participations), Someca;
iv)
отказ от всякаква тарифна политика по отношение на публикуваните тарифи, целяща предлагане на по-ниски цени от тези на всеки от конкурентите за равностойни дестинации и услуги и за идентични дати до 31 декември 2006 г.;
v)
ограничение до 31 декември 2006 г. на годишния брой ротации на кораби по различните морски линии с Корсика.
(424)
Експертът на Комисията провери изпълняването на пакета от условия, наложени с решението на Комисията от 2003 г.
(425)
Той потвърди спазването на условията относно придобиването на кораби (условие i) по-горе). В това отношение трябва да се подчертае че корабът Superfast, преименуван на Jean Nicoli, е бил придобит от дружеството VT и е бил отдаден под наем на SNCM от февруари 2007 г., тоест след края на периода, определен от решението от 2003 г. (206).
(426)
Колкото до използването на съществуващия флот на SNCM (условие ii) по-горе), експертът на Комисията потвърди, че SNCM е запазило флота си от 10 кораба, тоест брой по-малък от границата от 11 кораба, определена с решението от 2003 г., след заместването на Aliso с Аsco през 2004 г. (207) и цесията на Asco на 24 май 2005 г.
(427)
Колкото до заместването на Aliso с Asco, Комисията отбелязва на първо място, че корабите Aliso и Аsco са два „sisterships“, тоест два кораба близнаци, построени по едни и същи планове и от едно и също корабостроително предприятие. Те имат абсолютно еднакви размери, една и съща форма и капацитет. Комисията смята, че размяната на двата кораба няма за цел да увеличи капацитета на SNCM. От друга страна, Комисията напомня, че възможността да се промени състава на оторизирания флот на SNCM може да се извърши само по причини, независещи от волята на SNCM. В конкретния случай Комисията е на мнение, че проблемите, с които се е сблъскало SNCM, за да отстъпи кораба Asco, не са зависели от волята на компанията. Комисията смята също така че ако SNCM е намерило купувач за Aliso вместо за Asco, продажбата на Aliso е имала същите последици за капацитета на SNCM, както и продажбата на Asco, и че ангажиментите на френските власти да се придържат към плана за преструктуриране са били изпълнени що се отнася до продажбата на четири кораба от оперативния флот на SNCM.
(428)
От друга страна, експертът е установил въз основа на счетоводните документи, че всички прехвърляния на активи, наложени с решението от 2003 г. (условие iii) по-горе) са били извършени. Нетните резултати от прехвърлянето възлизат на 5,02 милиона евро (208). Комисията подчертава, че освен цесиите, предвидени в плана за преструктуриране от 2002 г. или наложени с решението от 2003 г., SNCM е извършило цесии на активи (209), чиято материализация експертът на Комисията е проверил, с нетен резултат от прехвърлянето, възлизащ на 12,6 милиона евро.
(429)
Относно липсата на „price leadership“ (210), експертът на Комисията е проверил, от една страна, дали в SNCM има процедура за проверка на спазването на въпросното условие. От друга страна, той е разгледал прилагането на това условие от SNCM по различни линии за периода от 16 март 2005 до 31 декември 2006 г. (211). Въз основа на тази проверка експертът на Комисията заключава, че в […] % от случаите билетите, издадени от SNCM, са спазвали условие iv) Комисията отбелязва, че въз основа на сведенията, предоставени от френските власти, SNCM продължава и в този момент да прилага условия iv) и v., макар че решението от 2003 година посочва като крайна дата 31 декември 2006 г.
(430)
За условие v. експертът е установил, че SNCM е спазвало броя на пътуванията за отчетните години 2005 и 2006. В замяна на това то е превишило нормите за максималния брой предоставени места по линията от Марсилия за 2005 и 2006 г., както и в много малка степен тези за максималния брой линейни метри, предлагани за пътуванията от Тулон през 2005 и 2006 г. и от Марсилия през 2006 г.
(431)
По последния пункт Комисията все пак отбелязва, че по въпроса за местата, понятието ексклузивност на кабините само за едно семейство усложнява точното изчисляване на превишаването на нормите. Все пак това единствено обстоятелство не би могло да позволи да се счита, че SNCM не е спазило условията, наложени му с решението от 2003 г.
(432)
Като се има пред вид гореизложеното, Комисията заключава, че SNCM е изпълнило компенсаторните мерки, наложени с решението от 2003 г.
10.5.3. Заключение
(433)
Комисията отбелязва, че компенсаторните мерки от решението от 2003 г. са били спазени почти изцяло. Като се има предвид значителното намаляване на размера на помощта, одобрена съобразно насоките от 1999 г. по отношение на сумата, определена през 2003 г., която накара Комисията да наложи въпросните условия, Комисията не смята за необходимо да налага допълнителни условия и задължения, за да не допусне изкривяване на конкуренцията с мярка, противоречаща на обшия интерес.
(434)
В светлината на гореизложеното и като се има предвид точният размер на нетния резултат от прехвърлянията, определен в момента на приемане на решението от 2005 г., Комисията смята, че държавната помощ под формата на капиталова вноска от 15,81 милиона евро (212) е съвместима с член 87, параграф 3, точка в) от Договора за ЕО.
11. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(435)
В заключение Комисията смята, че мерките, чийто обект е настоящото решение, не представляват помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО или са помощи съвместими с общия пазар.
(436)
Комисията призовава Франция:
-
да уточни пред Комисията в най-кратък срок и най-късно до 15 работни дни от датата на получаване на настоящото решение данните, които тя счита за защитени от професионалната тайна по силата на член 25 от Регламент (ЕО) № 659/1999,
-
да информира бенефициера на помощта, одобрена с настоящото решение в най-кратки срокове, като скрие, ако се наложи, някои от данните, за които е преценила, че представляват професионална тайна и чието съобщаване на бенефициера би могло да навреди на някои от заинтересованите страни, или като му посочи, ако се наложи, в предадената версия другите елементи, които е сметнала за професионална тайна, но не е скрила.
(437)
Комисията напомня на Франция, че по силата на насоките една втора помощ за преструктуриране не може нормално да бъде предвидена за десетте години след края на периода на преструктуриране т.е. в конкретния случай 31 декември 2006 г., освен при изключителни и непредвидими обстоятелства, за които предприятието не носи отговорност,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Компенсацията, изплатена от френската държава на SNCM в размер на 53,48 милиона евро като задължения за извършване на обществена услуга за периода 1991-2001 г., представлява незаконна държава помощ по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, но съвместима с общия пазар според член 86, параграф 2 от въпросния договор.
Отрицателната продажна цена на SNCM от 158 милиона евро, поемането от страна на CGMF на социални мерки по отношение на служителите в размер на 38,5 милиона евро и съвместната и съпътстваща рекапитализация на SNCM от CGMF в размер от 8,75 милиона евро не представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
Помощта за преструктуриране в размер на 15,81 милиона евро, които Франция е отпуснала в полза на Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (SNCM) представлява незаконна държавна помощ по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, но съвместима с общия пазар според член 86, параграф 2 от въпросния договор.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 8 юли 2008 година.
COMMISSION DECISION
of 8 July 2008
concerning the measures C 58/02 (ex N 118/02) which France has implemented in favour of the Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
(notified under document C(2008) 3182)
(Only the French text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2009/611/EC)
THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, in particular the first paragraph of Article 88(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to those articles (1), and having regard to their comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
On 18 February 2002, the French Republic notified the Commission of the planned restructuring aid for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (2), completed on 3 July 2002 (3). The restructuring aid consisted in the recapitalisation of SNCM by the Compagnie Générale Maritime et Financière (CGMF) (4) for the sum of EUR 76 million.
(2)
By letter of 19 August 2002, the Commission notified the French authorities of the decision to initiate the formal investigation procedure pursuant to Article 88(2) EC laid down in Article 6 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (5).
(3)
On 8 October 2002 (6), the French authorities communicated to the Commission their comments on the decision of 19 August 2002 (7).
(4)
At the request of the French authorities, meetings were organised with the Commission on 24 October 2002, 3 December 2002 and 25 February 2003.
(5)
In the context of initiating the procedure, the Commission received observations from two undertakings, namely Corsica Ferries France (CFF) on 8 January 2003 (8) and the Stef-TFE group on 7 January 2003, and from various French regional and local authorities on 18 December 2002 and 9 and 10 January 2003. It sent those observations to France for its comments by letters of 13 and 16 January and 5 and 21 February 2003.
(6)
The French authorities submitted their comments on the observations of CFF and Stef-TFE on 13 February 2003 (9) and 27 May 2003 (10).
(7)
On 16 January 2003, the Commission sent a request for additional information to which the French authorities replied on 21 February 2003.
(8)
By letter of 10 February 2003 (11), the French authorities expanded their arguments seeking to demonstrate that the planned aid complied in every respect with the Community Guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (12) (the 1999 Guidelines).
(9)
At the Commission’s request, on 25 February 2003 (13), the French authorities forwarded a copy of the shareholders agreement binding SNCM and the Stef-TFE group.
(10)
By decision 2004/166/EC of 9 July 2003 (the 2003 decision) (14), the Commission approved, under certain conditions, the grant of restructuring aid to SNCM payable in two parts, one of EUR 66 million and the other of a maximum amount of EUR 10 million to be determined on the basis of net products arising from disposals of assets made after the adoption of the 2003 decision.
(11)
On 13 October 2003, CFF brought an action for annulment of the 2003 decision before the Court of First Instance of the European Communities (the CFI) (Case T-349/03).
(12)
On 8 September 2004, the Commission decided to regard the amendments requested by France on 23 June 2004, namely the swap of the vessel Aliso with the vessel Asco in the list of vessels which SNCM was authorised to use following the 2003 decision and the sale of the Aliso instead of the Asco, were not such as to call into question the compatibility with the common market of the restructuring aid authorised by the 2003 decision (15).
(13)
By decision of 16 March 2005 (the 2005 decision), the Commission approved the payment of the second part of the restructuring aid, for EUR 3,3 million, which brought the total amount of restructuring aid to EUR 69 292 400.
(14)
On 15 June 2005, in Case T-349/03, the CFI annulled the 2003 decision on account of an incorrect assessment of the minimal nature of the aid. That judgment resulted in returning the Commission back to the formal investigation procedure initiated by decision of 19 August 2002 and rendering inoperative the decisions of 8 September 2004 and 16 March 2005, which were based on the annulled 2003 decision.
(15)
On 25 October 2005 (16), the French authorities sent the Commission information relating to the financial situation of the company since the notification of the planned restructuring aid of 18 February 2002.
(16)
On 17 November 2005 (17), the French authorities provided information relating to the updating of the 2002 restructuring plan and the rebuilding of SNCM’s capital (18).
(17)
On 15 March 2006, a briefing note on the market, the business plan (revenue part) and the account of the provisional results were delivered to the Commission by the French authorities (19). Other documents were delivered to the Commission on 28 March 2006 and 7 April 2006 (20). In the latter mail, the French authorities also called on the Commission to classify, on account of its ‘public service compensation’ nature, a part of the 2002 restructuring aid, in particular the amount of EUR 53,48 million, not as a measure taken under a restructuring plan but as non-aid in accordance with the Altmark (21) case-law or as an autonomous measure independent of the restructuring plan pursuant to Article 86(2) EC.
(18)
On 21 April 2006, a planned merger under which the undertakings Veolia Transport (VT) (22) and Butler Capital Partners (BCP) acquired joint control of SNCM (23), was notified to the Commission pursuant to Article 4 of Council Regulation (EC) No 139/2004 (24). A decision approving the merger process was adopted by the Commission on 29 May 2006 (25).
(19)
On 21 June 2006 (26), the French authorities sent the Commission the order of 26 May 2006 of the Ministry of Economics, Finance and Industry approving financial transactions carried out by CGMF, Decree No 2006-606 of 26 May 2006 transferring SNCM to the private sector and the order of 26 May 2006 approving financial transactions carried out by SNCF.
(20)
Information concerning the public service delegation and the aid of a social nature relating to the operation of services to Corsica was sent to the Commission on 7 June 2006 (27).
(21)
On 13 September 2006, the Commission decided to initiate the procedure laid down in Article 88(2) EC concerning the new measures implemented in favour of SNCM while integrating the restructuring plan notified in 2002 (28) (the 2006 decision).
(22)
On 16 November 2006, France sent the Commission its comments on the 2006 decision (29).
(23)
On application by a number of interested parties to extend the time-limit for submitting comments by one month (30), the Commission decided to grant that additional period to all interested parties (31).
(24)
The Commission received comments from CFF (32) and STIM d’Orbigny (STIM) (33) which were forwarded to the French authorities by post on 20 February 2007. A third party also sent comments which were also forwarded to the French authorities, and withdrawn by that party on 28 May 2008.
(25)
The French authorities sent their observations on the comments of the interested third parties on 30 April 2007 (34).
(26)
On 20 December 2007, CFF lodged a complaint in respect of State aid against SNCM which completed the sending of information of 15 June 2007 and 30 November 2007. That complaint concerns Article 3 of the new public service delegation agreement signed in June 2007 between the Collectivité territoriale de Corse (Corsican regional authorities) and the Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM group for 2007 to 2013. According to CFF, the application of that clause would mobilise new financial resources for SNCM in the region of EUR 10 million for 2007. Furthermore, it stated that the compensation paid to SNCM in respect of public service obligations is State aid which is, moreover, unlawful since it has not been notified to the Commission.
(27)
Since a certain amount of information was sent to the Commission after expiry of the time-limit initially set for 13 February 2007 (35), the Commission informed the interested parties of its decision to extend the period for submitting comments of third parties to 14 March 2008.
(28)
On 26 March 2008, the Commission forwarded the comments of the interested third parties to France, which communicated its comments on 28 March 2008, 10 April 2008 and 28 April 2008.
2. IDENTIFICATION OF THE RECIPIENT OF THE MEASURES COVERED BY THIS DECISION
(29)
The recipient of the measures covered by this decision is the Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), which groups together several subsidiaries in the maritime sector and operates sea transport of passengers, cars and heavy goods vehicles on the routes between mainland France and Corsica, Italy (Sardinia) and the Maghreb (Algeria and Tunisia).
(30)
SNCM is a limited liability company which came into being in 1969 with the merger of the Compagnie Générale Transatlantique and the Compagnie de Navigation Mixte, both established in 1850. At that time called Compagnie Générale Transméditerranéenne, it was renamed Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée in 1976, after the Société Nationale des Chemins de Fer (SNCF) had acquired a share in its capital. The company was chosen by the French Government to implement the principle of territorial continuity with Corsica, bringing maritime transport fares into line with SNCF rail transport fares on the basis of an agreement concluded on 31 March 1976 for a term of 25 years. The French Government had already entrusted the Compagnie Générale Transatlantique with the operation of services to Corsica through an earlier agreement of 23 December 1948.
(31)
At the time of the notification of the recapitalisation in 2002, 20 % of SNCM was held by SNCF and 80 % by CGMF. As a result of the flotation of the capital of SNCM on 30 May 2006 (see paragraph 18 of this decision), BCP and VT hold 38 % and 28 % respectively of SNCM’s capital, while CGMF retains capital in the amount of 25 % (9 % of the capital is reserved to employees).
(32)
The main subsidiaries of SNCM are Compagnie Méridionale de Navigation (CMN) (36), the Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), the Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) and Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Following the disposal of the high-speed vessels Aliso in September 2004 and Asco (43) in May 2005, the SNCM fleet comprises 10 vessels (5 car-ferries (44), 4 mixed vessels (freight and passenger) (45) and a high-speed vessel (NGV) operating principally from Nice (46)), 7 of which it holds in its name (47).
(34)
For the sake of completeness, it should be recalled that the regular sea transport services between the ports of mainland France and Corsica have been operated since 1948 under a public service operated by SNCM and CMN between 1976 and 2001 pursuant to a framework agreement concluded originally for 25 years. In accordance with the Community rules in force (48) and following the European invitation to tender (49) organised by the Corsican regional authorities (50), SNCM and CMN jointly secured the public service delegation to operate services from Marseille to Corsica in exchange for financial compensation during the period 2002 to 2006.
(35)
Since the public service delegation expired at the end of 2006, the aforesaid public service by sea, being the subject of a new European invitation to tender (51), was awarded to the SNCM - CMN group from 1 May 2007 to 31 December 2013 for a subsidy of approximately EUR 100 million per annum.
(36)
Similarly, obligations relating to the frequency of services are imposed on all operators providing services to the island from Toulon and Nice. On those routes, since 2002 Corsican residents and other categories of passengers are entitled until 2013 to social aid established pursuant to Commission decisions of 2 July 2002 (52) and 24 April 2007 (53).
3. COMPETITIVE ENVIRONMENT
(37)
SNCM operates primarily on two distinct markets for both passenger traffic and goods traffic: services to Corsica and the Maghreb, from France, and, to a lesser extent, services to Italy and Spain.
3.1. Services to Corsica
(38)
The operation of passenger transport services to Corsica is a market characterised by the fact that it is highly seasonal. It is distinguished by seasonal peaks of passenger numbers which may be up to ten times those of the slackest periods, which requires operators to provide a fleet which can absorb those peaks. Half of the turnover is made in July and August. Further, there is an imbalance in respect of the direction of the route, even in peak periods: in July, for example, departures from the mainland are full whereas the return is almost empty. As a result, the average annual passenger rates of the vessels are relatively low.
(39)
SNCM is the very first operator to link Corsica to the French mainland. Broadly speaking, two thirds of its activities are carried on between Marseille and Corsica under a public service delegation; the other third of its activities are routes with other departure points or destinations (Nice-Corsica, Toulon-Corsica, international routes to Sardinia or the Maghreb).
(40)
SNCM has always had a monopoly over its principal activity. Since 1996, however, it has faced competition which has grown very quickly. Accordingly, Corsica Ferries France (CFF) is the dominant player in services by sea between the mainland and Corsica and its market share has not stopped increasing. Although it has only been present on that market since 1996, CFF has seen its ‘passenger’ traffic increase […] (54) per year between 2000 and 2005, and that growth continues. Thus, today, nearly […] passengers by sea between the mainland and Corsica take a CFF ferry, whereas only […] use a SNCM service, and CMN transports the remaining passengers, that is […].
(41)
The position attained by CFF over seven years on the market under consideration is also reflected in the number of passengers transported per season between Corsica and mainland France. The diagram below shows that CFF’s market share went from 45 % in 2000 to […] % in 2007 and SNCM’s from 53 % to […] % during the same period, with a difference of more than a million passengers transported.
Diagram 1
Number of passengers transported per season (May-September) between mainland France and Corsica - 2000 to 2007 seasons
(42)
The other minor competitors to SNCM operating services to Corsica are Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines and TRIS.
(43)
In 2006 and 2007, SNCM’s capacity and its market shares for services to Corsica have decreased, with a reduction of […] % on the availability of seats (- […] % for services from Nice and […] % for services from Marseille).
(44)
However, the continued reduction of market shares demonstrates that the renewal of confidence on the part of passengers, which had been greatly damaged by the strikes and disruptions caused by the social conflicts of 2004 and 2005, in particular at the time of the privatisation of the undertaking, is very slow. It is a necessary condition for curbing the reduction of SNCM’s market share recorded in those recent years. In that context, the rise in turnover in 2007 is reassuring for the viability of the undertaking although it has ceded considerable market share to the advantage of its only competitor, whose market share is easily greater today.
(45)
Passenger transport by sea between the mainland and Corsica has grown on average by 4 % over the last 15 years; its growth should continue, with an increase of […] % also forecast for 2008 for moderate growth over the next years. None the less, new players do not appear to be seeking to enter that market. At the time of the call for tenders put out by the Office des Transports de Corse to award the public service delegation to operate services by sea to a number of Corsican ports over the period 2007 to 2013, no candidates other than CFF and SNCF-CMN came forward, even though part tendering on a given route was possible.
(46)
CFF, SNCM’s main competitor, greatly increased its passenger capacity from 500 000 to […] million between 1999 and 2007 (of which […] % increase between 2006 and 2007), which enabled it to increase its traffic (from […] million in 2005 to […] million in 2007) and its market share. For structural reasons, that policy results nonetheless in lower passenger rates for CFF than for SNCM, with a difference in the region of […] percentage points in 2007. For SNCM, the average passenger rate in 2007 was […] %, which is normal having regard to the fact that the market is very seasonal (see above).
(47)
As regards freight traffic to Corsica, in 2005 SNCM held around […] % of the Marseille-Toulon market to Corsica.
(48)
SNCM and CMN have a de facto near-monopoly for unaccompanied general goods transport. Under the public service delegation contract, the two firms operate frequent services from Marseilles to all Corsican ports.
(49)
For accompanied trailers loaded onto ferries, accounting for 24 % overall of general goods transport measured in linear metres, there is competition among all the passenger transport operators. SNCM and CMN also have the main share of the market in this accompanied transport. The other operators, in particular CFF, have a 10 % share, that is 2 % of the overall market.
(50)
For accompanied automotive vehicles (55) loaded onto ferries (approximately 24 % of general goods traffic in 2003), SNCM and CMN also hold the majority of the relevant market. However, since 2002 CFF has been developing its services and holds approximately […] % of the market.
3.2. Services to the Maghreb
(51)
Tunisia and Algeria are an important market of approximately 5 million passengers, with air transport predominating. In that connection, transport by sea represents about 15 % of traffic. While Algeria represents a significant maritime market of approximately 560 000 passengers, Tunisia is a smaller market in the region of 250 000 passengers.
(52)
The French maritime transport market to the Maghreb has seen steady growth over recent years, of around 13 % between 2001 and 2005. Having regard to the prospects for growth in tourism in that region, maritime transport should see an annual growth rate of around 4 % by 2010.
(53)
In Algeria, SNCM fills the position of second operator on the market to Tunisia after the Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), an Algerian public undertaking. The market share of SNCM has increased from 24 % in 2001 to […] % in 2005.
(54)
SNCM fills the position of second operator on the market to Tunisia after the Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Although SNCM has lost market share to CTN since 2001, going from 44 % to […] % in 2004, an improvement was, however, recorded in 2005 ([…] %).
4. DESCRIPTION OF THE MEASURES COVERED BY THIS DÉCISION
4.1. The 2002 recapitalisation of SNCM
4.1.1. Description
(55)
Following the Commission decision of 17 July 2002 to authorise rescue aid to SNCM (56), the French authorities notified the Commission on 18 February 2002 of planned restructuring aid to SNCM. That measure involved the recapitalisation of SNCM, through its parent company, CGMF, for the sum of EUR 76 million, EUR 46 million of which was for restructuring costs (57). That capital increase was intended to increase SNCM’s capital from EUR 30 million to EUR 106 million.
(56)
In accordance with the 1999 guidelines, the French authorities submitted to the Commission a restructuring plan (58) for SNCM concerning 5 points:
(i)
a reduction in the number of crossings and the redeployment of its vessels between the different routes (a reduction in services to Corsica and an increase in those to the Maghreb) (59);
(ii)
a reduction of four vessels of its fleet which was to provide EUR 21 million of liquid assets;
(iii)
the transfer of certain property assets;
(iv)
a reduction in staff (60) of approximately 12 % which, combined with a fair wage policy, was to make it possible to reduce crew costs from EUR 61,8 million in 2001 to […] EUR […] million on average from 2003 to 2006 and ground costs from EUR 50,3 million in 2001 to EUR […] million over the same period;
(v)
the closure of two of its subsidiaries, the Compagnie Maritime Toulonnaise and the Corsica Marittima company, the residual activities of which would be taken over by SNCM.
(57)
Following the observations made by the Commission in its decision of 19 August 2002, the French authorities, in their letter of 31 January 2003, set out the improvements made to the restructuring plan on the following points:
-
commitments and details concerning wage policy,
-
a plan for reducing costs in intermediate purchases,
-
a commitment that SNCM would not initiate a fares war with its competitors operating services to Corsica.
(58)
On the last point, the French authorities state that ‘SNCM makes that commitment without reservations, because it takes the view that a fares war of its own making would be inconsistent neither with its strategic positioning nor its interest because it would lead to a reduction in its receipts, its usual practices and its expertise’.
(59)
In their restructuring plan, the French authorities submitted to the Commission a detailed financial model for 2002 to 2007 on the basis of median hypotheses relating to a series of variables (61). The financial projections show, inter alia, a return to profitability from 2003.
Table 1
Financial model for 2002-2007
(EUR million)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Realised
Realised
Plan
Realised
Plan
Plan
Plan
Plan
Plan
Turnover
204,9
204,1
178
205,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Operating subsidies
85,4
86,7
74,5
77,7
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Current result
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Net result
-6,2
-40,4
23
4,2
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Capital
67,5
29,7
119
33,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Net financial debt (excl. leasing)
135,8
134,5
67,7
144,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Financial ratios
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Current results/turnover + SUBSIDIES
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Capital/debt on balance sheet
50 %
22 %
176 %
23 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Figures for 2000, 2001 and 2002 taken from 2001 and 2002 SNCM annual reports.
(60)
According to the French authorities, the EUR 76 million capital contribution and the return to profitability, expected from 2003, should make it possible to raise the company’s capital from its level of about EUR 30 million at the end of 2001 to EUR 120 million in the short term (2003) and then to EUR […] million at the end of the period covered by the plan (2006 to 2007). That was to lead to a reduction in debt from EUR 145 million in 2002 to levels of EUR […] million to EUR […] million from 2003 to 2005. In the last years of the plan, an increase in debt was forecast by the company because of the replacement of one or two vessels (unrestricted ownership).
(61)
The French authorities also provided a sensitivity study of expected results in relation to working hypotheses in respect of traffic on different routes. On that basis, the different simulations show that SNCM ought to return to profitability in the situations contemplated.
4.1.2. Determination of the amount of the recapitalisation
(62)
The method chosen by the French authorities (62) to determine the amount of the recapitalisation involves calculating the need for financing on the basis of the average capital/debt ratio of 5 European shipping companies recorded in 2000. In spite of the differences in the balance sheets of those undertakings, the average found by the French authorities comes to 79 %. The French authorities submit that the financial projections for 2002 to 2007 give an average capital/debt ratio of 77 % with capital to reach EUR 169 million in 2007. Such a level of capital was to be obtained by means of a recapitalisation of EUR 76 million and the success of the action provided for in the restructuring plan.
4.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
4.2.1. Preliminary remark
(63)
The recapitalisation and the restructuring plan of 2002 did not have the results expected and, from 2004, the economic and financial situation of SNCM greatly deteriorated. Both internal factors (social conflicts, insufficient and belated achievement of productivity objectives, loss of market share) and external factors (reduced appeal of Corsica as a destination, acquisition of market share by CFF, management errors by the State) (63) as well as the increase in the cost of fuel contributed to this deterioration.
(64)
Accordingly, SNCM’s ordinary profits come to EUR - 32,6 million in 2004 and EUR - 25,8 million in 2005. Net profit was EUR - 29,7 million in 2004 and EUR - 28,8 million in 2005.
(65)
The deterioration in SNCM’s economic and financial situation led the French authorities to sell assets over and above what was laid down in the 2002 restructuring plan and required by the 2003 decision and to initiate a procedure to seek private partners.
Table 2
List of assets sold by SNCM since 2002 (64)
Proceeds of disposal
Date
Disposals proposed in the notification (in EUR)
25 165 000
Aliso (replacing Asco, in accordance with the decision of 8 September 2004 of the Commission)
[…]
30.9.2004
Napoléon
[…]
6.5.2002
Monte Rotondo
[…]
31.7.2002
Liberté
[…]
27.1.2003
All Schuman property
[…]
20.1.2003
Additional disposals required by the Commission in its decision of 9 July 2003 (in EUR)
5 022 600
SCI Espace Schuman
[…]
24.6.2003
Southern Trader
[…]
22.7.2003
Someca
[…]
30.4.2004
Amadeus
[…]
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Additional disposals occurring after the decision of July 2003 (in EUR million)
12,6
Asco
[…]
24.5.2005
Sud-Cargos
[…]
15.9.2005
Sales of flats of SNCM’s housing stock (formerly occupied by SNCM staff)
[…]
September 2003 to 2006
Total (EUR million)
42,385
4.2.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(66)
Following an open, transparent and non-discriminatory selection procedure (66), an agreement was finally reached on 13 October 2005 between the State, BCP and VT in a very difficult social and financial context. Thus VT is SNCM’s industrial operator (28 % holding) whereas BCP is the key shareholder with a holding of 38 %. The State undertook, in particular as regards salaried staff, to retain a shareholding in the company of 25 % (67). BCP and VT drew up a business plan for SNCM which was notified to the European Commission on 7 April 2006.
(67)
The memorandum of understanding, under which 75 % of SNCM’s capital is to be sold to private purchasers, was signed on 16 May 2006 by the parties (BCP, VT and CGMF).
(68)
Section II of the memorandum of understanding provides that CGMF undertakes to approve, subscribe to and fully pay up an increase in SNCM’s capital totalling EUR 142,5 million.
(69)
Following the increase in capital, it is envisaged that SNCM’s share capital be reduced by cancellation of shares to be brought back to the legal minimum for a limited liability company not making a public offer.
(70)
In addition to the increase in capital, CGMF undertakes to make EUR 38 million available to SNCM, in the form of a current account advance. That current account advance, which will be paid by SNCM to a trustee (the bank CIC), is intended to finance the part of the ‘generosity’ cost which is in addition to amounts payable under provisions of law and those relating to agreements in the event of a plan to reduce staff implemented by the purchasers (68). The payment of compensation over and above compensation paid in accordance with statutory provisions and provisions under agreements is done on an individual and case-by-case basis corresponding to salaried staff who have left the undertaking and whose employment contract was terminated.
(71)
Section III of the memorandum of understanding provides that CGMF, following those transactions, is to sell to private purchasers its shares representing 75 % of the shares making up the share capital of the undertaking and the […] intended to finance the part of the planned redundancy scheme over and above any obligations under agreements or statutory obligations.
(72)
Section III of the memorandum of understanding also provides for the joint and concurrent subscription by the purchasers and CGMF of new shares totalling EUR 35 million and a current account contribution of EUR 8,75 million by BCP/VT, made available to SNCM on the basis of its cash requirements. Paragraph III.2.7 of the memorandum of understanding provides that the value of the shares of CGMF is to be equal, at all times, to their original nominal value increased by […] % of their paid up nominal value, multiplied by J/365, J being the number of days since the date of realisation, subject to deduction of all amounts paid (for example dividends). Those conditions do not apply in the case of receivership or liquidation of the company by the court.
(73)
The memorandum of understanding (Section III.5) includes a right to sell SNCM which may be exercised concurrently by the purchasers should one of the following events occur inasmuch as they have the effect of calling into question the credibility of their business plan and the viability of the company:
-
Non-award of the public service delegation for public services by sea to Corsica for the period commencing 1 January 2007 […],
-
Any negative decision of the European Commission or a judgment of the Court of First Instance or of the Court of Justice, such as a refusal of the transaction or the imposition of conditions having a substantial impact on the value of the company […].
(74)
Section VII of the memorandum of understanding provides that CGMF is to pay a part of the labour commitments of SNCM in terms of the costs of mutual benefit societies of its retired workers for an amount valued at EUR 15,5 million from the day of the transfer of ownership of the undertaking.
(75)
The detailed rules of governance of the undertaking are set out in Section IV of the memorandum of understanding. It provides that there will be a change in the way that SNCM is managed; it will be converted into a limited liability company with a board of directors and a supervisory board. The latter will be made up of 10, then 14 members. It will be chaired provisionally by a representative of the State. If the DSP is entrusted to SNCM, the President of the supervisory board will be replaced by a representative of BCP. The board of directors has the task of carrying out the operational management of SNCM.
(76)
On 26 May 2006, the French Government confirmed the sale of SNCM as well as the measures cited above.
(77)
In the light of the foregoing, the memorandum of understanding contains three types of state measures justifying an examination as regards the Community system of State aid:
-
the sale of 100 % of SNCM at a negative price of EUR 158 million (capital contribution of EUR 142,5 million and payment of the costs of mutual benefit societies for a total of EUR 15,5 million),
-
the current account advance by CGMF for the sum of EUR 38,5 million for staff laid off by SNCM,
-
the increase in capital of EUR 8,75 million to which CGMF subscribed jointly and concurrently with the contribution in the amount of EUR 26,25 million of VT and BCP.
5. SUBJECT MATTER OF THE PRESENT DECISION
(78)
This final decision relates to the measures implemented by France in favour of SNCM since 18 February 2002, namely:
-
the capital contribution of CGMF to SNCM for the sum of EUR 76 million in 2002 (including EUR 53,48 million for public service obligations and the balance for restructuring aid),
-
the negative sale price of SNCM by CGMF for the sum of EUR 158 million,
-
CGMF’s contribution of EUR 8,75 million,
-
payment by CGMF of certain additional social measures for the sum of EUR 38,5 million.
(79)
This decision does not concern the examination of financial compensation paid or to be paid to SNCM for public service obligations for the period 2007-2013, which is the subject of a separate procedure.
6. GROUNDS LEADING TO THE ADOPTION OF THE COMMISSION DECISIONS OF 2002 AND 2006
6.1. Initiation of the 2002 formal investigation procedure
(80)
In its decision to initiate the procedure of 19 August 2002, the Commission, while recognising that SNCM was an undertaking in difficulty, expressed its uncertainty as to the compatibility of the measure notified with the criteria set out in point 3.2.2 of the 1999 guidelines in force at the time.
(81)
The Commission voiced certain doubts regarding the restructuring plan having regard to the absence of an analysis of the causes for the undertaking’s losses. In particular, the Commission raised questions concerning the links between the losses and the public service obligations, the impact of SNCM’s policy of purchasing vessels on its income statements and the measures contemplated for increasing the undertaking’s productivity.
(82)
Moreover, the Commission noted certain lacunae in the restructuring plan, in particular the absence of specific measures to reduce the amount of intermediate consumption and the absence of a reference to SNCM’s future pricing policy.
(83)
The Commission also raised questions regarding the relevance of the calculation method adopted by the French authorities to determine the amount of the recapitalisation and regarding some of the hypotheses on which to base financial simulations.
6.2. The extension of the 2006 formal investigation procedure
(84)
By its decision of 13 September 2006, the Commission decided to extend the 2002 formal investigation procedure to the measures laid down in connection with the sale of SNCM to the private sector.
(85)
First of all, in view of the invitation of the French authorities of 7 April 2006 (see recital 17 of this decision) to examine a part of the 2002 capital contribution in the light of the Altmark case-law, the Commission raised uncertainty in that regard as to compliance with the conditions (in particular the second and the fourth) laid down by the Community court in that judgment (69).
(86)
In the event that that amount is categorised as aid compatible with Article 86(2) EC, the Commission took the view, in its decision of 2006, that the new amount of aid to be assessed in the light of the guidelines for restructuring aid was EUR 15,81 million. In so far as the amount of restructuring aid is noticeably lower than that notified in 2002 and approved in 2003, the Commission expressed doubts as to whether it was appropriate to maintain all of the compensatory measures imposed on SNCM by the 2003 decision.
(87)
The Commission also expressed doubts as to whether the conditions imposed by the 2003 decision had been complied with, namely the principle of price leadership and the frequency of services to Corsica.
(88)
As regards the negative price at which SNCM was sold, the Commission had doubts regarding compliance of the recapitalisation by the State prior to the sale of SNCM with the principle of the private investor in a market economy. In particular, the Commission expressed doubts as to the validity of the calculation of the liquidation costs which the State shareholder would be required to pay in the event of the liquidation of SNCM.
(89)
The Commission questioned whether the financial measures might be justified under the guidelines on rescue and restructuring aid.
(90)
It also cast doubts concerning the second recapitalisation of EUR 8,75 million so far as concerns observance of the principles of concomitance of the individual and public investment and the similarity of the subscription conditions within the meaning of the case-law.
(91)
Finally, the Commission expressed doubts as to whether the additional social measures of EUR 38,5 million of aid could constitute an indirect advantage for the undertaking. It also noted the risk of conflict with the supplementary redundancy payments as part of the risks borne by reasonable investors.
7. POSITION OF THE FRENCH AUTHORITIES
7.1. The 2002 recapitalisation
7.1.1. The sum of EUR 53,48 million in the light of the Altmark case
7.1.1.1. Fulfilment of the four Altmark criteria
(92)
In their letter of 7 April 2006 and in connection with the comments submitted following the 2006 decision, the French authorities called upon the Commission to find that, on account of its ‘public service compensation’ nature for the period 1991 to 2001, a part of the capital increase of 2002, namely EUR 53,48 million, does not constitute State aid in the light of Altmark, considering that the four conditions laid down in that judgment are fulfilled in the present case.
(93)
As regards, specifically, the second condition in Altmark, the French authorities note that under the Altmark judgment, only the parameters of the calculation must be established in advance in an objective and transparent manner. In the present case, they state that the amount of EUR 53,48 million was paid in November 2003 on the basis of calculation parameters established prior to the period in question (1991-2001) (70).
(94)
Accordingly, in the opinion of France, the fact that the payment of the revaluation for under-compensation occurred a posteriori does not call into question its conclusion that the parameters on the basis of which the compensation of EUR 53,48 million is calculated were clearly established in an objective and transparent manner prior to the performance of public service tasks.
(95)
In respect of the fourth condition in Altmark, the French authorities take the view that that refers to characteristics of an undertaking entrusted with a public service task fitting the description of average good management but, on the other hand, makes no reference to any requirement of minimum or average profitability of the undertaking in question.
(96)
In that regard, the French authorities consider that SNCM may be entitled to a ‘presumption of sound management’ in the period 1991 to 2001 and that no ‘presumption of poor management’ can be made against it by the mere fact of financial losses suffered in the period 1991-2001. According to the French authorities, SNCM’s losses are not to be ascribed to poor management but to the rigidity of the agreements signed in 1991 and 1996 and to the sudden disruption in the historic market of that company owing to the transition from a monopoly to a highly competitive environment. SNCM therefore acted as an averagely well-run undertaking would act.
(97)
France notes that the public operator was the only undertaking capable of taking on those obligations in terms of annual regularity and frequency of service and did so in spite of the arrival in 1996 of a private operator, which only operated certain lines and only during the high season. Moreover, no other undertaking existed in the strict sense whose costs could be used as a reference for determining whether or not the level of compensation granted to SNCM exceeded the costs necessarily incurred in the performance of public service obligations. According to the French authorities, it would therefore be difficult to compare the costs structure of SNCM and that of other shipping companies, having regard to the specific nature of the activity of the latter and the market on which it operates.
(98)
In spite of the practical impossibility of finding an undertaking which could be used as a reference point for that period, France believes that it sought to provide, during its dealings with the Commission which took place in 2005 and 2006, objective and justifiable evidence proving the nature of SNCM as a ‘typical well-run and adequately equipped undertaking’ and demonstrating that the fourth criterion laid down in the Altmark judgment is fulfilled (71).
(99)
France considers, moreover, that a comparison based on the evidence available relating to the costs structure of CFF and that of SNCM is far from being inconsistent with the presumption of SNCM’s good management, above all because it does not make it at all possible to take into account a not inconsiderable part of the costs of the public service activity which relates to the transport of goods.
(100)
In addition, France states that, in a case like this, it is possible to take the view that the case-law which led to the judgment in Altmark (and in particular the Ferring case) must be understood as a review only as to the absence of overcompensation. In that respect, the French authorities state that the subsidies granted did not exceed the costs actually borne by SNCM on account of the public service obligations with which it is entrusted, as the Commission pointed out in its decision of 30 October 2001 (72).
(101)
Finally, the French authorities maintain that the fact that the Altmark case-law applies to the public service agreement of 2002 to 2006 should contribute to dispelling the doubts concerning the applicability of that case-law to the compensation for public service costs relating to the period from 1991 to 2001. According to France, the compensation granted from 1991 to 2001 and from 2002 to 2006 is similar inasmuch as the parameters for defining it, namely onerous public service requirements, the presence of only one undertaking in a position to assume those requirements and a pattern of taking into account operating costs, are identical.
(102)
In conclusion, France takes the view that the existence of public service obligations, in conjunction with the absence of over-compensation in the period 1991 to 2001, confirms that the 4 conditions in Altmark are fulfilled.
7.1.1.2. The compatibility of the amount of EUR 53,48 million in the light of Article 86(2) EC
(103)
If the Commission were to conclude that that intervention were State aid within the meaning of Article 87(1) EC, the French authorities submit that the autonomous and independent measure of the 2002 restructuring plan is compatible in terms of Article 86(2) EC, since that basis of compatibility was not challenged by the Court of First Instance in its judgment in Case T-349/03.
(104)
The French authorities point out that, in this case, the amount in question is a measure which should not be assessed in the light of the guidelines on restructuring aid of 1999 or 2004 and, in particular, should not be taken into account when evaluating the conditions imposed in the 2002 plan. According to France, the 2004 guidelines on restructuring aid (point 68) cannot justify the inclusion of EUR 53,48 million into restructuring aid.
(105)
In that respect, France states that the amount of EUR 53,48 million covering compensation for public service costs for the period 1991 to 2001 is not a measure granted during restructuring, irrespective of whether it relates to the restructuring plan notified in 2002 or its updating, but rather a measure preceding the restructuring plans in question. Moreover, the French authorities submit that a measure designed to offset the costs burdening undertakings on account of their public service obligations is not in the nature of restructuring aid as defined in the guidelines.
(106)
The French authorities submit that, even if that amount was notified in connection with the total cash injection in respect of restructuring aid, the Commission is not bound by the classifications adopted by the Member States and that, on the other hand, it is for the Commission to reclassify a measure, depending on the circumstances, as non-State aid, or, on the contrary, to classify a measure as State aid even though the Member State in question did not present it in that manner.
7.1.2. The balance notified for restructuring aid
(107)
In the light of the foregoing, France takes the view that, if the amount of EUR 53,48 is considered to be free from aid elements or if it is classified as aid compatible with Article 86(2) EC, the amount of aid which must be considered to be restructuring aid under the 2002 notification would amount, not to EUR 76 million, but to EUR 15,81 million.
7.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(108)
France recalls, first, that the seriousness of the industrial action of 2004 to 2005 and the deterioration in the economic and financial situation of SNCM led the State shareholder to launch a procedure for selecting private investors in January 2005 and to implement urgent measures (in particular the sale of Asco and the shareholding in Sud Cargos (73).
7.2.1. The negative transfer price of SNCM
(109)
Pursuant to the relevant Community case-law, the French authorities call upon the Commission to consider that the negative sale price of SNCM of EUR 158 million does not contain any measure which may be classified as aid within the meaning of Article 87(1) EC in so far as the French State acted like a private investor in a market economy.
(110)
First of all, France observes that the final price of EUR 158 million, which is lower than the negative price which the purchasers asked for initially at the time of their audit of SNCM, is the result of a negotiation of transfer of control conducted in connection with an open, transparent and non-discriminatory competitive tendering procedure and, on that ground, does in fact constitute a market price.
(111)
France takes the view that, in so far as that search for a private partner for SNCM was made in an open, transparent and non-discriminatory competitive tendering procedure, at the end of which the best bid was chosen, the sale price is a market price.
(112)
According to the French authorities, the negative sale price of EUR 158 million took place in the most favourable conditions for the State in accordance with Community case-law and the Commission’s line of decisions and contains no aid element. France takes the view that that negative price is lower than the liquidation cost which the State would have to bear in the event of the liquidation of the undertaking.
(113)
That is the only conclusion which can be reached irrespective of whether the approach followed is that stemming from the case-law of the Court of Justice of the European Communities (the Gröditzer case-law’ (74)) or that based on the analysis of the actual liquidation costs of SNCM (the ABX decision (75)).
(114)
As regards the first method, based on the Gröditzer case-law, France states that that judgment confirmed the Commission’s assessment in its decision of 8 July 1999, to the effect that ‘the cost of liquidation comprises only the liquidation value of the asset’s (76).
(115)
In that respect, the reports of CGMF (77) and Oddo-Hastings (78) estimate the liquidation value of the assets at a minimum of EUR […] million on 30 September 2005 (79).
(116)
Accordingly, in so far as the State as the owner and shareholder of a company is responsible for its debts only up to a maximum of the liquidation value of their assets (the Hytasa case (80)), France asserts that the liquidation value of the assets of the company estimated at EUR […] million is considerably higher than the negative sale price of EUR 158 million.
(117)
On the second method, France states that it follows from the Commission decision on the State aid implemented by Belgium for ABX Logistics, in which the Commission examined a negative sale price, having, as in this case, the character of a market price, by comparing it to the costs which the State shareholder would actually bear in the event of a voluntary liquidation or compulsory liquidation as assessed by an independent third party. According to France, the Commission recognises in particular in that decision the legality of a certain number of costs which can result from an action ‘en comblement de passif’ (to make good liabilities) by creditors or from the liquidation for other branches of the group liquidating its subsidiary.
(118)
On the basis of the CGMF and Oddo-Hastings reports cited above, the French authorities submit that the actual costs which the French Republic would have to bear as a shareholder amounted to between EUR […] and […] million on 30 September 2005.
(119)
That method takes account, in particular, of the risk that the French State would be called upon ‘en comblement de passif’ if the court were to consider it to be managing de facto SNCM. The French authorities believe that the risk of an action ‘en comblement de passif’ cannot be averted, particularly in light of a precedent of the Cour de Cassation (Court of Cassation) in France (81). Accordingly, in several letters to the Commission, the French authorities submitted that a situation in which a national court orders the State to make good the liabilities of the undertaking which it manages is a scenario which is more than plausible and that it had to be taken into account in calculating the actual cost of a possible liquidation of SNCM.
(120)
On 30 September 2005, the residual value of SNCM’s assets (EUR […] million) was, after payment of preferential debts, EUR […] million. Other cost elements taken into account under the action ‘en comblement de passif’ against the State include, inter alia, the costs of termination of the principal operating contracts, the costs related to the cancellation of the lease purchasing conditions of vessels and the payment of unsecured debts, which would lead to a shortfall in assets of EUR […] million. The French authorities consider that the State would have been ordered to pay between […] and […] % of that amount.
(121)
Furthermore, the French authorities take the view that, because of its dependency on SNCM, and in accordance with another French case (82), the liquidation of the undertaking might have led the court to order the payment of damages to employees. According to that case-law, the French authorities believe that it would be very likely that a court would fix the amount of additional compensation on the basis of the compensation which would be paid under a social plan submitted prior to the liquidation.
(122)
Applying the Aspocomp case-law to the present case, France considers that the State would have been called upon to pay additional redundancy payments for a total cost of between EUR […] and […] million, which would have led ultimately to a total liquidation cost chargeable to the State of between EUR […] and […] million.
(123)
According to that approach, the analysis of actual costs which would have been paid by the State shareholder shows that the cost to the State of the sale of SNCM at a negative price of EUR 158 million is lower than the actual cost which it would have had to bear in the event of the compulsory liquidation of the undertaking.
(124)
In conclusion, the French authorities consider that that amount cannot be classified as State aid.
7.2.2. The joint capital contribution of the shareholders
(125)
France takes the view that, through that shareholding, it acted like a well-informed investor because, first, it intervened concurrently as a minority shareholder alongside BCP and VT and, secondly, that shareholding enjoys a fixed capital return of […] % per year, which exempts the State from exposure in respect of performance of the business plan. France states that that rate of return is very satisfactory for a private investor (83). It states, however, that no payment would be due in the event that SNCM is put into receivership or compulsory liquidation or the cancellation clause is exercised by the purchasers.
7.2.3. The additional social measures (aid to individuals)
(126)
France takes the view that, by relying on the Commission’s practice in previous decisions, in particular the SFP - Société française de production file (84), that that financing constitutes aid to individuals which does not benefit the undertaking. Accordingly, the implementation from public funds of additional social measures for persons laid off, without those measures relieving the employer from its usual responsibilities, falls within the scope of the social policy of the Member States and is not State aid.
7.2.4. Conclusion
(127)
If the Commission were, however, to classify part or all of the new measures as State aid, France draws the Commission’s attention to the fact that the new measures, by ensuring that SNCM becomes viable again, allows competition to be maintained on the markets in question, in particular the market in services to Corsica. According to France, that aspect is one of the principles of the guidelines in the rescue of an undertaking in difficulty as noted, in the present case, by the Commission (recital 283 of its annulled decision) and by the Court of First Instance in its judgment in Case T-349/03. In particular, the latter pointed out that the Commission could consider, in exercising its wide discretion, that the presence of an undertaking was necessary to prevent the emergence of an increased oligopolistic structure of the markets in question.
(128)
As regards the determination of any compensatory measures to be imposed on SNCM, France suggests that the Commission take into account the structure of the market. Accordingly, a reduction in SNCM’s capacity would be such as to strengthen the position of CFF on the market of services to Corsica as dominant from then on (85).
(129)
According to the French authorities, the restructuring plan, as updated, complies with the compatibility criteria set out by the Commission in its 1999 and 2004 guidelines. All of the measures laid down in the context of SNCM’s privatisation also serve to restore SNCM’s long term viability from the end of 2009 and are restricted to the minimum necessary for that return to viability.
7.3. The lifting of the restrictions placed by the annulled decision of 2003
(130)
The French authorities recall, on the one hand, that the conditions imposed by decision of 2003 were all implemented and complied with in the period from 2003 to 2006. On the other hand, the French authorities consider that those measures are no longer necessary to prevent a distortion of competition and that their continuation would be contrary to the principle of proportionality having regard to the limit on the amount of restructuring aid, henceforth reduced to EUR 15,81 million. In particular, the French authorities take the view that it is necessary to lift the conditions which might still apply, namely those relating to the prohibition on modernising SNCM’s fleet, the observance of the principle of price leadership in tariff matters and the maintenance of frequency of services.
8. COMMENTS OF INTERESTED PARTIES
8.1. The decision to initiate the 2002 formal investigation procedure
8.1.1. Comments of Corsica Ferries (CFF)
(131)
Disputing, first, that SNCM is an undertaking in difficulty within the meaning of the guidelines (86), CFF raises the question whether SNCM can become profitable on the non-subsidised routes. Moreover, CFF notes that, contrary to what is stated in the restructuring plan (87), services are still operated to Livorno.
(132)
On the subject of cost reduction, CFF regrets that it does not have access to particular parts of the restructuring plan about which its representatives have levelled criticism (88).
(133)
CFF is of the view that the calculation by the French authorities resulting in the sum of EUR 76 million is purely notional (89) while the capital to debt ratio of 79 % decided upon by the French authorities seems exaggerated (90). So far as concerns SNCM’s shareholdings, CFF notes that some of the subsidiaries are of no relevance to the activities of the shipping company’s activities (91).
(134)
CFF concludes that the planned aid circumvents the cabotage regulation and renders the invitation to tender for Marseilles to Corsica services meaningless. CFF emphasises that the planned aid should not result in facilitating a more aggressive commercial bid on the part of SNCM. It suggests that restructuring aid should not be granted until 2007 and only if SNCM loses the next tender in 2006, which would be the only scenario that would genuinely put the public shipping company in difficulty.
8.1.2. Comments of the Stef-TFE group (92)
(135)
According to the Stef-TFE group, SNCM’s shares in CMN should be analysed as purely financial assets. According to the Stef-TFE group, CMN and SNCM are independent and in competition with each other on routes other than those from Marseilles, even though both are co-contractors under the public service delegation contract.
(136)
The letter states that the Stef-TFE group would undertake ‘to buy back all or part, and preferably all, of SNCM’s shares in CMN’, whose value it estimates at between EUR 15 and 17 million, if the Commission were to take the view, under conditions it might impose in its final decision, that ‘such a transfer is necessary to ensure that the restructuring plan is properly balanced’.
8.1.3. Comments of representatives of local authorities
(137)
The mayor of the city of Marseille, the president of the general council of Bouches-du-Rhône and the president of the regional council of Provence-Alpes-Côte d’Azur pointed out the economic importance of SNCM’s role in the regional economy.
(138)
The president of the regional council of Provence-Alpes-Côte d’Azur added that the conditions for SNCM’s restructuring plan to guarantee viability appear to be satisfied.
(139)
The president of the executive council of the Assembly of Corsica submitted a resolution of that assembly of 18 December 2002 at which that assembly issued ‘a favourable opinion’ regarding SNCM’s planned recapitalisation.
8.1.4. Comments of the Corsica Transport Office
(140)
The Corsica Transport Office (OTC) (93) emphasised that the tender issued for the public service delegation contract had resulted in only one bid being submitted, namely that of the CMN and SNCM group. Wishing to maintain a reliable high-quality service, the Corsican regional and local authorities included in the contract financial mechanisms for compensation or correction linked with the efficiency and reliability of services. Moreover, it noted that the Corsican regional and local authorities took account of supply trends since 1996 in services from ports in mainland France in order to limit the public service obligations to services operated from Marseilles.
(141)
The OTC also notes that the disappearance of SNCM ‘would immediately lead to a major reduction in services’ as it is currently the only company capable of meeting the requirements of the contract with regard to passenger transport. It notes, in addition, the influence of SNCM in the Corsican economy.
8.2. The decision to extend the procedure of 2006
8.2.1. Comments of Corsica Ferries (CFF)
(142)
CFF notes the size of the amounts in question, their disproportionate nature in relation to SNCM’s turnover and the fact that they were paid to SNCM before the Commission took a view on classification pursuant to Article 87(1) EC.
(143)
CFF draws the Commission’s attention to the fact that the French State’s support for SNCM is a strategic step in the development of CFF. Those unauthorised measures enable SNCM to have a very aggressive tariff policy on the routes in respect of which CFF has been present for 10 years and on which, for the first time since it was set up, it is losing market share.
(144)
CFF takes the view that there are alternatives to the presence of SNCM on all the routes at issue, falling within and outwith the public service delegation, which have various advantages both for SNCM and for competition in general. As regards the public service delegation (94), CFF takes the view that SNCM should reduce its services in respect of the routes operated under the pubic service delegation in order to prevent abuse of its dominant position on that market and avoid new investments and in order to implement a social plan restricted to 120 seasonal positions without having to terminate contracts for an indefinite term, which are more costly. So far as concerns the routes outwith the public service delegation, CFF suggests that SNCM withdraw a seasonal vessel.
8.2.1.1. The 2002 recapitalisation
(145)
In respect of the amount of EUR 53,48 million, CFF wonders whether, there might be double counting in the calculation of the compensation of EUR 787 million authorised by the decision of the Commission in 2001.
(146)
CFF considers that, in spite of the fact that Altmark is subsequent to the signing of the public service delegation, the compensation paid pursuant to the latter must be examined in the light of the criteria laid down by that case-law. In that respect, CFF submits that, with the exception of the first criterion, the criteria in Altmark are not satisfied.
(147)
In respect of the fourth criterion in Altmark, CFF shares the Commission’s doubts as to whether SNCM may be regarded as having been a well-run and adequately equipped undertaking. In that regard, CFF draws the Commission’s attention to the fact that nearly 50 % of SNCM’s losses were concentrated in the years 2000 and 2001, which suggests that SNCM’s losses were not attributable exclusively to the public service obligations.
(148)
As for the possibility of assessing that amount in the light of Article 86(2) EC, CFF considers that the Court of First Instance called upon the Commission to make an assessment merely as to the classification of that amount as aid and not as to whether it was justified pursuant to that article. The Commission was required to determine whether that amount was excessive in relation to the additional costs entailed by the public service obligations.
8.2.1.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(149)
In respect of the process of competitive tendering for the transfer of the company, CFF takes the view that it was not fully transparent in so far as the undertaking selected, namely BCP, no longer controls the operations of SNCM, having handed over to the VT group. Furthermore, since the financial conditions had changed to become much more favourable to the purchasers, CFF raise the question of the principle of the equal treatment of investors which ought to have prevailed throughout the transaction.
(150)
As regards the negative transfer price of EUR 158 million, CFF is uncertain whether the criterion of the well-informed investor in a market economy applies to the present case. First, CFF wonders whether the view can be taken that the transaction at issue was managed by the State at the same time as a significant and concurrent action of private operators involved in comparable circumstances, although the State recapitalised the company before the joint recapitalisation of the shareholders and the new restructuring plan. On the other hand, CFF considers that, in the face of the serious financial circumstances of SNCM, a well-informed investor would have acted sooner in order not to have his investment depreciate (95).
(151)
CFF takes the view that the reference to the ABX Logistics case is irrelevant. Besides the fact that the circumstances of that case cannot be transposed to the present case, SFF notes a significant contribution of the recipient of the aid in that case, which was clearly not the case with SNCM. Furthermore, according to CFF, the decision of the Commission in 2006 did not take account of the costs related to the risk of action by the court in a liquidation of the undertaking concerned. In that respect, CFF submits that the national case-law relied on by France to justify the costs related to SNCM’s liquidation do not apply to the present case (96).
(152)
CFF takes the view that the application of the Community case-law in Gröditzer and Hytasa to the present case can only lead to the conclusion that the State did not act like a private investor in so far as, in terms of that case-law, the capital contribution of the State was related to the sale of 75 % of its holding in SNCM, reducing accordingly the prospects of profit in return.
(153)
Finally, CFF considers that the comparison between the liquidation costs and the recapitalisation costs should take into account the value of the assets, which is, in both cases, transferred to the purchaser. CFF submits that the value of the asset sold to the purchasers varies between EUR 640 million and EUR 755 million (97), compared to the market value of the fleet used by SNCM which CFF valued at between EUR 644 million and EUR 664 million in August 2006.
(154)
As regards the determination of the measures subsequent to the recapitalisation of 2002 as restructuring aid, CFF is of the opinion that, although SNCM fulfils the conditions of an undertaking in difficulty under the 2004 guidelines in the period preceding the first recapitalisation of EUR 142,5 million, that classification becomes very questionable for the period preceding the second increase of capital of EUR 8,75 million inasmuch as the undertaking’s capital was built up again.
(155)
As regards the viability of the undertaking, CFF notes that the sale of SNCM is only partial and is not irrevocable having regard to the cancellation clauses negotiated with the purchasers. Those factors are important elements of uncertainty as regards the will and the ability of the purchasers to turn SNCM around and therefore secure the prospects of the undertaking’s long-term viability. Further, CFF states that, unlike what is required by the 2004 guidelines, the French authorities did not contemplate discontinuation of the activities which remained structurally poor even after the restructuring (98). In addition, CFF expresses its scepticism regarding the plan for reducing costs despite the fleet becoming larger (99) and the planned reduction of staff in particular in the light of the failure of the 2002 social plan.
(156)
CFF is in doubt as to whether the new aid is limited to the minimum on account, first, of a lack of clarity as to what the social costs cover and, secondly, the content of the minutes of SNCM’s meeting of 28 April 2006 according to which a part of that aid would be used to cover the operating losses of the company in 2006 and 2007. CFF also considers that the purchasers of SNCM do not contribute substantially to the restructuring of the undertaking.
(157)
In order to prevent unwarranted distortions of competition, CFF considers it necessary to renew and specify the compensatory measures imposed on SNCM in 2003 and to add new measures relating to the reduction of SNCM’s presence on the market (100). CFF considers, moreover, that a part of the measures imposed on SNCM by the 2003 decision were not complied with (101).
(158)
Regarding the nature of the second recapitalisation of EUR 8,75 million, CFF takes the view that, in addition to the concurrence of public and private investment, the private action must be significant and carried out in comparable conditions in order that the State action is validated. In the present case, those two conditions are not satisfied. First, the shareholding of the purchasers, closely linked to the first increase of capital of EUR 142,5 million, is not significant. Secondly, the action of the purchasers was not carried out in comparable conditions to those of the state action, in particular by virtue of the cancellation clauses and the expected profitability of the minority shareholdings of CGMF.
(159)
As regards the social measures of EUR 38,5 million, CFF disputes the classification of that amount as aid to individuals. Although it true that that amount directly benefits SNCM’s employees, CFF submits that that measure could give rise to indirect positive effects for SNCM, in particular in terms of calming of social relations.
8.2.2. Comments of STIM d’Orbigny (Stef-TFE group)
8.2.2.1. The 2002 recapitalisation
(160)
STIM submits that through payment of the sum of EUR 53,48 million as public service compensation the State compensated SNCM twice for the same public service obligations. Moreover, STIM takes the view that that payment does not satisfy the criteria laid down in Altmark.
(161)
As regards, specifically, the second and fourth criteria in Altmark, STIM disputes, first, the existence of parameters established in advance in an objective and transparent manner and, secondly, the comparability of SNCM’s and CMN’s ratios in the period from 1991 to 2001 (102) and claims, in that respect, that the information given to the Commission was manifestly biased (103).
8.2.2.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(162)
As regards the negative disposal price of EUR 158 million, STIM takes the view that that price is not a market price resulting from an open and non-discriminatory competitive tendering procedure because the recapitalisation took place under different conditions from those which must normally guide a private investor. STIM considers that the revalued net ledger assets would allow, in the worst of cases, a liquidation without costs for the State, or even yielding a gain on liquidation, that the sale price is derisory compared to the value of the undertaking (estimated at EUR 350 million by STIM) and that the aid is disproportionate in relation to the undertaking’s needs.
(163)
STIM also draws the Commission’s attention to the exorbitant nature of the cancellation clause in respect of the transfer to the private sector.
(164)
Finally, STIM disputes the justification for the negative sale price acclaiming that liquidation took place under socially difficult circumstances, which seems unrealistic.
(165)
As regards the second recapitalisation of EUR 8,75 million, STIM considers that that capital contribution does not comply with the principle of the private investor in a market economy having regard to the inadequacy of the guarantees on return on investment. STIM challenges the argument regarding concurrence of private and public investment to deny that that contribution is State aid. Such concurrence, although it is settled, is only an indication and cannot be, in itself, a classification criterion (104). STIM states, finally, that that contribution is a guarantee given to purchasers by the French Government that SNCM has indeed been awarded the public service delegation to operate services to Corsica.
(166)
As regards the EUR 38,5 million of aid to individuals, STIM takes the view that that amount is in fact intended to give SNCM the means to comply with certain essential aspects of the recovery plan submitted to the Commission which have not been implemented, in particular the reduction of staff.
8.2.2.3. Compatibility with the 2004 guidelines
(167)
STIM takes the view that the aid received by SNCM is not limited to the minimum. The contribution of STIM and the purchasers to the restructuring plan is insufficient having regard to the conditions imposed in the 2004 guidelines and it is not demonstrated that SNCM’s situation was so exceptional that it justified a lower contribution. Furthermore, STIM notes the disproportionate nature of the aid granted in 2006 in so far as it enabled SNCM to set up reserves to cover future losses. Finally, the fact that SNCM did not provide for disposal of the assets which were not essential to the survival of the undertaking is contrary to the requirements laid down by the 2004 guidelines.
(168)
STIM considers that the amounts were paid in breach of the principle of uniqueness established by the 2004 guidelines. The deterioration in the undertaking’s financial situation and the social conflicts cannot be analysed as exceptional and unforeseeable circumstances for which the recipient company is not responsible.
(169)
Accordingly, STIM demands additional compensation of half of the aid contributed, namely EUR 98,25 million, through the disposal of an additional vessel and its direct and indirect SNCM holdings in CMN. In that respect, STIM states that those holdings are not strategic as provided in the guidelines on restructuring aid as they are not ‘essential to the firm’s survival’ nor are they inalienable assets.
(170)
STIM also submits that the alleged synergies between SNCM and CMN do not exist inasmuch as SNCM has no real role in the management and development of CMN. STIM states, finally, that the shareholders’ agreement linking the two undertakings has not existed since 15 March 2006, when CMN gave notice that it was no longer bound by it, as held by the Cour d’Appel de Paris.
8.2.3. Comments of SNCM
(171)
SNCM sent the Commission a copy of a file summarising its economic and competitive position, together with legal advice assessing the risk that, in connection with liquidation proceedings, the State intervention would be characterised by the courts as de facto management of the company for the period preceding privatisation.
(172)
Consulted by SNCM, the […] firm arrived at the conclusion that, on the basis of the company’s social documents supplemented by correspondence, speeches and minutes of the auditing bodies, the French State […] (105) (106) (107) The report also notes that […] (108) Finally, the report refers to […].
(173)
On that basis, SNCM’s expert concludes that it is very likely that the Tribunal de Commerce de Marseille would have characterised the French State as de facto manager.
(174)
Moreover, according to the findings in, inter alia, the reports of the Court of Auditors, the mismanagement attributable to the French State (109), de facto manager of SNCM, contributed to SNCM’s stated shortfall in assets. The loss caused by mismanagement amounted to […].
(175)
In that context, according to SNCM’s expert, there is no doubt that the French State would be ordered to bear all or a part of the shortfall in assets under an action ‘en comblement de passif’, having regard to the very strong involvement of the State in SNCM’s management, its manifest acts of mismanagement and the size of its financial resources.
(176)
On the basis of the relevant case-law, SNCM’s expert concludes that, if SNCM had been liquidated, the State would certainly have been ordered to pay all of SNCM’s social security debts. That would have resulted in the State shareholder being made liable for an estimated share of between […] and […] % of the stated shortfall in assets (namely between EUR […] and […] million). Consequently, by deciding to privatise SNCM while strengthening in advance its capital in the sum of EUR 158 million, the French State acted like a well-informed investor.
9. OBSERVATIONS OF FRANCE ON THE COMMENTS OF THE INTERESTED PARTIES
9.1. Observations of France on the comments of the interested parties concerning the decision to open the 2002 formal investigation procedure
9.1.1. The comments of Corsica Ferries
(177)
The French authorities have indicated that some of the data submitted by CFF concerning SNCM’s services were inaccurate.
(178)
The French State is of the opinion that, contrary to what is maintained by CFF, the restructuring plan was devised in such a way as to turn SNCM around as soon as possible and create the right conditions to ensure its medium- and long-term viability. The French authorities note that a significant part of the cost reduction programme has already been implemented (110). Further, in 2001 SNCM earmarked EUR 21,3 million to finance restructuring measures, in particular the scheme to safeguard jobs.
(179)
In respect of the determination of the amount of the aid, the French authorities confirm that a 0,79 capital/debt ratio is quite typical for the balance sheets of most shipping companies, except in special situations (111).
9.1.2. Comments of Stef-TFE
(180)
The French authorities conclude that the description which Stef-TFE gives of relations between SNCM and CMN in performing the public service contract does not reflect reality.
(181)
According to the French authorities, the decision of SNCM and CMN to enter into a joint venture in which they are jointly and not severally responsible has in no way ‘been rendered obligatory by the overall character of the consultation’, contrary to Stef-TFE’s observations. The decision to set up a SNCM-CMN joint venture was the result of an analysis made by the two companies which showed that the continuation in that form of their original natural partnership gave them the best chances, in particular in terms of competitiveness, to win the tender. CMN’s entry into that venture therefore resulted from a well-considered decision on its part based on an evaluation of its own interests and not on an obligation arising out of the tender as such.
(182)
The French authorities explain that, contrary to Stef-TFE’s observations, the companies SNCM and CMN are neither independent nor in direct competition. Such a situation would be in conflict with the very principle of the single public service delegation contract to which they are co-signatories.
(183)
The French authorities maintain that SNCM’s share in CMN’s capital cannot be construed as a purely financial asset, as Stef-TFE appears to allege. In conclusion, France’s position is that SNCM’s shareholdings in CMN are highly strategic in nature. In its opinion, the transfer of those holdings would not only make no sense commercially but would also be tantamount to a major strategic error.
9.1.3. Observations of France on the comments of the representatives of the local authorities
(184)
Although France approves as a whole of the content of the letter of the president of the Region of Provence-Alpes-Côte d’Azur, it is nonetheless anxious to state that, contrary to what is asserted in point 2 of that letter (112), the supply of services between mainland France and Corsica is not ‘in excess of demand’ and SNCM’s fares policy complies with commitments which it made not to start a fares war and not to be a ‘price leader’.
9.2. Observations of France on the comments of the interested parties concerning the 2006 decision
(185)
In general, France notes that many of the observations of STIM and CFF are identical to those submitted to the Commission in 2003. In particular, they note that CFF’s comments were submitted to the Court of First Instance in the action for annulment of the Commission decision of 9 July 2003 and were, for the most part, rejected both by the Commission and the Court.
(186)
Concerning the public service delegation for the Marseille-Corsica routes, France challenges any argument that the procedure for the award of the public service delegation agreement was unlawful. Further, according to France, the existence of national procedures before the competent national courts as Community courts of ordinary jurisdiction implies that there is no Community interest for the Commission in examining questions relating to the procedure to award the public service delegation agreement.
9.2.1. The early implementation of the measures laid down in the first restructuring plan and its amendments
(187)
The answer of the French authorities to the general remark concerning the early implementation of measures which may be classified as aid by France is that that implementation is justified by the specific features of the procedure, that is to say, the annulment in 2005 of the authorisation decision of the Commission of 9 July 2003, and not by an intention on the part of the French authorities to disregard their obligations under the EC Treaty. Indeed, France states that it has always kept the Commission informed of developments in the matter and with the different measures adopted since January 2005, in accordance with the duty to cooperate in good faith between the Member States and the Commission.
(188)
Concerning those recent measures, the French authorities consider that since none of them constitute aid, Article 88(3)EC is not, ultimately, applicable to them and, accordingly, there is no obligation to suspend their application.
9.2.2. The 2002 recapitalisation
(189)
First, the French authorities state that they did not cast doubt on the applicability of the Altmark judgment while noting, on the other hand, certain difficulties in applying the test laid down by that judgment, since the amount in question preceded it and could not therefore have taken into account those new criteria.
(190)
France points out that the EUR 53,48 million in question is part of the EUR 69,3 million declared compatible by the Commission in 2003. The doubts expressed by the Commission in its initiation decision of 2006 do not therefore concern the compatibility of those measures, which are not called into question, as STIM seems to state in its observations, but concern the aid nature of that amount granted as compensation for public service costs.
(191)
According to France, the observations of CFF and STIM do not call into question the applicability to the present case of the first and second Altmark conditions.
(192)
In respect of the third criterion in Altmark, the French authorities deny the argument put forward by CFF and STIM that the payment of that sum necessarily results in overcompensation because the Commission authorised, by its decision of 30 October 2001, the payment of EUR 787 million as compensation for public service costs. In that respect, France states that the Commission, in its 2003 decision, stated that those obligations had been undercompensated and that the amount of EUR 53,48 million was justified as public service compensation.
(193)
Regarding the fourth Altmark condition, the French authorities submit that, despite the absence of a reference undertaking and thus the impossibility of establishing an overall comparison between SNCM and other undertakings, as noted also by CFF, they endeavoured to provide information serving to make the most exact comparison possible with similar undertakings, that is to say, primarily with CMN. France also challenges the argument raised by STIM and CFF that the structural costs of SNCM are greater than those of CMN. Even if that were to be the case, the French authorities consider that the productivity ratios of SNCM are very similar to those of CMN. In conclusion, SNCM was managed as well as CMN to which STIM at no point refers as a badly-run undertaking.
(194)
France states that the losses suffered between 1991 and 2001 were not attributable only to the public service delegation, as CFF appears to assert, but that the public service obligations prevented SNCM from adapting to the change in the competitive environment. The French authorities also state that those losses are not concentrated in the period 2000 to 2001 but gathered pace over that period on account of the increase in the round trips made by CFF.
(195)
Concerning the compatibility of the EUR 53,48 million paid as compensation for public service costs in accordance with Article 86(2) EC, the French authorities note that, first, in its 2003 decision, the Commission had already declared that amount as compatible with that article and, secondly, the CFI did not call it into question in its judgment in Case T-349/03.
9.2.3. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(196)
As regards the sale process, France states that from its outset it provided for classic selection criteria based primarily on the price offered for the increase in value of SNCM’s stock and, secondarily, on other criteria (industrial plan, social plan and so on), including the amount which the candidates were prepared to invest in the company for a recapitalisation. France firmly challenges the argument put forward by third parties that the process of putting up for sale was not transparent and notes that, in the present case, the State itself went beyond its legal and statutory obligations, substantial and restrictive as they were, provided for in the event of transfer of public shareholdings. France notes that the development following BCP’s offer again to take up 100 % of SNCM’s stock occurred in a very difficult financial and social context and that VT’s joining BCP’s offer did not change the commercial and financial terms of the transaction (except for capital ownership).
(197)
As regards the negative price of EUR 158 million, the French authorities note that, having regard to SNCM’s financial situation on 30 September 2005, the undertaking was sold at a market price and that the sale was economically more advantageous than a liquidation of the undertaking. In that respect, the French authorities state that the application of the criterion of the private investor in the event of a transfer of undertaking similar to liquidation must not be regarded in the same way as the search for ‘profitability of public action’ but as the prevention of greater losses which the shareholder would have to suffer through a more costly liquidation.
(198)
In respect of the price paid, France challenges the argument that SNCM was transferred at a price which did not reflect its actual value (113).
(199)
The French authorities also refute CFF’s argument that the market value of SNCM’s fleet was underestimated, which CFF assessed at between EUR 406,5 million and EUR 426,5 million. The French authorities argue that the vessels taken into account in CFF’s calculation do not correspond to those held in SNCM’s name on 30 September 2005. The absence of discounts applied to the market value of the vessels does not take account of the background in which a potential compulsory liquidation of those assets takes place and, finally, the date chosen to calculate that market value, August 2006, is not the date of potential liquidation of SNCM to which reference must be made, that date being 30 September 2005. However, France notes that, if the calculation proposed by CFF was to be accepted, the negative price would be three times lower than the liquidation value of the assets required by the Gröditzer case-law, which would therefore be more favourable than the cases presented to the Commission by the French authorities.
(200)
In response to CFF’s argument calling into question the application of the Gröditzer case-law by referring to the fact that the capital contribution of the State in SNCM was linked to the sale of 75 % of its holding, reducing in proportion the prospects of profit in return, the French authorities note that the negative sale price of EUR 158 million does correspond to the sale of the entirety of SNCM’s capital, followed by a new investment by the State of 25 % giving a return of […] % per year. Accordingly, France takes the view that the return on investment remains guaranteed by virtue of its shareholding of 25 % in the company in so far as that holding enjoys a guarantee of very high return.
(201)
France also challenges the argument put forward by CFF on the non-application to the present case of the ABX approach, taking as a basis in particular the analysis of the actual liquidation costs of SNCM and the risk that the State could be considered to be liable for the liabilities of the undertaking in an action ‘en comblement de passif’ as provided for by French insolvency procedures and confirmed by national case-law (judgment of the Court of Appeal of Rouen of 22 March 2005). Although the French authorities consider that their conduct as manager of SNCM cannot be described as being ‘wrongful’ in that action, they insist that there is a very high risk that an order would be made against the State by a national court for the shortfall in SNCM’s assets owing to flexible criteria for characterisation of mismanagement as provided for in Article L-651-2 of the Commercial Code and pursuant to the case-law cited above which can be transposed to the present case.
(202)
In respect of the capitalisation of EUR 8,75 million, France notes that, contrary to the contentions of CFF and STIM, that capital contribution does not constitute State aid on account of the concurrence of that investment, the similarity of its subscription conditions and the higher-than-average return obtained by the State via CGMF.
(203)
In particular, the French authorities submit that the principle of equality of investors is not called into question by the existence of cancellation clauses since the latter were laid down in connection with the 100 % sale of SNCM and not with the EUR 35 million recapitalisation which followed it.
(204)
Further, France submits that its investment is much lower than that of the purchasers, since it is only the sum of EUR 8,75 million which must be compared to the investment made by the purchasers (EUR 26,25 million). The first recapitalisation of EUR 142,5 million should be examined only in the course of the comparison with the liquidation price.
(205)
Finally, France challenges STIM’s argument that that contribution is a guarantee given to private purchasers that SNCM has indeed been awarded the public service delegation to operate services to Corsica. The French authorities submit that that increase in capital is prudent and irrespective of the undertaking’s performance and that the award of the public service delegation to SNCM does not serve to improve the return expected on that investment.
(206)
As regards the EUR 38,5 million of social measures, France repeats the argument that those measures are aid to individuals and that their payment by the State cannot be considered to give an indirect advantage to the undertaking in so far as they are in addition to SNCM’s statutory obligations and its obligations in agreements. Moreover, France recalls that those measures do not permit the departure of employees who would remain, in their absence, the responsibility of SNCM.
(207)
Contrary to CFF’s argument, the French authorities state that the EUR 38,5 million does not correspond to implementation of reductions in staff provided for in the 2003 social plan because those reductions have, despite the delay, already been implemented. The new social plan is therefore in addition to the first social measures of 2003.
9.2.4. Compatibility with the guidelines
(208)
France considers that, in the light of the foregoing, the amount of aid to be assessed in the light of the guidelines is EUR 15,81 million.
(209)
Contrary to the contentions of CFF, the French authorities consider that, having regard to point 11 of the 2004 guidelines, the first recapitalisation, although enabling SNCM to build up its capital, did not take away its nature of an undertaking in difficulty in so far as that recapitalisation was intended to ensure the continuation of the company’s activities.
(210)
France refutes CFF’s contentions that it did not again have to inject money into the undertaking given that SNCM could have had recourse to bank credit. In that regard, the French authorities note that, on 24 August 2005, the banks refused to grant new cash lines to SNCM and that, accordingly, the only alternatives conceivable were privatisation or the liquidation of the undertaking.
(211)
France challenges the arguments put forward by CFF and STIM concerning the failure of the 2002 restructuring plan which, despite some delay, was implemented and made it possible to achieve the objectives in 2005. The deterioration in SNCM’s economic and financial situation owing to factors external to the undertaking itself then made necessary the extension of the plan notified in 2002 and the introduction of new measures.
(212)
France takes the view that SNCM has good prospects for recovery and that the measures contemplated by the new shareholders, in particular the implementation of the social plan, the reinstatement of services and the renewal of certain vessels, will enable the undertaking to return to viability. In that regard, France observes that on account of the revenues deriving from the public service delegation (approximately […] of SNCM’s turnover) and in view of the extent of the fixed costs and the difficulties in redeploying the 6 vessels used on the Marseille-Corsica route, the public service delegation constitutes an essential element of the undertaking’s strategy and its viability.
(213)
On the limitation of the aid to the minimum, France believes that it limited to the strict minimum the restructuring costs necessary to enable the restructuring to be carried out. To that effect, the French authorities note that, as the Commission recognised in its 2003 decision, the undertaking has itself contributed sufficiently to the restructuring plan from its own resources by virtue of the disposal of assets for the sum of EUR 30,2 million. In addition, having regard to other disposals made by SNCM for the sum of EUR 12,2 million, the total of the undertaking’s own contribution comes to EUR 42,4 million. France considers that that amount is much greater than the amount of own contributions necessary to approve the restructuring aid, which finally amounts to EUR 15,81 million, since the other measures are not State aid.
9.2.5. The conditions imposed by the Commission decision of 2003 and the possible new compensatory measures
(214)
Contrary to the contentions of STIM and CFF, the French authorities state that they complied with all of the conditions imposed by the 2003 decision, to which they were bound until the end of 2006, in particular the maintenance of the fleet of 11 vessels and the application of lower fares than those of its competitors.
(215)
Indeed, France considers that, under the new final decision, the level of compensatory measures to be imposed on SNCM must be adapted in so far as the amount of restructuring aid was henceforth EUR 15,81 million rather than EUR 69,3 million.
(216)
In that respect, France challenges STIM’s observations concerning the possibility that the Commission may require SNCM to sell its shareholding in CMN as a compensatory measure. France challenges STIM’s argument that the description of strategic assets was called into question in the 2004 guidelines as opposed to those of 1999.
(217)
As regards measures referred to by CFF intended to reduce SNCM’s market presence, the French authorities recall that, as the Commission noted, moreover, in its 2003 decision (recital 87), there is no excess capacity on the markets concerned (France - Corsica - the Maghreb) and that a reconfiguration of services to Corsica under and outwith the public service delegation would jeopardise the viability of the undertaking.
(218)
As for the argument raised by CFF that the implementation of the measures described above in favour of SNCM involves a serious risk of eliminating its main competitor on the mainland France-Corsica market, namely CFF, the French authorities submit that, having regard to the current structure of the market on which CFF is in the majority, the maintenance of a competitive structure depends on the authorisation of SNCM’s restructuring plan and the presence of the latter on the market in question.
10. ASSESSMENT OF THE MEASURES
(219)
Article 87(1) of the EC Treaty provides: ‘Save as otherwise provided in this Treaty, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, insofar as it affects trade between Member States, be incompatible with the common market’.
(220)
The classification of a national measure as State aid as provided for in Article 87(1) EC requires the following cumulative conditions to be fulfilled, namely: (1) the measure in question confers a selective economic advantage; (2) that advantage is financed via State resources; (3) that advantage distorts or threatens to distort competition and, finally, (4) that advantage has an effect on trade between Member States (114).
(221)
The Commission notes that SNCM received State resources totalling EUR 274,54 million via CGMF wholly owned by the French Government.
(222)
Since SNCM operates in the maritime transport sector, open to competition within Europe, the potential economic advantage that it has received is likely to distort competition and to have an effect on trade between Member States.
(223)
The fact that the cabotage market to the Mediterranean islands was, until 1 January 1999, temporarily exempt from the application of Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport within Member States (maritime cabotage) (115) does not exclude prima facie that subsidies granted for operating cabotage routes to the Mediterranean islands under a public service delegation could have an effect on trade between Member States and distort competition.
(224)
In any event, even if subsidies granted for operating cabotage routes could not have an effect on trade between Member States or entail distortions in competition before 1 January 1999, the situation changed after that date since, in accordance with Regulation (EEC) No 3577/92, cabotage activities were from then on open to all Community operators. In addition, it should be stated that SNCM does not carry on only cabotage transport but also operates on the international maritime market, which was liberalised by Council Regulation (EEC) No 4055/86 of 22 December 1986 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport between Member States and between Member States and third countries (116).
(225)
Accordingly, the Commission considers in the present case that the last three criteria of Article 87(1) EC cited in paragraph 220 of this decision are fulfilled. The following sections examine in turn, in respect of each measure, the existence of a selective economic advantage and, where applicable, compatibility with the common market of measures classified as State aid.
10.1. The capital contribution of EUR 53,48 million for public service compensation
(226)
Although in its decision of 2003 the Commission recognised the public service compensation nature of a part of the EUR 76 million, namely EUR 53,48 million, for operating services to Corsica between 1991 and 2001, the Commission had assessed the capital contribution in its entirety, namely EUR 76 million, in terms of restructuring aid in so far as that amount had been notified by the French authorities for that purpose. In its judgment in Case T-349/03 annulling the Commission decision of 2003, the Community judicature called on the Commission to examine the sum of EUR 53,48 million in the light of the its judgment in the Altmark case.
(227)
Moreover, the French authorities requested the Commission to consider that, by virtue of its ‘public service compensation’ nature, a part of the 2002 restructuring aid does not constitute aid in the light of the Altmark case-law.
(228)
Since the French authorities relied on the application to the present case of the Altmark case-law and, in some circumstances, the derogation provided for in Article 86(2) EC, the Commission is required to make a ruling in that respect as those arguments have decisive importance in France’s reasoning (117).
10.1.1. Introductory remarks
(229)
First of all, the Commission notes that, despite the fact that the ruling in Altmark is subsequent to the implementation of the abovementioned measure, the criteria laid down by the Community judicature in that case are applicable to the present case.
(230)
As recently pointed out by the Court of First Instance (118), the Court of Justice did not impose temporal limits on the scope of the statements made in the judgment in Altmark. In the absence of such temporal limits, those statements following from Article 87(1) EC are therefore fully applicable to the factual and legal situation of the present case.
(231)
It should be noted, first of all, that SNCM suffered substantial deficits between 1991 and 2001 on all services to Corsica subject to the public service obligation, despite State subsidies authorised by the Commission decision of 2001 (119). The Commission found in paragraph 105 of that decision that the cumulative loss before tax for the period 1991-1999 for operating services to Corsica (120), as calculated in the report of the expert appointed by the Commission, and including the subsidies received, amounted to FRF 217 million, namely EUR 33,08 million.
(232)
So far as concerns 2000 and 2001 (121), the Commission has adopted the same approach as the abovementioned expert report and has recalculated, on the basis of the analytical profit-and-loss account supplied, the result before tax, removing provisions for restructuring already included in the restructuring costs as notified. Moreover, the Commission has been able to verify that, according to the company’s annual accounts, there was no disposal of vessels during the two years in question.
(233)
The Commission takes the view that the loss in 2002 on the Marseilles-Corsica services cannot be accepted in view of the fact that, since 1 January 2002, the operating rates for services to Corsica from Marseilles and the amounts of financial compensation have been agreed between the public authorities and SNCM on a contractual basis, contrary to the practice followed for the 1991 and 1996 agreements.
(234)
Accordingly, in accordance with the approach and the grounds for the 2001 decision, the Commission has reached the following conclusions:
Table 3
Analytical profit-and-loss account for 1991-2001
Corsica network
2001
2000
1991-1999 (122)
Total 1991-2001
Million FRF
Million EUR
Million FRF
Million EUR
Million FRF
Million EUR
Million FRF
Million EUR
Result before tax
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Allocation to provision/depreciation Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Allocation to provision/Social plan
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Correction appreciation on vessels
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Result before tax excluding appreciation and restructuring
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
In total, the cumulative loss recorded by SNCM on Marseille-Corsica services in addition to State subsidies authorised by the 2001 decision and adjusted by the capital gains on the vessels sold during that period and restructuring costs, amounts to EUR 53,48 million for the whole of the period 1991-2001.
(236)
In the light of the foregoing, the Commission takes the view that, of the EUR 76 million capital contribution notified in 2002 (124), EUR 53,48 million may be evaluated as public service compensation.
10.1.2. Existence of an economic advantage in the light of the Altmark case-law
(237)
According to the Court of Justice, in so far as a State measure is to be regarded as compensation for the services provided by the recipient undertaking in order to discharge public service obligations, so that that undertaking does not enjoy a real financial advantage and the measure thus does not have the effect of putting them in a more favourable competitive position than the undertakings competing with them, such a measure is not caught by Article 87(1) EC.
(238)
However, in order for such compensation to escape classification as State aid, a certain number of cumulative conditions must be fulfilled (see footnote 67 of this decision).
(239)
As regards, in particular, the fourth criterion identified by the Court of Justice in Altmark, it must be stated that SNCM was not chosen following a public procurement procedure serving to select the candidate able to provide the services at the lowest cost for the authority.
(240)
In the absence of a public procurement procedure, the Commission considers that it is for the Member State to show that the level of compensation paid to SNCM does not exceed the costs incurred by an average well-run and adequately equipped undertaking, taking into account the relevant revenues and a reasonable profit for discharging the obligations, in accordance with the case-law of the Court.
(241)
In the present case, the French authorities themselves recognise in their records of 16 November 2006 that is impossible in practice to find an undertaking which might serve as a reference point for that period of 1991-2001 because of the public service obligations of SNCM, which is the only undertaking able to take on those obligations. In those circumstances, the French authorities endeavoured to provide information serving to make the most exact comparison possible with similar undertakings, that is to say, primarily with CMN, stating, however, that those two undertakings did not have the same operating conditions as those imposed on SNCM by public service obligation agreements between 1991 and 2001.
(242)
In that regard, the Commission takes the view that, in the light of the arguments of the French authorities, the latter did not demonstrate in what respect the undertakings they judged to be similar constituted the reference point as required by Community case-law. In that context, the Commission notes that the information sent by France regarding undertakings does not make it possible to assess the degree of similarity relied on or to analyse the impact of the differences in operating conditions claimed in the comparison which should be made for the purposes of applying the fourth criterion above.
(243)
In those circumstances, the Commission considers that, on the basis of the information and data sent by the French authorities in the present proceedings, the latter still fail to prove that the fourth criterion in Altmark is fulfilled.
(244)
Having regard to the foregoing arguments, the Commission takes the view that the measure in question gave SNCM an economic advantage. Given that the measure only benefited SNCM, that economic advantage was selective. Consequently, the compensation granted to SNCM under the 1991 and 1996 agreements for the sum of EUR 53,48 million constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
10.1.3. Compatibility with the common market of the measure in question pursuant to Article 86(2) EC
(245)
Since the French authorities have relied on the derogation provided for in Article 86(2) EC, the Commission will use the same approach and the same grounds as those of the 2001 decision in order to assess the measure in question.
(246)
Under that article, the payment of State aid may escape the prohibition laid down in Article 87 of the EC Treaty provided that the sole purpose of the aid in question is to offset the extra costs incurred in performing the particular task assigned to an undertaking entrusted with the operation of a service of general economic interest and that the grant of the aid is necessary in order for that undertaking to be able to perform its public service obligations under conditions of economic equilibrium.
(247)
In the light of the case-law applicable to the 1991-2001 period (125), the Commission must, as it did in its 2001 decision:
-
verify whether the services whose management has been entrusted to SNCM can be qualified as a service of general economic interest, and
-
examine whether the amount of the subsidies awarded to SNCM in the context of its public service obligations for maritime services to Corsica matches the excess costs borne by SNCM to satisfy the fundamental requirements of the public service contract.
(248)
In the present case, in respect of the compensation paid over the period 1991-2001, as stated by the Commission in its 2001 decision, the public service obligations imposed on SNCM and CMN stem from two five-year agreements signed by the latter and the Corsica Transport Office (OTC). Those agreements, of which the legal basis is the 1976-2001 framework agreement, specified the ways in which the public service was to be performed for the 1991-1996 and 1996-2001 periods. They also laid down the principles governing the payment of the lump-sum subsidy from the budget for territorial continuity in return for the obligations imposed.
(249)
As for whether those obligations meet a real need for public service, the Commission stated in its 2001 decision that the framework agreement and the five-year agreements comply with the territorial continuity principle which aims to limit the drawbacks of insularity and ensure that Corsica is served in ways as close as possible to purely mainland connections. The Commission also notes that historically that objective, which is of legitimate public interest, has not been achieved through the interplay of market forces alone (126).
(250)
The Commission therefore is of the opinion that the service system provided for by the framework agreement and the five-year agreements meets a real need for a public service.
(251)
As the Commission stated in its 2001 decision, SNCM received over the 1991-2001 period under the legal framework described above an annual subsidy from the State, the amount of which is fixed for five years and is revised every year according to the changes in gross domestic product at market prices and the information and analytical accounts provided by SNCM.
(252)
In paragraph 30 of its 2001 decision, the Commission notes the fact that ‘under the terms of Article 4 of the 1976 agreement (127), the annual subsidy is awarded in the form of 12 equal monthly instalments. For the subsidy to be paid over, SNCM must submit its results for the previous financial year approved by the State financial officer. Any repayments owed by SNCM are deducted from the instalment or the instalments of the current financial year. The arrangements for adjusting instalments also provide for additional payments to be made by the State. Subsequent agreements also provide for penalties if the basic number of crossings that have not been made by SNCM in the course of the year exceeds 2 % of the basic number of crossings provided for in the agreement. The awarding authority may also notify SNCM that it is withholding the lump-sum payment for territorial continuity in the case of significant incidents causing the interruption of the public service.’
(253)
In recital 82 of that decision, the Commission states that the second part of clause IV stipulates that ‘should economic conditions and, in particular, operational costs and traffic levels that have served as the basis for calculating the subsidy deteriorate substantially, SNCM and the OTC will get together to study the measures to be implemented regarding the service, fares or raising of the amount of the award in order to re-establish the financial equilibrium of the company’.
(254)
In the light of the foregoing, and as it concluded in its 2001 decision, the Commission is of the opinion that the compensation of EUR 53,48 million paid by the State is not a lump sum because of the mechanism serving to offset the financial imbalance which is connected to the disparity between the actual operational costs and the costs which served as the basis for calculating the subsidy.
(255)
As noted by the Commission in its decision of 2001 (128), the financial compensation received at the time of the application of the five-year agreements of 1991 and 1996 did not enable SNCM to make good fully the losses related to its public service obligations. The Commission estimated that that undercompensation amounted to EUR 53,48 million.
(256)
The Commission concludes that the sum of EUR 53,48 million paid by the State is equal to the undercompensation noted for the 1991-2001 period and is consequently appropriate in the light of the net costs caused by the public service task entrusted to SNCM.
10.1.4. Conclusion
(257)
On the basis of the foregoing, the Commission takes the view that the measure in question constitutes State aid which is compatible with the common market in accordance with Article 86(2) EC. Since the measure was implemented on 14 November 2003, the Commission finds that that State aid was unlawful.
(258)
In that respect, the amount of aid to be regarded as restructuring aid under the 2002 notification amounts to EUR 22,52 million (129). That amount must be added to the measures notified in 2006 in so far as the latter include restructuring aid (see section 10.5 of the present decision).
10.2. The disposal of SNCM at a negative sale price of EUR 158 million
(259)
In the present case, the Commission must examine whether the capital contribution of the State of EUR 158 million prior to the sale of SNCM to private purchasers, that is to say ultimately the negative sale price of the undertaking for an equivalent amount, does not contain aid elements.
(260)
An open, transparent and non-discriminatory public selection procedure at the end of which the State disposes of the undertaking after a prior recapitalisation (for an amount greater than the sale price) does not necessarily exclude the presence of aid, capable of benefiting both the privatised undertaking and the puurchaser of that undertaking (130).
10.2.1. Legal framework
(261)
In order to determine whether an undertaking has obtained an economic advantage from a capital contribution from the State, the Commission generally applies the criterion of the private investor in a market economy principle (the private investor principle). The private investor criterion comes from the principle of equal treatment between the public and private sectors which follows from Article 295 of the EC Treaty. According to that principle, the capital made available to the undertaking, directly or indirectly, in circumstances which correspond to normal market conditions, cannot be classified as State aid (131).
(262)
To that end, the Commission may assess, inter alia, whether the supplier of the resources has acted like a private investor pursuing structural, global or sectoral policies and influenced by prospects of long-term profitability. The validity of that approach has been recognised by the Community judicature in several cases (132).
(263)
According to settled case-law, when injections of capital by a public investor disregard any prospect of profitability, even in the long term, such provision of capital constitutes State aid (133).
(264)
The Community judicature have also laid down that a private investor pursuing a structural policy, whether general or sectoral, and guided by prospects of viability in the long term could not reasonably allow itself, after years of continuous losses, to make a contribution of capital which, in economic terms, proves to be not only costlier than selling the assets, but is moreover linked to the sale of the undertaking, which removes any hope of profit, even in the longer term (134).
(265)
Specifically, in its Gröditzer judgment, the Court held that, in order to establish whether the privatisation of an undertaking for a negative sale price involves elements of State aid, ‘it is necessary to assess whether, in similar circumstances, a private investor of a dimension comparable to that of the bodies managing the public sector could have been prevailed upon to make capital contributions of the same size in connection with the sale of that undertaking or whether it would instead have chosen to wind it up’ (135).
10.2.2. Application to the present case
(266)
In the light of the foregoing, in order to determine the aid nature of the measure in question, the Commission must ‘assess whether the solution chosen by the State is, both in absolute terms and compared with any other solution including that of non-intervention, the least costly, which would lead, if that were the case, to the conclusion that the State has acted like a private investor’ (136).
10.2.2.1. Observance of the principle of the private shareholder in a market economy
(267)
In that context, it must be noted that large groups of undertakings currently cannot, when they close sites or wind up subsidiaries, disregard the social consequences which such closures or liquidations involve.
(268)
Accordingly, more often than not they carry out social plans which may include measures for the redeployment of staff, assistance in finding work, redundancy payments and even action at the local economic level, which go beyond the requirements of statutory provisions and collective agreements.
(269)
In the present case, the Commission notes that SNCM is a company controlled by the State through CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière).
(270)
The Commission takes the view that, in the event of SNCM’s liquidation (137), such measures would have been introduced which exceeded any statutory obligations with the aim of avoiding harming the brand image of the holding company to which it belongs and its ultimate shareholder (138).
(271)
The Commission notes that the spectre of the liquidation of the undertaking in 2004 gave rise to major incidents of social unrest. The violent social unrest of September 2004, for example, brought SNCM’s fleet to a standstill for 16 days. The Commission adds that the French authorities provided figures to show that the industrial action of 2004, by tarnishing the brand image of the holding company with customers, was considerably detrimental to the number of passengers transported by SNCM and therefore to the undertaking’s turnover. The Commission points out, moreover, that as a result of the adverse effect of the social climate in the summer of 2004 on SNCM’s financial situation, the shareholder of the undertaking implemented a social plan in spring 2005 which was suspended in April 2005, in consultation with the unions. On the basis of the foregoing, the Commission takes the view that it has been established that, in the event of a liquidation of SNCM, the CGMF group’s failure to take responsibility for the additional redundancy payments would certainly damage the brand image of the holding company to which it belongs and its ultimate shareholder.
(272)
Therefore the Commission is of the view that the costs associated with those measures must be included in the calculation of the costs of a liquidation. Those costs would then be charged to the liquidation value of SNCM in so far as that value were positive and/or paid directly by CGMF/the State as shareholder. The Commission considers that any other solution would overlook the social reality which large groups of undertakings face (139).
(273)
To quantify the cost to the shareholder of liquidation, the Commission accepts a minimum amount corresponding only to the additional redundancy payments.
(274)
In that respect, the French authorities consider that, on the basis of the 2005 social plan, itself based on the 2002 social plan, the range should be from EUR […] to […] per employee, that is, a total amount of between EUR […] million and […] million. The French authorities state that the low limits of the abovementioned range take account of the fact that the cost of the reference social plan is increased because of the very large proportion of employees approaching retirement age who leave under particularly advantageous conditions. In addition, account is also taken of the fact that the background of liquidation of the undertaking and redundancy of all the staff is not comparable to that of an adjustment in staff numbers enabling continuation of activities as is the case with the reference social plan.
(275)
The Commission expert carried out a comparative analysis of the figures put forward by the French authorities with social plans implemented in France recently. Hewlett Packard’s social plan in 2003 cost EUR 214 000 per person and in 2005 between EUR 50 000 and EUR 400 000. In 2004, the social plan set up by Péchiney, after the merger with Alcan, cost EUR 128 000 per person. For the social plan of Giat Industries in 2004, the total cost per employee was in the region of EUR 162 000 as against EUR 71 000 for Gemplus in 2002 and EUR 69 000 for Danone (biscuits division) in 2001. In 2002, Yves Saint Laurent Haute Couture announced a social plan costing EUR 115 000 per employee. The Power 8 plan announced by Airbus France in February 2007 forecast a cost of EUR 68 000 per employee (140). In 2008, Michelin’s social plan amounted to EUR 157 400 per employee.
(276)
As regards dockers, the Commission states that the French Court of Auditors, in its July 2006 public-domain subject report ‘French ports faced with changes on maritime transport: the urgency of action’ notes the total cost per person of the 2004 social plan, namely EUR 145 000 per departure to autonomous ports and EUR 209 000 per departure from the port of Marseille.
(277)
The Commission notes that its decision of 17 July 2002 concerning the Société Française de Production illustrates the cost of generosity in the case of privatisation of an undertaking in difficulty. Accordingly, the cost to the State of generosity was EUR 43,1 million (that is, EUR 151 000 per employee under the plan providing for the departure of 285 employees) in addition to the cost of EUR 5,3 million in legal obligations and obligations in agreements (that is, in total a cost of EUR 169 000 per employee).
(278)
In the light of that comparative analysis, the Commission considers the payment of EUR […] to each employee by way of additional redundancy payments is consistent with the cost per employee laid off under social plans implemented by private shareholders in the same period.
(279)
Finally, the Commission considers that a situation in which all of SNCM’s staff are laid off in a liquidation of the undertaking is the most probable situation, in particular because the grant for the public service delegation for the 2007-2013 period had not yet been covered by a call for tenders and, thus, by a final decision. Furthermore, in the light of SNCM’s worrying financial situation, it is unlikely that a plan for continued operation had been drawn up so that the undertaking would be put into receivership and redundancies avoided.
(280)
In the light of the foregoing elements, the Commission finds a total amount of EUR […] million which CGMF (the State) had to use for additional redundancy payments.
(281)
At this stage in the analysis, the Commission must determine the value of the liquidation of SNCM apart from additional redundancy payments. It is in fact the difference between that liquidation value, to the extent that it is positive, and the additional redundancy payments which must be compared to the negative price resulting from the sale in order to verify whether the State acted as a private investor in a market economy. In order to do that, the Commission took as a basis the calculation of the revalued net assets. According to the revalued net asset method, an asset shortfall is determined when the economic value of the actual assets (generally higher than the net ledger assets) does not cover the economic value of the actual debts.
(282)
In order to determine an asset shortfall in the present case the Commission, with the assistance of its expert (141), verified as explained above that on 30 September 2005 the value of SNCM’s assets was not sufficient to pay off preferential and non-preferential creditors (including employees as classic debts).
(283)
The Commission takes the view that the valuation of net assets is a method currently used to value companies in the maritime transport sector. It considers, in addition, that that method is particularly appropriate in SNCM’s case since the reference shareholder’s only alternative to the sale is to put the company into voluntary liquidation.
(284)
As regards other valuation methods, in particular the present value method of unrestricted operating cash flows, the Commission considers that, having regard to the fact that that method presupposes that the company are continues to operate, which is not the case with SNCM, it is irrelevant to the present case.
(285)
The Commission chose the 30 September 2005 date as the reference date for the valuation of SNCM given that that was the date on which the choice between the acceptance of the takeover offer or the liquidation of the company was actually made, the selection of BCP having been decided on 27 September 2005.
(286)
The Commission observes in particular that SNCM’s shareholder, in collaboration with Ernst & Young, carried out a quantification of the cost of liquidation of the undertaking (the CGMF report cited above) on 30 September 2005 to which supplementary expert opinions were given by Oddo Corporate Finance and the firm Paul Hastings. The Commission notes that the Oddo-Hastings report cited above valued SNCM’s assets at EUR […] million.
(287)
As regards the valuation of the fleet held in its name (142), the gross market value of SNCM’s vessels had been valued at EUR […] million on 30 September 2005 by the specialist broker BRS, but the Oddo report valued SNCM’s fleet at EUR […] million after discount (143), brokerage commission (144) and legal uncertainty (145).
Table 4
Scenarios for valuation of the assets of SNCM on 30 September 2005
(EUR million)
Value of asset
Oddo report
Value of asset
Commission expert
Intangible asset
-
-
Property, Plant and Equipment
-
Fleet held in own name
[…]
[…]
-
Buildings (146)
[…]
[…]
Investments (147)
[…]
[…]
Fixed assets
[…]
[…]
Inventories
-
-
Advances and payments on account
-
-
Debtors clients
[…]
[…]
Other debtors (148)
[…]
[…]
Net cash
[…]
-
Prepayments and accrued income
-
-
Other assets
[…]
[…]
Total Assets
[…]
[…]
Sources: Oddo-Hastings report, report of the Commission expert.
(288)
From the table above it is clear to the Commission that the fleet of vessels constitutes the main element in the valuation of the undertaking. In that respect, the Commission expert considered, having carried out, where possible, a comparative analysis, that the discount applied to the gross market value of the vessels and the legal uncertainty were consistent. On that basis, it concluded that there were no arguments to reject the assessment of the value of the fleet drawn up by the French State.
(289)
As regards the discount, the Commission is of the opinion that its level is consistent with the discounts observed in sales of vessels in the event of compulsory liquidation. According to the Commission expert, the Régie des Transports Maritimes, a national Belgian company operating the Ostend-Ramsgate route, for example, sold two car ferries in 1997 with discounts estimated at 35 % to 45 %. More recently, the company Festival Cruises disposed of three cruise vessels at an average discount of 20 %. The discounts observed in similar cases are therefore in the region of the discounts applied by the French authorities in this case.
(290)
Concerning the legal uncertainty, since no comparable transaction has taken place on the market, the Commission considers that the arguments justifying the application of legal uncertainty are consistent with the narrowness of the market for vessels of a certain type designed for a fairly specific use.
(291)
The Commission notes, in addition, that its independent expert revised upwards the valuation of the investments, in particular that of the SNCM’s holding in CMN (of EUR […] million to EUR […] million). In that respect, having regard to the offer to buy out that holding by Stef-TFE at EUR […] million sent to the Commission in the present investigation, the Commission considers that the valuation of SNCM’s holding in CMN of EUR […] million is reasonable in the context of a company liquidation.
(292)
As regards the valuation of the other items of assets, the Commission expert did not raise any specific objection. It did not, however, accept the item ‘net cash’, since that item was in deficit. The Commission takes the view that in fact that item should be reclassified under SNCM’s liabilities.
(293)
Having regard to the adjustments made, the Commission values SNCM’s assets at EUR […] million on 30 September 2005.
(294)
The Commission notes that the French authorities quantify the amount owed as preferential debts at EUR […] million and at EUR […] million the amount owed under non-preferential debts (apart from additional redundancy payments).
(295)
As regards, in particular, social liabilities, the French authorities value the cost of the social plan under collective agreement at EUR […] million. The costs relating to the social plan were determined on an individual basis taking into account the type of contract (contract for an indefinite term and fixed-term contract), applicable staff regulations and collective agreements (seagoing staff, office staff and staff captain), seniority, rank and pay of each employee. That amount covers notice payments (EUR […] million), payments for leave taken with notice (EUR […] million), contractual redundancy payments (EUR […] million) and the Delalande contribution (EUR […] million) (149).
(296)
The cost of the social plan not covered by the agreement is assessed by the French authorities at EUR […] million. That social plan groups together all the accompanying measures related to SNCM’s legal and statutory obligations in redundancy matters (150) and the indirect costs related to the social plan under collective agreement (151).
(297)
The cost of termination of the principal operating contracts concerns, essentially, the calling of the bank guarantee of EUR […] million given to guarantee the proper performance by SNCM of its public service obligations, to which is added the penalty provided for by that agreement, equal to […] % of the reference financial compensation of EUR […] million for 2005, that is approximately EUR […] million in the event of fault of the delegatee.
(298)
So far as concerns the net liabilities related to the sale of the leased vessels (152), the French authorities state that, on the basis of certain assumptions (153), the net sale proceeds are valued, by the specialist broker BRS, at EUR […] million on 30 September 2005 after discount, brokerage commission and financial cost of porterage. Since the savings on tax and bank debts amount to EUR […] million, there remains a balance of bank debts relating to the leased vessels to be reimbursed of EUR […] million.
Table 5
Scenarios for valuation of the liabilities of SNCM on 30 September 2005
(EUR million)
Value of liabilities
Oddo report
Value of liabilities
Commission expert
Preferential debts including:
-
Social and tax debts
[…]
[…]
-
Financial debts guaranteed by assets (154)
[…]
[…]
Cost of social plan under a collective agreement
[…]
[…]
Cost of retired employees mutual benefit society (155)
[…]
[…]
Cost of liquidation process
[…]
[…]
Interim operating losses (156)
[…]
[…]
Paying off of preferential creditors
[…]
[…]
Unsecured debts (157)
[…]
[…]
Cost of social plan not covered by a collective agreement
[…]
[…]
Cost of termination of principal operating contracts
[…]
[…]
Additional cost related to disposal of leased vessels
[…]
[…]
Paying off of non-preferential creditors
[…]
[…]
Sources: Oddo-Hastings report, report of the Commission expert.
(299)
The Commission notes that social liabilities constitute the main element of SNCM’s liabilities. As regards the preferential social liabilities, that is to say the cost of the social plan, the Commission expert verified the formulae for calculating all the components of the plan on the basis of surveys and did not find any anomolies or errors. Having regard to that verification, the Commission considers the amount of EUR […] million put forward by the French authorities for the social plan under a collective agreement to be reasonable.
(300)
In respect of the interim operating losses, the Commission considers that the estimate is cautious in the light of the legislation, in particular Articles L.622-10 of the Commerce Code and 119-2 of Decree No 85-1388 of 27 December 1985 pursuant to which SNCM may be obliged by the Commercial Court having jurisdiction to continue its operations for a term of two months, renewable at the request of the prosecuting authority on account of its public service obligations.
(301)
So far as concerns the unsecured debts, the Commission expert did not raise any particular objection. However, it adjusted the amount of EUR […] million from the amount of EUR […] million resulting from a recalculation of the assets item ‘net cash’. The Commission considers that to be in line with the changes made to the valuation of SNCM’s assets.
(302)
In respect of the cost of the social plan not covered by a collective agreement (apart from additional redundancy payments), the Commission expert considers that the assessment of the cost of the legal proceedings should be reduced to EUR […] million instead of the EUR […] million given by he French authorities. On that point, although the Commission is of the view that it is certain that trades union organisations asked for the fixed-term contracts to be reclassified as contracts for an indefinite term (158), it considers, on the other hand, that the figure must relate only to employees with a fixed-term contract for whom that risk is almost definite (namely, […] fixed-term contracts). Given a gross monthly salary of EUR […] with an allowance of 9 months’ salary for the first […] fixed-term contracts and 6 months for the next […] contracts, the amount comes to EUR […] million.
(303)
So far as concerns the net liabilities related to the disposal of the leased vessels, the Commission considers that the assumptions underpinning that calculation are justified in particular because of GIE’s excessive regard for contractual formalities, which restricts any substitution of SNCM by third parties and makes tax relief subject to the operation of vessels under the French flag. In addition, it is also justified not to apply legal uncertainty to vessels operated under leasing agreements because those vessels were disposed of by the GIE’s creditor banks. Against that background, the Commission takes the view that it is reasonable to take into account the financial costs of porterage between 30 September 2005 and the date of actual disposal of the vessel.
(304)
In the light of the foregoing, the Commission is of the opinion that on 30 September 2005 SNCM’s preferential liabilities were EUR […] million and SNCM’s non-preferential liabilities EUR […] million.
(305)
In the light of the foregoing, the Commission considers that on 30 September 2005 the value of SNCM’s assets (namely, EUR […] million) was insufficient to pay off preferential creditors (EUR […] million) and non-preferential creditors (EUR […] million).
(306)
In the circumstances, in the absence of an action ‘en comblement de passif’ (see below), and having regard to recital 273 of this decision and the shortfall in assets, the cost of a liquidation of SNCM by CGMF is limited to the costs of additional redundancy payments, that is, EUR […] million.
(307)
It follows that the choice made by the French authorities to dispose of SNCM at the negative price of EUR 158 million compared to the minimum liquidation cost of EUR […] million may be considered to be consistent with the choice which a private group of undertakings in a market economy would have made.
10.2.2.2. Consequences of a compulsory liquidation of SNCM
(308)
The Commission also examined the argument of the French authorities that the State, as the majority shareholder, could be called upon ‘en comblement de passif’ in the event of the liquidation of the undertaking (see below). In that case, according to the French authorities, the calculation of the liquidation cost for the State shareholder must take into account national law, as accepted by the Commission in its ABX Logisitics decision (159), and must be determined on a case-by-case basis, taking account of the special features of the sector (160) and the circumstances of the case.
(309)
In the present case, the Commission notes that on 28 March 2006 the French authorities delivered to it documents attesting that SNCM’s shareholder had carried out research into the least costly solution for it by examining in parallel and from the outset two possibilities, namely the liquidation of the undertaking and its sale at a negative price.
(310)
On the basis of the expert’s reports cited above sent to the Commission, the French authorities submit that the total actual costs which the French Republic would have to bear as shareholder, through CGMF, amount to EUR […] and […] million on 30 September 2005. That estimate takes account, in particular, of the risk that the French State would be called upon ‘en comblement de passif’ if the court had had to consider it to be de facto managing SNCM. The French authorities consider that those risks must be taken into account in the calculation of the actual cost of a possible liquidation of SNCM.
(311)
Accordingly the question arises as to the assessment of the actual costs as a whole which France would probably have to bear as shareholder in the event of a liquidation of SNCM by the court in order to determine if, in the light of the possibility of being ordered to bear those costs and the extent of such an order (161), a well-informed private investor would have preferred to sell its subsidiary directly at a negative price of EUR 158 million rather than run that risk.
(a) A possible order against the State ‘en comblement de passif’
(312)
In French law, the authorised liquidator of a company in compulsory liquidation has the power to initiate an action for damages against the former directors of the company, known as an ‘action en comblement de passif’ where there is cancellation of a safeguard plan or receivership or compulsory liquidation (162).
(313)
The reason for the bringing of an action ‘en comblement de passif’ against the former directors of the insolvent company is the need to build up the company’s assets, which is one of the tasks entrusted to the authorised liquidator.
(314)
In several letters to the Commission, the French authorities submitted that a situation in which the State is ordered by a national court to make good the liabilities of the undertaking which it manages is a highly plaisible scenario and that it must be taken into account in the calculation of the actual cost of a possible liquidation of SNCM.
(315)
In its records of 28 February 2008, SNCM provided an expert’s report evaluating the consequences of an action ‘en comblement de passif’ against the French State. That report concluded that a commercial court hearing that case would very probably hold that the State was liable in that respect and would order it to pay SNCM’s social debts in their entirety.
(316)
In the present case, the Commission is of the view that, in the light of the SNCM’s stated asset shortfall (see above) and having regard to the possible civil liability arising on the part of the authorised liquidator in the event of failure to act under the law of 1985 and the creditors’ entitlement to bring an action since 2005, it is very likely that an action ‘en comblement de passif’ would be brought against the French State in the event of a liquidation of SNCM by the court (163).
(317)
The relevant legislation provides that the social debts of the company in liquidation may be made chargeable to its former directors at law or in fact, subject to the cumulative fulfilment of four conditions.
(i) Acknowledgment of the State as director at law or in fact of the undertaking in compulsory liquidation (164)
(318)
In the present case, the Commission notes that SNCM’s expert provided a detailed analysis leading to the conclusion that it is very likely that the French State would be described as de facto manager of SNCM. Essentially, the aforesaid expert’s report showed, in accordance with the relevant case-law (165), that the State had carried out actual acts as manager and director which did not manifestly fall within the administrative supervision required by law, and had done so over a long period. In particular, according to SNCM’s expert report, the State took decisions under its powers of supervision which it had itself set up, thereby misusing its powers of supervision to take decisions on behalf of the undertaking instead of the directors to whom the power to take those decisions falls. Moreover, it appears that SNCM’s management bodies did not in fact have any independence from the State in the management of the undertaking. Finally, the State assumed the role of SNCM’s management bodies by taking strategic decisions alone without informing those directors.
(319)
The Commission notes that the French authorities, in their records of 28 March 2008, did not have any reservations concerning the categorisation of the French State as de facto manager of SNCM. In their letter of 20 November 2006, the French authorities themselves state that the court would certainly categorise SNCM’s State shareholder as de facto director of the undertaking. However, it is clear that such a declaration, made in proceedings concerning State aid, cannot in itself suffice to prove satisfactorily that a court considered the national authorities as de facto directors of the undertaking which received the measures in question and, above all, the degree of probability of such an eventuality.
(320)
In the circumstances of this case, there is no need for the Commission to take any further view on the assessment of the evidence relied on by the French authorities, having regard to the conclusion reached by the Commission in section 10.2.2.1 above.
(ii) The existence of one or more acts of mismanagement by the French State, de facto managing the undertaking in compulsory liquidation
(321)
In the present case, the Commission notes that SNCM’s expert report referred, on the basis of a non-exhaustive list of facts, to a series of factors to show that the State mismanaged SNCM when acting as its de facto manager.
(322)
In particular, it is stated that the French State made errors relating to investments […] The State also committed numerous errors of management with regard to […].
(323)
In that respect, […] (166) In their letter of 30 April 2007, the French authorities described the risk of an order for damages against the State as very high, having regard to the […] criteria of categorisation of mismanagement as provided for in Article L.651-2 of the Commercial Code. However, it is clear that such a declaration, made in proceedings concerning State aid, cannot in itself suffice to prove satisfactorily that a court would have considered that the national authorities carried out the acts of mismanagement alleged and, above all, the degree of probability of such an eventuality.
(iii) The finding of a shortfall in assets
(324)
In the present case, the Commission states that, in its letter of 16 November 2006, the French authorities provided a valuation of SNCM’s shortfall in assets on the basis of the expert’s reports of CGMF and Oddo-Hastings cited above. The Commission notes that SNCM’s expert’s report on the action ‘en comblement de passif’ sent to the Commission in February 2008 takes as a basis those same reports to find that there is a asset shortfall in the event of the compulsory liquidation of the company. In particular, the Oddo-Hastings report points up an asset shortfall of EUR […] million at 30 September 2005, calculated as the difference between the value of SNCM’s assets (EUR […] million) and the value of the undertaking’s liabilities (preferential and non-preferential debts valued respectively at EUR […] million and EUR […] million.).
(325)
The Commission notes that, under the French legislation cited above, there is a shortfall in assets where the authorised liquidator of the company does not have sufficient assets at its disposal to pay off the creditors, whether or not they are preferential. In respect, in particular, of the social debts of the undertaking, the social liabilities of the company consist, at a minimum, of classic salary payables, that is to say those which originate directly in employment contracts, collective agreements or the law and are automatically entered by the authorised liquidator in the liabilities of the undertaking (167).
(326)
The Commission previously estimated the shortfall in assets of SNCM at EUR […] million at 30 September 2005.
(iv) The existence of a causal link between the mismismanagement and the state shortfall in assets
(327)
According to the French authorities, under French law, the applicant for an action ‘en comblement de passif’ does not have to determine the amount of the increase in liabilities caused by the director’s mismanagement. The director of a natural person may be declared liable, on the basis of Article L.624-3 of the Commercial Code, even if his act of mismanagement is only one of the causes of the shortfall in assets and may be ordered to bear in whole or in part the social debts, even if his mismanagement is the cause of only a part of them (168).
(328)
In this case, the Commission notes that SNCM’s expert refers to the link between the mismanagement and the stated asset shortfall as obvious. On the basis of the estimates submitted by that expert, the financial loss resulting from the non-exhaustive list of the State’s acts of mismanagement stated in recital 322 of this decision amounts to EUR […] million (169).
(329)
The French authorities […] (170).
(330)
Moreover, the Commission notes that the French authorities, in their records of 16 November 2006, 27 April 2007 and 28 March 2008 […] (171). The French authorities […] (172) The French authorities have themselves acknowledged, in their letter of 16 November 2005, that ‘it is clear that the State shareholder, which the court would certainly refer to as the de facto director of SNCM, limited liability company, would probably be ordered pursuant to Article L.615-2 to bear the shortfall in SNCM’s assets in its entirety’.
(331)
In the circumstances of this case, there is no need for the Commission to take any further view on the assessment of the evidence relied on by the French authorities, having regard to the conclusion reached by the Commission in section 10.2.2.1 above.
(b) The estimate of the total cost of the compulsory liquidation of SNCM
(332)
In the light of the foregoing, as the file currently stands, the Commission does not have to determine the actual economic cost of the shareholder’s liability.
(333)
In that respect, the Commission notes that, on the basis of Article L.624-3 of the Commercial Code, the director at law or in fact of the company in liquidation is ordered, in such circumstances, to pay all or part of the shortfall in assets established.
(334)
The Commission notes that the aforesaid article leaves the courts entirely at liberty to assess if there is any need to order the director to bear the social debts in whole or in part. In the light of the relevant case-law, it appears that the courts take into account the conduct of the director against whom proceedings are brought and adjust orders according to the facts proven.
(335)
As stated above, the French authorities consider that the French State would be called upon to bear a proportion estimated between […] % and […] % of the established shortfall in assets, that is, a range between EUR […] million and EUR […] million.
(336)
The Commission states that, in a situation similar to SNCM’s relating to the company Les Mines de Salsignes, a sub-branch of BRGM (public company of an industrial and commercial nature) (173), the commercial division of the Court of Cassation ordered BGRM and its subsidiaries, as de facto directors, to pay the entirety of the shortfall in assets jointly and severally with the other directors of the company Les Mines de Salsignes (174). The portion of the social debts chargeable to the company Coframines and BGRM and therefore, ultimately, to the State, was 73,6 %. As set out in that decision, the Court of Cassation noted that the management board was a dependent of the two bodies under consideration.
(337)
However, the Commission takes the view that the French authorities have not shown, in the light of the rules on State aid, in what respect the aforesaid acts of mismanagement of the State prejudicial to the undertaking are acts which any other private shareholder in a market economy might have carried out. In that regard, it must be stated that only such acts, duly proven, may be taken into account in order to determine whether, having regard to the likelihood of being ordered to bear those costs and to the extent of those costs (that is, the present net value of the likelihood of any such future order), a well-informed private operator would prefer to pay directly a negative price of EUR 158 million rather than run that risk. The view cannot be taken that a private investor would be led to carry out wrongful acts owing to considerations of a general rather than entrepreneurial nature (for example, for social or regional development purposes).
(338)
The Commission does not deny that, in certain exceptional cases, there is national legislation which enables third parties to bring proceedings against the shareholders of a liquidated company, in particular if those shareholders may be considered to be directors at law or in fact who have carried out acts of mismanagement prejudicial to the undertaking. However, although such a possibility exists under French law, the Commission considers that the French authorities have not sufficiently dispelled the Commission’s doubts in the present case concerning the arguments relating to the likelihood that, in the event of SNCM’s liquidation, the French State would be ordered to make good that company’s liabilities. It is not, however, necessary to reach a conclusion on that point in this decision in the light of the conclusion reached by the Commission in section 10.2.2.1 above.
(339)
According to the French authorities, in addition to the asset shortfall, having regard to the relevant case-law (175), a court would certainly find it necessary to order the French State to pay the additional redundancy payments (between EUR […] million and EUR […] million). According to the French authorities, the actual costs which the French State as shareholder would have to pay as a whole fall within an inclusive range of between EUR […] million and EUR […] million.
(340)
The French authorities state that, in recent judgments, French courts have ordered the director at law or in fact to pay, in addition to the asset shortfall, additional redundancy payments calculated on the basis of a social plan drawn up by the undertaking before it was put into liquidation.
(341)
The French authorities state in particular that, in the Aspocomp case, the French company Aspocomp SAS, 99 % subsidiary of the Finnish company Aspocomp Group Oyj, signed a company-level agreement on 18 January 2002 describing the conditions for indemnification of a social plan relating to 210 employees of a total of 550. That agreement described, in particular, the amount of compensation and additional payments as well as assistance for voluntary redundancy. Following a change in group strategy, the parent company Aspocomp Group Oyj decided on 21 February 2002 to stop financing its subsidiary Aspocomp SAS and thus caused the voluntary liquidation of the latter. That decision de facto prevented the subsidiary from meeting the commitments under the company-level agreement and led it to lay off all of its other employees.
(342)
In those circumstances, the judgment of the Court of Appeal of Rouen confirmed the judgment of the Evreux labour court and thus ordered the company Aspocomp Group Oyj, which had 99 % control of the management of its subsidiary, to pay: (i) the employees affected by the company-level agreement, the entire compensation and additional payments provided for in that agreement alone, as well as damages for redundancy without actual and serious basis and (ii) the employees laid off under the voluntary liquidation of Aspocomp equivalent payments given that, by not meeting the commitments made, the parent company had acted unfairly and in a culpably thoughtless manner.
(343)
In the present case, the Commission observes that, according to the supporting documents in the file, a negotiated social plan, based on the 2002 social plan and implemented in the spring of 2005, was suspended on 25 April 2005 by SNCM’s shareholder without consultation with the undertaking’s management. The Commission states, moreover, that the the social plan was drawn up prior to the decision of the State to sell SNCM.
(344)
The Commission takes the view that, had SNCM been liquidated, the employees of the undertaking would certainly have relied on the provisions of that social plan before the courts.
(345)
In order for such a step to be relevant in a case such as this one, the Commission should ascertain (i) whether a court would censure the Member State for having suspended the social plan in question without consulting the undertaking’s management (ii) the amount which the Member State could have been ordered to pay in that eventuality and (iii) the degree of probability of that eventuality (176).
(346)
The Commission notes that a judgment of the commercial division of the Court of Cassation, in which that court states that it would be prepared to grant an action in damages against a dominant company the wrongful conduct of which led to the downfall of the subsidiary, and as a result, collective redundancies (177), is to the same effect as the Aspocomp case-law.
(347)
The Commission notes, however, that the line taken by the judgment of the Court of Appeal of Rouen has so far not been reflected in other judgments of the same kind. The Commission therefore considers that the French authorities have not sufficiently dispelled the Commission’s doubts regarding the fact that SNCM’s shareholder would be at a reasonably certain risk of its liability being put in issue and of having to make additional redundancy payments on the basis of that case-law. It is not, however, necessary to reach a conclusion on that point in this decision in the light of the conclusion reached by the Commission in section 10.2.2.1 above.
10.2.2.3. Conclusion
(348)
The Commission takes the view, on the basis of the foregoing, that the choice to sell SNCM at a negative price of EUR 158 million is consistent with the choice which a private group of undertakings in a market economy would have made taking account of the social costs which a liquidation of the undertaking would entail.
(349)
The Commission based the above analysis only on the assumptions which it considered reasonable and sufficiently motivated. Those estimates lead to the view that the discrepancy between the scenario chosen by the French authorities and the alternative solution would be at least EUR […] million, which should more than cover a possible error in the estimates arrived at after analysis.
(350)
Further, the Commission is of the opinion that the negative price of EUR 158 million is the result of a commercial negotiation between the State and the private purchasers following an open, transparent, non-discriminatory and unconditional public selection procedure. In that respect, the Commission considers that that price, which is the best possible price, constitutes a market price.
(351)
In spite of the restrictions referred to in paragraph 284 of this decision, the Commission states that the Commission expert verified the valuation scenarios of SNCM on the basis of the present value method of unrestricted operating cash flows stemming from a report of HSBC bank commissioned by the French authorities. The Commission’s expert considers that HSBC’s calculations were made correctly. On the basis of the results of those simulations, it may be concluded that the price paid for SNCM is consistent with the value of the undertaking estimated on the basis of the present value method of unrestricted operating cash flows at the time of the transaction.
(352)
It follows from section 10.2.2.1 above, without any need to reach a conclusion on the aspects set out in section 10.2.2.2 above, that that measure does not confer any economic advantage on either SNCM or its private purchasers. Therefore the State’s capital contribution of EUR 158 million prior to the sale of the undertaking to private purchasers, that is to say, the negative sale price of EUR 158 million, does not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
10.3. The capital contribution of CGMF of EUR 8,75 million
10.3.1. Legal framework
(353)
If intervention by the public authorities at issue takes place concurrently with significant intervention by private operators, under comparable conditions, the existence of an economic advantage may be automatically ruled out (178).
(354)
The Commission’s practice in previous decisions, confirmed by the Community judicature, automatically excludes the aid nature of a capital contribution by the State in such circumstances provided that three conditions are fulfilled:
-
The private intervention must come from economic operators. That is not the case with an acquisition of a holding by employees in the capital of the undertaking concerned (179),
-
The private intervention must be significant. That is not the case, for example, where such private intervention relates only to 3,3 % of the total amount involved (180),
-
The private intervention must also be concurrent with the public intervention. The Court has thus confirmed the Commission’s analysis that public contributions may constitute State aid when private investments in the same undertaking are made only after the allocation of the public contributions (181). The Commission accepts, however, sometimes to take account of private intervention which took place shortly after public intervention, in particular when the private investor has already signed a letter of intent at the time of the public intervention (182).
10.3.2. Application to the present case
(355)
The Commission notes, first, that the shares in SNCM were transferred to the economic operators BCP and VT. Following the transfer transaction, the State had to contribute concurrently a sum of EUR 8,75 million to the undertaking in order to maintain the 25 % holding in SNCM in accordance with its commitment in particular vis-à-vis the employees.
(356)
Next, the contribution of the French State of EUR 8,75 million must be compared to the contribution of the private purchasers, that is EUR 26,25 million. That distribution follows, as stated previously, from the commitment of the French authorities to maintain a 25 % holding in the undertaking concerned. Since the private intervention relates to 75 % of the total amount, the Commission considers it to be significant. Moreover the Commission notes, solely in the interest of completeness, that the private partners have a sound financial structure, that the acquisition of SNCM fits perfectly into their entrepreneurial strategy and that the business plan of those purchasers provides for a return to profitability for the end of 2009.
(357)
As regards, finally, the concurrent nature of the two capital contribution transactions, the Commission’s expert verified that that capital had been paid by all SNCM’s shareholders, including CGMF.
(358)
It was verified that, on 31 May 2006, the management board of SNCM stated that the two transactions cited above had been carried out. In particular, the related and concurrent increase in capital of all shareholders for the sum of EUR 35 million took place on 31 May 2006. It took place in two concurrent stages: (i) a first increase in capital of […] shares to which the purchasers subscribed in full, in cash and at nominal value (EUR […]), and (ii) a second increase in capital of […] shares (a quarter paid up) to which the purchasers ([…] shares, that is, EUR 26,25 million) and the French State ([…] shares, that is, EUR 8,75 million) subscribed in part, under the same conditions, namely subscription in cash for a nominal amount of EUR […].
(359)
The public and private capital contributions are therefore plainly concurrent.
(360)
In the light of the foregoing, the Commission considers that the criteria laid down by the case-law to exclude automatically the aid nature of the measure in question are fulfilled. The Commission therefore considers that the French State’s capital contribution of EUR 8,75 million does not confer any economic advantage on SNCM since that contribution was made in parallel to a contribution of private capital under comparable conditions in accordance with Community case-law.
(361)
In any event, the Commission is of the opinion that the rate of return of the State’s contribution, that is, […] % per annum, constitutes adequate long-term profitability for capital invested by a private investor.
(362)
In that regard, the Commission notes that the fixed yield of the State’s capital investment in SNCM exempts the latter from any exposure in respect of performance of the business plan since that yield is completely dissociated from the performance (upwards or downwards) of the undertaking. Accordingly, the grant of the public service delegation will not enable the State to increase the yield expected from its holding.
(363)
The Commission’s expert concluded that in terms of risks the French State’s capital contribtution bore more similarity to a bond at a fixed rate than to an investment in shares. It follows that the rate of return of […] % should be compared to the rate for bonds in the French private sector at the time of the transaction. According to the Commission’s expert, that rate was established at 4,15 % at the end of May 2006.
(364)
The Commission considers, finally, that the existence of the clause to cancel the sale of SNCM is not such as to call into question the principle of equal treatment of investors. That clause relates, in fact, to the entire sale of SNCM to private purchasers and not to the concurrent investment (EUR 35 million) by private investors (EUR 26,25 million) and the State (EUR 8,75 million) in the privatised SNCM.
(365)
In the light of the foregoing, the Commission finds that the measure at issue does not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
10.4. Measures involving aid to individuals (EUR 38,5 million)
10.4.1. Legal framework
(366)
In order to determine whether a measure gives an undertaking an economic advantage, ‘it is necessary […] to establish whether the recipient undertaking receives an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions’ (183) or if the undertaking avoids ‘having to bear costs which would normally have had to be met out of the undertaking’s own financial resources, and thereby prevented market forces from having their normal effect’ (184).
(367)
The Court has consistently held that a normal charge is a charge which an undertaking must normally be able to bear as part of its day-to-day running or its normal activities (185). To be more precise, the Court stated that a reduction in social charges constitutes State aid when such a measure is ‘intended partially to exempt undertakings in a particular sector from the pecuniary social charges arising from the normal application of the general social security system when such an exemption is not justified by the nature or general scheme of that system’ (186). In that judgment, the Court clearly states that the existence of an economic advantage must be determined in relation to the social security system in general, thereby applying a logic similar to that used tax cases.
(368)
On 20 September 2001, the Court reaffirmed that approach: ‘an aid consists of a mitigation of the charges which are normally included in the budget of an undertaking, taking account of the nature or general scheme of the system of charges in question, whereas a special charge is, on the contrary, an additional charge over and above those normal charges’ (187).
(369)
Accordingly, in order to identify what constitutes an advantage in accordance with the case-law on State aid, it is crucial to determine the rule of reference or the common system applicable within a given legal system on the basis of which the advantage in question is to be compared (188). In this respect, the Court has also held that the determination of the reference framework is of particular importance in the case of tax measures since the very existence of an advantage may be established only in relation to ‘normal’ taxation, that is the tax rate in force in the reference geographical area (189).
(370)
Furthermore, it is established case-law that ‘for the application of Article 92 of the Treaty, it is irrelevant that the situation of the presumed beneficiary of the measure is better or worse in comparison with the situation under the law as it previously stood, or has not altered over time. […] The only question to be determined is whether, under a particular statutory scheme, a State measure is such as to favour “certain undertakings or the production of certain goods” within the meaning of Article 92(1) of the Treaty in comparison with other undertakings which are in a legal and factual situation that is comparable in the light of the objective pursued by the measure in question’ (190).
10.4.2. Application to the present case
(371)
It follows from the case-law and the Commission’s past practice (191) that, in order to rule out the aid nature of the measure in question, the Commission must ascertain that the measure does not exempt SNCM from having to pay charges arising out of its day-to-day operations, that is, in the present case, charges arising out of the normal application of social legislation applicable to the sector in respect of employment contracts.
(372)
In that respect, the Commission confirms that, in compliance with the memorandum of understanding signed by the parties, the escrow account may be used solely for the purpose of financing compensation paid to individuals whose employment contracts with SNCM have been terminated prematurely. Therefore, it is neither the intention nor the effect of those measures to make it possible for employees to leave who, without those measures, would have been able to remain the responsibility of SNCM.
(373)
The Commission also notes that the grant of that compensation to workers laid off after the sale of SNCM was approved by the State in the exercise of its public authority and not by the company.
(374)
Furthermore, the Commission notes that those additional social measures go beyond the compensation provided for by social legislation and the applicable collective agreements. The costs arising out of the application of the latter therefore continue to be borne in their entirety by SNCM.
(375)
Finally, the Commission observes that those additional social measures will be implemented if, once SNCM has been sold, the purchasers decide to reduce staff numbers. In other words, that compensation does not relate to the planned staff reductions provided for under the 2002 restructuring plan.
(376)
Therefore, the Commission is of the opinion that the cost of the additional social compensation does not overlap either with the cost of the social plans borne by the State which were in existence prior to the transfer, or with the social costs estimated previously in the event of the compulsory liquidation of SNCM.
(377)
Accordingly, the additional social measures do not constitute charges arising out of the normal application of the social legislation applicable to cases where employment contracts have been terminated.
(378)
For the sake of completeness, the Commission notes that, even when the amount of EUR 38,5 million is added to the State’s capital contribution of EUR 142,5 million, the adjusted negative selling price of EUR 196,5 million is still well below the cost of compulsory liquidation of SNCM (see point 3 of this decision).
(379)
In light of the foregoing and in accordance with its previous decisions (192), the Commission considers the implementation by means of public funds of additional social measures in favour of persons laid off, without the measures in question relieving the employer of the normal charges it has to bear, to be a matter for the Member States within the scope of their social policy, and does not constitute direct aid within the meaning of Article 87(1) EC. The Commission considers that it does not constitute indirect aid either, as it only benefits staff after they have been laid off.
10.5. The balance of EUR 22,52 million notified as restructuring aid
(380)
In light of the foregoing and in accordance with recital 258 of this decision, the amount of the subsidy to be assessed as State aid other than public service compensation is EUR 22,52 million (193) and represents part of the capital injection notified by the French authorities in 2002.
(381)
The Commission finds that that amount confers on SNCM a selective economic advantage and, consequently, that the subsidy in question constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
10.5.1. Compatibility of the measure with the Community Guidelines on rescue aid and restructuring aid
(382)
The measure in question was notified in 2002 by the French authorities in accordance with the 1999 Community Guidelines on rescue aid and restructuring aid (194).
(383)
For the purposes of assessing restructuring aid for shipping companies (195), the Community guidelines on State aid for maritime transport refer back to the above-mentioned Guidelines. Under point 19 of those Guidelines, ‘the only basis whereby aid for rescuing or restructuring firms in difficulty can be deemed compatible is Article 87(3)(c)’.
(384)
As regards the compatibility of State aid for restructuring with Article 87(3)(c) EC, according to the case-law, the Commission’s decision must state the reasons why it considers the aid to be justified having regard to the conditions laid down in the Guidelines, in particular, the existence of a restructuring plan, satisfactory demonstration of long-term viability and the proportionality of the aid in the light of the recipient’s contribution to it.
(385)
In order to be eligible for restructuring aid, the firm must qualify as a firm in difficulty within the meaning of the 1999 Guidelines (196).
(386)
In the present case, the Commission reiterates that this criterion was ascertained in its decision of 17 July 2002 on rescue aid for SNCM (197) and in its decision of 19 August 2002 initiating the formal investigation procedure against the recapitalisation plan on the basis of SNCM’s annual accounts for 2001.
(387)
For the purpose of this decision, the Commission has verified that SNCM satisfied the condition in question on the basis of the company’s annual accounts for 2002. Accordingly, the company’s capital (excluding regulated provisions) (198) is still negative: EUR - 26,5 million in 2002 as opposed to EUR - 30,7 million in 2001. That level reflects the disappearance of more than half of the company’s share capital, more than a quarter of which disappeared during the last 12 months following the notification, thus confirming the sufficient but non-obligatory condition described in point 5(a) of the Guidelines.
(388)
Besides that trend in the share capital, the Commission notes, inter alia, that
-
between 2001 and 2002, pre-tax losses increased from EUR - 5,1 million in 2001 to EUR - 5,8 million in 2002, with net losses in 2002 reduced only through the sale of a number of ships,
-
SNCM’s cash flow decreased to EUR 35,7 million at the end of 2002 from EUR 39,2 million at the end of 2001,
-
net financial debt, excluding leasing, increased from EUR 135,8 million in 2000 to EUR 144,8 million in 2002,
-
financial charges (interest and similar charges) increased from EUR 7 million in 2000 to EUR 9 503 million in 2002.
(389)
Moreover, the French authorities have confirmed to the Commission that the banks are now refusing to lend money to the company because of its indebtedness, even though SNCM has proposed to put up its newest vessels, free from mortgages or other burdens, as security.
(390)
Finally, the public service delegation contract does nothing to change that analysis. While the contract will certainly enable SNCM, in conjunction with the success of the restructuring plan, to attain positive operating results, the fact remains that its acute lack of capital, its growing indebtedness and the cost of operational measures under the restructuring plan are expected, after a certain period of time, to result in the insolvency of the company.
(391)
In light of the foregoing, the Commission takes the view that SNCM satisfies both the condition laid down in point 5(a) of the Guidelines and the condition laid down in point 6. The Commission therefore notes that, in 2002, SNCM was a firm in difficulty within the meaning of the Guidelines.
(392)
According to the 1999 Guidelines, aid is granted on condition that a restructuring plan, to be validated by the Commission, is implemented. As indicated in paragraph 79 of the decision in 2006 to extend the formal investigation procedure and in view of the fact that the Commission did not consider the measures implemented after the 2002 notification to constitute State aid, the Commission notes that the compatibility of the capital injection of EUR 22,52 million with the 1999 Guidelines must be examined on the basis of the 2002 restructuring plan. ‘It is necessary to place oneself in the context of the period during which the financial support measures were taken in order to […] refrain from any assessment based on a later situation’ (199).
(393)
On the basis of the information provided by the French authorities, the Commission notes that, even though the 2002 restructuring plan envisaged a return to profitability by 2003 due to measures introduced gradually in 2002 and 2003 in particular, the fact remains that SNCM regained a ‘adequate’ level of equity capital only around 2005-2006. Accordingly, the Commission sets 31 December 2006 as the end of the restructuring period.
(394)
The return to profitability of services between Marseilles and Corsica is expected in the short term and services to the Maghreb are already profitable. Only services from Nice remain more uncertain but their relative importance is diminishing and the early depreciation of the Liamone in 2001 will make it possible to turn the company around to positive results on that route. Moreover, the Commission accepts the argument that a presence, even a reduced one, from Nice remains necessary for the company’s position on the market as a whole. Redeployment to the Maghreb will help to reduce the company’s dependence on its traditional routes and should also help it to restore viability in view of […].
(395)
With regard to long-term viability, that is, beyond the term of the current public service delegation contract, the Commission takes the view that implementation of the plan should make it possible for the company to face competition effectively when contracts are renewed. Finally, it notes that, even if there is a partial loss (a car ferry), that contract should enable the company to maintain positive results. If the loss of that contract should lead to a 40 % or higher reduction in company revenue in its traditional market, as envisaged in another scenario, the Commission believes that that would bring about a situation which few restructuring plans, with or without public support, could remedy, and that it is premature to envisage it at this stage.
(396)
As the market study makes ‘realistic assumptions as to future operating conditions’, the Commission considers the study to be a serious one and to be a sound basis for scenarios of company growth.
(397)
The Commission observes that in order to help the company restore its viability, the restructuring plan sets out to achieve greater viability mainly by implementing internal measures such as better control of its production costs and better productivity. Moreover, if SNCM’s financial situation is improved by redeploying its activities on services to the Maghreb in view of the growth prospects of that market, the 2002 restructuring plan also contains measures aimed at withdrawing certain activities, in particular of its Italian subsidiary Corsica Marittima.
(398)
The Commission considers that the impact of the measures contained in the notified plan and the success of that plan are not dependent on market trends, except for the increase of services to the Maghreb which corresponds above all to a return to the position which SNCM had until the mid-1990s.
(399)
Moreover, the Commission notes that the restructuring plan takes account of the situation relating to and foreseeable changes in supply and demand on the relevant product market, with scenarios reflecting best-case, worst-case and intermediate assumptions and SNCM’s specific strengths and weaknesses.
(400)
Finally, the Commission believes that the restructuring plan proposes a transformation of SNCM so that it can cover all its costs, including depreciation costs and financial charges, once the restructuring has been completed.
(401)
In light of the foregoing, the Commission notes that, on the basis of the information available at the time at which the financial support measures were taken, the criterion relating to the viability of the company has been satisfied.
(402)
According to point 35 of the Guidelines, measures must be taken to mitigate as far as possible any adverse effects of the aid on competitors. Otherwise, the aid should be regarded as ‘contrary to the common interest’ and therefore incompatible with the common market.
(403)
In the present case, such a condition should be implemented by limiting the presence which the company can enjoy on its traditional market, namely services to Corsica, which is also the market in which it faces competition from companies established in the Community, which is not the case for services to the Maghreb.
(404)
The Commission is of the opinion that there is no excess capacity on services by sea to Corsica in view of the highly seasonal character and the significant growth in traffic. The Commission also notes that the average occupancy rate on ships of SNCM’s main competitor is lower than that of the public company. As there is no excess capacity on the market within the meaning of the Guidelines, there is no need to contribute to its improvement. The sale of ships - rather than their demolition - therefore constitutes a reduction in capacity admissible under the Guidelines.
(405)
The compulsory limitation or reduction of the company’s presence on the relevant market or markets in which the company operates effectively represents a compensatory measure in favour of competitors. The measure should be in proportion to the distortive effects which the aid will cause or is likely to cause.
(406)
The restructuring plan significantly reduces the firm’s presence on its market to the direct benefit of its competitors, due to the implementation of the following:
-
the closure of the Corsica Marittima subsidiary (82 000 passengers in 2000) which was responsible for services between Italy and Corsica, and thus the withdrawal of the SNCM group from the market relating to services between Italy and Corsica,
-
the virtual withdrawal by SNCM of services between Toulon and Corsica, a market which in 2002 accounted for as many as 460 000 passengers,
-
the limitation of the total number of available seats and the number of round trips operated by SNCM each year from 2003, specifically on services between Nice and Corsica,
-
the sale of four ships.
(407)
Throughout the Gulf of Genoa and from Toulon, SNCM is reducing the services it offers by more than one million seats a year compared with 2001, that is by more than half, which is to the immediate benefit of its competitors, even though it is those services which have the strongest growth.
(408)
Despite the considerable scope of those measures, they were supplemented by an obligation on SNCM not to finance, during the restructuring period, any new investments other than the costs included in the restructuring plan for redeploying activities to the Maghreb.
(409)
In the light of the foregoing, the Commission notes that the criterion relating to the avoidance of undue distortions of competition is satisfied.
(410)
The amount of the aid must be limited to the strict minimum needed to enable restructuring to be undertaken in the light of the existing financial resources of the company, its shareholders or the business group to which it belongs, without thereby jeopardising its chances of restoring viability.
(411)
In its Decision of 19 August 2002, the Commission expressed misgivings about the method of calculation submitted by the French authorities in order to determine the amount of aid. Notwithstanding the additional explanations supplied by France, the Commission has made its own assessment.
(412)
Indeed, with regard to the approach adopted by the French authorities, namely, an approach based on the capital/debt ratio, the Commission believes that:
-
the panel of five companies used by the French authorities is not sufficiently representative of the maritime cabotage sector,
-
the 79 % capital/debt ratio produced by this panel of companies is in fact in no way a reliable indicator of a company’s health,
-
the French authorities have not explained what exactly is covered by the amount of financial debts of those five companies and therefore cannot guarantee that that data is consistent with the amount of SNCM’s indebtedness as stated in the restructuring plan,
-
the French authorities have not shown that the 79 % capital/debt ratio emerging from that panel of companies is properly taken into account for the period 2002-2007 in the financial model included in the restructuring plan.
(413)
The Commission is critical of the other approaches put forward by France to demonstrate that the capital provided was limited to a minimum, and doubts their relevance (200).
(414)
The Commission takes the view that the primary aim of the capital injection should not be to increase the company’s equity (simple financial restructuring) but to help the company to move from its monopoly position under the 1976 agreement to a competitive position. This is why the Commission is reluctant to base the level of aid on the method adopted by the French authorities, as it is difficult to specify the appropriate level of SNCM’s capital. The Commission points out that by adding or removing certain companies from the panel chosen by the French authorities, the average capital/debt ratio may vary significantly.
(415)
The Commission is of the view that the restructuring aid can cover the costs of the various restructuring plan activities required as a result of the changes in the company’s legal and competitive environment (operational restructuring). With regard to the costs associated with the operational restructuring measures, the Commission bases its decision on the figure of EUR 46 million (see recital 55 of this decision) (201).
(416)
As the calculation should be an accurate estimate of SNCM’s need for aid, the Commission reiteriates that ‘it is necessary to place oneself in the context of the period during which the financial support measures were taken in order to […] refrain from any assessment based on a later situation’ (202).
(417)
In the present case, the Commission notes, having regard to point 40 of the Guidelines, that significant sales of essentially naval assets amounting to EUR 26,25 million in net proceeds from associated debts (203) occurred between 18 February 2002, the date on which the restructuring aid was notified by the French authorities, and 9 July 2003, the date on which the Commission issued its decision to approve the restructuring aid.
(418)
Nevertheless, those sales are not enough to restore viability to SNCM, whose financial situation remains characterised by significant liabilities (EUR 19,75 million) at the end of that operation. As SNCM is unable to obtain a bank loan (even if it proposes its newest vessels, free of mortgages or other burdens, as a mortgage guarantee) the Commission therefore considers that the company is not able to find other internal resources to finance its restructuring.
(419)
Having regard to the foregoing, the Commission therefore reaches the conclusion that the sum of EUR 19,75 million is justified as a means of restoring the company’s viability in the short term.
(420)
The Commission finds therefore that, of the EUR 22,52 million of restructuring aid originally notified, only EUR 19,75 million can be justified on the basis of SNCM’s cash-flow requirements and of the sales of assets carried out by 9 July 2003, subject to inclusion of the proceeds from asset disposals (see below) imposed by the Commission in its 2003 decision in addition to the disposals included in the restructuring plan.
(421)
The Guidelines (204) provide that a company which in the past has already benefited from restructuring aid cannot normally receive such aid a second time during the ten years following the end of the restructuring period. Among the forms of aid already allocated to SNCM, there is no restructuring aid. This is in fact SNCM’s first restructuring programme since its inception in 1976.
10.5.2. Continuation of compensatory measures
(422)
As suggested by the Court in its 2005 judgment and set out in point 137 of the 2006 extension decision, the fact that the aid amount validated under the 1999 Guidelines was subject to a downward adjustment raises the question as to the continuation of compensatory measures imposed by the Commission in its 2003 decision.
(423)
In its 2003 decision the Commission approved a capital injection of EUR 76 million under the 1999 Guidelines subject to the following conditions (205):
(i)
to refrain, until 31 December 2006, from acquiring new ships and signing contracts for building, ordering or chartering new or refurbished ships;
(ii)
to use, until 31 December 2006, only the 11 ships already in SNCM’s possession;
(iii)
to dispose of all its direct and indirect holdings in Amadeus France, Compagnie Corse Méditerranée, Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, Société Méditerranéenne d’Investissements et de Participations, SOMECA;
(iv)
to refrain, until 31 December 2006, from pursuing a fares policy in respect of published fares intended to offer lower fares than those of each of its competitors for equivalent destinations and services and identical dates;
(v)
to limit, until 31 December 2006, the annual number of round trips on the various sea links to Corsica.
(424)
The Commission expert has verified that all the conditions laid down in the 2003 Commission decision were implemented.
(425)
It confirmed that the conditions relating to the acquisition of ships was respected (see condition (i) above). It should be noted at this point that the Superfast, renamed the Jean Nicoli, was acquired by VT and leased to SNCM from February 2007, that is, after the end of the period stipulated in the 2003 decision (206).
(426)
As regards the use of SNCM’s existing fleet (condition (ii) above), the Commission expert confirmed that SNCM had maintained its fleet of 10 ships, that is to say, one unit less than the limit of 11 ships imposed by the 2003 decision, following the replacement of the Aliso by the Asco in 2004 (207) and the disposal of the Asco on 24 May 2005.
(427)
With regard to the replacement of the Aliso by the Asco, the Commission notes that the Asco and the Aliso are ‘sister ships’, that is twin vessels built using the same plans and by the same shipyard. They have exactly the same size, shape and capacity. The Commission finds that the swap of the two ships does not result in an increase in SNCM’s capacity. The Commission also notes that the composition of SNCM’s authorised fleet may only be modified for reasons beyond SNCM’s control. In the present case, the Commission is of the opinion that the problems which SNCM encountered in disposing of the Asco were beyond the company’s control. The Commission considers that if SNCM had found a buyer for the Aliso instead of the Asco, the sale of the Aliso would have had the same effect on the Company’s capacity as the sale of the Asco and that the French authorities would have complied with the restructuring plan with regard to the sale of four vessels from SNCM’s operational fleet.
(428)
Furthermore, the expert stated on the basis of accounting records that all disposals of assets imposed by the 2003 decision (condition (iii) above) had been effected. The net proceeds of the disposals amount to EUR 5,02 million (208). The Commission points out that, in addition to the disposals contained in the 2002 restructuring plan or imposed by the 2003 decision, SNCM effected other disposals (209) which have been verified by the Commission expert and which generated net proceeds of EUR 12,6 million.
(429)
With regard to the condition to refrain from price leadership (210), the Commission expert has verified that SNCM has an internal procedure to ensure that that condition is met. The expert also examined how SNCM applied that condition on its various services during the period from 16 March 2005 to 31 December 2006 (211). On the basis of that examination, the Commission expert concludes that, in […] % of cases, the tickets issued by SNCM were in compliance with condition (iv). The Commission notes that, based on the information provided by the French authorities, SNCM still applies conditions (iv) and (v) today even though the 2003 decision only required it to do so until 31 December 2006.
(430)
As for condition (v), the expert confirmed that SNCM had complied with the number of crossings during the 2005 and 2006 financial years. However, the company had exceeded the standard maximum number of seats available on crossings departing from Marseilles in 2005 and 2006 and, to a very slight extent, the maximum number of linear metres offered on crossings departing from Toulon in 2005 and 2006 and from Marseilles in 2006.
(431)
With regard to the last point, the Commission notes, however, that exclusive cabin occupancy per family makes it difficult to estimate accurately the extent to which the standards were exceeded. That single factor should not therefore result in SNCM’s being considered to have failed to meet the conditions imposed upon it by the 2003 decision.
(432)
In the light of the foregoing, the Commission concludes that SNCM implemented the compensatory measures imposed by the 2003 decision.
10.5.3. Conclusion
(433)
The Commission observes that SNCM has complied with almost all the compensatory measures in the 2003 decision. In view of the large reduction in the amount of aid approved under the 1999 Guidelines compared to the amount approved in 2003 (the amount in question having led the Commission to impose the abovementioned conditions), the Commission does not deem it necessary to impose additional conditions or requirements to avoid a distortion of competition which would be contrary to the common interest.
(434)
In the light of the foregoing and taking into account the precise amount of the net proceeds of the disposals on the date on which the 2005 decision was adopted, the Commission considers the State aid granted in the form of a capital contribution of EUR 15,81 million (212) to be compatible pursuant to Article 87(3)(c) EC.
11. CONCLUSION
(435)
In conclusion, the Commission considers that the measures which are the subject of this decision do not constitute aid under Article 87(1) EC or is aid compatible with the common market.
(436)
The Commission calls upon France to:
-
inform the Commission as soon as possible, and not later than 15 working days after the date on which this decision is received, of the elements which it believes should be covered by the obligation of professional secrecy provided for in Article 25 of Regulation (EC) No 659/1999,
-
inform the recipient of the aid of this decision as soon as possible, without divulging, where appropriate, any elements which it considers to be covered by professional secrecy, of which communication to the recipient of the aid could be harmful to some interested parties, and indicate in the version transmitted, where appropriate, any other elements which it deems to be covered by professional secrecy and which it has divulged.
(437)
The Commission reminds France that, under the guidelines, further restructuring aid cannot normally be considered, save in exceptional and unforeseeable circumstances for which the company is not responsible, during the 10 years following the end of the restructuring period, that is to say in this case 31 December 2006,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The compensation of EUR 53,48 million for public service obligations paid by the French State to SNCM for the period 1991-2001 constitutes unlawful State aid for the purpose of Article 88(3) of the EC Treaty but is compatible with the common market under Article 86(2) thereof.
The negative sale price of SNCM of EUR 158 million, the EUR 38,5 million in social measures aimed at employees and borne by CGMF, as well as the related and concurrent recapitalisation of SNCM by CGMF for the sum of EUR 8,75 million do not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
The EUR 15,81 million in restructuring aid operated by France to benefit SNCM constitutes illegal aid within the meaning of Article 88(3) of the EC Treaty but is compatible with the common market under Article 86(2) thereof.
Article 2
This Decision is addressed to the French Republic.
Done at Brussels, 8 July 2008.