РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 12 ноември 2008 година
относно заема в размер на 300 милиона евро, предоставен от Италия на компанията Alitalia, № C 26/08 (ex NN 31/08)
(нотифицирано под номер C(2008) 6743)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/155/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят становищата си съгласно посочените по-горе членове (1) и като взе предвид техните становища,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На заседание, състояло се на 23 април 2008 г., италианските органи уведомиха Комисията, че на 22 април 2008 г. Министерският съвет на Италия е одобрил предоставянето на заем от 300 милиона евро на компанията Alitalia с указ-закон № 80 от 23 април 2008 г. (2)
(2)
Тъй като Комисията не бе получила уведомление от италианските органи преди решението за предоставяне на този заем, с писмо от 24 април 2008 г. (D/422119) тя поиска от тях да потвърдят съществуването на такъв заем, да предоставят всякаква информация за него, която би била от полза при оценката на такава мярка по отношение на членове 87 и 88 от Договора за ЕО, както и временно да се прекрати предоставянето на този заем и Комисията да бъде информирана за взетите мерки с оглед изпълнението на това задължение по силата на член 88, параграф 2 от Договора за ЕО.
(3)
В това писмо Комисията припомня също задължението на италианските органи да отправят уведомление за всеки един проект, целящ предоставяне или изменение на помощ, и да не прилагат предвидената мярка, преди Комисията да е взела окончателно решение в рамките на процедурата по разследване на тази мярка.
(4)
С писмо от 7 май 2008 г. италианските органи поискаха удължаване на предвидения срок за отговор на писмото на Комисията от 24 април 2008 г., което искане Комисията изпълни с писмо от 8 май 2008 г. (D/423186), и с което определя на италианските органи срок за отговор до 30 май 2008 г.
(5)
С писмо от 30 май 2008 г. италианските органи отговориха на писмото на Комисията от 24 април 2008 г. С това писмо италианските органи по-специално уведомиха Комисията за приемането на 27 май 2008 г. на указ-закон № 93 (3), който предвижда възможността Alitalia да отнесе сумата на гореспоменатия заем към своя собствен капитал.
(6)
До Комисията бяха подадени едновременно множество жалби от различни въздухоплавателни компании срещу предоставянето от страна на италианското правителство на заем от 300 милиона евро на компанията Alitalia.
(7)
С писмо от 12 юни 2008 г. (D/203822) Комисията е уведомила италианските органи за решението си от 11 юни 2008 г. да открие официална процедура по разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО. В това решение Комисията приканва Италия и останалите заинтересовани страни да представят становищата си в определен срок. Това решение е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4).
(8)
С писмо от 12 юли 2008 г. (A/509783) италианските органи предадоха становището си на Комисията. Комисията е получила също становищата на 5 заинтересовани страни, които бяха препратени до италианските органи с писмо от 3 септември 2008 г. (D/433031). Списъкът със заинтересованите страни е приложен към настоящото решение.
(9)
Италианските органи не са коментирали становищата на заинтересованите страни.
2. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(10)
На заседание на 23 април 2008 г. италианските органи представиха на Комисията посочения по-горе указ-закон № 80, въз основа на който италианската държава предоставя на Alitalia, компания, от която тя притежава 49,9 %, заем в размер на 300 милиона евро.
(11)
Съгласно съображенията в декрета-закон:
„Като се има предвид финансовото състояние на Alitalia […] според пазарната информация и ролята ѝ на основен фактор, който осигурява най-важната част от публичното обслужване на въздухоплавателния транспорт във връзките между националната територия и страните, които не са част от Европейския съюз, както и междинните връзки по тези маршрути за пътници и стоки от и към регионални центрове на ползватели;
[След като] е преценена извънредната и спешна нужда да се гарантира, от съображения за обществен ред и териториално единство, посочената публична услуга за въздушен транспорт чрез предоставяне на Alitalia […] от страна на държавата на краткосрочен заем, при пазарни условия и със строго определен срок, с цел да не се застраши непрекъсваемостта на дейността, докато се чака назначаването на новото правителство, което ще бъде поставено в условия да поеме с пълни правомощия вече приетите инициативи за оздравяване на дружеството и завършването на процеса на неговата либерализация.“
(12)
Член 1 от указ-закона разрешава, с цел да се даде възможност на Alitalia да покрие непосредствените си нужди от ликвидни средства, предоставянето на заем от 300 милиона евро, който трябва да бъде върнат в най-кратки срокове между тридесетия ден след прехвърлянето на дружествения капитал и 31 декември 2008 г. Този член предвижда също върху въпросния заем да бъде начислена лихва в съответствие с приетите от Комисията референтни проценти, а именно до 30 юни 2008 г., с посочения процент в съобщението на Комисията относно текущите лихвени проценти по възстановяване на държавни помощи и референтните ставки/сконтовите проценти за 25-те държави-членки, приложими от 1 януари 2008 г. (5) и от 1 юли 2008 г., с посочения процент и в съответствие със съобщението на Европейската комисия относно преразглеждане на метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти (6).
(13)
С писмото си от 30 май 2008 г. италианските органи информираха Комисията, че с посочения по-горе указ-закон № 93 италианското правителство е предвидило възможността Alitalia да отнесе размера на отпуснатия заем към увеличаване на своя собствен капитал, за да покрие загубите си (вж. член 4, параграф 3 от посочения указ-закон). Целта на тази възможност е да се позволи на компанията да запази стойността на своя капитал, за да се избегне намаляване на дружествения капитал и на резервите под законовата граница в резултат на загубите, и по този начин да се предотврати откриване на производство по несъстоятелност („procedura concorsuale“), както и за да остане перспективата за приватизация открита и възможна.
(14)
Посочените в указ-закон № 80 условия за възстановяване на заема продължават да бъдат приложими в контекста на указ-закон № 93, с изключение на това, че начислената върху заема лихва е увеличена с 1 % (вж. член 4, параграфи 1 и 2 от указ-закон № 93) и поради факта, че при евентуална ликвидация на компанията въпросната сума ще бъде възстановена едва след удовлетворяването на всички останали кредитори, солидарно и пропорционално на дружествения капитал (вж. член 4, параграф 4 от указ-закон № 93).
3. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(15)
В решението си от 11 юни 2008 г. Комисията отбелязва, че въпросната мярка представлява отпуснат от италианската държава заем, чийто размер може да бъде отнесен към собствения капитал на Alitalia (7) (по-долу „мярката“).
(16)
Относно определянето на въпросната мярка като помощ Комисията е изразила съмнения по отношение на това, че при предоставянето на тази мярка на Alitalia италианската държава е имала поведение на благоразумен акционер, провеждащ структурна, глобална или секторна политика, и се е ръководила от перспективи за рентабилност на инвестираните капитали, по-дългосрочни от тези на обикновен инвеститор.
(17)
В този контекст, въз основа на данните, с които разполага, Комисията по-специално счита, че въпросната мярка, независимо от начина, по който са използвани фондовете, предоставя на Alitalia икономическо предимство, което компанията не би получила при нормални условия на пазара. Тази оценка се основава на финансовото състояние на компанията, както и на условията и обстоятелствата при предоставянето на разследваната мярка.
(18)
Комисията е изразила също съмнения относно съвместимостта на мярката с правилата на общия пазар. В тази връзка и въз основа на данните, с които е разполагала на съответния етап от процедурата, тя по-специално е решила, че въпросната мярка за помощ не би могла да бъде обявена за съвместима с правилата на общия пазар съгласно насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (по-долу „насоките от 2004 г.“) (8). Тя всъщност е напомнила, че Alitalia вече се е ползвала от помощи за преструктуриране и оздравяване.
(19)
Вследствие на това Комисията реши да открие официална процедура по разследване, за да разсее съмненията си по отношение на определянето на въпросната помощ като държавна и по отношение на съвместимостта ѝ с правилата на общия пазар.
4. КОМЕНТАРИ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ОРГАНИ
(20)
При представянето на своето становище италианските органи поддържат тезата, че въпросната мярка не е държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(21)
В този смисъл те считат поведението на италианската държава като поведение на акционер, целта на който е била да осигури на компанията, в която има дялово участие, необходимите финансови ресурси с цел покриване на краткосрочни нужди от ликвидни средства. Следователно заемът на обикновен акционер, предоставен от Италия, се приема за обикновено краткосрочно финансиране, предназначено да повиши стойността на дяловото участие на държавата, който е бил отпуснат от благоразумен акционер, провеждащ структурна, глобална или секторна политика, и се е ръководил от перспективи за рентабилност на инвестираните капитали, по-дългосрочни от тези на обикновен инвеститор. В този контекст приложените в случая лихвени проценти са в съответствие с характера и целите при финансиране от акционерите. Въпреки че най-често подобно финансиране се характеризира като безвъзмездно, в случая то се счита за възмездно предвид качествата на заемодателя и определянето на лихвения процент на равнище, което води до пряка икономическа и адекватна капиталова възвръщаемост.
(22)
Що се отнася до твърдението на Комисията, според което съмненията по отношение на това, дали въпросната мярка има характер на помощ, са подкрепени от факта, че тя е била приета едновременно с оттеглянето на оферта за закупуване, представена на Alitalia на 14 март 2008 г., както и поради липсата на доказателство за съществуването на „сигурни и незабавни перспективи за закупуване на Alitalia от друг инвеститор“, Италия припомня, че вече са били уточнени причините, които са възпрепятствали сключването на приватизационната сделка с групата Air France-KLM. Според италианските органи неизпълнението на тази сделка не е било в противоречие с приватизационен проект при условия на повишаване на стойността на имуществото на дружеството, като заедно с това се запазва остатъчната му стойност за акционерите.
(23)
Освен това развитието на събитията след 30 май 2008 г. дава повод да се счита, че все още има шанс да се продължи разумно по този път. В този контекст италианските органи се позовават на договора, сключен на 9 и 10 юни 2008 г., с който Alitalia е възложила на Intesa Sanpaolo S.p.A. (по-долу „Intesa Sanpaolo“) задачата да насърчи търсенето и да намери оферта за Министерството на икономиката и финансите в качеството му на акционер в Alitalia, и за Alitalia - с цел един или повече промишлени или финансови инвеститори, заинтересовани от участие в оздравяването, развитието и възстановяването на Alitalia, по-специално чрез нейната капитализация, да поемат за продължителен период контрола върху компанията. Този мандат, който тече, е със срок 60 дни, като може да бъде удължен с 30 дни по искане на компанията.
(24)
В допълнение, италианските органи твърдят, че мярката във всички случаи е съвместима с правилата на общия пазар според насоките от 2004 г.
(25)
В действителност, първо, Alitalia е компания в затруднение по смисъла на посочените насоки. Второ, въпросната мярка подлежи на възстановяване в съответствие с изискването от насоките от 2004 г., според което помощта за оздравяване има чисто временен характер и не трябва да представлява структурни мерки.
(26)
Трето, процесът на приватизация на компанията и въпросната мярка, приета за завършването на този процес, са в съответствие с разпоредбите на параграф 25, буква б) от насоките от 2004 г. Заемът в размер на 300 милиона евро гарантира единствено устойчивостта на компанията, без обаче да води до използване на конкурентни стратегии на пазара на въздухоплаването, които могат да доведат до евентуални отрицателни икономически последици.
(27)
Четвърто, противопоставяйки се на твърдението на Комисията, според което „държавата не е поела ангажимент да представи план за преструктуриране (9) в максимален срок от шест месеца, считано от предоставянето на мярката“ [параграф 25, буква в) от насоките от 2004 г.], италианските органи излагат аргумента, че изготвянето на плана е част от процеса на приватизация на компанията, за който Италия подробно е докладвала на Комисията в писмото си от 30 май 2008 г. В този контекст италианските органи припомнят, че при алтернативната хипотеза за пълно възстановяване на заема указ-закон № 93 постановява, че заемът трябва да бъде възстановен задължително в най-кратки срокове между тридесетия ден от прехвърлянето на целия дружествен дял, който притежава Министерството на икономиката и финансите, тоест от ефективната загуба на контрола, и 31 декември 2008 г. От това те заключават, че е бил представен график в момента на самото приемане на оспорваната мярка и че този график до голяма степен отговаря на изискванията на насоките от 2004 г. в това отношение.
(28)
Пето, в съответствие с разпоредбите на параграф 25, буква г) от насоките от 2004 г. предоставянето на въпросния заем е било необходимо поради неотложната нужда на компанията от ликвидни средства, в резултат на обективни икономически затруднения, които между другото са признати от Комисията в решението ѝ от 11 юни 2008 г. (вж. съображения от 18 до 20 от посоченото решение). В тази връзка италианските органи припомнят, че заемът е предназначен единствено да гарантира краткосрочно устойчивостта и имуществото на Alitalia, за да доведе до успешен край процеса на приватизация. Общата сума по мярката от 300 милиона евро е била строго необходима и пропорционална на постигането на тези цели, както показва представянето на икономическото и финансовото състояние на компанията от Италия в писмото ѝ до Комисията от 30 май 2008 г. (вж. стр. 6-9).
(29)
Шесто и последно, прилагането на принципа „един път - последен път“ от параграф 25, буква д) от насоките от 2004 г. не противоречи на конкретните обстоятелства в този случай.
(30)
Въпреки че Alitalia вече е получавала помощ за преструктуриране, свързана с план за оздравяване в периода 1996-2000 г., както и помощ за оздравяване през 2004 г., на практика може да се направи изключение от принципа „един път - последен път“. В тази връзка италианските органи се позовават на решението на Комисията от 1 декември 2004 г. относно държавната помощ, която Франция възнамерява да отпусне на дружеството Bull (10) (по-долу „решението Bull“).
(31)
Те припомнят, че прилагането на принципа „един път - последен път“ цели да се избегне възможността повтарящи се държавни интервенции в полза на някои предприятия само да „поддържат статуквото, да отлагат неизбежното и същевременно да прехвърлят икономическите и социалните проблеми върху другите, по-ефективни производители или върху другите държави-членки“ (параграф 72 от насоките от 2004 г.). Следователно вероятността да се направи изключение от този принцип по-скоро би признала съществуването на случаи, при които тези елементи не подлежат на проверка, тъй като кумулирането на отпуснатите помощи през даден период за един и същ бенефициер не е достатъчно да се счита, че компанията е „оцел[яла] само благодарение на редовна държавна поддръжка“ (параграф 72 от насоките).
(32)
В този смисъл, приватизацията на компанията, която продължава да бъде възможен и надежден изход, би могла да доведе в един момент до фактическо прекъсване на съществуващото положение относно бизнес управлението на Alitalia, като по този начин ще бъде подчинена на нови органи на управление и ще даде възможност за ефективно възстановяване на рентабилността на компанията благодарение на икономическия принос на членовете на новото дружество. Италианските органи също така изтъкват, че всички външни и непредвидени фактори, които са удължили процеса на приватизация на Alitalia, несъмнено може да са довели до непредвидими и извънредни обстоятелства, за които последната, съгласно параграф 73 от насоките от 2004 г., не носи отговорност.
5. КОМЕНТАРИ НА ТРЕТИ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(33)
Пет заинтересовани страни са предали своите коментари на Комисията в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО. Списъкът с тези страни е приложен към настоящото решение.
(34)
От една страна, що се касае до това, дали въпросната мярка може да бъде определена като мярка за предоставяне на помощ, четири заинтересовани страни подкрепят в това отношение позицията на Комисията, като считат, че посочената мярка представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(35)
British Airways (BA) и Sterling Airlines изтъкват, че ако въпросната мярка не бе приложена, по силата на италианското законодателство Alitalia щеше да банкрутира. По този начин Alitalia щеше да загуби своя сертификат за въздушен превозвач в съответствие с нормативната уредба за гражданското въздухоплаване, в резултат на което щеше да прекрати своята дейност.
(36)
В тази връзка Neos изтъква, че по отношение на лихвения процент, приложим към въпросната мярка при възстановяването на заема, увеличението със 100 базисни точки на референтния процент по никакъв начин не е в състояние да отрази рисковете, които поемат италианските органи с предоставянето на въпросната мярка. Neos подкрепя също оценката на Комисията в нейното решение от 11 юни 2008 г. относно липсата на перспектива за приватизация на Alitalia към момента на предоставяне на въпросната мярка. В действителност това обстоятелство се потвърждава от силното напрежение, което е съществувало през август между Министерството на финансите на Италия и управителния съвет на компанията по отношение на едно „продължаване на дейността на предприятието“ и одобрението на шестмесечните отчети на последното.
(37)
BA и Sterling Airlines припомнят, че и по-рано Alitalia се е облагодетелствала от подобни мерки. Ryanair изразява съжаление от факта, че Комисията е ограничила обхвата на официалната процедура по разследване, открита на 11 юни 2008 г., до въпросната мярка, след като Alitalia, според нея, е получавала други неправомерни държавни помощи от ноември 2005 г. насам. Анализът на тези мерки би дал възможност да се подкрепи анализът, според който един частен инвеститор не би отпуснал въпросната мярка при дадените обстоятелства.
(38)
Както Neos, така и Ryanair осъждат нарушаването на конкуренцията вследствие на дългогодишната подкрепа, оказвана от Италия на Alitalia.
(39)
От друга страна, що се отнася до съвместимостта на въпросната мярка с правилата на общия пазар, BA счита, че въпросната мярка представлява помощ за оздравяване и поради това следва да се съблюдават условията от насоките от 2004 г. Всъщност за тази помощ не е било отправено уведомление до Комисията преди нейното прилагане и помощта не отговаря на посочените по-горе условия от насоките.
(40)
В тази връзка BA изтъква, че настоящата мярка не би могла да бъде отпусната, без да се наруши именно посоченият в насоките принцип „един път - последен път“ [параграф 25, буква д) от насоките от 2004 г.], тъй като Alitalia вече е получавала одобрена от Комисията помощ за преструктуриране. BA добавя, че изключението от принципа „един път - последен път“ от параграф 73 от насоките не е приложимо в конкретния случай, тъй като Alitalia не е трябвало да се справя с непредвидими обстоятелства, които не могат да ѝ бъдат приписани. В този контекст BA и Sterling Airlines уточняват, че затрудненото положение, в което в момента се намира въздухоплавателният сектор и което е свързано по-специално с увеличаването на цената на петрола, засяга всички стопански субекти в сектора. Вследствие на това BA заключава, че този аргумент не може да се привежда като основание от Alitalia, за да се направи изключение от принципа „един път - последен път“ съгласно насоките от 2004 г. Нуждата от финансиране на компанията се дължи по-скоро на неспособността ѝ да се реформира, като намали вътрешните си разходи, и то въпреки отпуснатите ѝ вече държавни помощи.
(41)
Освен това според BA въпросната мярка не представлява мярка, свързана с финансова помощ под формата на гаранции за заеми или заеми, а има характеристиките на капиталова инжекция, която гарантира на италианското правителство ефективен контрол върху компанията [параграф 25, буква a) от насоките].
(42)
Що се отнася до условието от насоките от 2004 г., свързано със съществуването на сериозни социални причини, BA подчертава, че няма вероятност неплатежоспособността на Alitalia да предизвика сериозно смущение във вреда на пътниците поради наличието на конкуренти както за националните линии, така и за международните полети. Що се отнася до отрицателното въздействие върху положението на нейните конкуренти, то вероятно е последица от задържането на Alitalia на пазара въпреки финансовите ѝ затруднения, увеличаването на обслужваните от нея линии, а именно от Рим и Милано до Лос Анджелис, както и намаляването на нейните ценови тарифи. С оглед на финансовото ѝ състояние това не е рационално търговско решение и показва желание за увеличаване на нейния пазарен дял, докато конкурентите ѝ същевременно не получават държавни помощи [параграф 25, буква б) от насоките от 2004 г.].
(43)
От друга страна, въпросната мярка не е била отпусната на Alitalia за период от шест месеца, както се изисква от насоките от 2004 г. [параграф 25, буква в)].
(44)
На последно място BA изтъква, че при тази търговска политика, която се характеризира с поемане на несъществени разходи, не може да се гарантира, че въпросната помощ ще бъде ограничена до сумите, необходими за задържането на предприятието на пазара за периода, през който е разрешена помощта, като тази сума се определя според нуждите от парични средства, произтичащи от загубите на предприятието [параграф 25, буква г) от насоките от 2004 г.].
(45)
Ryanair упреква Комисията, че все още не е поискала незабавно прекратяване на въпросната мярка и иска Alitalia незабавно да възстанови сумата от 300 милиона евро, която ѝ е била отпусната от Италия. Ryanair подчертава също, че противно на това, което твърдят италианските органи, не може общественият ред и териториалното единство да се привеждат като основание за предоставяне на въпросната мярка на Alitalia. В тази връзка Ryanair се позовава на намаляването на пазарните дялове на Alitalia за някои линии.
(46)
The European Travel Agents’ and tour Operators’ Associations (ECTAA) и Guild European Business Travel Agents (GEBTA) считат точно обратното, че въпросната мярка, целяща да избегне банкрута на Alitalia, има за цел да предпази потребителите при липсата на законодателство, което да защитава пътниците в случай на банкрут на компанията. ECTAA и GEBTA добавят, че предоставянето на въпросния заем е било единственото разумно решение, за да се избегне банкрутът на Alitalia и да ѝ се помогне в процеса на приватизация. Като се имат предвид перспективите за възстановяване на компанията, за което се говори в пресата, предоставянето на този заем би било икономически оправдано, за да се постави началото на цялостно преструктуриране на Alitalia с перспектива за бъдещи икономически печалби.
6. ПРИПОМНЯНЕ НА РЕШЕНИЯТА НА КОМИСИЯТА ВЪВ ВРЪЗКА С ALITALIA
(47)
В настоящия контекст и за целите на анализа на въпросната мярка е уместно да се припомни, че във връзка с Alitalia Комисията е приела следните решения:
-
Решение на Комисията от 15 юли 1997 г. относно рекапитализацията на Alitalia (11): според това решение Комисията счита, че рекапитализацията на Alitalia под формата на предоставен капитал от 2 750 милиарда италиански лири е представлявала, при условие че са спазени определени ангажименти, държавна помощ, съвместима с общия пазар, в съответствие с член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО.
-
Решение на Комисията от 18 юли 2001 г. относно рекапитализацията на Alitalia (12): след като решението от 15 юли 1997 г. е било отменено от Първоинстанционния съд (13), Комисията е приела ново решение относно същата рекапитализация. Според това решение Комисията стига до същото заключение като това от решението си от 15 юли 1997 г., а именно, че рекапитализацията на Alitalia е представлявала държавна помощ, съвместима с общия пазар (14).
-
Решение на Комисията от 19 юни 2002 г., C 54/96 и N 318/02 - Трета част от помощта за преструктуриране в полза на компанията Alitalia, одобрена от Комисията на 18 юли 2001 г., и нова рекапитализация в размер на 1,4 милиарда евро (15): с това решение Комисията одобрява посочената трета част (129 милиона евро) и счита, че новата рекапитализация не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
-
Решение на Комисията от 20 юли 2004 г., N 279/04 - Спешни мерки в полза на преструктурирането и възстановяването на Alitalia (помощ за оздравяване) (16): с това решение Комисията е разрешила помощ за оздравяване под формата на гаранция от държавата за краткосрочен заем в размер на 400 милиона евро (17).
-
Решение на Комисията 2006/176/ЕО от 7 юни 2005 г. относно индустриалния план за преструктуриране на Alitalia (18): според това решение Комисията счита, че въпросните мерки не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
7. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА СЪГЛАСНО ЧЛЕН 87, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(48)
След откриването на официална процедура по разследване на основание член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, и като се имат предвид представените в този контекст аргументи от италианските органи и заинтересованите страни, Комисията счита, че въпросната мярка, т.е. отпуснатият на Alitalia заем, чийто размер от 300 милиона евро може да бъде отнесен към собствения капитал на компанията, представлява държавна помощ, несъвместима с правилата на общия пазар по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, и е неправомерна по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
7.1. Наличие на държавна помощ
(49)
Съгласно член 87, параграф 1 от Договора за ЕО „всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“.
(50)
Определянето на една национална мярка като държавна помощ предполага, че трябва да бъдат изпълнени следните кумулативни условия: 1) въпросната мярка предоставя предимство чрез държавни ресурси, 2) това предимство е избирателно и 3) въпросната мярка нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и може да засегне търговията между държавите-членки (19).
(51)
Уместно е да се изложат причините, въз основа на които на този етап Комисията счита, че въпросната мярка удовлетворява тези кумулативни условия.
7.1.1. Относно наличието на предимство, предоставено чрез държавни ресурси
(52)
От една страна, уместно е да се отбележи, че въпросната мярка представлява заем, който може да бъде отнесен към собствения капитал на Alitalia (20), предоставен ѝ пряко от италианската държава, и следователно представлява прехвърляне на държавни ресурси. Освен това отговорност за тази мярка носи италианската държава, като решението за предоставяне на заема е било взето от Министерския съвет на Италия на 22 април 2008 г., допълнено от указ-закон № 93 от 27 май 2008 г.
(53)
От друга страна, що се отнася до наличието на икономическо предимство, е уместно да се прецени дали при подобни обстоятелства даден частен инвеститор би направил вноска в капитала в случай като разглеждания. По този повод Съдът на ЕО уточнява, че ако поведението на частния инвеститор, с което трябва да се сравни намесата на публичния инвеститор за осъществяване на икономическа политика, не е непременно поведение на обикновен инвеститор, който влага капитали за получаване на икономически ползи повече или по-малко в краткосрочен план, то това трябва да е поне поведение на частен холдинг или на частна група предприятия, които провеждат структурна, глобална или секторна политика и се ръководят от перспективи за дългосрочна рентабилност (21).
(54)
Съдът отсъжда също, че един частен акционер може разумно да внесе капитал с цел оцеляването на изпаднало във временно затруднение предприятие, но което след евентуално преструктуриране може да възвърне своята рентабилност. При все това, ако вноските в капитала от публичен инвеститор не са съобразени с никакви перспективи за рентабилност, дори в дългосрочен план, такива вноски трябва да бъдат считани за държавна помощ по смисъла на член 87 от Договора за ЕО (22).
(55)
Уместно е да се припомни също, че според установената съдебна практика трябва да се оценява както наличието, така и значението на дадена помощ, като се има предвид състоянието в момента на нейното предоставяне (23).
(56)
В конкретния случай, за целите на прилагането на критерия на частния инвеститор и горепосочените принципи, е уместно да се вземат предвид финансовото състояние на Alitalia и характеристиките на въпросната държавна намеса.
7.1.1.1. Финансово състояние на Alitalia
(57)
Относно финансовото състояние на Alitalia Комисията установи, че компанията е била в много тежко състояние в момента на предоставянето на въпросния заем и приемането на указ-закон № 93. В действителност Alitalia е отбелязала консолидирани загуби от 626 милиона евро за бюджетната 2006 година и 495 милиона евро за бюджетната 2007 година (24).
(58)
Освен това, въз основа на публикуваната от предприятието финансова информация, Alitalia е отбелязала загуби преди облагането в размер на 214,8 милиона евро за първото тримесечие на 2008 г., тоест 41 % повече спрямо същия период на 2007 г. От друга страна, нетната задлъжнялост на Alitalia към 30 април 2008 г. е достигнала 1,36 милиарда евро, т.е. наблюдава се увеличение с 13 % спрямо равнището от декември 2007 г. Същевременно ликвидните средства на предприятието, включително краткосрочните финансови заеми, към 30 април 2008 г. спадат на 174 милиона евро, т.е. наблюдава се намаление с 53 % спрямо края на декември 2007 г. (25)
(59)
Това обстоятелство се показва ясно от указ-закон № 80, в който по-специално се отбелязва, че предоставянето на въпросния заем трябва да доведе до оздравяване на компанията и да ѝ даде възможност да посрещне неотложните си нужди от ликвидни средства (вж. съображения 57 и 58 по-горе).
(60)
Освен това в отговора си до Комисията от 30 май 2008 г. италианските органи изтъкват, че приемането на указ-закон № 93 се е основавало на влошаването на финансовото състояние на компанията и е било предназначено да ѝ даде възможност да запази стойността си и да се осигури непрекъсваемост на нейната дейност. В него те посочват, че в тази връзка взетите мерки целят да се избегне намаляване на дружествения капитал и на резервите под законовата граница в резултат на загубите и по този начин да се предотврати обявяване на производство по несъстоятелност („procedura concorsuale“) и ликвидация на компанията.
(61)
На 3 юни 2008 г. италианските органи приемат указ-закон № 97 (26), който също се позовава на описаното по-горе финансово състояние на Alitalia и който привежда доводи в полза на настоящия анализ.
(62)
Въз основа на всички тези елементи може да се счита, че финансовото състояние на Alitalia е било сериозно влошено както в деня на предоставянето на заема от 300 милиона евро с указ-закон № 80, така и в момента на приемането на указ-закон № 93, което, между другото, допускат и италианските органи в писмото си до Комисията от 30 май 2008 г. Комисията счита за уместно да изтъкне в тази връзка, че тази оценка по никакъв начин не е била поставяна под съмнение от италианските органи в становището им относно откриването на официалната процедура по разследване (27).
(63)
В този контекст Комисията също така счита за уместно да припомни, че финансовото състояние на Alitalia се е влошило от 1997 г. насам и е било сериозно застрашено от 2001 г., според описанието на финансовото състояние на компанията в решенията на Комисията от 18 юли 2001 г., от 20 юли 2004 г. и от 7 юни 2005 г. (посочени по-горе, вж. съображение 47 по-горе). Държавните мерки за подкрепа, които е получила компанията от 1997 г. насам, показват достатъчно добре, че затрудненията, които е имала компанията от близо 10 години, неведнъж са били решавани чрез намесата на държавния акционер.
7.1.1.2. Характеристики на държавната намеса
(64)
Що се отнася до условията за предоставяне на въпросната мярка, Комисията установи, че: първо, според указ-закон № 80 приложимият лихвен процент е посоченият в съобщението на Комисията относно текущите лихвени проценти по възстановяване на държавни помощи и референтните ставки/сконтовите проценти за 25-те държави-членки, приложими от 1 януари 2008 г., и, считано от 1 юли 2008 г., посоченият процент в съответствие със съобщението на Европейската комисия относно преразглеждане на метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти (28). Този процент е увеличен с 1 % с указ-закон № 93 (29).
(65)
Следователно е уместно да се отбележи, че що се отнася до съобщението на Комисията относно текущите лихвени проценти по възстановяване на държавни помощи и референтните ставки/сконтовите проценти за 25-те държави-членки, приложими от 1 юли 2008 г. (30), се предполага, че посочените проценти следва да отразяват средното лихвено равнище в различните държави-членки за средносрочни и дългосрочни заеми (от пет до десет години) при обичайни гаранции. Поради това Комисията счита, че тези процентни равнища, дори и увеличени с 1 %, не могат да се считат за подходящи за предприятие, чието финансово състояние е сериозно влошено. Впрочем това съобщение се основава на съобщението на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти от 1997 г. (31), в което се посочва, че „така определената референтна ставка е базисна ставка и може да бъде повишавана, при положение че има особен риск (например едно предприятие е в затруднено положение, или когато липсват нормално изискваните от банките гаранции). В тези случаи премията може да достигне до 400 базисни точки или повече, ако няма частна банка, която да се съгласи да отпусне съответния заем“. Комисията счита, че увеличаването дори със 100 базисни пункта на референтната ставка, предвидено в указ-закон № 93, не е в състояние да отчете по подходящ начин сериозно влошеното състояние, в което Alitalia се е намирала в момента на предоставянето на мярката.
(66)
Що се отнася до съобщението на Европейската комисия относно преразглеждането на метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти (32), достатъчно е да се отбележи, че доколкото то е приложимо, тъй като заемът е отпуснат преди влизането му в сила и определянето на мярката като помощ се оценява към момента на нейното предоставяне, италианските органи не са отговорили на съмненията, изразени от Комисията в решението от 11 юни 2008 г. От това следва, че изразените в това отношение съмнения на Комисията остават в сила.
(67)
Поради това, въз основа на изложените по-горе елементи Комисията счита, че един частен инвеститор, който се намира в положение, подобно на положението на италианската държава в настоящия случай, дори ако се допусне, че е отпуснал въпросната мярка на Alitalia, не би приел предоставеният му лихвен процент, дори и увеличен със 100 базисни пункта, да бъде процентът, който се прилага за предприятие в нормално финансово състояние.
(68)
Що се отнася до оценката на лихвените проценти, приложими за въпросната мярка, тя не се поставя под съмнение в твърденията на италианските органи в писмото им от 12 юли 2008 г. В действителност в своите коментари италианските органи се ограничават до твърдението, без да го подкрепят с доводи, че процентът е бил определен на ниво, което дава възможност да се гарантира пряка икономическа и адекватна капиталова възвръщаемост.
(69)
По-нататък Комисията изтъква, че решението на италианското правителство за предоставяне на въпросния заем е взето на 22 април 2008 г., след като същия ден е била оттеглена офертата за закупуване на Аlitalia от групата Air France-KLM (33), както и че приемането на указ-закон № 93 се е основавало на влошаването на финансовото състояние на компанията. Независимо от причините, поради които Air France-KLM е оттеглила своята оферта за закупуване, а те са свързани именно с финансовото състояние на Alitalia (34), решението за предоставяне на въпросния заем е взето непосредствено след това решение за оттегляне.
(70)
В този смисъл неподкрепеното от италианските органи твърдение, според което неосъществяването на тази сделка не е противоречало на приватизационен проект, не може да издържи поради липсата на доказателствени елементи за съществуването на такъв проект в момента на предоставяне на въпросната мярка. Опитите за приватизация на компанията, на които италианските органи се позовават в писмото си от 30 май 2008 г. и които се отнасят за периода от края на 2006 г. до края на 2007 г., всъщност не могат да докажат, че е имало реална алтернативна перспектива за закупуване на компанията при предоставянето на въпросната мярка.
(71)
Що се отнася до писмото на г-н B. Ermolli до Alitalia, за което споменават италианските органи в своето писмо от 30 май 2008 г. и което според тях е доказателство за интереса на италиански предприемачи и инвеститори за изготвянето на проект за възстановяване на компанията, това писмо не може да се счита като перспектива от такъв характер (35).
(72)
Що се отнася до развитието след 30 май 2008 г., за което споменават италианските органи в писмата си, и по-конкретно в договора, сключен на 9 и 10 юни 2008 г. между Alitalia и Intesa Sanpaolo, е достатъчно да се припомни, че за да бъде представена оценка по въпросната мярка, трябва да се вземат предвид преобладаващите обстоятелства при нейното предоставяне. Във всеки случай Комисията изтъква, че фактът, че през юни 2008 г. Alitalia е възложила на Intesa Sanpaolo задачата да насърчи търсенето и да намери решение за приватизация на компанията, не трябва да се счита като сигурна и непосредствена перспектива за закупуване на компанията, тъй като към тази дата не е имало никаква сигурност по отношение на шансовете за успех на възложената на Intesa Sanpaolo мисия.
(73)
В този контекст е уместно да се изтъкне, че при предоставянето на въпросната мярка от италианската държава нито един частен акционер на Alitalia не ѝ е оказал подкрепа съвместно с държавата, за да може компанията да посрещне непосредствените си нужди от ликвидни средства.
(74)
Почти едновременното оттегляне на посочената по-горе оферта за закупуване и предоставянето на заема от италианското правителство, липсата на друга перспектива за възстановяване в момента на предоставянето и липсата на финансова намеса от страна на частните акционери на Alitalia, заедно с намесата на италианската държава, подкрепят заключението, че един акционер от приблизително такава величина не би отпуснал този заем, като има предвид влошеното състояние.
(75)
Впрочем Комисията счита, че предвид сериозно влошеното финансово състояние на Alitalia, един такъв частен инвеститор не би се съгласил да ѝ отпусне какъвто и да било заем, още повече че заем, сумата на който е отнесена към собствения ѝ капитал, при евентуална ликвидация на компанията ще бъде възстановен едва след обезщетяването на всички останали кредитори, солидарно и пропорционално на дружествения капитал (вж. член 4, параграф 4 от указ-закон № 93). Предоставянето на първоначално договорения заем за попълване на капитала на Alitalia допълнително подкрепя анализа на Комисията, съгласно който въпросната мярка има характер на държавна помощ.
(76)
В контекста на всички тези елементи Комисията счита, че италианската държава, предоставяйки въпросната мярка от 300 милиона евро на Alitalia, не е имала поведение на благоразумен акционер, провеждащ структурна, глобална или секторна политика, воден от перспективи за рентабилност на инвестираните капитали, по-дългосрочни от тези на обикновен инвеститор (36).
(77)
Следователно Комисията заключава, че въпросната мярка, независимо за какво са използвани съответните средства, предоставя на Alitalia икономическо предимство чрез държавни ресурси, което тя не би получила при обичайни пазарни условия (37).
7.1.2. Относно избирателния характер на мярката
(78)
Предоставянето на заема дава на компанията Alitalia икономическо предимство, от което може да се възползва единствено тя. Следователно характерът на въпросната мярка е избирателен.
7.1.3. По отношение на условията за засягане на търговията между държавите-членки и нарушаването на конкуренцията
(79)
Комисията счита, че въпросната мярка засяга търговията между държавите-членки, тъй като тя се отнася до предприятие, чиято транспортна дейност е от такова естество, че пряко засяга търговията и касае много държави-членки. Освен това тя нарушава или заплашва да наруши конкуренцията на общия пазар, тъй като е отпусната целево само за едно предприятие, което е в конкуренция с други общностни въздухоплавателни компании в нейната европейска мрежа, по-специално от влизането в сила на третата част от либерализацията на въздушния транспорт на 1 януари 1993 г. (38)
(80)
Предвид гореизложените съображения и въз основа на данните, с които разполага на този етап, Комисията счита, че мярката в размер на 300 милиона евро, отпусната от италианската държава на Alitalia, представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
7.2. Определяне на мярката за помощ като неправомерна помощ
(81)
В съответствие с член 88, параграф 3 от Договора за ЕО държавата-членка е длъжна да отправи уведомление за всякакви планове за предоставяне или изменение на помощите. Заинтересованата държава-членка не може да започне прилагането на предложените мерки, докато тази процедура не доведе до постановяването на окончателно решение.
(82)
Решението на италианското правителство да отпусне заем от 300 милиона евро е взето на 22 април 2008 г. с указ-закон № 80. В резултат на това на тази дата са предоставени средствата на Alitalia, както потвърждават и италианските органи на заседанието си с Комисията на 23 април 2008 г. Указ-закон № 93, който предвижда възможността за отнасяне на заема към собствения капитал на компанията, е приет на 27 май 2008 г.
(83)
Всъщност Комисията установява, че нито в деня на приемането на указ-закон № 80, нито в деня на приемането на указ-закон № 93 Италия е отправила уведомление за посочената мярка. Поради това Комисията счита, че Италия е действала неправомерно, като е отпуснала въпросната помощ в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
7.3. Съвместимост на мярката с общия пазар
(84)
Тъй като Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, е уместно да се разгледа евентуалната ѝ съвместимост в контекста на изключенията, предвидени в параграфи 2 и 3 от посочения член. В тази връзка е уместно да се припомни, че бенефициерът на въпросната мярка за помощ принадлежи към сектора на въздушния транспорт.
(85)
Що се отнася до изключенията, предвидени в член 87, параграф 2 от Договора за ЕО за помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или извънредни събития, както и до помощи, предоставяни на икономиката в отделни региони на Федерална република Германия, Комисията отбелязва, че те са лишени от всякакво основание в настоящия контекст.
(86)
Относно изключението в член 87, параграф 3, буква б) от Договора за ЕО е достатъчно да се отбележи, че въпросната мярка за помощ не представлява важен проект от общоевропейски интерес и няма за цел преодоляване на някакво сериозно затруднение в италианската икономика. Тя не цели и насърчаването на културата и опазването на наследството по смисъла на изключението в член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО.
(87)
Комисията счита, че по отношение на изключението в член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, което разрешава помощите, които имат за цел да улеснят развитието на определени икономически дейности, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес, няма основание да се счита, че въпросната помощ е съвместима с общия пазар. В действителност нито едно от предвидените в този смисъл изключения от насоките на Комисията относно прилагането на членове 92 и 93 от Договора за ЕО и член 61 от Споразумението за ЕИП за държавните помощи в сектора на въздухоплаването (39), допълнени от съобщението на Комисията [относно] общностните насоки относно финансирането на летищата и първоначални държавни помощи на авиокомпании, опериращи на регионални летища (40), не изглежда приложимо в конкретния случай.
(88)
Освен това, въпреки че по изключение Комисията е разрешила някои помощи за дейността на въздушния транспорт, въз основа на насоките относно регионалните държавни помощи от 1998 г., изменени през 2000 г. (41), за авиокомпании, опериращи от територията на най-отдалечените региони и с цел компенсиране на допълнителните разходи, произтичащи от постоянните неблагоприятни условия в тези региони, посочени в член 299, параграф 2 от Договора за ЕО, това изключение е лишено от всякакво основание в настоящия контекст.
(89)
Относно горепосочените изключения Комисията държи да отбележи, че в своите писма италианските органи не изтъкват, че те са приложими в конкретния случай.
(90)
Що се отнася до аргумента на италианските органи за необходимостта да се гарантира, от съображения за обществен ред и териториално единство, публичната услуга, предоставяна от Alitalia, Комисията отбелязва, че това необосновано твърдение не позволява да се счита, че въпросната мярка за помощ е съвместима с общия пазар.
(91)
На последно място Комисията счита, че въпросната мярка за помощ не може да се счита за съвместима с общия пазар в съответствие с насоките от 2004 г. Въпреки че Alitalia може да бъде определена като предприятие в затруднено положение по смисъла на тези насоки, другите кумулативни условия, въз основа на които въпросният заем може да бъде счетен за помощ за оздравяване, в конкретния случай не са изпълнени.
(92)
Всъщност Комисията отбелязва, първо, че италианските органи не са доказали, че въпросната мярка няма да има неприемливо въздействие спрямо другите държави-членки (42). Всъщност в тази връзка италианските органи изтъкват само, че процесът на приватизация и предоставянето на въпросната мярка в такъв контекст представляват един процес с общ характер, като предоставянето на мярката не поставя Alitalia в положение да осъществи конкурентни стратегии. Италианските органи никъде не посочват в подробности сериозните социални причини, които могат да оправдаят предоставянето на въпросната мярка.
(93)
Второ, италианските органи не са поели ангажимент да представят в максимален срок от шест месеца, считано от прилагането на мярката, план за преструктуриране или план за ликвидация, или доказателство за пълно възстановяване на този заем (43). В писмата си италианските органи се позовават както на съществуването на план за преструктуриране, така и на съществуването на график за възстановяване на въпросната мярка. Така, от една страна, твърдението на италианските органи, според което изготвянето на план за преструктуриране в рамките на процеса на приватизация на Alitalia, започнат през 2006 г., не позволява да се счита, че е налице официално поет към Комисията ангажимент да бъде представен ефективен план за преструктуриране на компанията в рамките на шест месеца след предоставянето на мярката.
(94)
От друга страна, предполагаемият график за възстановяване на заема, който е описан в посочения по-горе указ-закон № 93, също не е от естество да позволи на Комисията да счита, че условието от параграф 25, буква в) от насоките от 2004 г. е изпълнено. В действителност фактът, че въпросният заем следва да бъде върнат в най-кратки срокове между тридесетия ден от прехвърлянето на дружествения капитал на Alitalia и 31 декември 2008 г. не позволява да се счита, че италианските органи са поели задължение да представят в рамките на шест месеца от предоставянето на мярката с указ-закон № 80 доказателство, че той е изцяло възстановен, а именно най-късно до 23 октомври 2008 г.
(95)
Във всеки случай италианските органи се абстрахират от факта, че в член 4, параграф 4 от указ-закон № 93 се посочва, че при евентуална ликвидация на компанията въпросната сума ще бъде възстановена едва след обезщетяването на всички останали кредитори, солидарно и пропорционално на дружествения капитал, което поставя под въпрос всякаква перспектива за възстановяване. Споменаването в този указ-закон на възможност за ликвидация на компанията не се счита като ангажимент от страна на Италия да представи план за ликвидация в максимален срок от шест месеца, считано от прилагането на мярката.
(96)
Трето, италианските органи не са показали, че въпросната помощ е оправдана в количествено отношение за целите на поддържането на предприятието [параграф 25, буква г) от насоките от 2004 г.]. Всъщност в писмата си италианските органи се ограничават до твърдението, че общата сума на намесата в полза на Alitalia е била строго необходима и пропорционална на целта за запазването на устойчивостта и на имуществото на компанията. В този контекст, обратно на тезата на италианските органи, описанието на финансовото състояние на компанията в писмото им до Комисията от 30 май 2008 г. не позволява да се стигне до подобно заключение.
(97)
Четвърто, и във всеки случай не може да се счита, че условието, свързано с правилото „един път - последен път“ (44), когато става въпрос за помощ за оздравяване или преструктуриране, е спазено от Alitalia. Всъщност е уместно да се припомни, че съгласно насоките от 2004 г., ако едно предприятие в миналото вече е получавало помощ за оздравяване или за преструктуриране и ако не са изминали поне 10 години от предоставянето на помощта за оздравяване след приключване на периода на преструктуриране или след приключване на изпълнението на плана, Комисията няма да разрешава по-нататъшна помощ за оздравяване или преструктуриране.
(98)
Alitalia обаче вече е получавала помощ за преструктуриране, която е била одобрена от Комисията с решение от 18 юли 2001 г. (45), както и помощ за оздравяване под формата на гаранция от държавата за краткосрочен заем от 400 милиона евро, одобрен от Комисията с решение от 20 юли 2004 г. (46). Тъй като срокът от 10 години не е изтекъл след предоставянето на последната помощ, Alitalia не може да се ползва от въпросната помощ в конкретния случай.
(99)
Това обаче не променя факта, че насоките от 2004 г. предвиждат изключения от прилагането на правилото „един път - последен път“. Комисията обаче отбелязва, от една страна, че условията по параграф 73, буква a) или буква б) не са изпълнени в този случай. Италианските органи не твърдят, че тези изключения са приложими в случая.
(100)
Що се отнася, от една страна, до изключението, предвидено в параграф 73, буква в) от насоките от 2004 г., свързано със съществуването на изключителни, непредвидени и независими от волята на засегнатото предприятие обстоятелства, Комисията счита, че то също не е приложимо в случая.
(101)
Всъщност трябва да се припомни, че финансовите затруднения на Alitalia продължават години наред, което противоречи на твърдението, че изпитваните от компанията затруднения, на които се обосновава предоставянето на въпросната мярка, могат да се определят като изключителни, непредвидени и независими от волята на компанията.
(102)
В този контекст е уместно да се направи позоваване на описанието на финансовото състояние на Alitalia в решенията на Комисията от 18 юли 2001 г., от 20 юли 2004 г. и от 7 юни 2005 г. (цитирани по-горе), в които се изтъква затрудненото състояние от 1997 г. насам, след това от 2001 г. за трудностите, които е срещала компанията (47). Сериозно влошеното финансово състояние на Alitalia в деня на предоставянето на въпросната мярка показва неуспеха на плана за преструктуриране, за който е отправено уведомление до Комисията през 2004 г. и който е предмет на решението ѝ от 7 юни 2005 г. (48)
(103)
Предоставените от италианските органи мерки за подкрепа на Alitalia през последните години също свидетелстват за трайно влошаване на финансовото ѝ състояние (вж. раздел 7 по-горе) (49).
(104)
В този контекст настоящата много трудна ситуация в сектора на въздушния транспорт поради повишаването на цените на петрола през първото шестмесечие на 2008 г. не може да обясни твърде влошеното състояние, в което се намира Alitalia от години наред. В този смисъл следва да се припомни, че съгласно посочения указ-закон № 80 от 23 април 2008 г. предоставянето на въпросния заем се е основавало на финансовото състояние на компанията и незабавната ѝ нужда от ликвидни средства, както и че приемането на указ-закон № 93 се е основавало на тежкото финансово състояние на компанията и е било предназначено да ѝ даде възможност да запази своята стойност и да може да продължи дейността си (50).
(105)
Дори и да няма съмнение, че икономическата ситуация в момента допълнително затруднява Alitalia, това не означава, че икономическите ѝ затруднения не са съществували по-рано, а освен това тази икономическа ситуация засяга всички въздушни превозвачи.
(106)
От това следва, че при тези обстоятелства не може да се направи изключение от принципа „един път - последен път“ от насоките от 2004 г.
(107)
Позоваването от страна на Италия на решението Bull не е от естество да постави под въпрос настоящия анализ.
(108)
Според това решение Комисията е счела, че при конкретните обстоятелства принципът за еднократна помощ („един път - последен път“) не противоречи на разрешението за помощта, за което Франция е отправила уведомление, преди да е изтекъл десетгодишен срок, след който може да се предостави нова помощ за преструктуриране. Според Комисията философията на този принцип в това решение, а именно да възпрепятства всяка неправомерна подкрепа, е била спазена, тъй като Франция не е поддържала изкуствено жизнеспособността на Bull, докато затрудненията на фирмата са имали повтарящ се характер.
(109)
Въпреки това е уместно да се отбележи, че приложимите към дружеството Bull насоки са тези от 1999 г., а не както в конкретния случай тези от 2004 г. (51) Същевременно, противно на насоките от 1999 г., насоките от 2004 г. предвиждат при прилагането на принципа „един път - последен път“ спрямо помощ за оздравяване или за преструктуриране да се имат предвид не само помощи за преструктуриране, но също и по-рано предоставяните на въпросното предприятие помощи за оздравяване. Комисията изтъква също, че от насоките от 2004 г. следва, че за да се попречи на предприятията да получават некоректна подкрепа, когато могат да оцелеят само благодарение на редовна държавна поддръжка, помощите за оздравяване или за преструктуриране не трябва да се предоставят повече от един път (вж. параграф 72).
(110)
Освен това, противно на обстоятелствата по делото Bull (52), затрудненията на Alitalia, на които се основава предоставянето на въпросната мярка, както вече беше отбелязано, не са свързани с настоящата неблагоприятна ситуация в сектора на въздушния транспорт. Освен това тези затруднения имат същия характер като затрудненията, които е изпитвала компанията по-рано, както показва описанието на финансовото ѝ състояние от 1997 г. насам (вж. съображения 57 и 58 по-горе) и, за разлика от фактите по делото Bull (53), се повтарят многократно.
(111)
На последно място, противно на това, което Комисията е установила в решението Bull (54), Alitalia е получила едновременно помощ за преструктуриране и помощ за оздравяване под формата на гаранция от държавата и срокът, изтекъл от предоставянето на тези помощи, далеч надхвърля определения от закона.
(112)
От това следва, че дори и да са изпълнени останалите кумулативни условия от насоките от 2004 г., въз основа на които може да се счита, че въпросният заем представлява помощ за оздравяване, quod non, условието, свързано с принципа „един път - последен път“, в конкретния случай не е изпълнено и не е част от изключенията, предвидени в параграф 73 от насоките.
(113)
От гореизложеното следва, че въпросната мярка за помощ е несъвместима с общия пазар.
7.4. Възстановяване
(114)
Комисията припомня, че в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО [променен на член 88 от Договора за ЕО] (55) всяка неправомерна и несъвместима с общия пазар помощ следва да бъде възстановена от бенефициера.
(115)
Тъй като въпросната мярка е отпусната неправомерно на Alitalia и е несъвместима с общия пазар, тя трябва бъде възстановена от последната (56).
(116)
Комисията припомня, че с оглед на сериозно влошеното финансово състояние на Alitalia и условията на предоставяне на въпросната мярка частен инвеститор не би се съгласил да ѝ отпусне какъвто и да било заем, и a fortiori заем, който да може да бъде отнесен към собствения ѝ капитал. Следователно, като се имат предвид характерът на въпросната мярка и обстоятелствата около нейното предоставяне, Комисията счита, че помощта, която трябва да бъде възстановена, е целият размер на заема.
(117)
За целите на това възстановяване следва да се вземе предвид и лихвата, начислена от датата, на която въпросната помощ е била предоставена на компанията, а именно считано от 22 април 2008 г. до ефективното ѝ възстановяване (57).
7.5. Заключение
(118)
Комисията установи, че Италия неправомерно е приложила мярката за помощ, представляваща предоставен на Alitalia заем от 300 милиона евро, който може да бъде отнесен към собствения капитал на компанията, в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
(119)
Следователно Италия трябва да предприеме всички необходими мерки, за да възстанови тази държавна помощ, тъй като е несъвместима с общия пазар. Възстановяването следва да се извърши от бенефициера, а именно Alitalia,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Отпуснатият на Alitalia заем от 300 милиона евро, който може да се отнесе към собствения ѝ капитал, предоставен от Италия в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, е несъвместим с общия пазар.
Член 2
1. Италия е длъжна да възстанови от бенефициера помощта, посочена в член 1.
2. Върху сумите, които следва да бъдат възстановени, се начислява лихва, считано от датата, на която те са били предоставени на бенефициера, до датата на ефективното им възстановяване.
3. Лихвата се начислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 (58) и Регламент (ЕО) № 271/2008 за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004 (59).
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
2. Италия осигурява изпълнението на настоящото решение в срок четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 4
1. В срок два месеца след получаване на уведомлението за настоящото решение Италия съобщава на Комисията следните сведения:
а)
общия размер (главница и лихви), който следва да бъде възстановен от бенефициера;
б)
подробно описание на вече предприетите и на планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че бенефициерът е приканен да възстанови помощта.
2. Италия информира редовно Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до окончателното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При искане от страна на Комисията Италия предоставя незабавно информация за мерките, които са предприети или ще бъдат предприети за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя подробна информация за сумите на възстановената помощ и изплатените лихви от бенефициера.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 12 ноември 2008 година.
COMMISSION DECISION
of 12 November 2008
on the loan of EUR 300 million granted by Italy to Alitalia No C 26/08 (ex NN 31/08)
(notified under document number C(2008) 6743)
(Only the Italian text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2009/155/EC)
THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular the first subparagraph of Article 88(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1) and having regard to their comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
At a meeting on 23 April 2008 the Italian authorities informed the Commission that the Italian Council of Ministers had approved, on 22 April 2008, the granting of a loan of EUR 300 million to Alitalia through Decree-Law No 80 of 23 April 2008 (2).
(2)
Since it had not received notification from the Italian authorities prior to the decision to grant this loan, by letter of 24 April 2008 (D/422119) the Commission asked them to confirm the existence of this loan, to provide any relevant information allowing an assessment of the measure in respect of Articles 87 and 88 of the Treaty, to suspend granting of the loan and to inform the Commission of the measures taken to comply with this obligation in accordance with Article 88(2) of the Treaty.
(3)
In that letter, the Commission also reminded the Italian authorities of the requirement on them to notify all plans to grant or alter aid and not to implement any planned measure before a final decision has been reached in the Commission’s investigation procedure.
(4)
By letter of 7 May 2008 the Italian authorities asked for an extension to the deadline which they had been given to reply to the Commission’s letter of 24 April 2008. The Commission granted this request by letter of 8 May 2008 (D/423186), asking the Italian authorities to reply by 30 May 2008.
(5)
By letter of 30 May 2008 the Italian authorities replied to the Commission’s letter of 24 April 2008. In this letter, the Italian authorities informed the Commission, among other things, of the adoption, on 27 May 2008, of Decree-Law No 93 (3), giving Alitalia the option of counting the value of the aforementioned loan as part of its capital.
(6)
At the same time, the Commission received several complaints, including from various airlines, regarding the granting of the EUR 300 million loan by the Italian Government to Alitalia.
(7)
By letter of 12 June 2008 (D/203822) the Commission notified the Italian authorities of its decision of 11 June 2008 to initiate the formal investigation procedure pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty. In this decision, the Commission asked Italy and other interested parties to submit their comments within a certain time limit. The decision was published in the Official Journal of the European Union (4).
(8)
By letter of 12 July 2008 (A/509783) the Italian authorities sent their comments to the Commission. The Commission also received comments from five interested parties. These were sent to the Italian authorities by letter of 3 September 2008 (D/433031). A list of these interested parties is annexed to this Decision.
(9)
The Italian authorities have not commented on the comments from the interested parties.
2. DESCRIPTION OF THE MEASURE
(10)
At the meeting on 23 April 2008 the Italian authorities submitted to the Commission the aforementioned Decree-Law No 80, granting a loan of EUR 300 million from the Italian State to Alitalia, a company in which it held a 49,9 % stake.
(11)
The recitals to that Decree-Law state the following:
‘Having regard to the financial situation of Alitalia […], as demonstrated by the information disclosed to the market, and its role as the carrier which provides the largest share of the public air transport service between the national territory and countries not belonging to the European Union, and the onward connections on these routes for passenger and cargo traffic from and to regional catchment areas;
Given the extraordinary need and urgency to guarantee, for purposes of public order and territorial continuity, the aforementioned public air transport service by granting Alitalia […] a short-term loan from the State, at market conditions, for the duration strictly needed to avoid compromising operational continuity until the new Government takes office, thus enabling it to take, with its full powers, the initiatives chosen to make possible the recovery of the company and completion of its liberalisation process.’
(12)
In order to enable it to meet its immediate liquidity needs, Article 1 of this Decree-Law authorises the granting to Alitalia of a loan of EUR 300 million, which must be repaid as quickly as possible between the 30th day after transfer of its share capital and 31 December 2008. This Article also states that the loan is subject to an interest rate equivalent to the reference rates adopted by the Commission and, in particular, up to 30 June 2008, the rate indicated in the Commission notice on current State aid recovery interest rates and reference/discount rates for 25 Member States applicable as from 1 January 2008 (5) and, with effect from 1 July 2008, the rate indicated in the Communication from the Commission on the revision of the method for setting the reference and discount rates (6).
(13)
By letter of 30 May 2008 the Italian authorities informed the Commission that, by means of the aforementioned Decree-Law No 93, the Italian Government had given Alitalia the option of counting the value of the loan as part of its capital, in order to cover its losses (see Article 4(3) of the aforementioned Decree-Law). The intention behind this was to allow the company to maintain the value of its capital, in order to ensure that its losses did not make its share capital and reserves fall below the legal limit, thereby preventing insolvency proceedings (procedura concorsuale), and to ensure that the possibility of privatisation remained open and credible.
(14)
The loan repayment terms laid down in Decree-Law No 80 remain applicable in the context of Decree-Law No 93, except for the fact that the interest rate to which the loan is subject has been increased by 1 % (see Article 4(1) and (2) of Decree-Law No 93) and that, in the event of the company being liquidated, the amount in question will be repaid only after all the other creditors have been paid off, jointly and in proportion to the share capital (see Article 4(4) of Decree-Law No 93).
3. GROUNDS FOR INITIATING THE FORMAL INVESTIGATION PROCEDURE
(15)
In its Decision of 11 June 2008, the Commission found that the measure in question (hereinafter referred to as the measure) was a loan granted by the Italian State, the value of which could be counted as part of Alitalia’s capital (7).
(16)
On the subject of whether the measure in question could be regarded as aid, the Commission expressed its doubts as to whether the Italian State, in granting Alitalia the measure, acted as a prudent shareholder pursuing a structural policy - whether general or sectoral - guided by longer-term prospects of profitability on the capital invested than those of an ordinary investor.
(17)
In this context, the Commission took the view, on the basis of the information at its disposal, that, irrespective of how the relevant funds were used, the measure in question provided Alitalia with an economic advantage it would not have had under normal market conditions. This assessment was based on the company’s financial situation and on the conditions and circumstances under which the measure was granted.
(18)
The Commission also expressed doubts as to whether the measure was compatible with the common market. On the basis of the information at its disposal at that stage of the procedure, it took the view that the measure could not be declared compatible with the common market in accordance with the Community guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (hereinafter referred to as the 2004 guidelines) (8). It pointed out that Alitalia had already received rescue and restructuring aid.
(19)
Accordingly, the Commission decided to initiate the formal investigation procedure in order to allay its doubts both as to whether the scheme in question constituted State aid and as to its compatibility with the common market.
4. COMMENTS BY THE ITALIAN AUTHORITIES
(20)
In their comments, the Italian authorities asserted that the measure in question did not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
(21)
They considered that the Italian State had acted as a shareholder whose objective was to ensure that a company in which it held a stake had the financial resources necessary to meet its liquidity needs in the short term. The ordinary shareholder loan granted by Italy thus constituted a simple bridging loan intended to protect the value of the State’s holding and would have been granted by any prudent shareholder pursuing a structural policy - whether general or sectoral - guided by longer-term prospects of profitability on the capital invested than those of an ordinary investor. In this context, the interest rates applied in the case in point were consistent with the nature and objectives of a shareholder loan. Although such financing is often not onerous, in the case in point it was considered to be onerous, taking into account the nature of the lender and the setting of the interest rate at a level allowing a direct and appropriate return on the capital.
(22)
With regard to the Commission’s claim that the doubts concerning the aid nature of the measure in question were substantiated by the fact that it was adopted at the same time as withdrawal of a takeover bid submitted to Alitalia on 14 March 2008 and by the fact that the existence of ‘certain and immediate prospects of Alitalia being purchased by another investor’ was not proven, Italy pointed out that the reasons preventing the privatisation process being finalised with the Air France-KLM group had already been made clear. According to the Italian authorities, however, the non-completion of this process did not undermine the prospect of privatisation in a context making best use of the company’s assets, while safeguarding its residual value for shareholders.
(23)
Moreover, developments after 30 May 2008 suggested that this course could still reasonably be followed. In this context, the Italian authorities referred to the contract concluded on 9 and 10 June 2008 with which Alitalia charged Intesa Sanpaolo SpA (hereinafter referred to as Intesa Sanpaolo) with seeking out a bid to the Ministry of Economic Affairs and Finance, as shareholder in Alitalia, and to Alitalia, with the aim that one or more industrial or financial investors interested in participating in the recovery, development and relaunching of Alitalia, particularly through its capitalisation, would take lasting control of the company. This mandate had a duration of 60 days and could be extended by 30 days at the company’s request.
(24)
In the alternative, the Italian authorities asserted that, in any event, the measure was compatible with the common market in accordance with the 2004 guidelines.
(25)
Firstly, Alitalia was a firm in difficulty within the meaning of those guidelines. Secondly, the measure in question was reversible and thus complied with the requirement of the 2004 guidelines according to which rescue aid must involve purely temporary forms of support and must not constitute structural measures.
(26)
Thirdly, the process of privatisation of the company, together with the measure in question, which was adopted to allow completion of this process, complied with the requirements of point 25(b) of the 2004 guidelines. The EUR 300 million loan simply guaranteed the survival of the company, without allowing it to implement competitive strategies on the air transport market likely to lead to hypothetical economic consequences.
(27)
Fourthly, with regard to the Commission’s assertion that the State had not given an undertaking to communicate, not later than six months after the measure has been implemented, a restructuring plan (9) (paragraph 25(c) of the 2004 guidelines), the Italian authorities countered that drafting the plan was part of the process of privatising the company, which Italy had discussed in detail in its letter of 30 May 2008 to the Commission. In this context, the Italian authorities pointed out that, in the alternative case of full repayment of the loan, Decree-Law No 93 laid down that repayment must occur strictly as soon as possible between the 30th day following the date of transfer by the Ministry of Economic Affairs and Finance of its full shareholding, i.e. the date of loss of effective control, and 31 December 2008. They inferred from this that a timetable was indeed submitted at the same time as adoption of the disputed measure and that it substantially satisfied the requirements of the 2004 guidelines in this connection.
(28)
Fifthly, in accordance with the requirements of paragraph 25(d) of the 2004 guidelines, granting of the loan in question was necessary by virtue of the company’s immediate liquidity need caused by objective economic difficulties, which were recognised by the Commission in its Decision of 11 June 2008 (see recitals 18 to 20 of the Decision). In this connection, the Italian authorities pointed out that the loan simply aimed to safeguard, in the short term, the survival and assets of Alitalia, in order to allow the privatisation process to succeed. The total amount of EUR 300 million was strictly necessary and proportional to achieving these objectives, as demonstrated by Italy’s presentation of the company’s economic and financial situation in its letter of 30 May 2008 to the Commission (see pages 6 to 9).
(29)
Sixthly, and lastly, application of the ‘one time, last time’ principle referred to in paragraph 25(e) of the 2004 guidelines was not contrary to the specific circumstances of the case in point.
(30)
Although Alitalia had already received restructuring aid linked to the recovery plan over the 1996-2000 period, and rescue aid in 2004, it could be exempted from the ‘one time, last time’ principle. The Italian authorities referred, in this context, to the Commission Decision of 1 December 2004 concerning the State aid which France was planning to implement for Bull (10) (hereinafter the Bull Decision).
(31)
They pointed out that application of the ‘one time, last time’ principle was aimed at avoiding a situation whereby repeated public intervention in favour of certain firms simply ‘maintain[ed] the status quo, postpone[d] the inevitable and in the meantime shift[ed] economic and social problems on to other, more efficient producers or other Member States’ (paragraph 72 of the 2004 guidelines). The possibility of waiving this principle was dependent on recognition of the existence of cases where these factors were not verifiable and the cumulation of aid granted over a given period to a single beneficiary was not sufficient to consider that the firm ‘[could] only survive thanks to repeated state support’ (paragraph 72 of the guidelines).
(32)
In this connection, privatisation of the company, which remained a possible and credible outcome, could lead, when achieved, to a real change as compared to the existing situation concerning the management of Alitalia, which would be subject to new supervisory bodies, and allow the company to return to profitability through the economic contributions of the shareholders of the new company. The Italian authorities also pointed out that all the external and unforeseen factors which, taken together, had prolonged the privatisation process of Alitalia could undoubtedly be considered exceptional and unforeseen circumstances for which it was not responsible, in accordance with paragraph 73 of the 2004 guidelines.
5. COMMENTS BY INTERESTED THIRD PARTIES
(33)
Five interested parties submitted their comments to the Commission under Article 88(2) of the Treaty. A list of these interested parties is annexed to this Decision.
(34)
With regard to whether the measure in question constituted aid, four interested parties supported the Commission’s position, believing that this measure constituted aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
(35)
British Airways (BA) and Sterling Airlines asserted that, without the measure in question, Alitalia would go bankrupt under Italian law. Alitalia would thus lose its air operator’s certificate in accordance with the civil aviation regulations and, in consequence, would have to cease operations.
(36)
Neos pointed out, as regards the interest rate applicable to the measure in question for the purposes of repayment, that the 100 basis points added to the reference rate by no means reflected the risks incurred by the Italian authorities in granting the measure. Neos also supported the Commission’s assessment in its Decision of 11 June 2008 concerning the lack of prospects for the privatisation of Alitalia when the measure in question was granted. Indeed, this circumstance would later be confirmed by the serious tensions during August between the Italian Ministry of Finance and the company’s management board concerning the ‘continuity of the company’ and the approval of its half-yearly accounts.
(37)
BA and Sterling Airlines recalled that Alitalia had benefited from similar measures in the past. Meanwhile, Ryanair expressed regret that the Commission had limited the scope of the formal investigation procedure initiated on 11 June 2008 to the measure in question, since, in its view, Alitalia had benefited from other illegal State aid measures since November 2005. Analysing these other measures would have reinforced the view that, in the circumstances in question, a private investor would not have agreed to grant the relevant measure.
(38)
Both Neos and Ryanair denounced the distortion of competition which resulted from the support which Alitalia had received from Italy for many years.
(39)
As regards compatibility of the measure in question with the common market, BA believed that the measure constituted rescue aid and must thus comply with the conditions set out in the 2004 guidelines. This aid had not been notified to the Commission before being implemented and did not satisfy the conditions of those guidelines.
(40)
In this connection, BA pointed out that this measure could not be granted without infringing the ‘one time, last time’ principle in the guidelines (paragraph 25(e) of the 2004 guidelines), since Alitalia had already received restructuring aid approved by the Commission. BA added that the exemption from the ‘one time, last time’ principle under paragraph 73 of the guidelines was not applicable in the case in point, since Alitalia had not had to deal with unforeseen circumstances for which it was not responsible. In this context, BA and Sterling Airlines made clear that the very difficult situation facing the air sector and linked, in particular, to the increased oil price, affected all the participants in the sector. BA inferred from this that this argument could not be validly invoked by Alitalia as reason to derogate from the ‘one time, last time’ principle in the 2004 guidelines. The company’s need for financing was due to its incapacity to reform with a view to reducing its internal costs, despite the State aid which it had already received.
(41)
Moreover, according to BA, the measure in question was not liquidity support in the form of loan guarantees or loans, but had the characteristics of an injection of capital guaranteeing the Italian Government effective control of the company (paragraph 25(a) of the 2004 guidelines).
(42)
With regard to the condition in the 2004 guidelines linked to the existence of serious social difficulties, BA stressed that the insolvency of Alitalia would not cause serious disruption to passengers, owing to the existence of competitors on both national and international routes. As for adverse spillover effects on its competitors, these resulted from the preservation of Alitalia on the market despite its financial difficulties, the increase in its number of routes, particularly from Rome and Milan to Los Angeles, and the reduction in its fares. These commercial decisions were not rational given the company’s financial situation and demonstrated its wish to increase its market share as compared to those of its competitors not in receipt of State aid (paragraph 25(b) of the 2004 guidelines).
(43)
Moreover, the measure in question was not granted to Alitalia for a period limited to six months, as required by the 2004 guidelines (paragraph 25(c)).
(44)
Lastly, BA pointed out that, as this commercial strategy was characterised by non-essential expenses being incurred, it could not be guaranteed that the aid in question was limited to the amount needed to keep the company in business for the period for which it was authorised, as this amount had to be based on the liquidity needs of the company stemming from losses (paragraph 25(d) of the 2004 guidelines).
(45)
Ryanair criticised the Commission for not having already demanded the immediate suspension of the measure and asked that Alitalia be required to immediately repay the EUR 300 million that had already been granted to it by Italy. Ryanair also stressed that, contrary to the claims of the Italian authorities, no motive of public order and territorial continuity could be invoked to justify the granting of the measure in question to Alitalia. In this context, Ryanair referred to the reduction in Alitalia’s market share on certain routes.
(46)
By contrast, the European Travel Agents’ and Tour Operators’ Associations (ECTAA) and the Guild of European Business Travel Agents (GEBTA) considered that granting the measure in question aimed at preventing Alitalia’s bankruptcy was likely to protect consumers in the absence of legislation protecting passengers in the event of the company going bankrupt. ECTAA and GEBTA added that granting the loan in question was the only reasonable solution to avoid Alitalia going bankrupt and to help it in its privatisation process. Given the prospects for relaunching the company reported in the press, granting this loan was economically justified in order to lead to a complete restructuring of Alitalia with a view to future profits.
6. SUMMARY OF PAST COMMISSION DECISIONS CONCERNING ALITALIA
(47)
For the purposes of analysing the measure in question, it is worth recalling here that the Commission has previously taken the following Decisions in relation to Alitalia:
-
Commission Decision of 15 July 1997 concerning the recapitalisation of Alitalia (11): in this Decision, the Commission considered that, subject to certain undertakings being met, the recapitalisation of Alitalia in the form of a capital injection of 2 750 billion Italian lire was State aid compatible with the common market under Article 87(3)(c) of the EC Treaty.
-
Commission Decision of 18 July 2001 concerning the recapitalisation of Alitalia (12): since its Decision of 15 July 1997 had been annulled by the Court of First Instance (13), the Commission adopted a new Decision concerning the same recapitalisation. In this Decision, the Commission reached the same conclusion as in its Decision of 15 July 1997, namely that the recapitalisation of Alitalia was State aid compatible with the common market (14).
-
Commission Decision of 19 June 2002, C 54/96 and N 318/02 - Third instalment of aid for the restructuring of Alitalia approved by the Commission on 18 July 2001 and new recapitalisation of EUR 1,4 billion (15): with this Decision, the Commission approved the abovementioned third instalment (EUR 129 million) and considered that the new recapitalisation was not State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
-
Commission Decision of 20 July 2004, N 279/04 - Urgent measures in support of the restructuring and relaunch of Alitalia (rescue aid) (16): with this Decision, the Commission authorised rescue aid in the form of a State guarantee for a bridging loan of EUR 400 million (17).
-
Commission Decision 2006/176/EC of 7 June 2005 on Alitalia’s industrial restructuring plan (18): in this Decision, the Commission considered that the measures in question did not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
7. ASSESSMENT OF THE MEASURE IN THE LIGHT OF ARTICLE 87(1) OF THE TREATY
(48)
Following the formal investigation procedure initiated on the basis of Article 88(2) of the Treaty, and taking account of the arguments submitted in this connection by the Italian authorities and the interested parties, the Commission believes that the measure in question, namely the EUR 300 million loan granted to Alitalia, the value of which can be counted as part of the company’s capital, constitutes State aid which is incompatible with the common market within the meaning of Article 87(1) of the Treaty and unlawful within the meaning of Article 88(3) of the Treaty.
7.1. Existence of State aid
(49)
According to Article 87(1) of the Treaty, ‘any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the common market’.
(50)
Classifying a national measure as State aid presupposes that the following cumulative conditions are met: 1. the measure in question confers an advantage through State resources; 2. the advantage is selective; and 3. the measure distorts or threatens to distort competition and is capable of affecting trade between Member States (19).
(51)
It is appropriate to set out the factors which allow the Commission to consider, at this stage, that the measure in question satisfies these cumulative conditions.
7.1.1. The existence of an advantage conferred through State resources
(52)
It should first be pointed out that the measure in question is a loan, the value of which can be counted as part of Alitalia’s capital (20), directly granted to the company by the Italian State, and thus involving the transfer of State resources. Moreover, this measure is the responsibility of the Italian State, since the decision to grant the loan was adopted by the Italian Council of Ministers on 22 April 2008 and supplemented by Decree-Law No 93 of 27 May 2008.
(53)
As for whether there is an economic advantage, it should be assessed whether, in similar circumstances, a private investor could have been led to provide a capital injection such as that in the case in point. Here, the Court has stated that, although the conduct of a private investor with which the intervention of the public investor pursuing economic policy aims must be compared need not be the conduct of an ordinary investor laying out capital with a view to realising a profit in the relatively short term, it must at least be the conduct of a private holding company or a private group of undertakings pursuing a structural policy - whether general or sectoral - and guided by prospects of profitability in the longer term (21).
(54)
The Court has also ruled that a private shareholder may reasonably provide the capital necessary to secure the survival of an undertaking which is experiencing temporary difficulties but is capable of becoming profitable again, possibly after restructuring. However, when injections of capital by a public investor disregard any prospect of profitability, even in the long term, such provision of capital must be regarded as aid within the meaning of Article 87 of the Treaty (22).
(55)
It should also be pointed out that, according to settled case-law, both the existence and the amount of aid must be assessed in the light of the situation prevailing at the time it was granted (23).
(56)
In the case in point, for the purposes of applying the private investor criterion and the abovementioned principles, it is necessary to take account of Alitalia’s financial situation and the characteristics of the State intervention in question.
7.1.1.1. Alitalia’s financial situation
(57)
With regard to the financial situation of Alitalia, the Commission notes that it was very precarious at the time of granting of the loan in question and adoption of Decree-Law No 93. Indeed, Alitalia recorded consolidated losses of EUR 626 million for the 2006 financial year and EUR 495 million for the 2007 financial year (24).
(58)
Moreover, according to financial information published by the company, Alitalia recorded pre-tax losses of EUR 214,8 million in the first quarter of 2008, a 41 % increase on the same period in 2007. Furthermore, as at 30 April 2008, Alitalia’s net debt stood at EUR 1,36 billion, an increase of 13 % on the December 2007 level. At the same time, the liquidity position, including short-term financial loans, was EUR 174 million as at 30 April 2008, a fall of 53 % as compared to the end of December 2007 (25).
(59)
This situation is shown equally clearly by Decree-Law No 80, which states, inter alia, that granting the loan in question should make possible the recovery of the company and allow it to meet its immediate liquidity needs (see recitals 57 and 58 above).
(60)
In their reply of 30 May 2008 to the Commission, the Italian authorities also stated that Decree-Law No 93 was adopted as a result of the worsening financial situation of the company and was intended to enable it to safeguard its value and ensure that it remained in business. In this context, they indicated that the measures taken were aimed at ensuring that its losses did not make share capital and reserves fall below the legal limit, thereby preventing insolvency proceedings (procedura concorsuale) and the placing of the company in liquidation.
(61)
On 3 June 2008, the Italian authorities adopted Decree-Law No 97 (26), which also referred to the financial situation of Alitalia described above and substantiated this analysis.
(62)
In view of all these factors, it is possible to consider that Alitalia’s financial situation was very precarious, both as at the date of granting of the EUR 300 million loan by means of Decree-Law No 80 and as at that of adoption of Decree-Law No 93, as indeed the Italian authorities admitted in their letter of 30 May 2008 to the Commission. The Commission considers it appropriate to point out in this connection that this assessment was in no way questioned by the Italian authorities in their comments on initiation of the formal investigation procedure (27).
(63)
In this context, the Commission also considers it appropriate to point out that Alitalia’s financial situation has worsened since 1997 and been very precarious since 2001, as demonstrated by the description of the company’s financial situation in the Commission Decisions of 18 July 2001, 20 July 2004 and 7 June 2005 (previously cited, see recital 47 above). The State support measures which the company has benefited from since 1997 provide ample proof that the difficulties encountered by the company for almost ten years have been overcome repeatedly through the intervention of the State as shareholder.
7.1.1.2. Characteristics of the State intervention
(64)
With regard to the conditions for granting of the measure in question, the Commission notes, firstly, that, according to Decree-Law No 80, the interest rate applicable is that indicated in the Commission notice on current State aid recovery interest rates and reference/discount rates for 25 Member States applicable as from 1 January 2008 and, with effect from 1 July 2008, the rate indicated in the Communication from the Commission on the revision of the method for setting the reference and discount rates (28). This rate was increased by 1 % by Decree-Law No 93 (29).
(65)
With regard to the Commission notice on current State aid recovery interest rates and reference/discount rates for 25 Member States applicable as from 1 July 2008 (30), it is important to note that the rates therein are supposed to reflect the average level of the interest rates in force in the various Member States for medium- and long-term loans (five to ten years) where normal security is provided. The Commission considers that, even increased by 1 %, these rates cannot be considered appropriate, since the financial situation of the company in question is very precarious. Furthermore, this notice is based on the 1997 Commission notice on the method for setting the reference and discount rates (31), which states that ‘the reference rate thus determined is a floor rate which may be increased in situations involving a particular risk (for example, an undertaking in difficulty, or where the security normally required by banks is not provided). In such cases, the premium may amount to 400 basis points or more if no private bank would have agreed to grant the relevant loan’. The Commission believes that even a premium on the reference rate of 100 basis points, as provided for by Decree-Law No 93, does not take sufficient account of the particularly precarious situation of Alitalia at the time of granting of the measure.
(66)
As for the Communication from the Commission on the revision of the method for setting the reference and discount rates (32), it is enough to note that, to the extent that it is applicable, since the loan was granted before its entry into force and the classification of a measure as aid is assessed in relation to the time of its granting, the Italian authorities have not replied to the doubts expressed by the Commission in its Decision of 11 June 2008. Accordingly, the doubts expressed by the Commission in this connection remain.
(67)
Accordingly, on the basis of the foregoing, the Commission believes that, even if a private investor in a similar situation to that of the Italian State in the case in point had agreed to granting the measure in question to Alitalia, it would not have accepted the interest rate being that applicable to a company in a normal financial situation, even with a premium of 100 basis points.
(68)
The Italian authorities’ comments in their letter of 12 July 2008 cannot cast doubt over this assessment of the interest rates applicable to the measure in question. Indeed, in their comments the Italian authorities simply stated, without substantiating their position, that the interest rate was set at a level allowing a direct and appropriate return on the capital to be guaranteed.
(69)
The Commission notes that the decision of the Italian Government to grant the loan in question was taken on 22 April 2008, following the withdrawal, on the same day, of the bid by the Air France-KLM group to purchase Alitalia (33), and that the adoption of Decree-Law No 93 was motivated by the company’s worsening financial situation. Whatever the reasons for withdrawal of the Air France-KLM bid, which were linked, inter alia, to Alitalia’s financial situation (34), the fact remains that the decision to grant the loan in question immediately followed this decision to withdraw the bid.
(70)
In this connection, credence cannot be given to the Italian authorities’ unsubstantiated claim that the non-completion of this deal did not undermine the prospect of privatisation in the absence of evidence demonstrating the reality of such a plan as at the time of granting the measure in question. The attempts to privatise the company to which the Italian authorities refer in their letter of 30 May 2008 and which concern the period between the end of 2006 and the end of 2007 are not enough to demonstrate that a real alternative takeover possibility existed when the measure in question was granted.
(71)
With regard to the letter from Mr B. Ermolli to Alitalia, to which the Italian authorities referred in their letter of 30 May 2008 and which, in their view, demonstrated the interest of some Italian entrepreneurs and investors in drawing up a plan to relaunch the company, this can no longer be considered to be a prospect of privatisation (35).
(72)
As for the developments after 30 May 2008 to which the Italian authorities refer in their letters and, more precisely, the contract concluded on 9 and 10 June 2008 between Alitalia and Intesa Sanpaolo, it is sufficient to point out that, for the purposes of assessing the measure in question, account must be taken of the circumstances prevailing as at the time when it was granted. In any case, the Commission would point out that the fact that Alitalia charged Intesa Sanpaolo in June 2008 with seeking a solution for privatisation of the company cannot be considered as a sure and immediate prospect of takeover of the company, as there was no certainty as at that date as to the success of the task assigned to Intesa Sanpaolo.
(73)
It should also be pointed out here that, when the measure in question was granted by the Italian State, none of Alitalia’s private shareholders took action to support it alongside the State, in order to enable it to handle its immediate liquidity need.
(74)
The almost simultaneous occurrence of withdrawal of the aforementioned takeover bid and granting of the loan by the Italian Government, the absence of other recovery prospects at the time of granting and the absence of financial intervention from Alitalia’s private shareholders alongside that of the Italian State reinforce the conclusion that a shareholder of comparable size would not have agreed to grant this loan, given the seriousness of the situation.
(75)
The Commission also believes that, given Alitalia’s very precarious financial situation, such a private investor would not have agreed to grant it any loan, much less a loan the value of which could be counted as part of its capital, which, in the event of liquidation of the company, would not be reimbursed until after all the other creditors had been paid off, jointly and in proportion to the share capital (see Article 4(4) of Decree-Law No 93). Use of the loan initially granted to fill the gap in Alitalia’s capital further strengthens the Commission’s analysis that the measure in question constitutes State aid.
(76)
In the light of all the foregoing, the Commission believes that, by granting Alitalia the measure in question worth EUR 300 million, the Italian State has not acted as a prudent shareholder pursuing a structural policy - whether general or sectoral - guided by longer term prospects of profitability on the capital invested than those of an ordinary investor (36).
(77)
The Commission concludes from this that, regardless of the use of the relevant funds, the measure in question confers an economic advantage to Alitalia through State resources which it would not have received in normal market conditions (37).
7.1.2. Selective nature of the measure
(78)
The granting of this loan gives Alitalia an economic advantage of which it is the sole beneficiary. Accordingly, the measure in question is selective.
7.1.3. Effect on trade between Member States and distortion of competition
(79)
The Commission considers that the measure in question affects trade between Member States, as it concerns a company whose transport activity, by its very nature, directly concerns trade and covers several Member States. It also distorts or threatens to distort competition within the common market, as it is granted to only one company which is in competition with other Community airlines on its European network, particularly since the entry into force of the third air transport liberalisation package on 1 January 1993 (38).
(80)
Having regard to all of the foregoing, the Commission believes, on the basis of the information it has at this stage, that the measure worth EUR 300 million granted to Alitalia by the Italian State constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
7.2. Classification of the aid measure as unlawful aid
(81)
Under Article 88(3) of the Treaty, Member States must notify any plans to grant or alter aid. The Member State concerned may not put its proposed measures into effect until this procedure has resulted in a final decision.
(82)
The Italian Government decided to grant the EUR 300 million loan on 22 April 2008 by means of Decree-Law No 80. The funds were thus made available to Alitalia on that date, as indeed the Italian authorities themselves confirmed at their meeting with the Commission on 23 April 2008. For its part, Decree-Law No 93, which provided for the option of counting the value of the loan as part of the company’s capital, was adopted on 27 May 2008.
(83)
However, the Commission notes that this measure was not notified to it by Italy either on the date of adoption of Decree-Law No 80 or on that of adoption of Decree-Law No 93. Accordingly, the Commission believes that Italy has acted unlawfully in granting the aid in question contrary to Article 88(3) of the Treaty.
7.3. Compatibility of the aid measure with the common market
(84)
Since the Commission considers that the measure in question constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty, it is necessary to assess whether it is compatible with the common market in the light of the exceptions provided for in paragraphs 2 and 3 of that Article. In this connection, it is necessary to bear in mind that the beneficiary of the aid measure is in the air transport sector.
(85)
The Commission notes that the exceptions provided for in Article 87(2) of the Treaty, which concern aid of a social character granted to individual consumers, aid to make good the damage caused by natural disasters or exceptional occurrences and aid granted to the economy of certain areas of the Federal Republic of Germany, are irrelevant in the current context.
(86)
As for the exception in Article 87(3)(b) of the Treaty, it is sufficient to note that the aid measure in question is not an important project of common European interest and does not seek to remedy a serious disturbance in the Italian economy. Nor does it seek to promote culture and heritage conservation within the meaning of the exception in Article 87(3)(d) of the Treaty.
(87)
The Commission takes the view, in relation to the exception provided for in Article 87(3)(c) of the Treaty, which authorises aid to facilitate the development of certain economic activities where such aid does not affect trading conditions to an extent contrary to the common interest, that there is no basis for considering that the aid in question is compatible with the common market. Indeed, none of the exceptions provided for in this connection by the Commission’s guidelines on the application of Articles 92 and 93 of the EC Treaty and Article 61 of the EEA Agreement to State aids in the aviation sector (39), as supplemented by the Commission Communication (concerning) Community guidelines on financing of airports and start-up aid to airlines departing from regional airports (40), appear to apply in the case in point.
(88)
Moreover, although, as an exceptional measure, the Commission has authorised some operating aid schemes in the air transport sector on the basis of the 1998 guidelines on national regional aid, as amended in 2000 (41), to airlines operating from the outermost regions, with a view to offsetting the additional costs arising from the permanent disadvantages facing those regions, as identified in Article 299(2) of the Treaty, this exception is not relevant in the current context.
(89)
The Commission would point out that, in their letters, the Italian authorities did not assert that the aforementioned exemptions were applicable in the case in point.
(90)
As for the Italian authorities’ argument concerning the need to guarantee the public service provided by Alitalia for reasons of public order and territorial continuity, the Commission notes that this unsubstantiated assertion alone is not sufficient to enable it to consider that the aid measure in question is compatible with the common market.
(91)
Lastly, the Commission believes that the aid measure in question cannot be declared compatible with the common market pursuant to the 2004 guidelines. Although Alitalia could be classed as a firm in difficulty within the meaning of those guidelines, the other cumulative conditions allowing the loan in question to be considered rescue aid are not met in the case in point.
(92)
Firstly, the Commission notes that the Italian authorities have not demonstrated that the measure in question would not have adverse spillover effects in other Member States (42). In relation to this point, the Italian authorities merely asserted that the privatisation process and the granting, in this context, of the measure in question was a process of a general nature, since granting of the measure did not enable Alitalia to implement competitive strategies. The Italian authorities in no way detailed the serious social difficulties justifying granting of the measure in question.
(93)
Secondly, the Italian authorities have not given an undertaking to send, not later than six months after the measure has been implemented, either a restructuring plan, a liquidation plan or proof that the loan has been repaid in full (43). In their letters, the Italian authorities referred to the existence of both a restructuring plan and a timetable for repayment of the measure in question. However, the Italian authorities’ assertion that drafting of the restructuring plan is part of Alitalia’s privatisation process undertaken since 2006 is not sufficient for it to be considered that the Commission has received a formal undertaking concerning sending of an actual plan for restructuring the company within six months of granting of the measure.
(94)
Moreover, the supposed timetable for repaying the loan set out in Decree-Law No 93 does not allow the Commission to consider that the condition in paragraph 25(c) of the 2004 guidelines has been met. Indeed, the fact that the loan in question must be repaid as quickly as possible between the 30th day after transfer of Alitalia’s share capital and 31 December 2008 does not allow it to be considered that the Italian authorities have undertaken to send proof of its full repayment within six months of granting of the measure by Decree-Law No 80, i.e. by 23 October 2008 at the latest.
(95)
In any case, the Italian authorities glossed over the fact that Article 4(4) of Decree-Law No 93 states that, in the event of liquidation of the company, the amount in question will be repaid only after all the other creditors have been paid off, jointly and in proportion to the share capital, which, if this possibility came about, would undermine any prospect of repayment. Reference in this Decree-Law to the possibility of liquidation of the company cannot be considered as an undertaking by Italy to send a liquidation plan not later than six months after implementation of the measure.
(96)
Thirdly, the Italian authorities have not demonstrated that the value of the aid in question is justified for the purposes of keeping the company in business (paragraph 25(d) of the 2004 guidelines). Indeed, the Italian authorities merely asserted, in their letters, that the total value of the intervention in favour of Alitalia was strictly necessary and proportional to the aim of safeguarding the survival and assets of the company. In this context, contrary to the Italian authorities’ assertion, the description of the company’s financial situation in their letter of 30 May 2008 to the Commission does not allow such a conclusion to be drawn.
(97)
Fourthly, and in any event, it cannot be considered that Alitalia has complied with the condition linked to the ‘one time, last time’ rule (44) - whether the aid is considered rescue aid or restructuring aid. It should be recalled that, according to the 2004 guidelines, if a company has already received rescue or restructuring aid in the past and if fewer than ten years have passed since granting of the rescue aid, since the end of the restructuring period, or since the end of implementation of the plan, the Commission will not authorise new rescue or restructuring aid.
(98)
However, Alitalia has already received restructuring aid which was approved by the Commission by Decision of 18 July 2001 (45) and rescue aid in the form of a State guarantee for a EUR 400 million bridging loan approved by the Commission by Decision of 20 July 2004 (46). Since ten years have not passed since the latter aid was granted, Alitalia cannot receive the aid in question in the case in point.
(99)
It is nevertheless true that the 2004 guidelines provide for exceptions to the ‘one time, last time’ rule. However, the Commission notes that the conditions of paragraph 73(a) and (b) have not been met in the case in point. Moreover, the Italian authorities have not asserted that these exceptions are applicable in the case in point.
(100)
Furthermore, the Commission believes that the exception provided for in paragraph 73(c) of the 2004 guidelines linked to the existence of exceptional and unforeseeable circumstances for which the company concerned is not responsible does not apply in the case in point.
(101)
Indeed, it should be pointed out that, for several years, Alitalia’s financial difficulties have been recurrent, meaning that the difficulties encountered by the company and used to justify granting of the measure cannot be classified as exceptional, unforeseeable and beyond the control of the company.
(102)
In this context, it is appropriate to refer to the description of Alitalia’s financial situation given in the Commission Decisions of 18 July 2001, 20 July 2004 and 7 June 2005 (previously cited), which refer to the company’s situation as being difficult since 1997 and worrying after 2001 (47). Furthermore, Alitalia’s very precarious financial situation as at the date of granting of the measure in question demonstrates the failure of the restructuring plan notified to the Commission in 2004, which was the subject of the latter’s decision of 7 June 2005 (48).
(103)
The support measures granted to Alitalia by the Italian authorities in recent years are further proof of the recurrent nature of this precarious financial situation (see section 7 above) (49).
(104)
In this context, the very difficult situation facing the air transport sector, which is linked in particular to an acceleration in the increase in the price of oil during the first six months of 2008, does not, on its own, explain the particularly precarious financial situation of Alitalia for many years. It should be recalled, in this connection, that, according to the aforementioned Decree-Law No 80 of 23 April 2008, the reason for granting the loan was the company’s financial situation and its immediate liquidity need and that Decree-Law No 93 was adopted as a result of the company’s worsening financial situation and was intended to enable it to safeguard its value, thereby ensuring that it remained in business (50).
(105)
While there is thus no doubt that the current economic situation is contributing to accentuating the difficulties facing Alitalia, the fact remains that its economic difficulties existed earlier and, moreover, that the current situation affects all air carriers.
(106)
Accordingly, in the case in point, it is not possible to derogate from the ‘one time, last time’ principle of the 2004 guidelines.
(107)
Italy’s reference to the Bull Decision does not cast doubt on this analysis.
(108)
In that Decision, the Commission considered that, in the specific circumstances of the case in point, the ‘one time, last time’ principle did not prevent authorisation of the aid notified by France, even though the period of ten years before granting of new restructuring aid had not passed. According to the Commission in that Decision, the philosophy of that principle, namely to prevent any unfair support, had been respected, since France had not propped Bull up artificially in the face of difficulties of a recurrent nature.
(109)
However, it should be pointed out that the guidelines applicable to Bull were the 1999 guidelines rather than, in the current case, the 2004 guidelines (51). Unlike the 1999 guidelines, those for 2004 provide for account to be taken, for the purposes of application to rescue or recovery aid of the ‘one time, last time’ principle, not only of restructuring aid, but also of rescue aid previously granted to the company concerned. The Commission also points out that, under the 2004 guidelines, in order to prevent firms from being unfairly assisted when they can survive only thanks to repeated State support, rescue or restructuring aid should be granted once only (see paragraph 72).
(110)
Furthermore, unlike the specific circumstances of the Bull case (52), the difficulties facing Alitalia and used to justify granting of the measure in question are not, as has previously been noted, linked to the current unfavourable situation in the air transport sector. Moreover, these difficulties are undoubtedly of the same nature as those which the company previously faced, as demonstrated by the description of its financial situation since 1997 (see recitals 57 and 58 above) and, unlike the facts in the Bull case (53), are recurrent in nature.
(111)
Lastly, contrary to what the Commission noted in the Bull Decision (54), Alitalia received both restructuring aid and rescue aid in the form of a State guarantee, and the period which has been running since the granting of these aid measures is not close to completion.
(112)
It follows from this that, even supposing that the other cumulative conditions under the 2004 guidelines allowing the loan in question to be considered rescue aid had been satisfied - which is not the case - the condition linked to the ‘one time, last time’ principle has not been satisfied in the case in point and it is not possible to derogate therefrom by applying one of the exceptions provided for in paragraph 73 of the guidelines.
(113)
It follows from all of the foregoing that the aid measure in question is not compatible with the common market.
7.4. Recovery
(114)
The Commission would point out that, pursuant to Article 14(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 (now Article 88) of the EC Treaty (55), any aid which is unlawful and incompatible with the common market must be recovered from the beneficiary.
(115)
Since the measure in question was granted unlawfully to Alitalia and is incompatible with the common market, it must be recovered from it (56).
(116)
The Commission would point out again that, given Alitalia’s very precarious financial situation and the conditions for granting of the measure in question, a private investor would not have agreed to grant it any loan, much less a loan the value of which is to be counted as part of its capital. Given the nature of the measure in question and the circumstances of its granting, the Commission believes that the aid to be recovered is the entirety of the loan.
(117)
For the purposes of such recovery, account must also be taken of interest, from the date on which the aid in question was made available to the company, i.e. 22 April 2008, until the date of actual recovery (57).
7.5. Conclusion
(118)
The Commission finds that Italy has unlawfully implemented an aid measure comprising a loan of EUR 300 million granted to Alitalia, which can be counted as part of the company’s capital, contrary to Article 88(3) of the Treaty.
(119)
In consequence, Italy must take all the necessary measures to recover this State aid which is incompatible with the common market. It must recover this aid from its beneficiary, namely Alitalia,
HAS DECIDED AS FOLLOWS:
Article 1
The EUR 300 million loan granted to Alitalia and capable of being counted as part of its capital, which was implemented by Italy contrary to Article 88(3) of the Treaty, is incompatible with the common market.
Article 2
1. Italy shall recover the aid referred to in Article 1 from the beneficiary.
2. The sums to be recovered shall bear interest from the date on which they were made available to the beneficiary until they are actually recovered.
3. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Regulation (EC) No 794/2004 (58) and Regulation (EC) No 271/2008 amending Regulation (EC) No 794/2004 (59).
Article 3
1. Recovery of the aid referred to in Article 1 shall be immediate and effective.
2. Italy shall ensure that this Decision is implemented within four months following the date of its notification.
Article 4
1. Within two months following notification of this Decision, Italy shall notify the following information to the Commission:
(a)
the total amount (principal and interest) to be recovered from the beneficiary;
(b)
a detailed description of the measures already taken and those planned to comply with this Decision;
(c)
documents demonstrating that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
2. Italy shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until complete recovery of the aid referred to in Article 1. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, any information on the measures already taken and those planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and interest already recovered from the beneficiary.
Article 5
This Decision is addressed to the Italian Republic.
Done at Brussels, 12 November 2008.